CELEX: 62021TJ0530
Euroopa Liidu kaubamärk
Vastulausemenetlus
Üksteise peale paigutatud suurtähti P ja L kujutava Euroopa Liidu kujutismärgi taotlus
Varasem Euroopa Liidu kujutismärk, mis kujutab üksteise peale paigutatud suurtähtede P ja L kombinatsiooni peegeldust
Apellatsioonikojale esitatud kaebuse vastuvõetavus
Kaebeõigus
Suhteline keeldumispõhjus
Segiajamise tõenäosus
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõike 1 punkt b)

)
Hageja Pierre Lannier palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) viienda apellatsioonikoja 11. juuni 2021. aasta otsus (asi R 1915/2020‑5) (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
[…]
Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul sisuliselt:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja EUIPO‑lt ja menetlusse astujalt.
EUIPO ja menetlusse astuja paluvad Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
[…]
Esimene väide, et on rikutud määruse 2017/1001 artiklit 67, artikli 68 lõiget 1 ja artiklit 94 ning delegeeritud määruse 2018/625 artikli 22 lõiget 1 ja artikli 42 lõiget 3
Sisuliselt esitab hageja mitu kriitilist märkust apellatsioonikoja hinnangu suhtes vaidlustatud otsuses, mis puudutab menetlusse astuja vastust talle apellatsioonikodade kantselei poolt teatavaks tehtud puudusele. Ta väidab, et apellatsioonikoda eksis, kui tunnistas kaebuse vastuvõetavaks. Oma argumentide põhjendamiseks viitab ta määruse 2017/1001 artikli 67, artikli 68 lõike 1 ja artikli 94 ning delegeeritud määruse 2018/625 artikli 22 lõike 1 ja artikli 42 lõike 3 rikkumisele.
EUIPO ja menetlusse astuja Pierre Lang Trading GmbH vaidlevad neile argumentidele vastu.
Esimesena tuleb analüüsida argumente, milles hageja heidab apellatsioonikojale ette menetlusse astuja kaebuse vastuvõetavaks tunnistamist.
Tuletamaks meelde asjaolusid, mille alusel apellatsioonikoda hindas talle esitatud kaebuse vastuvõetavust, tuleb täpsustada, et 2. märtsil 2017 esitas Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. määruse nr 207/2009 artikli 41 lõike 1 punkti a (nüüd määruse 2017/1001 artikli 46 lõike 1 punkt a) alusel taotletud kaubamärgi registreerimisele vastulause. Nagu eespool punktis 6 on märgitud, tugines vastulause määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktis b nimetatud põhjusele.
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. kogu materiaalse ja immateriaalse vara, sealhulgas kõik talle kuuluvad kaubamärgid, omandas 4. aprillil 2019 sõlmitud äriühingu omandamislepinguga äsja asutatud ettevõtja PL Schmuckhandels GmbH, mille ärinimi muudeti Austria äriregistri 8. jaanuari 2021 väljavõtte kohaselt 17. mail 2019 Pierre Lang Trading GmbH-ks.
Vastulausete osakond lükkas 31. juulil 2020 vastulause tervikuna tagasi.
Vastulausete osakonna otsuse peale esitati kaebus 30. septembril 2020 kaebusevormil, mille EUIPO tegi huvitatud isikutele kättesaadavaks. Sellel kaebusevormil oli kaebaja nimi Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
EUIPO‑le esitati 30. novembril 2020, määruse 2017/1001 artikli 68 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul, selgitus kaebuse aluste kohta Pierre Lang Europe Ges.m.b.H nimel.
Pärast apellatsioonikoja kantselei kirja, milles viimane palus kaebajalt apellatsioonikojas tema nime kohta selgitusi, sai EUIPO 11. jaanuaril 2021 järgmised dokumendid:
–
kiri, milles täpsustati, et kaebaja apellatsioonikojas nimi on Pierre Lang Trading GmbH;
–
selgituse kaebuse aluste kohta uus versioon, milles oli esitatud nimi Pierre Lang Trading GmbH;
–
äriühingu omandamisleping, millega menetlusse astuja oli omandanud äriühingu Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.;
–
menetlusse astujat puudutav väljavõte Austria äriregistrist, millest nähtub tema ärinime PL Schmuckhandels GmbH muutmine ärinimeks Pierre Lang Trading GmbH;
–
koopia 5. jaanuaril 2021 EUIPO‑le määruse 2017/1001 artikli 20 lõike 4 alusel esitatud taotlusest kanda Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.‑le kuuluv varasem kaubamärk üle menetlusse astujale.
Neid asjaolusid arvestades tuleb analüüsida argumente, milles hageja kritiseerib apellatsioonikoda menetlusse astuja kaebuse vastuvõetavaks tunnistamise eest.
Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikoda rikkus määruse 2017/1001 artiklit 67. Täpsemalt väidab ta, et menetlusse astuja poolt kaebuse puuduste kõrvaldamiseks esitatud tõendid on ebapiisavad. Sisuliselt leiab hageja, et esitatud dokumendid ei võimalda tuvastada seda, et menetlusse astujal oli õigus esitada apellatsioonikojale kaebus.
Tuleb meelde tuletada, et asjaolude asetleidmise ajal kehtinud määruse nr 207/2009 artikli 41 lõike 1 punkti a kohaselt võis kolme kuu jooksul pärast ELi kaubamärgi taotluse avaldamist esitada vastulause kaubamärgi registreerimisele põhjendusega, et kaubamärki ei tohiks registreerida sama määruse artikli 8 alusel. Sellisel juhul nagu käesolev võisid selle määruse artikli 8 lõike 1 punkti b alusel vastulause esitada muu hulgas nende ELi kaubamärkide omanikud, mille registreerimistaotluse kuupäev on varasem asjaomase ELi kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast.
Käesoleval juhul ei ole vaidlust küsimuses, et Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H‑le kuulus varasem kaubamärk ajal, kui ta esitas 2. märtsil 2017 vastulause taotletud kaubamärgi registreerimisele.
Silmas pidades apellatsioonikojas esitatud äriühingu omandamislepingut, tuleb märkida, et pärast menetlusse astuja poolt 4. aprillil 2019 Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. ja kõigi tema kaubamärkide ostmist sai varasema kaubamärgi omanikuks menetlusse astuja.
Toimikust nähtub, et pärast seda, kui vastulause taotletud kaubamärgi registreerimisele 31. juulil 2020 tagasi lükati, esitati 30. septembril 2020 EUIPO‑le vastulausete osakonna otsuse peale kaebus. Nagu nähtub EUIPO toimiku lehekülgedel 82 ja 83 esitatud kaebuse tekstist, esitati vastulause Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H nimel.
Sellega seoses on oluline täpsustada, et kohtupraktika kohaselt peab EUIPO talle esitatud hagi vastuvõetavust kontrollides lähtuma Euroopa Liidu kaubamärkide registrist (edaspidi „register“) (11. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Jakober vs. EUIPO (tassi kuju),
T‑262/19
, ei avaldata,
EU:T:2020:41
, punkt
). Ent vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebuse esitamise kuupäeval oli nimetatud registri kohaselt varasema kaubamärgi omaniku nimi Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
Toimikust nähtub samuti, et määruse 2017/1001 artikli 68 lõikest 1 tuleneva kohustuse täitmiseks esitati 30. novembril 2020 EUIPO‑le selgitus kaebuse aluste kohta. Sellel dokumendil esitatud nimi oli Pierre Lang Europe Ges.m.b.H.
Kuna apellatsioonikodade kantselei tuvastas, et selgitus kaebuse aluste kohta oli esitatud ettevõtja nimel, kelle nimi erineb registrisse kantud nimest, palus ta 9. detsembri 2020. aasta kirjas kaebuse esitajal esitada selle kohta oma märkused ja mis tahes dokumendid, mis võivad neid märkusi kinnitada.
Vastuseks sellele nõudele palus menetlusse astuja 11. jaanuaril 2021 delegeeritud määruse 2018/625 artikli 21 lõike 1 punktile a ja artikli 23 lõike 1 punktile c tuginedes parandada apellatsioonikojale esitatud kaebuses kaebaja nimi. Oma taotluse toetuseks esitas ta eespool punktis 24 nimetatud dokumendid.
Sellega seoses tuleb korrata, et vastavalt delegeeritud määruse 2018/625 artikli 21 lõike 1 punktile a peab määruse 2017/1001 artikli 68 lõike 1 kohaselt esitatud kaebus sisaldama apellatsioonikoja menetluses osaleva kaebaja nime rakendusmääruse 2018/626 artikli 2 lõike 1 punktis b ette nähtud vormis.
Kui kaebus ei vasta delegeeritud määruse 2018/625 artikli 21 lõike 1 punkti a sätetele, peab apellatsioonikoda vastavalt sama määruse artikli 23 lõike 1 punktile c lükkama kaebuse vastuvõetamatuna tagasi, kui kaebuse esitaja ei kõrvalda puudusi määratud tähtaja jooksul hoolimata sellest, et teda on puudustest teavitatud.
Delegeeritud määruse 2018/625 artikli 21 lõike 1 punktist a ja artikli 23 lõike 1 punktist c koostoimes rakendusmääruse 2018/626 artikli 2 lõike 1 punktiga b tuleneb, et kaebaja ebaõige määratlemine määruse 2017/1001 artikli 68 lõike 1 alusel esitatud kaebuses on kõrvaldatav puudus.
Käesoleval juhul tuleb märkida, et apellatsioonikodade kantseleile eespool punktis 24 nimetatud dokumentide esitamisega tõendas menetlusse astuja, et ta oli apellatsioonikojale kaebuse esitamise ajal varasema kaubamärgi omanik. Vastupidi hageja väidetele esitas menetlusse astuja ka selgitused asjaga seotud ettevõtjate ja kasutatud erinevate nimede kohta. Kõigepealt, nagu nähtub eelkõige 4. aprilli 2019. aasta äriühingu omandamislepingust, on nimi Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. menetlusse astuja õiguseellase nimi. Seejärel tuleb tõdeda, et nime Pierre Lang Europe Ges.m.b.H. kandmine dokumendile, mis sisaldas selgitusi kaebuse aluste kohta, oli kirjaviga, nagu menetlusse astuja kostja kinnitas oma vastuse punktis 13. Lõpuks olgu märgitud, et Pierre Lang Trading GmbH on menetlusse astuja nimi. Nimetatud dokumentide kohaselt on see nimi nüüd, alates 5. jaanuarist 2021, registrisse kantud varasema kaubamärgi omaniku nimena.
Sellest tuleneb, et menetlusse astuja tõendas, et ta oli kaebuse esitamise ajal varasema kaubamärgi omanik, et kaebaja ebaõige määratlemine määruse 2017/1001 artikli 68 lõike 1 alusel esitatud kaebuses on kõrvaldatav puudus ning et menetlusse astuja kõrvaldas puuduse kaebuses määratud tähtaja jooksul.
Seetõttu tuleb tõdeda, et vastupidi hageja väidetele andis menetlusse astuja EUIPO‑le rahuldava vastuse ja kõrvaldas oma kaebuse puudused vastavalt delegeeritud määruse 2018/625 artikli 21 lõike 1 punktile a ja artikli 23 lõike 1 punktile c ning rakendusmääruse 2018/626 artikli 2 lõike 1 punktile b.
Nagu EUIPO rõhutab, oli menetlusse astuja alates 5. jaanuarist 2021 varasema kaubamärgi registreeritud omanik. Seetõttu sai ta määruse 2017/1001 artikli 20 lõigete 11 ja 12 alusel õiguspäraselt kaebuse puudused kõrvaldada.
Mis lisaks puutub hageja kinnitusse, et apellatsioonikojale kaebuse esitamise päeval oli ühes EUIPO andmebaasis olevas dokumendis kinnitatud varasema kaubamärgi täielikku üleminekut menetlusse astujale, siis tuleb märkida, et vastab tõele, et määruse 2017/1001 artikli 112 kohaselt kogub ja säilitab EUIPO oma andmebaasis teatavat teavet.
Siiski piisab märkimisest, nagu tegi ka EUIPO, et see dokument, mille hageja esitas hagiavalduse lisas, puudutab tegelikult rahvusvahelist registreeringut nr 1290848, milles on nimetatud Ameerika Ühendriike ja Jaapanit. See dokument ei viita varasema kaubamärgi menetlusse astujale üleandmisele, vaid kinnitab, et rahvusvahelises registris, mida haldab Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) rahvusvaheline büroo, on tehtud kanne varasemal kaubamärgil põhineva rahvusvahelise registreeringu üleandmise kohta menetlusse astujale.
Lõpuks olgu märgitud, et määruse nr 207/2009 artikli 23 lõike 1 esimese lause kohaselt toob kaubamärgi üleandmine kolmandatele isikutele tagajärgi üksnes alates registrisse kandmisest. Registrisse kandmata üleandmiste kolmandate isikute suhtes tagajärgede puudumise eesmärk on kaitsta isikuid, kellel on või võib olla ELi kaubamärgiga seotud omandiõigusi (4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Hassan,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
, punkt
).
Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et vastupidi hageja väidetele olid menetlusse astuja märkused ja nende toetuseks esitatud tõendid piisavad selleks, et apellatsioonikoda saaks teha otsuse kaebuse vastuvõetavuse kohta, nagu ta seda tegi. Hageja sellekohased argumendid tuleb tagasi lükata.
Mis puudutab täpsemalt määruse 2017/1001 artiklit 67, siis tuleb samamoodi, nagu hageja märkis, korrata, et selle sätte kohaselt võib kaebuse esitada iga menetluspool, kelle huve otsus kahjustab. Käesoleval juhul lükkas vastulausete osakond varasemal kaubamärgil põhineva vastulause tervikuna tagasi. Menetlusse astuja kui vastulause esitanud äriühingu õigusjärglane ja varasema kaubamärgi omanik kaebuse esitamise ajal oli tõepoolest isik, kellele vastulausete osakonna otsus kahju tekitas.
Seega vastas menetlusse astuja määruse 2017/1001 artikli 67 sätetes esitatud tingimustele.
Sellest järeldub, et vastupidi hageja väidetele ei ole vaidlustatud otsus selle sättega vastuolus. Kõik hageja argumendid määruse 2017/1001 artikli 67 rikkumise kohta tuleb tagasi lükata.
Teiseks väidab hageja, et apellatsioonikodade kantselei rikkus delegeeritud määruse 2018/625 artikli 42 lõikest 3 tulenevaid kohustusi, kui ta ei kontrollinud, kas kaebuse esitanud isikul on selleks vajalik õigus, ega palunud viienda apellatsioonikoja esimehel teha viivitamatult otsus kaebuse vastuvõetavuse kohta, võttes arvesse EUIPO andmebaasis sisalduvat dokumenti, mis näitab varasema kaubamärgi täielikku üleminekut.
Selles osas nähtub ühest küljest eespool punktist 33, et vastupidi hageja väidetele palus apellatsioonikodade kantselei menetlusse astujal tõendada oma õigust vaidlustada vastulausete osakonna otsus. Apellatsioonikodade kantselei ei saanud seega eirata delegeeritud määruse 2018/625 artikli 42 lõiget 3, kui ta jättis kontrollimata, kas kaebuse esitanud isikul oli selle esitamiseks vajalik õigus. Teisest küljest tuleb eespool punktis 43 juba esitatud järeldust arvestades tõdeda, et hageja argumentidega ei saa mingil juhul nõustuda ja vaja ei ole analüüsida küsimust, kas apellatsioonikodade kantselei oleks pidanud pöörduma viienda apellatsioonikoja esimehe poole.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et hageja ei ole suutnud tõendada delegeeritud määruse 2018/625 artikli 42 lõike 3 väidetavat rikkumist ning seetõttu ei saa selle kohta esitatud argumentidega nõustuda.
Kolmandaks väidab hageja, et apellatsioonikoda rikkus menetlusse astuja kaebuse vastuvõetavaks tunnistamisega määruse 2017/1001 artikli 68 lõiget 1.
Tuleb korrata, et selle sätte kohaselt tuleb kaebus esitada EUIPO‑le kirjalikult kahe kuu jooksul alates otsuse teatavaks tegemisest ning seejärel tuleb nelja kuu jooksul alates otsuse teatavaks tegemisest esitada kirjalik selgitus kaebuse aluste kohta.
Eespool punktides 30 ja 32 toodut arvestades tuleb tõdeda, et menetlusse astuja esitas kaebuse ja selgituse kaebuse aluste kohta selles sättes ette nähtud tähtaja jooksul. Hageja sellekohasel argumendil puudub faktiline alus ja see tuleb seega tagasi lükata.
Kõnealuse selgituse kaebuse aluste kohta 11. jaanuaril 2021 esitatud versiooni (vt punkt 34 eespool) suhtes nähtub toimikust, et nagu EUIPO väidab ja nagu möönab hageja, edastati selgitus kaebuse aluste kohta hagejale määruse 2017/1001 artikli 68 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul, s.o 30. novembril 2020, ning apellatsioonikoda võttis seda vaidlustatud otsuses arvesse.
Sellest järeldub, et vastupidi hageja väidetele ei ole vaidlustatud otsus selle sättega vastuolus. Tema sellekohased argumendid tuleb tagasi lükata.
Neljandaks väidab hageja, et pidades silmas kirjalikku selgitust kaebuse aluste kohta ja sellest tulenevalt ka kaebust, rikkus apellatsioonikoda delegeeritud määruse 2018/625 artikli 22 lõiget 1.
Tuleb korrata, et selle sätte kohaselt peab selgitus kaebuse aluste kohta sisaldama selgelt ja üheselt mõistetavalt andmeid asjaomase apellatsioonimenetluse kohta ning edasikaevatava otsuse tühistamiseks esitatud kaebuse põhjendusi ja kaebuse põhjendamiseks esitatavaid fakte, tõendeid ja argumente.
Käesoleval juhul vastab selgitus kaebuse aluste kohta delegeeritud määruse 2018/625 artikli 22 lõikes 1 sätestatud tingimustele. Kuigi menetlusse astuja esitas selgituse kaebuse aluste kohta registrisse kantud nimest erineva nime all, oli ta igal juhul selle trükivea parandanud 11. jaanuariks 2021 apellatsioonikodade kantselei määratud tähtaja jooksul.
Seega tuleb hageja sellekohased argumendid tagasi lükata.
Teisena tuleb analüüsida hageja argumente määruse 2017/1001 artikli 94 rikkumise kohta osas, milles need argumendid käsitlevad apellatsioonikoja poolt väidetavalt tehtud vormi- ja menetlusvigu.
Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikoda ei vastanud üldse argumentidele, mis ta esitas kaebuse vastuvõetamatuse kohta.
Tuleb korrata, et määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 esimese lause kohaselt peavad EUIPO otsustes olema märgitud põhjused, millel need rajanevad. Nimetatud põhjendamiskohustusel on sama ulatus kui ELTL artiklis 296 sätestatud kohustusel, mille kohaselt peab põhjendusest selgelt ja üheselt nähtuma akti vastuvõtja arutluskäik. Nimetatud kohustusel on kaks eesmärki: võimaldada ühelt poolt huvitatud isikutel võetud meetme põhjendusi mõista, et oma õigusi kaitsta, ja teiselt poolt Euroopa Liidu Kohtul otsuse õiguspärasust kontrollida. Ei ole nõutud, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad ELTL artiklis 296 sätestatud nõuetele, tuleb hinnata nii selle akti sõnastusest kui ka kontekstist ja kõikidest asjaomast valdkonda reguleerivatest õigusnormidest lähtudes (vt selle kohta 21. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus KWS Saat vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑447/02 P
,
EU:C:2004:649
, punktid
–
).
Täpsemalt, põhjendamiskohustusest ei tulene apellatsioonikodadele kohustust esitada ammendav ja üksikasjalik ülevaade menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Ta võib piirduda otsuse seisukohalt olulise tähtsusega asjaolude ja õiguslike kaalutluste esitamisega (15. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus MEM vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (MONACO),
T‑197/13
,
EU:T:2015:16
, punkt
).
Vaidlustatud otsusest selgub, et apellatsioonikoda esitas selle otsuse punktides 15–18 põhjused, miks ta leidis kaebaja argumente arvesse võttes, et menetlusse astuja 11. jaanuaril 2021 esitatud erinevad tõendid olid piisavad kaebuses esinevate puuduste kõrvaldamiseks ning et see on kooskõlas määruse 2017/1001 artiklitega 66 ja 67 ning artikli 68 lõikega 1. Nimetatud punktides esitas apellatsioonikoda olulise tähtsusega asjaolud ja õiguslikud kaalutlused, mistõttu ta ei pidanud ükshaaval käsitlema kõiki kaebaja esitatud argumente. Seega tuleb hageja sellekohased argumendid tagasi lükata.
Teiseks väidab hageja, et menetlusse astuja poolt apellatsioonikodade kantseleile saadetud vastuse põhjendatuse üle ega tema poolt selle kohta esitatud argumentide üle ei ole tegelikult vaieldud, ning see on vastuolus määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teise lausega.
Olgu meelde tuletatud, et selle sätte kohaselt võivad EUIPO otsuste aluseks olla üksnes põhjused või tõendid, mille kohta huvitatud isikutel on olnud võimalik esitada oma seisukoht.
Käesoleval juhul tuleb nõustuda EUIPOga, et ta toimetas hagejale nõuetekohaselt kätte kõik apellatsioonikodade kantselei ja menetlusse astuja vahel kaebemenetluses vahetatud dokumendid. Lisaks nähtub toimikust, et hageja poolt 22. märtsil 2021 EUIPO‑le esitatud seisukohas vaidlustas ta menetlusse astuja poolt apellatsioonikojale esitatud kaebuse vastuvõetavuse sarnastel põhjustel, nagu on kirjeldatud Üldkohtule esitatud hagiavalduses. Hageja on seega selles küsimuses saanud tegelikult seisukoha esitada. Tema argument, et ta ei saanud selle kohta oma seisukohta esitada, mis on vastuolus määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teise lausega, on faktiliselt põhjendamatu ja tuleb tagasi lükata.
Lisaks nähtub vaidlustatud otsuse punktidest 15–18, et apellatsioonikoda tugines menetlusse astuja esitatud tõenditele, mille suhtes hageja esitas oma seisukoha oma 22. märtsi 2021 vastuses. Kuigi hageja seevastu väidab, et menetlusse astuja ei saanud võtta seisukohta tema vastuses esitatud argumentide kohta, ei ole ta ei tõendanud ega isegi väitnud, et vaidlustatud otsus põhineb nendel argumentidel. Järelikult, kuna vaidlustatud otsusest ei nähtu, et see põhineb nimetatud argumentidel, ei saa see seisukoha võtmata jätmine tähendada määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teise lause rikkumist.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et hageja ei ole suutnud tõendada määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teise lause väidetavat rikkumist.
Järelikult tuleb tagasi lükata esimene väide, et on rikutud määruse 2017/1001 artiklit 67, artikli 68 lõiget 1 ja artiklit 94 ning delegeeritud määruse 2018/625 artikli 22 lõiget 1 ja artikli 42 lõiget 3.
[…]

Esitatud põhjendustest lähtudes,
ÜLDKOHUS (kümnes koda),
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Pierre Lannierilt.

Kornezov
Kowalik-Bańczyk
Hesse
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 14. detsembril 2022 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
)	Esitatud on üksnes kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.