CELEX: 62021CJ0064
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 86/653/EEB
7 straipsnio 1 dalies b punktas
Savarankiškai dirbantys prekybos agentai
Sandoris, sudarytas su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo prekybos agento klientė
Atlyginimas
Savarankiškai dirbančio prekybos agento teisės į komisinį atlyginimą imperatyvumas ar dispozityvumas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo (
OL L 382, 1986, p. 17
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 177) 7 straipsnio 1 dalies b punkto išaiškinimo.
Prašymas pateiktas nagrinėjant
Rigall Arteria Management sp. z o.o. sp.k
. ir
Bank Handlowy w Warszawie S.A
. (toliau –
Bank Handlowy
) ginčą dėl informacijos, būtinos tam, kad pirmasis galėtų apskaičiuoti komisinio atlyginimo sumą, jam mokėtiną už
Bank Handlowy
sudarytas sutartis su klientais, kurie anksčiau tapo klientais tarpininkaujant
Rigall Arteria Management
, pateikimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 86/653 antroje ir trečioje konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„kadangi nacionalinių įstatymų dėl komercinio atstovavimo skirtumai iš esmės daro įtaką konkurencijos sąlygoms ir pačios veiklos vykdymui Bendrijoje bei kenkia tiek prekybos agentams
vis-à-vis
jų atstovaujamiesiems, tiek prekybinių sandorių saugumui; kadangi, be to, tokie skirtumai iš esmės kliudo sudaryti ir vykdyti komercinio atstovavimo sutartis, kai atstovaujamasis ir prekybos agentas yra įsisteigę skirtingose valstybėse narėse;
kadangi prekyba tarp valstybių narių turėtų vykti tokiomis sąlygomis, kurios yra panašios į vienoje bendroje rinkoje esančias sąlygas, todėl būtina suderinti valstybių narių teisines sistemas, kiek to reikalauja deramas bendrosios rinkos veikimas; kadangi šiuo požiūriu įstatymų kolizijai taikomos teisės normos komercinio atstovavimo atveju nepašalina pirmiau minėtų prieštaravimų ir jų nepašalintų, netgi jeigu jos būtų suvienodintos, dėl to pasiūlytas suderinimas, nepaisant tokių normų buvimo, yra būtinas.“
Šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
Šioje direktyvoje prekybos agentas – tai savarankiškai dirbantis tarpininkas, kuris turi ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo arba pirkimo kito asmens (toliau – atstovaujamasis) naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius tokio atstovaujamojo naudai ir jo vardu.“
Minėtos direktyvos III skyrius vadinasi „Atlyginimas“. Jame yra 6–12 straipsniai. 6 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu šiuo klausimu tarp šalių nėra jokio susitarimo, nepažeidžiant valstybių narių privalomų nuostatų dėl atlyginimo dydžio, prekybos agentui turi būti mokamas atlyginimas, kuris mokamas prekybos agentams, paskirtiems tokio agento veiklos vietoje, ir prekėms, numatytoms komercinio atstovavimo sutartyje. Jeigu tokios nusistovėjusios praktikos nėra, tai prekybos agentui priklauso protingumo kriterijų atitinkantis atlyginimas, nustatomas atsižvelgiant į visus sandorio aspektus.
2.   Bet kuri atlyginimo, kuris keičiasi atsižvelgiant į verslo sandorių skaičių arba vertę, dalis šioje direktyvoje yra laikoma komisiniu atlyginimu.
3.   7–12 straipsniai netaikomi, jeigu prekybos agentui nėra mokamas visas komisinis atlyginimas arba jo dalis.“
Tos pačios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.   Prekybos agentas turi teisę gauti komisinį atlyginimą už prekybinius sandorius, kurie sudaryti komercinio atstovavimo sutarties galiojimo metu:
a)
kai sandoris buvo sudarytas vykdant agento veiklą;
arba
b)
kai sandoris sudarytas su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klientu tokios pat rūšies sandoriuose.“
Direktyvos 86/653 10 straipsnyje numatyta:
„1.   Komisinis atlyginimas turi būti išmokėtas kai tik ir tik tiek, kiek yra įvykdyta bent viena iš toliau išvardytų aplinkybių:
a)
atstovaujamasis įvykdė sandorį; arba
b)
atstovaujamasis pagal jo susitarimą su trečiąja šalimi turėjo įvykdyti sandorį; arba
c)
trečioji šalis įvykdė sandorį.
2.   Vėliausiai komisinį atlyginimą mokėti galima tik tada, kai trečioji šalis įvykdė savo sandorio dalį arba turėjo ją įvykdyti, jeigu atstovaujamasis būtų įvykdęs savąją sandorio dalį, kaip jis ir buvo įsipareigojęs.
3.   Komisinis atlyginimas išmokamas ne vėliau kaip mėnesio, einančio po ketvirčio, už kurį turi būti atsiskaitoma, paskutinę dieną.
4.   Sutartys, kuriose nukrypstama nuo šio straipsnio 2 ir 3 dalių taip pakenkiant prekybos agentui, yra draudžiamos.“
Šios direktyvos 11 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Teisė gauti komisinį atlyginimą gali būti panaikinta jei ir tik tiek, kiek:
–
yra nustatoma, kad sutartis tarp trečiosios šalies ir atstovaujamojo nebus vykdoma,
ir
–
sutartis nevykdoma ne dėl atstovaujamojo kaltės.
2.   Bet koks komisinis atlyginimas, kurį prekybos agentas jau yra gavęs, yra grąžinamas, jeigu yra panaikinama teisė jį gauti.
3.   Sutartys, kuriose nukrypstama nuo šio straipsnio 1 dalies taip pakenkiant prekybos agentui, yra draudžiamos.“
Minėtos direktyvos 12 straipsnyje nustatyta:
„1.   Atstovaujamasis, ne vėliau kaip mėnesio, einančio po ketvirčio, už kurį turi būti sumokamas komisinis atlyginimas, paskutinę dieną pateikia savo prekybos agentui priklausančio komisinio atlyginimo apskaitos dokumentus. Tokiuose apskaitos dokumentuose nurodomi pagrindiniai duomenys, pagal kuriuos buvo apskaičiuojamas komisinio atlyginimo dydis.
2.   Prekybos agentas turi teisę reikalauti, kad jam būtų pateikta visa informacija, o ypač išrašai iš buhalterinių knygų, kurias turi jo atstovaujamasis ir kurios jam reikalingos agentui priklausančio komisinio atlyginimo dydžiui patikrinti.
3.   Sutartys, kuriose nukrypstama nuo šio straipsnio 1 ir 2 dalių taip pakenkiant prekybos agentui, yra draudžiamos.
<…>“
Lenkijos teisė
Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalis į Lenkijos teisę perkelta 1964 m. balandžio 23 d.
Ustawa – Kodeks cywilny
(Įstatymas, kuriuo priimtas Civilinis kodeksas (
Dz. U
., 2019, poz. 1145, su pakeitimais); toliau – Civilinis kodeksas) 761 straipsnio 1 dalimi. Šioje nuostatoje numatyta:
„Agentas gali reikalauti komisinio atlyginimo už sutartis, sudarytas komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu, jeigu jos sudarytos vykdant jo veiklą arba jeigu jos sudarytos su klientais, kurie anksčiau buvo agento klientai tokios pat rūšies sandoriuose.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Rigall Arteria Management
su
Bank Handlowy
siejo komercinio atstovavimo sutartys nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2015 m. birželio 30 d. Paskutinė iš šių sutarčių buvo bendroji sutartis, kurią šalys papildydavo išsamiomis atstovavimo sutartimis. Bylos šalių sutartys buvo sudarytos dėl finansinio tarpininkavimo veiklos, kuri apėmė tarpininkavimą vykdant pagalbinę ir reklaminę veiklą, susijusią su kredito kortelių aptarnavimu ir akvizicija, taip pat su kitomis
Bank Handlowy
siūlomomis finansinėmis paslaugomis.
Šiose sutartyse taip pat buvo nustatytas agento atlyginimo mokėjimo būdas – nurodyta, kad jis apskaičiuojamas atsižvelgiant į sudarytų sutarčių skaičių. Daugeliu atveju tai – konkreti suma, mokama už kiekvieną išduotą kredito kortelę arba sėkmingai apdorotą paskolos paraišką. Nė vienoje iš šių sutarčių nebuvo nustatyta kitokios komisinio atlyginimo formos, išskyrus komisinį atlyginimą už sutartis, sudarytas tiesiogiai dalyvaujant agentui. Be to, pasibaigus komercinio atstovavimo sutarčiai agentas turėjo teisę gauti sutartyje nurodyto dydžio kompensaciją. Sutartyje taip pat nustatyta, kad ši suma padengia visą kompensacijos, kurią gauti agentas turi teisę, dydį.
2014 m. gruodžio 17 d.
Bank Handlowy
nutraukus pagrindų sutartį,
Rigall Arteria Management
jo paprašė pateikti informaciją apie komisinį atlyginimą, mokėtiną už laikotarpį nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2015 m. sausio 31 d. Atsakydamas į pakartotinius prašymus
Bank Handlowy
teigė, kad iki šiol agentui pateikta informacija leidžia apskaičiuoti visą atlyginimą, mokėtiną pagal sudarytas komercinio atstovavimo sutartis, todėl nėra pagrindo pateikti papildomos informacijos. Be to,
Bank Handlowy
tvirtino, kad prašoma informacija yra saugoma banko paslaptis.
Dėl šio atsisakymo
Rigall Arteria Management
pateikė ieškinį
Sąd Okręgowy w Warszawie
(Varšuvos apygardos teismas, Lenkija), siekdama gauti už sutarties galiojimo laikotarpį mokėtinam komisiniam atlyginimui apskaičiuoti reikalingą informaciją.
2016 m. birželio 20 d. sprendimu
Sąd Okręgowy w Warszawie
(Varšuvos apygardos teismas) atmetė ieškinį, motyvuodamas tuo, kad atstovavimo sutarties galiojimo metu atstovaujamojo deklaracijos buvo išsamios ir agentas neprieštaravo dėl jam apskaičiuoto komisinio atlyginimo dydžio. Šis teismas taip pat pažymėjo, jog iš šalių sudarytų sutarčių turinio nematyti, kad agentas turėjo teisę reikalauti komisinio atlyginimo už banko sudarytas sutartis su agento anksčiau surastais klientais. Ji taip pat patvirtino
Bank Handlowy
poziciją, kad dalis agento prašomos informacijos yra saugoma banko paslaptis.
2018 m. vasario 28 d. sprendimu
Sąd Apelacyjny w Warszawie
(Varšuvos apeliacinis teismas, Lenkija) atmetė
Rigall Arteria Management
apeliacinį skundą. Jis sutiko su pagrindiniais pirmos instancijos teismo argumentais. Be to, jis pažymėjo, kad
Rigall Arteria Management
reikalavimas yra pagrįstas tik tiek, kiek agentas gali turėti teisę reikalauti sumokėti tokios rūšies atlyginimą, su kuria susijusi prašoma informacija. Apeliacinio teismo teigimu, nagrinėjamu atveju atsižvelgiant į bylos aplinkybes taip nėra.
Sąd Apelacyjny w Warszawie
(Varšuvos apeliacinis teismas) vertinimu, Civilinio kodekso 761 straipsnio 1 dalyje minimas atlyginimas už sutartis, sudarytas su anksčiau agento surastais klientais, grindžiamas dispozityviu reglamentavimu. Šio teismo teigimu, vis dėlto tiek iš aplinkybės, kad sutarties tekste nėra nuorodos į šią komisinio atlyginimo formą, tiek iš šalių elgesio ją įgyvendinant matyti, kad šios šalys implicitiškai netaikė agento teisės į nagrinėjamą komisinį atlyginimą.
Dėl
Sąd Apelacyjny w Warszawie
(Varšuvos apeliacinis teismas) sprendimo
Rigall Arteria Management
pateikė kasacinį skundą
Sąd Najwyższy
(Aukščiausiasis Teismas), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Šiame teisme kaip vieną iš kasacinio skundo pagrindų
Rigall Arteria Management
nurodė Civilinio kodekso 761 straipsnio 1 dalies, aiškinamos atsižvelgiant į Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punktą, pažeidimą, nes ši nuostata laikoma dispozityvia.
Rigall Arteria Management
teigimu, iš šios nuostatos kylančios normos negalima netaikyti komercinio atstovavimo sutartyje, taip pakenkiant agentui. Atsiliepime į kasacinį skundą
Bank Handlowy
ginčijo šį teiginį; jis nurodė, kad Civilinio kodekso 761 straipsnio 1 dalis yra dispozityvi.
Sąd Najwyższy
(Aukščiausiasis Teismas) kilo abejonių dėl Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimo. Pirma, iš šios direktyvos nuostatų formuluotės galima daryti išvadą, kad jų dispozityvumas netaikomas, tik kai tai aiškiai nurodyta. Antra, minėtos direktyvos tikslas apsaugoti prekybos agentą leidžia manyti, kad ji turi būti aiškinama kaip visuma taip, kad būtų užkirstas kelias bet kokiam sutarties pakeitimui, kuriuo būtų pažeidžiamos agentui suteiktos teisės.
Be to, tos pačios direktyvos 7–12 straipsniai sudaro nuoseklią ir uždarą agento atlyginimo reglamentavimo sistemą, kuri gali būti panaikinta tik visa, pakeičiant ją kita pačių šalių suformuota sistema. Taigi pagal šias nuostatas šalys galėtų tik pakeisti komisinių sistemą kita atlyginimo prekybos agentui sistema, o ne netaikyti atskirų šios sistemos elementų.
Išvada, kad teisė į komisinį atlyginimą, nustatyta Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punkte, negali būti netaikoma ar pakeista prekybos agento nenaudai, yra visiškai įtikinama funkciniu požiūriu, nes prekybos agentai praktiškai negali derėtis dėl atstovaujamojo vienašališkai sudarytų sutarčių.
Šiomis aplinkybėmis
Sąd Najwyższy
(Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti pagrindinės bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį klausimą:
„Ar atsižvelgiant į [Direktyvos 86/653] 7 straipsnio 1 dalies b punkto tekstą ir tikslą ši nuostata turi būti suprantama kaip suteikianti savarankiškai dirbančiam prekybos agentui absoliučią teisę į komisinį atlyginimą už sutartį, sudarytą komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klient[e] tokios pat rūšies sandor[iuose], ar ši teisė gali būti panaikinta sudarant sutartį?“
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcija
Pirmiausia reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama sutartis susijusi su finansinių paslaugų pardavimu. Tokiai sutarčiai iš tiesų netaikoma Direktyva 86/653, kuri, atsižvelgiant į sąvokos „prekybos agentas“ apibrėžtį, pateiktą jos 1 straipsnio 2 dalyje, taikoma tik prekybos agentams, turintiems ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo arba pirkimo, arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius.
Vis dėlto iš suformuotos jurisprudencijos matyti: kai nacionalinės teisės aktuose, kalbant apie išimtinai vidaus situacijas, pasirinkti tokie patys sprendimai, kokie numatyti Sąjungos teisėje, kad, be kita ko, būtų išvengta piliečių diskriminacijos atsiradimo arba galimų konkurencijos iškraipymų ar būtų užtikrinta vienoda procedūra, taikoma esant panašioms situacijoms, egzistuoja konkretus Sąjungos interesas, kad, siekiant ateityje išvengti aiškinimo skirtumų, iš Sąjungos teisės perimtos nuostatos ar sąvokos būtų aiškinamos vienodai, nesvarbu, kokiomis aplinkybėmis jos taikomos (2017 m. gegužės 17 d. Sprendimo ERGO Poist’ovňa,
C‑48/16
,
EU:C:2017:377
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo klausimu iš informacijos, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas suteikė atsakydamas į Teisingumo Teismo prašymą pateikti paaiškinimų, matyti, kad perkeldamas Direktyvą 86/653 į nacionalinę teisę Lenkijos teisės aktų leidėjas apibrėžė atstovavimo sutartį, nenurodydamas prekių pardavimo ar pirkimo, ir taip išreiškė savo ketinimą vienodai traktuoti atstovavimo sutartis dėl prekių pardavimo arba pirkimo ir sutartis dėl paslaugų pardavimo ar pirkimo.
Taigi, reikia pripažinti, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
Dėl prejudicinio klausimo
Vieninteliu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punktą reikia aiškinti taip: sutartyje negalima nukrypti nuo pagal šią nuostatą savarankiškai dirbančiam prekybos agentui suteiktos teisės į komisinį atlyginimą už sandorį, komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu sudarytą su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klientė sudarant tokios pat rūšies sandorį.
Pagal Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalį prekybos agentas turi teisę į komisinį atlyginimą už prekybos sandorį, sudarytą komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu, jeigu sandoris buvo sudarytas dėl jo veiksmų arba kai sandoris buvo sudarytas su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klientė sudarant tokios pat rūšies sandorį.
Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 45 punkte, šios nuostatos tekste vartojant jungtuką „arba“ nurodoma, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino pasiūlyti šalims galimybę rinktis. Vis dėlto iš šios formuluotės negalima spręsti, ar ši nuostata yra dispozityvi.
Taigi, kadangi Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punkto imperatyvumas nėra aiškiai nurodytas nei šios direktyvos 7 straipsnyje, nei kitose jos nuostatose, aiškinant reikia atsižvelgti į jo kontekstą ir šia direktyva siekiamus tikslus. Šios teisės nuostatos genezė taip pat gali suteikti reikšmingos informacijos ją aiškinant (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje),
C‑24/19
,
EU:C:2020:503
,
punktą).
Visų pirma, kiek tai susiję su minėtos nuostatos kontekstu, iš Direktyvos 86/653 bendros struktūros matyti, kad, kai neleidžiama nukrypti nuo vienos iš jos nuostatų, Sąjungos teisės aktų leidėjas pasirūpino tai nurodyti. Būtent taip yra šios direktyvos 10 straipsnio 4 dalyje, 11 straipsnio 3 dalyje ir 12 straipsnio 3 dalyje, kurios, kaip ir minėtos direktyvos 7 straipsnis, yra tos pačios direktyvos III skyriuje, susijusiame su agento atlyginimu.
Be to, nors iš Direktyvos 86/653 6 straipsnio 3 dalies, aiškinant ją
a contrario
, galima daryti išvadą, kad viso ar dalies komisinio atlyginimo mokėjimas prekybos agentui neišvengiamai lemia šios direktyvos 7–12 straipsnių taikymą, vis dėlto iš šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies matyti, kad atstovo atlyginimo dydis iš esmės priklauso nuo šalių susitarimo. Taigi iš sisteminio Direktyvos 86/653 6 straipsnio aiškinimo matyti, kad jeigu Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs nukrypti nuo šios nuostatos pirmoje dalyje įtvirtinto principo vienoje iš vėlesnių dalių, jis būtų tai aiškiai nurodęs.
Be to, kalbant apie Direktyva 86/653 siekiamus tikslus, reikia priminti, kad, kaip matyti iš jos 2 ir 3 konstatuojamųjų dalių, šia direktyva siekiama apsaugoti prekybos agentus santykiuose su atstovaujamaisiais, skatinti prekybos sandorių saugumą ir palengvinti prekybą tarp valstybių narių, suderinant jų teisines sistemas prekybinio atstovavimo srityje (2006 m. kovo 23 d. Sprendimo Honyvem Informazioni Commerciali,
C‑465/04
,
EU:C:2006:199
,
punktas ir 2017 m. vasario 16 d. Sprendimo Agro Foreign Trade & Agency,
C‑507/15
,
EU:C:2017:129
,
punktas).
Vis dėlto šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimas kaip imperatyvios nuostatos nebūtinai lemtų didesnę prekybos agentų apsaugą. Iš tiesų, kaip generalinė advokatė paaiškino išvados 66 punkte, negalima atmesti galimybės, kad tokiomis aplinkybėmis kai kurie atstovaujamieji kompensuotų komisinio atlyginimo, kurį būtinai reikėtų sumokėti už sandorį, komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu sudarytą su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klientė sudarant tokios pat rūšies sandorius, išlaidas, sumažindami bazinį komisinį atlyginimą, apribodami atstovaujamojo atlyginamas prekybos agentų patiriamas išlaidas ar kitus atlyginimo elementus arba jų neįtraukdami, arba net atsisakydami sutartinių santykių su prekybos agentu.
Galiausiai šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 86/653 genezė. Iš Pasiūlymo dėl Tarybos direktyvos dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su (savarankiškai dirbančiais) prekybos agentais, derinimo (
OL C 13, 1977, p. 2
) matyti, kad Europos Komisija iš pradžių siūlė, kad nuostatos, nuo kurių šalys negalėtų nukrypti, būtų išdėstytos viename straipsnyje, t. y. šio pasiūlymo 35 straipsnyje. Nors šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį atitinkanti nuostata buvo įtraukta į šį sąrašą, vėliau ji buvo išbraukta. Be to, nors Sąjungos teisės aktų leidėjas galiausiai atsisakė paties vieno sąrašo principo ir numatė draudimą nukrypti kiekvienu konkrečiu atveju, jis to nenumatė Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punkte.
Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 75 punkte, tai, kad Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punktą atitinkanti nuostata buvo išbraukta iš šio sprendimo ankstesniame punkte minėtame direktyvos 35 straipsnio projekte pateikto imperatyvių nuostatų sąrašo, ir pasirinkimas Direktyvos 86/653 nuostatų imperatyvųjį pobūdį nurodyti kiekviename atitinkamame straipsnyje, patvirtina: kadangi imperatyvumas nėra aiškiai nurodytas, šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies b punktas yra dispozityvi nuostata.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 86/653 7 straipsnio 1 dalies b punktas aiškintinas taip: sutartyje galima nukrypti nuo pagal šią nuostatą savarankiškai dirbančiam prekybos agentui suteiktos teisės į komisinį atlyginimą už sandorį, komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu sudarytą su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klientė sudarant tokios pat rūšies sandorį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo 7 straipsnio 1 dalies b punktą

reikia aiškinti taip:

sutartyje galima nukrypti nuo pagal šią nuostatą savarankiškai dirbančiam prekybos agentui suteiktos teisės į komisinį atlyginimą už sandorį, komercinio atstovavimo sutarties galiojimo laikotarpiu sudarytą su trečiąja šalimi, kuri anksčiau buvo agento klientė sudarant tokios pat rūšies sandorį.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.