CELEX: 62017CJ0639
Ennakkoratkaisupyyntö
Selvityksen lopullisuus maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä
Direktiivi 98/26/EY
Soveltamisala
Käsite ”siirtomääräys”
Siirtomääräys, jonka tavanomaisen käyttötilin haltija on osoittanut luottolaitokselle, joka on sittemmin julistettu maksukyvyttömäksi

Ennakkoratkaisupyyntö koskee selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä 19.5.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/26/EY (
EYVL 1998, L 166, s. 45
), sellaisena kuin se on muutettuna 6.5.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/44/EY (
EUVL 2009, L 146, s. 37
) (jäljempänä direktiivi 98/26), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat SIA ”KPMG Baltics”, AS ”Latvijas Krājbankan” konkurssipesän pesänhoitajana, ja SIA ”Ķipars AI” ja jossa on kyse viimeksi mainitun Latvijas Krājbankalle antaman maksumääräyksen toteutuksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivin 98/26 ensimmäisestä neljänteen perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
G10-maiden keskuspankkien pääjohtajille vuonna 1990 toimitetussa Lamfalussyn selonteossa osoitettiin, että maksujen useamman laillisen nettoutus-muodon, erityisesti monenvälisen nettoutuksen, käyttöön perustuviin maksujärjestelmiin liittyy aina huomattava järjestelmäriski; maksujen reaaliaikaisiin bruttoselvitysjärjestelmiin osallistumiseen liittyvien oikeudellisten riskien vähentäminen on toisaalta ensisijaisen tärkeää ottaen huomioon näiden järjestelmien jatkuva kehittyminen,
(2)
on myös vähennettävä arvopaperien selvitysjärjestelmiin osallistumiseen liittyvää riskiä erityisesti silloin, kun kyseisten järjestelmien ja maksujärjestelmien välillä on läheinen yhteys,
(3)
tämän direktiivin tavoitteena on myötävaikuttaa siihen, että maasta toiseen suoritettavat maksujärjestelyt ja arvopaperien selvitysjärjestelyt yhteisössä ovat toimivia ja kustannustehokkaita, mikä vahvistaa pääoman vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla; – –
(4)
jäsenvaltioiden lainsäädännössä olisi pyrittävä siihen, että järjestelmään osallistujaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely aiheuttaa järjestelmälle mahdollisimman vähän häiriötä”.
Mainitun direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan:
a)
jäljempänä 2 artiklan a alakohdassa määriteltyyn järjestelmään, johon sovelletaan jäsenvaltion lakia ja joka toimii missä tahansa valuutassa, euroissa tai eri valuutoissa, jotka järjestelmässä muunnetaan toisiinsa nähden,
b)
kyseiseen järjestelmään osallistujaan,
c)
vakuuteen, joka annetaan:
–
järjestelmään osallistuttaessa tai
–
jäsenvaltioiden keskuspankkien tai Euroopan keskuspankin toimenpiteiden yhteydessä niiden hoitaessa tehtäviään keskuspankkina.”
Saman direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
a)
’järjestelmällä’ muodollista järjestelyä:
–
kolmen tai useamman osallistujan välillä lukuun ottamatta kyseisen järjestelmän ylläpitäjää, mahdollista selvitysosapuolta, mahdollista keskuksena toimivaa vastapuolta tai mahdollista selvitysyhteisöä taikka mahdollista epäsuoraa osallistujaa; järjestelyssä on osallistujien välisten siirtomääräysten selvittämistä, keskuksena toimivan vastapuolen välityksellä tai ilman sitä, tai niiden suorittamista koskevat yhteiset säännöt ja vakioidut järjestelyt,
–
johon sovelletaan osallistujien valitseman jäsenvaltion lakia; osallistujat voivat kuitenkin valita vain sellaisen jäsenvaltion lain, jossa vähintään yhdellä niistä on hallinnollinen keskustoimipaikkansa, ja
–
jonka se jäsenvaltio, jonka lakia sovelletaan, on nimennyt järjestelmäksi ja ilmoittanut komissiolle sen jälkeen, kun jäsenvaltio on katsonut järjestelmän säännöt asianmukaisiksi sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen muiden yleisesti sovellettavien tiukempien ehtojen soveltamista.
– –
b)
’laitoksella’
–
luottolaitoksia sellaisina kuin ne määritellään [luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14.6.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/48/EY (
EUVL 2006, L 177, s. 1
)] 4 artiklan 1 [ala]kohdassa, mukaan luettuina kyseisen direktiivin 2 artiklassa luetellut laitokset,
–
sijoituspalveluyrityksiä sellaisina kuin ne määritellään [rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (
EUVL 2004, L 145, s. 1
)] 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa, lukuun ottamatta kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja laitoksia,
–
viranomaisia ja julkisyhteisöjen takaamia yrityksiä, tai
–
yrityksiä, joiden hallinnollinen keskustoimipaikka on [unionin] ulkopuolella ja joiden toiminta vastaa ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa määritellyn yhteisön luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen toimintaa,
ja jotka osallistuvat järjestelmään ja vastaavat siirtomääräyksistä syntyvien taloudellisten velvoitteiden täyttämisestä järjestelmässä.
– –
c)
’keskuksena toimiva vastapuoli’ tarkoittaa elintä, joka toimii järjestelmään kuuluvien laitosten välillä ja on kyseisten laitosten yksinomainen vastapuoli niiden hoitaessa siirtomääräyksiä,
d)
’selvitysosapuolella’ elintä, joka tarjoaa järjestelmiin osallistuville laitoksille ja/tai keskuksena toimivalle vastapuolelle selvitystilejä, joiden avulla kyseisissä järjestelmissä annetut siirtomääräykset selvitetään, ja tarvittaessa antaa näille laitoksille ja/tai keskuksena toimiville vastapuolille luottoa selvitystarkoituksiin,
e)
’selvitysyhteisöllä’ laitosten, mahdollisen keskuksena toimivan vastapuolen ja/tai mahdollisen selvitysosapuolen nettopositioiden laskemisesta vastuussa olevaa elintä,
f)
’osallistujalla’ laitosta, keskuksena toimivaa vastapuolta, selvitysosapuolta, selvitysyhteisöä tai järjestelmän ylläpitäjää.
Järjestelmän sääntöjen mukaan sama osallistuja voi toimia keskuksena toimivana vastapuolena, selvitysosapuolena tai selvitysyhteisönä tai hoitaa kaikkia edellä mainittuja tehtäviä tai osaa niistä.
Jäsenvaltio voi päättää, että tätä direktiiviä sovellettaessa epäsuoraa osallistujaa voidaan pitää osallistujana, jos se on perusteltua järjestelmäriskin takia. Mikäli epäsuora osallistuja katsotaan osallistujaksi järjestelmäriskin perusteella, tämä ei rajoita sen osallistujan vastuuta, jonka kautta epäsuora osallistuja suorittaa siirtomääräykset järjestelmään,
g)
’epäsuoralla osallistujalla’ laitosta, keskuksena toimivaa vastapuolta, selvitysosapuolta, selvitysyhteisöä tai järjestelmän ylläpitäjää, jolla on sopimussuhde sellaiseen siirtomääräyksiä täytäntöönpanevaan järjestelmään osallistujan kanssa, jossa epäsuora osallistuja voi suorittaa siirtomääräykset järjestelmän kautta edellyttäen, että epäsuora osallistuja on järjestelmän ylläpitäjän tiedossa,
– –
i)
’siirtomääräyksellä’
–
osallistujan antamaa määräystä asettaa saajan käyttöön tietty rahamäärä tekemällä kirjaus luottolaitoksen, keskuspankin, keskuksena toimivan vastapuolen tai selvitysosapuolen tileihin tai määräystä, jonka seurauksena on maksuvelvoitteesta vastaaminen tai sen suorittaminen järjestelmän säännöissä määritellyllä tavalla, tai
–
osallistujan antamaa määräystä siirtää arvopaperiin tai arvopapereihin kohdistuva omistusoikeus tai muu oikeus tekemällä siitä merkintä rekisteriin tai muulla tavoin,
– –
p)
’järjestelmän ylläpitäjällä’ järjestelmän toiminnasta oikeudellisesti vastuussa olevaa yhteisöä tai vastuussa olevia yhteisöjä. Järjestelmän ylläpitäjä voi myös toimia selvitysosapuolena, keskuksena toimivana vastapuolena tai selvitysyhteisönä.”
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Siirtomääräykset ja nettoutus ovat oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisia, ja ne sitovat sivullista siinäkin tapauksessa, että on aloitettu osallistujaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely, jos siirtomääräykset ovat tulleet järjestelmään ennen 6 artiklan 1 kohdassa määriteltyä maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohtaa. Tämä pätee siinäkin tapauksessa, että on aloitettu (kyseiseen järjestelmään tai yhteentoimivaan järjestelmään) osallistujaa tai sellaista yhteentoimivan järjestelmän ylläpitäjää koskeva maksukyvyttömyysmenettely, joka ei ole osallistuja.
– –
3.   Siirtomääräyksen järjestelmään tulon ajankohta on määriteltävä järjestelmän säännöissä. Jos sen valtion kansallisessa lainsäädännössä, jonka lakia sovelletaan, on tuloajankohtaa koskevia säännöksiä, kyseisen järjestelmän sääntöjen on oltava kyseisten säännösten mukaiset.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ķipars AI, jolla on tavanomainen käyttötili Latvijas Krājbankassa, osoitti 17.11.2011 viimeksi mainitulle määräyksen siirtää kaikki kyseisellä käyttötilillä olevat varat sillä eräässä toisessa pankissa olevalla tilille. Tämä määräys syötettiin Latvijas Krājbankan sisäiseen selvitysjärjestelmään, ja varat velotettiin Ķipars AI:n käyttötililtä ja kirjattiin Latvijas Krājbankan välitilille siirtoa varten. Maksumääräystä ei kuitenkaan suoritettu päätökseen, koska joitakin tunteja myöhemmin Finanšu un kapitāla tirgus komisija (rahoitus- ja pääomamarkkinoiden valvontaviranomainen, Latvia) kielsi Latvijas Krājbankaa suorittamasta mitään toimenpiteitä, joiden määrä ylitti 100000 euroa, ja koska mainittu pankki julistettiin sittemmin maksukyvyttömäksi. KPMG Baltics nimettiin Latvijas Krājbankan konkurssipesän pesänhoitajaksi.
Ensimmäisen ja toisen oikeusasteen tuomioistuinten hyväksyttyä Ķipars AI:n kanteen maksumääräyksen suorittamiseksi KPMG Baltics teki kassaatiovalituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Viimeksi mainitussa menettelyssä Ķipars AI vetoaa muun muassa direktiivin 98/26 säännöksiin. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lähtökohtaisesti, että mainittua direktiiviä ei sovelleta yksityisten ja luottolaitosten välisiin suhteisiin eikä täten pääasiassa kyseessä olevaan maksumääräykseen, sillä on kuitenkin epäilyksiä tästä asiasta, koska se katsoo, että kyseisessä direktiivissä tarkoitettu käsite ”siirtomääräys” voisi kattaa myös tällaisen maksumääräyksen, kun otetaan huomioon varojen siirron luonne.
Tässä tilanteessa Augstākā tiesa (ylin tuomioistuin, Latvia) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Kattaako [direktiivissä 98/26] oleva käsite ’siirtomääräys’ maksumääräyksen, jonka tallettaja on osoittanut luottolaitokselle varojen siirtämiseksi toiseen luottolaitokseen?
2)
Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan myöntävästi, onko [direktiivin 98/26] 3 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään, että ’siirtomääräykset ja nettoutus ovat oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisia, ja ne sitovat sivullista siinäkin tapauksessa, että on aloitettu osallistujaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely, jos siirtomääräykset ovat tulleet järjestelmään ennen 6 artiklan 1 kohdassa määriteltyä maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohtaa. Tämä pätee siinäkin tapauksessa, että on aloitettu (kyseiseen järjestelmään tai yhteentoimivaan järjestelmään) osallistujaa tai sellaista yhteentoimivan järjestelmän ylläpitäjää koskeva maksukyvyttömyysmenettely, joka ei ole osallistuja’, tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen määräys voitaisiin katsoa ’tulleeksi järjestelmään’ ja se pitäisi panna täytäntöön?”
Unionin tuomioistuimen toimivalta
KPMG Baltics ja Latvian hallitus riitauttavat unionin tuomioistuimen toimivallan vastata ennakkoratkaisukysymyksiin sillä perusteella, että pääasiassa kyseessä oleva maksumääräys ei kuulu direktiivin 98/26 soveltamisalaan ja että näin ollen pääasian oikeudenkäynnillä ei ole liittymää unionin oikeuteen.
Tästä on yhtäältä todettava, että kansallinen tuomioistuin pyrkii ensimmäisellä kysymyksellään juuri määrittämään, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva maksumääräys direktiivillä 98/26 tarkoitetun siirtomääräyksen käsitteen piiriin ja täten direktiivin soveltamisalaan. Näin ollen KPMG Balticsin ja Latvian hallituksen argumentti, jonka mukaan kyseinen maksumääräys ei kuulu direktiivin soveltamisalaan, liittyy erottamattomasti ensimmäisen kysymyksen asiasisällöstä annettavaan vastaukseen, ja sillä ei täten ole merkitystä unionin tuomioistuimen toimivaltaan vastata tähän kysymykseen (ks. analogisesti tuomio 10.9.2015, Wojciechowski,
C-408/14
,
EU:C:2015:591
,
kohta ja tuomio 26.9.2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (muutoksenhaun lykkäävä vaikutus),
C-180/17
,
EU:C:2018:775
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toisesta kysymyksestä on toisaalta todettava, että se on esitetty ainoastaan sitä tilannetta varten, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, eli siinä tapauksessa, että pääasiassa kyseessä oleva maksumääräys kuuluu direktiivin 98/26 soveltamisalaan. Tässä tilanteessa myöskään toisen kysymyksen ei voida katsoa jäävän unionin tuomioistuimen toimivallan ulkopuolelle.
Tästä seuraa, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan esitettyihin kysymyksiin.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksumääräys, jonka tavanomaisen käyttötilin haltija on osoittanut luottolaitokselle varojen siirtämiseksi toiseen luottolaitokseen, direktiivissä 98/26 tarkoitetun siirtomääräyksen käsitteen piiriin ja täten kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
Kuten mainitun direktiivin ensimmäisestä neljänteen perustelukappaleesta ilmenee, direktiivin tavoitteena on vähentää järjestelmäriskiä ja varmistaa maksujärjestelmien ja arvopaperien selvitysjärjestelmien vakaus niin, että järjestelmään osallistujaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely aiheuttaa järjestelmälle mahdollisimman vähän häiriötä.
Tätä varten kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään muun muassa, että siirtomääräykset ovat oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisia ja ne sitovat sivullista siinäkin tapauksessa, että on aloitettu osallistujaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely, jos siirtomääräykset ovat tulleet järjestelmään ennen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohtaa.
Käsiteltävässä asiassa Ķipars AI, joka oli tavanomaisen käyttötilin haltija Latvijas Krājbankassa, osoitti pääasiassa kyseessä olevan maksumääräyksen viimeksi mainitulle kaikkien kyseisellä tilillä käytettävissä olevien varojen siirtämiseksi muulle tilille, joka Ķipars AI:llä oli toisessa luottolaitoksessa. Sen selvittämiseksi, kuuluuko tällainen maksumääräys direktiivissä 98/26 tarkoitetun maksumääräyksen käsitteen piiriin ja täten kyseisen direktiivin soveltamisalaan, on tutkittava direktiivin soveltamisalaa koskevaa 1 artiklaa ja määritelmiä, jotka esitetään samaisen direktiivin 2 artiklassa.
Direktiivin 98/26 1 artiklan sanamuodon mukaan tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan direktiivin 2 artiklan a alakohdassa määriteltyyn järjestelmään, kyseiseen järjestelmään osallistujaan ja vakuuteen, joka annetaan järjestelmään osallistuttaessa tai jäsenvaltioiden keskuspankkien tai Euroopan keskuspankin toimenpiteiden yhteydessä niiden hoitaessa tehtäviään keskuspankkina.
Mainitun direktiivin 2 artiklan a alakohdassa määritellään käsite ”järjestelmä” siten, että sillä tarkoitetaan vähintään kolmen osallistujan välistä muodollista järjestelyä, jossa on osallistujien välisten siirtomääräysten selvittämistä tai niiden suorittamista koskevat yhteiset säännöt ja vakioidut järjestelyt.
Direktiivin 98/26 2 artiklan a, b ja i alakohdasta ilmenee, että käsitteellä ”siirtomääräys” tarkoitetaan yksinomaan taloudellisia velvoitteita aiheuttavia määräyksiä, joita tällaisen järjestelmän osallistujat ovat antaneet järjestelmän puitteissa muille osallistujille niiden toteuttamiseksi. Mainittu käsite ei sitä vastoin kata taloudellisia velvoitteita aiheuttavia määräyksiä, joita kolmannet osapuolet ovat antaneet tällaisen järjestelmän ulkopuolella.
Käsitteen ”siirtomääräys” tällaista merkitystä tukee saman direktiivin 3 artiklan 1 kohta, jossa mainitussa säännöksessä siirtomääräyksille myönnetyn suojan edellytykseksi asetetaan se, että ne ”ovat tulleet järjestelmään”.
Tällaista merkitystä vahvistaa lisäksi ja erityisesti se seikka, että – kuten tämän tuomion 15 kohdasta ilmenee – kyseisellä direktiivillä pyritään täsmällisesti määriteltyyn ja rajoitettuun päämäärään, joka on järjestelmäriskin vähentäminen ja mainitun direktiivin kattamien järjestelmien vakauden varmistaminen niin, että maksukyvyttömyysmenettely vaikuttaa näihin järjestelmiin mahdollisimman vähän. On nimittäin niin, että niin kauan, kuin jokin tällaisen järjestelmän osallistujista ei ole syöttänyt järjestelmään taloudellisia velvoitteita aiheuttavaa määräystä, sen täytäntöön panematta jättäminen maksukyvyttömyysmenettelyn johdosta ei luo järjestelmäriskiä eikä vaikuta tällaisen järjestelmän vakauteen. Sillä, että suojelu, josta tässä direktiivissä säädetään tällaisten järjestelmien osallistujien näihin järjestelmiin antaneita siirtomääräyksiä varten, ulotettaisiin taloudellisia velvoitteita aiheuttaviin määräyksiin, joita kolmannet osapuolet ovat antaneet tällaisten järjestelmien ulkopuolella, ylitettäisiin näin ollen se, mikä on tarpeen direktiivillä 98/26 tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
Näin ollen sen määrittämiseksi, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksumääräys direktiivin 98/26 soveltamisalaan, on selvitettävä, voidaanko järjestelmän jonkin osallistujan katsoa antaneen kyseisen määräyksen mainitun direktiivin 2 artiklan a alakohdassa määritellyssä järjestelmässä.
Direktiivin 98/26 2 artiklan f alakohdassa luetellaan tyhjentävästi osallistujan käsitteen piiriin kuuluvat yhteisöt. Näitä voivat olla ”laitos”, ”keskuksena toimiva vastapuoli”, ”selvitysosapuoli”, ”selvitysyhteisö” tai ”järjestelmän ylläpitäjä”. Nämä yhteisöt puolestaan määritetään täsmällisesti saman direktiivin 2 artiklan b–e ja p alakohdassa.
Näissä viimeksi mainituissa säännöksissä olevista määritelmistä, sellaisina kuin ne mainitaan tämän tuomion 5 kohdassa, ilmenee, että Ķipars AI:n kaltainen tavanomaisen käyttötilin haltija ei vastaa mitään kyseisistä yhteisöistä. Erityisesti on todettava, että käyttötilin tällainen haltija ei kuulu laitoksen käsitteen piiriin, koska tämä käsite kattaa kyseisen direktiivin 2 artiklan b alakohdan mukaisesti ainoastaan yhteisöt, jotka voivat vastata siirtomääräyksistä syntyvien taloudellisten velvoitteiden täyttämisestä järjestelmässä ja joihin kuuluvat muun muassa luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset.
Direktiivin 98/26 2 artiklan f alakohdassa kieltämättä myönnetään jäsenvaltioille mahdollisuus päättää, että tätä direktiiviä sovellettaessa epäsuoraa osallistujaa voidaan pitää osallistujana, jos se on perusteltua järjestelmäriskin takia. Mistään unionin tuomioistuimen käytettävissä olevaan oikeudenkäyntiaineistoon sisältyvästä seikasta ei kuitenkaan voida päätellä, että Latvian tasavalta olisi käyttänyt tätä mahdollisuutta. Joka tapauksessa kyseisen direktiivin 2 artiklan g alakohdassa olevasta epäsuoran osallistujan käsitteestä ilmenee, että yhteisöt, jotka voivat kuulua tämän käsitteen piiriin, ovat samat kuin osallistujan käsitteen piiriin kuuluvat yhteisöt, jotka esitetään tämän tuomion 24 kohdassa, ja osallistujan ja epäsuoran osallistujan välinen ero perustuu siihen seikkaan, että ensin mainittu on yhteyksissä järjestelmään suoraan ja viimeksi mainittu ainoastaan sillä osallistujan kanssa olevan sopimussuhteen välityksellä. Koska Ķipars AI:n kaltainen tavanomaisen käyttötilin haltija ei vastaa mitään näistä yhteisöistä, sen ei täten voida katsoa olevan kyseisen direktiivin 2 artiklan f alakohdassa tarkoitettu epäsuora osallistuja.
Niinpä tällaisen tavanomaisen käyttötilin haltijan antaman maksumääräyksen ei voida katsoa olevan direktiivin 98/26 2 artiklan a ja f alakohdassa tarkoitetulla tavoin järjestelmään osallistujan antama. Kuten kaikki unionin tuomioistuimessa huomautuksia esittäneet osapuolet ovat väittäneet, tästä seuraa, ettei tällainen maksumääräys kuulu mainitussa direktiivissä tarkoitetun siirtomääräyksen käsitteen piiriin eikä täten kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksumääräys, jonka tavanomaisen käyttötilin haltija on osoittanut luottolaitokselle varojen siirtämiseksi toiseen luottolaitokseen, ei kuulu direktiivissä 98/26 tarkoitetun siirtomääräyksen käsitteen piiriin eikä täten kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen esitetty vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksumääräys, jonka tavanomaisen käyttötilin haltija on osoittanut luottolaitokselle varojen siirtämiseksi toiseen luottolaitokseen, ei kuulu selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä 19.5.1998 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/26/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 6.5.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/44/EY, tarkoitetun siirtomääräyksen käsitteen piiriin eikä täten kyseisen direktiivin soveltamisalaan.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: latvia.