CELEX: 62015CJ0220
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Laisvas prekių judėjimas
Direktyva 2007/23/EB
Pirotechnikos gaminių pateikimas į rinką
6 straipsnis
Direktyvos reikalavimus atitinkančių pirotechnikos gaminių laisvas judėjimas
Nacionalinės teisės norma, pagal kurią pirotechnikos gaminių pateikimas į rinką susiejamas su papildomais reikalavimais
Pareiga iš anksto pateikti pranešimą nacionalinei institucijai, turinčiai teisę kontroliuoti ir keisti pirotechnikos gaminių naudojimo instrukcijas

Savo ieškinyje Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, jog Vokietijos Federacinė Respublika dėl to, kad papildomai, t. y. šalia 2007 m. gegužės 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/23/EB dėl pirotechnikos gaminių pateikimo į rinką (
OL L 154, 2007, p. 1
) reikalavimų ir nepaisydama pirotechnikos gaminių išankstinio atitikties vertinimo, nustatė, kad, pirma, pirotechnikos gaminiams prieš tai, kai jie pateikiami į rinką, turi būti taikoma
Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz
(Pirmasis reglamentas dėl Sprogstamųjų medžiagų įstatymo taikymo,
BGBl
. 1991 I, p. 169), iš dalies pakeisto 2013 m. liepos 25 d. įstatymu (
BGBl
. 2013 I, p. 2749) (toliau –
SprengV
), 6 straipsnio 4 dalyje numatyta procedūra (toliau – ginčijama pranešimo procedūra) ir, antra,
Bundesanstalt für Materialforschung und -prüfung
(Federalinis medžiagų tyrimų ir bandymų institutas, Vokietija, toliau – BAM) pagal šią nuostatą turi teisę kontroliuoti ir prireikus pakeisti jų naudojimo instrukcijas (toliau – ginčijama teisė pakeisti naudojimo instrukcijas), neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2007/23 1, 2, 8, 16, 19 ir 20 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„(1)
Valstybėse narėse galiojantys įstatymai ir kiti teisės aktai dėl pirotechnikos gaminių pateikimo į rinką yra skirtingi, ypač nuostatos, susijusios su sauga ir darbiniais parametrais.
(2)
Įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie gali sudaryti prekybos kliūtis Bendrijoje, reikėtų suderinti, siekiant užtikrinti laisvą pirotechnikos gaminių judėjimą vidaus rinkoje ir tuo pat metu aukštą sveikatos apsaugos ir saugos lygį bei vartotojų ir profesionalių galutinių naudotojų apsaugą.
<...>
(8)
Vadovaujantis 1985 m. gegužės 7 d. Tarybos rezoliucijoje dėl naujojo požiūrio į techninį derinimą ir standartizavimą [
OL C 136, 1985, p. 1
] išdėstytais principais, pirmą kartą į Bendrijos rinką pateikiami pirotechnikos gaminiai turėtų atitikti šią direktyvą. <...>
<...>
(16)
Vadovaujantis „naujuoju požiūriu į techninį derinimą ir standartizavimą“, pirotechnikos gaminiai, pagaminti laikantis darniųjų standartų, turėtų būti laikomi atitinkančiais pagrindinius šioje direktyvoje numatytus saugos reikalavimus.
<...>
(19)
Laisvam pirotechnikos gaminių judėjimui Bendrijoje užtikrinti ir siekiant, kad šie gaminiai patektų į rinką, jie turėtų būti pažymėti ženklu CE, kuris rodo, kad gaminiai atitinka šios direktyvos nuostatas.
(20)
Pagal „naująjį požiūrį į techninį derinimą ir standartizavimą“ būtina apsauginės nuostatos procedūra, kad būtų galima ginčyti pirotechnikos gaminių atitikimą ar trūkumus. Todėl valstybės narės turėtų imtis visų deramų priemonių, kad užkirstų kelią CE ženklu pažymėtų gaminių pateikimui į rinką ar apribotų jų patekimą į rinką arba pašalintų juos iš rinkos, jei šie gaminiai, naudojant juos pagal numatytą paskirtį, kelia pavojų vartotojų sveikatai ir saugai.“
Direktyvos 2007/23 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, kuriomis siekiama laisvo pirotechnikos gaminių judėjimo vidaus rinkoje, tuo pačiu metu užtikrinant aukšto lygio sveikatos apsaugą, visuomenės saugumą ir vartotojų apsaugą ir saugą, atsižvelgiant į atitinkamus aplinkosaugos aspektus.“
Šios direktyvos 2 straipsnio 2 punkte „pateikimas į rinką“ apibrėžtas kaip „pirmasis individualaus produkto atidavimas atlygintinai ar nemokamai jį platinti ir (arba) naudoti Bendrijos rinkoje. Gamintojo asmeniniam naudojimui pagaminti fejerverkai nelaikomi pateikiamais į rinką, jei valstybė narė leidžia juos naudoti savo teritorijoje.“
Minėtos direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad pirotechnikos gaminiai būtų pateikiami į rinką tik tuomet, jei jie atitinka šios direktyvos reikalavimus, yra pažymėti CE ženklu ir atitinka visus reikalavimus, susijusius su atitikties įvertinimu.“
Tos pačios direktyvos 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės negali uždrausti, apriboti ir trukdyti pateikti į rinką pirotechnikos gaminius, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus.
2.   Šios direktyvos nuostatos taip pat netrukdo valstybėms narėms viešosios tvarkos, saugumo ar saugos arba aplinkos apsaugos sumetimais imtis priemonių, draudžiančių ar ribojančių 2 ir 3 kategorijų fejerverkų, teatro pirotechnikos gaminių ir kitų pirotechnikos gaminių laikymą, naudojimą ir pardavimą plačiajai visuomenei.“
Direktyvos 2007/23 14 straipsnio 4 ir 6 dalyse numatyta:
„4.   Valstybės narės organizuoja ir vykdo tinkamą į rinką pateiktų gaminių priežiūrą, atsižvelgdamos į CE ženklu pažymėtų gaminių atitikties prielaidą.
<...>
6.   Jeigu valstybė narė nustato, kad CE atitikties ženklu pažymėtas, EB atitikties deklaraciją turintis ir pagal numatytą paskirtį naudojamas pirotechnikos gaminys gali kelti pavojų žmonių sveikatai ir saugai, ji imasi visų tinkamų laikinųjų priemonių tokiam produktui pašalinti iš rinkos, uždrausti jį pateikti į rinką arba apriboti jo laisvą judėjimą. Apie tai valstybė narė informuoja Komisiją ir kitas valstybes nares.“
Vokietijos teisė
Sprengstoffgesetz
(Sprogstamųjų medžiagų įstatymas,
BGBl
. 2002 I, p. 3518), iš dalies pakeisto 2013 m. rugpjūčio 7 d. įstatymu (
BGBl
. 2013 I, p. 3154), 6 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Federalinė vidaus reikalų ministerija taikymo reglamentu turi teisę:
<...>
3)
siekdama apsaugoti 1 punkte nurodytus interesus, nustatyti:
<...>
d)
kad dėl įgytų ar importuotų sprogstamųjų medžiagų, nurodytų 1 straipsnio 1 dalyje, būtų pateiktas pranešimas, o prie jo būtų pridėti tam tikri dokumentai.“
SprengV
6 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Gamintojas ar importuotojas apie sprogstamąsias medžiagas ir pirotechnikos gaminius privalo pranešti institutui prieš pirmąjį panaudojimą teritorijoje, kurioje taikomas įstatymas. Į pranešimą turi būti įtraukta:
<...>
2)
instrukcijos, kaip reikalaujama pagal Direktyvos 2007/23/EB dėl pirotechnikos gaminių I priedo 3 dalies h punktą. Patvirtindamas pranešimą, institutas priskiria identifikavimo numerį. Identifikavimo numeris turi būti nurodomas instrukcijose. Siekdamas išvengti pavojaus darbuotojų ar trečiųjų asmenų gyvybei ir sveikatai arba turtui, institutas gali apriboti arba papildyti gamintojo patvirtintas naudojimo instrukcijas; taip jas apriboti ar papildyti galima ir vėliau. Ketvirtas sakinys netaikomas motorinėms transporto priemonėms skirtiems pirotechnikos gaminiams ir 1 bei 4 kategorijų fejerverkams, jeigu identifikavimo numeris įtrauktas į pagal 13 straipsnio 1 dalies 3 punktą sudaromus sąrašus.“
Ikiteisminė procedūra ir procesas Teisingumo Teisme
Baigus 2012 m. pagal „EU Pilot“ procedūrą (3631/12/ENTR) vykdytą susirašinėjimą 2013 m. sausio 25 d. Komisija išsiuntė Vokietijos Federacinei Respublikai oficialų pranešimą; jame ji nurodė, kad su pirotechnikos gaminiais susijusiose Vokietijos teisės normose numatytos pareigos, kurios viršija Direktyvoje 2007/23 nustatytus reikalavimus ir gali apriboti laisvą minėtų gaminių judėjimą, bent jau kiek tai susiję su prekėmis, kurių atitiktį šios direktyvos reikalavimams jau yra pripažinusi notifikuotoji įstaiga pagal minėtos direktyvos 10 straipsnį.
Oficialus pranešimas pateiktas dėl ginčijamos pranešimo procedūros ir ginčijamos teisės pakeisti naudojimo instrukcijas.
2013 m. kovo 21 d. raštu Vokietijos Federacinė Respublika atsakė į oficialų pranešimą. Aprašydama ginčijamos pranešimo procedūros veikimą ji nurodė, kad BAM veikia ne kaip notifikuotoji įstaiga, kuriai pavesta įvertinti pirotechnikos gaminių atitiktį, o vykdo rinkos priežiūros užduotį, kuri nepatenka į Direktyva 2007/23 atlikto suderinimo sritį. Ji taip pat tvirtino, kad nors pirotechnikos gaminių patekimui į rinką taikomi suderinti reikalavimai, taip nėra uždegimo prietaisų atveju. Be to, ji pažymėjo, kad kadangi ginčijama pranešimo procedūra yra nedidelė našta gamintojams ir importuotojams, ji negali būti laikoma neproporcinga našta. Galiausiai ji nurodė, kad valstybių narių vartotojai ar ūkio subjektai visiškai nediskriminuojami.
2014 m. sausio 27 d. Komisija pateikė Vokietijos Federacinei Respublikai pagrįstą nuomonę; joje pakartojo savo kaltinimus dėl ginčijamos pranešimo procedūros ir ginčijamos teisės pakeisti naudojimo instrukcijas, atmetė šios valstybės narės argumentus ir paragino vykdyti įsipareigojimus pagal Direktyvą 2007/23 per du mėnesius nuo minėtos nuomonės gavimo.
Toje nuomonėje ji papildė savo argumentus tuo, kad minėta procedūra reikalauja papildomų išlaidų, darbo ir laiko, kaip patvirtina jos gautas skundas, todėl ji nėra nedidelė našta. Remiantis šiuo skundu, ginčijama pranešimo procedūra gali tęstis tris mėnesius, reikia sumokėti mokestį ir pateikti pavyzdžių. Be to, nuomonėje ji paaiškino, kad Direktyvos 2007/23 reikalavimus atitinkančių naudojimo instrukcijų buvimas yra vienas pagrindinių šios direktyvos reikalavimų ir šį reikalavimą kontroliuoja notifikuotoji įstaiga vykdydama atitikties procedūrą, dėl to nauja minėtų instrukcijų kontrolė pagal nacionalinės teisės nuostatas yra neleistina. Galiausiai ji toje nuomonėje nurodė, kad ginčijama pranešimo procedūra nesusijusi su Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 2 dalies nuostatomis, pagal kurias valstybėms narėms suteikiama teisė viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar saugos arba aplinkos apsaugos sumetimais uždrausti ar apriboti fejerverkų laikymą, naudojimą ir pardavimą.
Į pagrįstą nuomonę Vokietijos Federacinė Respublika atsakė 2014 m. kovo 20 d. ir balandžio 2 d. raštais.
Dėl ginčijamos pranešimo procedūros ji pirmiausia nurodė, kad nuo 2014 m. kovo 27 d. pirotechnikos gaminių gamintojams ir importuotojams nebetaikoma pareiga naudojimo instrukcijose nurodyti BAM suteiktą identifikavimo numerį. Toliau ji pažymėjo, kad BAM niekada nevykdė pirotechnikos gaminių, kurių atitiktis jau įvertinta, kontrolės. Galiausiai ji nurodė, kad vidutinė procedūros trukmė yra dvi–trys savaitės, o trijų mėnesių terminas gali būti tik esant ypatingoms aplinkybėms.
Dėl ginčijamos teisės pakeisti naudojimo instrukcijas ji pateikė tuos pačius argumentus. Jos teigimu, Direktyva 2007/23 atliktas suderinimas susijęs tik su pirotechnikos gaminių pateikimu į rinką, o ne su jų naudojimu, o Direktyvos 2007/23 12 ir 13 straipsniuose numatyti ženklinimo reikalavimai yra tik minimalūs reikalavimai, kuriuos nacionalinės rinkos priežiūros institucijos gali papildyti. Galiausiai minėta teisė pateisinama ne vien vartotojų apsauga, bet, vertinant plačiau, ir pareiga saugoti teisę į gyvybę, kylančia iš
Grundgesetz
(Pagrindinis įstatymas) 2 straipsnio 2 dalies, Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos, pasirašytos 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje, 2 straipsnio 1 dalies ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 3 straipsnio 1 dalies.
Šiomis aplinkybėmis Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad pagal
SprengV
6 straipsnio 4 dalį visiems pirotechnikos gaminių gamintojams ir importuotojams taikoma ginčijama pranešimo procedūra, dėl kurios jų prieiga prie rinkos susiejama su tam tikromis sąlygomis ir taip pažeidžiama Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalis. Nors pagal šią nacionalinės teisės nuostatą nereikalaujama laikytis esminių reikalavimų, visi pirotechnikos gaminių gamintojai ir importuotojai įpareigojami pranešti apie visus pirotechnikos gaminius, nesvarbu, ar notifikuotoji įstaiga patikrino, ar laikytasi pagrindinių Direktyvos 2007/23 reikalavimų, sumokėti mokestį, sulaukti identifikavimo numerio priskyrimo ir tam tikrais atvejais sutikti su šių gaminių instrukcijų pakeitimais prieš juos parduodant Vokietijos teritorijoje.
Šios išvados nepakeičia tai, kad ginčijama pranešimo procedūra be jokio skirtumo taikoma nacionaliniams ir importuotiems gaminiams ir kad ja nediskriminuojami kitose valstybėse narėse nei Vokietijos Federacinėje Respublikoje įsteigti ūkio subjektai. Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalyje ne paprasčiausiai uždraudžiama diskriminacija, o užtikrinamas laisvas visų pirotechnikos gaminių, atitinkančių šios direktyvos reikalavimus, judėjimas. Direktyvoje 2007/23 nėra nieko, kas rodytų, jog tam, kad galėtų būti laikoma apribojimu ar kliūtimi, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, priemonė turi sudaryti tam tikrą ribą viršijančią naštą.
Komisija taip pat atmeta argumentą, kad BAM veikia ne kaip notifikuotoji įstaiga, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2007/23 10 straipsnį, o kaip rinkos priežiūros institucija, kaip ji suprantama pagal 2008 m. liepos 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 765/2008, nustatantį su gaminių prekyba susijusius akreditavimo ir rinkos priežiūros reikalavimus ir panaikinantį Reglamentą (EEB) Nr. 339/93 (
OL L 218, 2008, p. 30
), todėl ginčijama pranešimo procedūra negali būti vertinama pagal Direktyvą 2007/23. Net ir darant prielaidą, kad galima manyti, jog BAM veikia kaip rinkos priežiūros institucija, jis negali taikyti papildomos procedūros, prieštaraujančios laisvam pirotechnikos gaminių judėjimui. Bet kuriuo atveju Direktyvoje 2007/23 reglamentuojamas tiek patekimas į rinką, tiek rinkos priežiūra, nes jos 14 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad valstybės narės vykdo pirotechnikos gaminių priežiūrą, „atsižvelgdamos į CE ženklu pažymėtų gaminių atitikties prielaidą“.
Be to, Komisija mano, kad ginčijama teisė pakeisti naudojimo instrukcijas taip pat pažeidžia Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų tai yra papildoma kontrolė, be jokio skirtumo vykdoma visų gaminių atžvilgiu, net jei jų atitiktis buvo įvertinta ir patvirtinta CE ženklu.
Komisija nesutinka su tuo, kad ginčijama teise pakeisti naudojimo instrukcijas siekiama uždrausti ar apriboti pirotechnikos gaminių laikymą ar naudojimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 2 dalį. Nors reglamentuoti pirotechnikos gaminių laikymą ar naudojimą priklauso valstybių narių kompetencijai, BAM atliekama kontrole labiau siekiama įsitikinti pirotechnikos gaminių instrukcijų tinkamumu pagal kitas nacionalinės teisės nuostatas prieš tai, kai šie gaminiai pateikiami į rinką, o ne nustatyti jų naudojimo sąlygas. Instrukcijų tinkamumas yra sudedamoji pirotechnikos gaminių atitikties pagrindiniams reikalavimams, išvardytiems Direktyvos 2007/23 I priede, vertinimo dalis. Su CE ženklu susijusi gaminių atitikties prezumpcija taip pat apima jų instrukcijų tinkamumą.
Vokietijos Federacinė Respublika iš esmės tvirtina, kad valstybių narių pareiga, vadovaujantis Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalimi, nedrausti, neriboti ir netrukdyti pateikti į rinką pirotechnikos gaminių, susijusi tik su pirmuoju individualaus produkto atidavimu atlygintinai ar nemokamai jį platinti ir (arba) naudoti Europos Sąjungos rinkoje, kaip nurodyta šios direktyvos 2 straipsnio 2 punkte pateiktoje apibrėžtyje. Todėl šia nuostata, skirtingai nuo 2013 m. birželio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/29/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su pirotechnikos gaminių tiekimu rinkai, suderinimo (
OL L 178, 2013, p. 27
) 4 straipsnio 1 dalies, užtikrinamas ne laisvas pirotechnikos gaminių judėjimas Sąjungoje, o tik pirmasis prekybos jais etapas.
Iš to ji daro išvadą, kad kadangi valstybės narės išsaugo kompetenciją reglamentuoti pirotechnikos gaminių prekybą ir platinimą po pirmojo jų pateikimo į rinką, nei ginčijama pranešimo procedūra, nei ginčijama teisė pakeisti naudojimo instrukcijas nėra nesuderinamos su Direktyva 2007/23.
Dėl ginčijamos pranešimo procedūros Vokietijos Federacinė Respublika iš esmės tvirtina, kad negalima manyti, jog ji du kartus pasinaudoja atitikties vertinimo notifikuotojoje įstaigoje procedūra, kuri, vadovaujantis Direktyvos 2007/23 4 straipsnio 4 dalies a punktu ir 9 bei 10 straipsniais, turi būti taikoma visiems pirotechnikos gaminiams. Viena vertus, ginčijama pranešimo procedūra vyksta gerokai vėliau nei pirmasis pateikimas į Sąjungos rinką ir pateikimas į Vokietijos rinką. Kita vertus, BAM neatlieka atitikties techninės kontrolės, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2007/23 9 straipsnį, o tik suteikia registravimo ar identifikavimo numerį ir, remdamasis pateiktais dokumentais, patikrina pirotechnikos gaminių ženklinimo tikslumą.
Suteikiant identifikavimo numerį, kuris išduodamas tik kaip įrodymas, kad BAM buvo tinkamai pateiktas pranešimas, ir siekiant nustatyti pirotechnikos gaminių atsekamumą tiekimo grandinėje, nenustatoma papildomų materialinių reikalavimų, kurie viršytų Direktyvos 2007/23 I priede nurodytus esminius reikalavimus. Be to, pareiga instrukcijose nurodyti identifikavimo numerį buvo panaikinta.
Bet kuriuo atveju ginčijama pranešimo procedūra kaip paprastas formalus pranešimas susijusi tik su minimaliomis administracinėmis išlaidomis, mažiau varžančiomis nei importo licencijos ir ne tokiomis didelėmis kaip išlaidos, susijusios su rinkos priežiūros institucijų vykdoma kontrole, ypač atsižvelgiant į pirotechnikos gaminių keliamą pavojų žmonių sveikatai ar saugai; šiuos gaminius tam tikrais atvejais gali naudoti tik pakankamą techninę kvalifikaciją turintys asmenys.
Be to, Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad ginčijama pranešimo procedūra, kuri yra pasirengimo rinkos arba naudotojo priežiūrai priemonė, bet kuriuo atveju atitinka Direktyvoje 2007/23 nustatytus rinkos priežiūros principus.
Dėl ginčijamos teisės pakeisti naudojimo instrukcijas Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad ši teisė nereiškia, jog iš naujo vykdoma atitikties vertinimo procedūra, nes Direktyvos 2007/23 I priedo 3 straipsnio h punkte notifikuotosioms įstaigoms nenustatyta jokia griežta pareiga kontroliuoti pirotechnikos gaminių naudojimo instrukcijas.
Jos teigimu, per ginčijamą pranešimo procedūrą BAM neatlieka techninės kontrolės, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2007/23 9 straipsnį, o tik, remdamasis pateiktais dokumentais, patikrina instrukcijų tinkamumą. Be to, kai BAM pakeičia instrukcijas, jis neformuluoja pirotechnikos medžiagoms arba instrukcijų tinkamumui taikomų papildomų reikalavimų, be tų, kurie įtvirtinti Direktyvos 2007/23 I priede. Jo atliekama kontrolė apsiriboja pagal Direktyvą 2007/23 instrukcijoms taikytinų reikalavimų laikymosi tikrinimu ir susijusi tik su pagrindinėmis ženklinimo pareigomis, kurių nesilaikymas keltų ypač didelį pavojų žmonių sveikatai ir saugai.
Vokietijos Federacinė Respublika taip pat pažymi, kad notifikuotosios įstaigos negali atlikti pirotechnikos gaminių instrukcijų tinkamumo išsamaus patikrinimo tuo metu, kai vertina jų atitiktį reikalavimams ir ženklinimą oficialiąja valstybės narės, kurioje šie gaminiai pateikiami naudotojui, kalba ar kalbomis. Iš tiesų, tuo metu, kai vertinama šių gaminių atitiktis reikalavimams, atitinkamos valstybės narės dar nežinomos. Be to, ji pažymi, kad tuo metu, kai vertinama šių gaminių atitiktis, įvairūs elementai, kurie turi būti etiketėje pagal Direktyvos 2007/23 12 straipsnio 2 dalį, būtent minimalūs amžiaus reikalavimai, naudojimo instrukcijos ir mažiausias saugus atstumas, taip pat dar nežinomi.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirminės pastabos dėl Direktyvos 2007/23 2 straipsnio 2 punkto ir 6 straipsnio taikymo srities
Pažymėtina, kad nuo 2015 m. liepos 1 d. Direktyva 2007/23 buvo panaikinta Direktyva 2013/29. Tačiau nagrinėjamas ieškinys susijęs tik su Vokietijos Federacinės Respublikos įsipareigojimais pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalį.
Remiantis šia nuostata, valstybės narės turi nedrausti, neriboti ir netrukdyti pateikti į rinką pirotechnikos gaminių, kurie atitinka Direktyvoje 2007/23 nustatytus reikalavimus.
Be to, Direktyvos 2007/23 2 straipsnio 2 punkte „pateikimas į rinką“ apibrėžtas kaip „pirmasis individualaus produkto atidavimas atlygintinai ar nemokamai jį platinti ir (arba) naudoti Bendrijos rinkoje“.
Todėl jeigu pirotechnikos gaminys buvo pirmą kartą pateiktas Sąjungos rinkoje, t. y. vienos iš valstybių narių teritorijoje, laikantis Direktyvos 2007/23 reikalavimų, kitos valstybės narės iš esmės nebegali daryti kliūčių jo pardavimui ir platinimui savo teritorijoje, nustatydamos, be minėtų reikalavimų, reikalavimą laikytis pareigų arba atlikti papildomus formalumus, kurie nenumatyti šioje direktyvoje. Iš tiesų negali kilti individualaus produkto pateikimo į rinką, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio 2 punktą, klausimas, jeigu minėtas produktas negali laisvai judėti visoje Sąjungos rinkoje.
Vis dėlto Vokietijos Federacinė Respublika, kuri Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalį aiškina siedama ją su šios direktyvos 2 straipsnio 2 punkte numatyta „pateikimo į rinką“ sąvokos apibrėžtimi, šiuo klausimu teigia, kad ši direktyva garantuoja tik pirmąjį pirotechnikos gaminių pateikimą į prekybą, t. y. pirmąjį prekybos jais etapą, todėl valstybės narės turi kompetenciją reglamentuoti visus vėlesnius jų platinimo etapus iki mažmeninio pardavimo galutiniam vartotojui.
Su šiais argumentais negali būti sutinkama.
Šiuo klausimu primintina, kad, vadovaujantis nusistovėjusia teismo praktika, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į jos kontekstą ir teisės aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus (žr., be kita ko, 1993 m. balandžio 1 d. Sprendimo Findling Wälzlager,
C‑136/91
,
EU:C:1993:133
,
punktą ir 2016 m. vasario 4 d. Sprendimo Hassan,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
,
punktą). Sąjungos teisės nuostatos genezė taip pat gali būti reikšminga jos aiškinimui (žr. 2012 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Pringle,
C‑370/12
,
EU:C:2012:756
,
punktą ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju iš Direktyvos 2007/23 2 ir 19 konstatuojamųjų dalių ir 1 straipsnio 1 dalies matyti, kad pagrindinis šios direktyvos tikslas – pašalinti prekybos kliūtis Bendrijoje, kylančias dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų dėl joje apibrėžtų pirotechnikos gaminių pateikimo į rinką skirtumų, taigi užtikrinti laisvą šių gaminių judėjimą vidaus rinkoje ir kartu aukštą žmonių sveikatos apsaugos ir visuomenės saugumo lygį ir aukštą vartotojų ir profesionalių naudotojų apsaugos ir saugumo lygį.
Šiuo klausimu primintina, kad, vadovaujantis „naujuoju požiūriu į techninį derinimą ir standartizavimą“, nurodytu Direktyvos 2007/23 8, 16 ir 20 konstatuojamosiose dalyse, šioje direktyvoje išvardijami pagrindiniai saugumo reikalavimai, kuriuos turi atitikti pirotechnikos gaminiai; šie reikalavimai įgyvendinami darniaisiais standartais ir juos perkeliančiais nacionaliniais standartais (pagal analogiją žr. 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo Komisija / Vokietija,
C‑100/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:2293
,
punktą).
Valstybės narės preziumuoja, kad, vadovaujantis šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalimi ir 8 straipsnio 3 dalimi, siejamomis su 16 ir 19 konstatuojamosiomis dalimis, CE ženklu pažymėti į rinką pateikiami pirotechnikos gaminiai atitinka minėtos direktyvos I priede nurodytus pagrindinius reikalavimus.
Be to, vadovaujantis Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės negali uždrausti, apriboti ar trukdyti prekiauti pirotechnikos gaminiais visoje Sąjungoje, nebent jų priimtos priemonės susijusios su šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje numatytomis išimtimis arba tos pačios direktyvos 14 straipsnio 6 dalyje numatyta rinkos priežiūra.
Tai reiškia, kad pirotechnikos gaminiai, pažymėti CE ženklu, patvirtinančiu jų atitiktį pagrindiniams Direktyvos 2007/23 reikalavimams, iš esmės turi galėti be kliūčių ir apribojimų judėti visoje Sąjungoje nuo pirmojo jų pateikimo į valstybės narės rinką ir turi būti nepažeistos priemonės, kurias valstybės narės gali priimti viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar saugos arba aplinkos apsaugos sumetimais pagal šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalį arba – laikinai – prižiūrėdamos rinką pagal tos pačios direktyvos 14 straipsnio 6 dalį ir laikydamosi 16 straipsnio nuostatų.
Todėl, priešingai, nei tvirtina Vokietijos Federacinė Respublika, Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalis negali būti aiškinama kaip užtikrinanti tik pirmąjį šios direktyvos reikalavimus atitinkančių pirotechnikos gaminių pateikimą į rinką, nepaisant šios direktyvos 2 straipsnio 2 punkte pateiktos apibrėžties.
Dėl bet kokio kito aiškinimo visas Direktyva 2007/23 nustatytas mechanizmas prarastų savo esmę, nesvarbu, ar tai būtų pagrindinių reikalavimų, kuriuos turi atitikti pirotechnikos gaminiai, apibrėžimas, ar įvairūs patikrinimai, kuriuos dėl tų gaminių turi atlikti valstybės narės tiek prieš pirmąjį jų pateikimą į rinką, tiek po jo, patikrindamos jų atitiktį, CE ženklinimą ir vykdydamos rinkos priežiūrą.
Be to, šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2007/23 genezė. Iš tiesų šioje direktyvoje tiksliai pakartojami įvairūs „naująjį požiūrį į techninį derinimą ir standartizavimą“ reglamentuojantys principai ir taisyklės, priminti 2003 m. gegužės 7 d. Komisijos komunikate Tarybai ir Europos Parlamentui COM(2003) 240
final
, pavadintame „Naujojo požiūrio direktyvų taikymo pagerinimas“.
Būtent atsižvelgiant į ką tik atliktą analizę reikia išnagrinėti ginčijamos pranešimo procedūros ir ginčijamos teisės pakeisti naudojimo instrukcijas atitiktį Direktyvai 2007/23.
Dėl ginčijamos pranešimo procedūros atitikties Direktyvai 2007/23
Konstatuotina, kad pagal
SprengV
6 straipsnio 4 dalį pirotechnikos gaminių naudojimas Vokietijoje susietas su sąlyga, kad gamintojas ar importuotojas turi būti apie juos pranešęs BAM ir pateikęs jų naudojimo instrukcijas, o šie gaminiai turi būti gavę identifikavimo numerį ir jis turi būti nurodytas tose instrukcijose.
Taigi pagal šią nuostatą pirotechnikos gaminių prieigai prie Vokietijos rinkos taikomi formalumai, kurie, pirma, papildo įvairius Direktyvoje 2007/23 nustatytus reikalavimus ir visų pirma atitikties vertinimo procedūrą, kuri privalomai turi būti taikoma minėtiems gaminiams norint juos pateikti į rinką, ir, antra, gali būti pagrindas gauti administravimo mokestį.
Todėl ja sudaroma kliūtis Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalyje garantuojamam laisvam pirotechnikos gaminių judėjimui.
Šios išvados negali pakeisti tai, kad minėti formalumai be jokio skirtumo taikomi nacionaliniams ir importuotiems gaminiams, kad jais nepakartojama Direktyvos 2007/23 9 straipsnyje numatyta atitikties vertinimo procedūra arba kad dėl jų gamintojams ar importuotojams tenka tik minimali finansinė ar administracinė našta.
Be to, primintina, kad, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, kliūčių importui galinti sudaryti priemonė turi būti laikoma kliūtimi laisvam prekių judėjimui, net jeigu ši kliūtis yra nedidelė (šiuo klausimu žr. 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Radlberger Getränkegesellschaft ir S. Spitz,
C‑309/02
,
EU:C:2004:799
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Vien to, kad ginčijama pranešimo procedūra taikoma visiems pirotechnikos gaminiams, pateikiamiems į rinką valstybėje narėje pagal Direktyvos 2007/23 reikalavimus, pakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog egzistuoja nurodytas įsipareigojimų neįvykdymas, nes Vokietijos Federacinė Respublika, be to, nesirėmė pateisinimais, grindžiamais viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar saugos arba aplinkos apsaugos sumetimais, numatytais šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje.
Tačiau Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad ginčijama pranešimo procedūra yra pasirengimo rinkos ir naudotojo priežiūrai priemonė, kuri bet kuriuo atveju atitinka Direktyvos 2007/23 14 straipsnyje nustatytus principus.
Vis dėlto su tokiu argumentu negalima sutikti.
Direktyvos 2007/23 14 straipsnio 6 dalyje numatyta valstybės narės galimybė imtis laikinųjų priemonių, skirtų šios direktyvos reikalavimus atitinkančiam pirotechnikos gaminiui, t. y. pažymėtam CE ženklu, turinčiam EB atitikties deklaraciją ir naudojamam pagal jo paskirtį, pašalinti iš rinkos, uždrausti tokiam gaminiui patekti į rinką ar jo laisvam judėjimui apriboti, kai šis gaminys gali kelti pavojų žmonių sveikatai ir saugai.
Tačiau, kaip savo išvados 63 punkte pažymėjo generalinis advokatas, pagal Direktyvos 2007/23 14 straipsnio 4 dalį rinkos priežiūra, kurią turi organizuoti ir įgyvendinti valstybės narės, grindžiama CE ženklu pažymėtų prekių atitikties prezumpcija, todėl negali pateisinti sistemingos visų Vokietijos rinkoje parduodamų pirotechnikos gaminių, kaip antai tų, dėl kurių turi būti atliekama ginčijama pranešimo procedūra, kontrolės.
Bet kuriuo atveju, vadovaujantis Direktyvos 2007/23 14 straipsnio 6 dalies paskutiniu sakiniu, tokią priemonę norinti priimti valstybė narė turi apie tai iš anksto informuoti Komisiją, ir, vadovaujantis šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalimi, tik Komisija turi diskreciją nuspręsti, ar ši priemonė pateisinama. Ginčijamoje pranešimo procedūroje nenumatytas joks Komisijos informavimas, o ši procedūra be išankstinio Komisijos leidimo taikoma visiems gamintojams ir importuotojams, norintiems teikti į Vokietijos rinką pirotechnikos gaminius.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Vokietijos Federacinė Respublika dėl to, kad papildomai, t. y. šalia Direktyvos 2007/23 reikalavimų ir nepaisydama pirotechnikos gaminių išankstinio atitikties vertinimo, nustatė, jog šiems gaminiams prieš tai, kai jie pateikiami į rinką, turi būti taikoma ginčijama pranešimo procedūra, neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį.
Dėl ginčijamos teisės pakeisti naudojimo instrukcijas atitikties Direktyvai 2007/23
Konstatuotina, kad
SprengV
6 straipsnio 4 dalyje numatyta, jog, siekdamas išvengti pavojaus darbuotojų ir trečiųjų šalių gyvybei ir sveikatai arba turtui, BAM gali apriboti arba papildyti pirotechnikos gaminio gamintojo patvirtintas naudojimo instrukcijas; taip jas apriboti ar papildyti galima ir vėliau.
Ginčijama teisė pakeisti naudojimo instrukcijas, taikoma vykdant ginčijamą pranešimo procedūrą, reiškia, kad pirotechnikos gaminių, pateiktų į kitos valstybės narės nei Vokietijos Federacinės Respublikos rinką, prieigai prie Vokietijos rinkos taikoma sisteminga šių gaminių naudojimo instrukcijų kontrolė, kuri papildo kontrolę, vykdomą atliekant Direktyvoje 2007/23 numatytą atitikties vertinimo procedūrą.
Kaip savo išvados 74 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Direktyvos 2007/23 I priedo 3 punkto h papunktyje numatyta, kad turi būti patikrinamos kiekvieno pirotechnikos gaminio instrukcijos ir prireikus žymenys dėl saugaus elgesio su juo, sandėliavimo, naudojimo, įskaitant saugų atstumą, ir sunaikinimo paskirties valstybės narės valstybine kalba ar kalbomis.
Taigi toks BAM suteiktas įgaliojimas yra kliūtis Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalyje garantuojamam laisvam pirotechnikos gaminių judėjimui.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Vokietijos Federacinė Respublika dėl to, kad papildomai, t. y. šalia Direktyvos 2007/23 reikalavimų ir nepaisydama pirotechnikos gaminių išankstinio atitikties vertinimo, nustatė, jog BAM turi ginčijamą teisę pakeisti naudojimo instrukcijas, neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Vokietijos Federacinė Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Vokietijos Federacinė Respublika dėl to, kad papildomai, t. y. šalia Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/23/EB dėl pirotechnikos gaminių pateikimo į rinką reikalavimų ir nepaisydama pirotechnikos gaminių išankstinio atitikties vertinimo, nustatė, kad, pirma, pirotechnikos gaminiams prieš tai, kai jie pateikiami į rinką, turi būti taikoma
Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz
(Pirmasis reglamentas dėl Sprogstamųjų medžiagų įstatymo taikymo), iš dalies pakeisto 2013 m. liepos 25 d. įstatymu, 6 straipsnio 4 dalyje numatyta procedūra ir, antra,
Bundesanstalt für Materialforschung und-prüfung
(Federalinis medžiagų tyrimų ir bandymų institutas, Vokietija) pagal šią nuostatą turi teisę kontroliuoti ir prireikus pakeisti jų naudojimo instrukcijas, neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį.

2.
Priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.