CELEX: 62017CJ0431
Predhodno odločanje
Direktiva 98/5/ES
Dostop do odvetniškega poklica
Menih, ki je poklicno kvalifikacijo odvetnika pridobil v drugi državi članici, kot je država članica gostiteljica
Člen 3(2)
Pogoj registracije pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici
Potrdilo o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici
Zavrnitev registracije
Pravila poklicnega ravnanja
Nezdružljivost statusa meniha z opravljanjem odvetniškega poklica

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(2) Direktive 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 3, str. 83).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Monachos Eirinaios, kata kosmon Antonios Giakoumakis tou Emmanouil (menih Irenej, rojen Antonios Giakoumakis, sin Emmanouila, v nadaljevanju: menih Irenej) in Dikigorikos Syllogos Athinon (odvetniška zbornica v Atenah, Grčija, v nadaljevanju: DSA) v zvezi z zavrnitvijo tega organa, da ugodi zahtevi prvega za vpis v posebni register odvetniške zbornice v Atenah kot odvetnika, ki poklic opravlja pod poklicnim nazivom iz svoje matične države.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 2, 6 in 8 Direktive 98/5 je navedeno:
„(2)
[…] ker je cilj Direktive [Sveta z dne 21. decembra 1988 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta (89/48/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 337)] zagotoviti, da se odvetnik vključi v poklic v državi članici gostiteljici, in ker Direktiva ne poskuša spreminjati pravil, ki urejajo ta poklic v tej državi, niti odvetnika iz njih izvzeti;
[…]
(6)
ker je ukrepanje na ravni Skupnosti prav tako upravičeno, ker le nekaj držav članic na svojem ozemlju že dopušča opravljanje dejavnosti odvetnikom, kako drugače kakor z zagotavljanjem storitev, iz drugih držav članic, ki opravljajo ta poklic pod poklicnimi nazivi iz svojih matičnih držav; in ker se v državah članicah, kjer ta možnost obstaja, praktične podrobnosti, na primer glede področja dejavnosti in obveznosti registracije pri pristojnih organih, precej razlikujejo; ker takšna raznolikost položajev vodi v neenakost in izkrivljanje konkurence med odvetniki iz držav članic in pomeni oviro za prosti pretok; ker je mogoče le z direktivo, določajočo pogoje za opravljanje tega poklica, drugačno od zagotavljanja storitev odvetnikov, ki opravljajo poklic pod poklicnimi nazivi iz svoje matične države, rešiti te težave in ponuditi enake možnosti odvetnikom in uporabnikom pravnih storitev v vseh državah članicah;
[…]
(8)
ker bi bilo treba od odvetnikov, ki jih zajema ta direktiva, zahtevati registracijo pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici, da bi lahko ta organ zagotovil spoštovanje pravil poklicnega ravnanja, ki so v veljavi v tej državi; […]“
Člen 1(1) in (2) te direktive določa:
„1.   Namen te direktive je olajšati trajno opravljanje odvetniškega poklica s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila pridobljena poklicna kvalifikacija.
2.   V tej direktivi:
[…]
(b)
‚matična država članica‘ pomeni državo članico, v kateri je odvetnik pridobil pravico, da uporablja enega od poklicnih nazivov iz točke (a), pred opravljanjem poklica odvetnika v kaki drugi državi članici;
(c)
‚država članica gostiteljica‘ pomeni državo članico, v kateri odvetnik opravlja poklic v skladu s to direktivo;
(d)
‚poklicni naziv iz matične države‘ pomeni poklicni naziv, ki se uporablja v državi članici, v kateri je odvetnik pridobil pravico, da uporablja ta naziv, pred opravljanjem poklica odvetnika v državi članici gostiteljici;
[…]“
Člen 2, prvi odstavek, navedene direktive določa:
„Vsak odvetnik ima pravico, da v kateri koli drugi državi članici pod poklicnim nazivom iz svoje matične države trajno opravlja dejavnosti iz člena 5.“
Člen 3 te direktive, naslovljen „Registracija pri pristojnem organu“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Odvetnik, ki želi opravljati poklic v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je pridobil svojo poklicno kvalifikacijo, se mora registrirati pri pristojnem organu v tej državi.
2.   Pristojni organ v državi članici gostiteljici registrira odvetnika po predložitvi potrdila, ki dokazuje njegovo registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici. […]“
Člen 6 Direktive 98/5, naslovljen „Pravila poklicnega ravnanja“, v odstavku 1 določa:
„Ne glede na pravila poklicnega ravnanja, ki veljajo za odvetnika v njegovi matični državi članici, veljajo za odvetnika, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, enaka pravila poklicnega ravnanja kakor za odvetnike, ki opravljajo poklic pod ustreznim poklicnim nazivom iz države članice gostiteljice, v zvezi z vsemi dejavnostmi, ki jih opravlja na njenem ozemlju.“
Grško pravo
Helenska republika je Direktivo 98/5 v svoje notranje pravo prenesla s Proedriko Diatagma 152/2000, Diefkolynsi tis monimis askisis tou dikigorikou epangelmatos stin Ellada apo dikigorous pou apektisan ton epangelmatiko tous titlo se allo kratos‑melos tis EE (uredba predsednika republike 152/2000 o olajšanju trajnega opravljanja poklica odvetnika v Grčiji za odvetnike, ki so kvalifikacijo pridobili v drugi državi članici Evropske unije), z dne 23. maja 2000 (FEK A’130).
Člen 5 te uredbe predsednika republike v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Za opravljanje poklica v Grčiji se mora odvetnik vpisati v imenik odvetniške zbornice tam, kjer namerava opravljati poklicno dejavnost, in mora na tem zemljepisnem območju imeti pisarno.
2.   O zahtevi za registracijo odloči svet navedene odvetniške zbornice po predložitvi teh potrdil:
[…]
(c)
potrdilo o registraciji, ki ga je izdal pristojni organ v matični državi članici, ki je podelila poklicni naziv, ali drugi pristojni organ v matični državi. […]“
Člen 6 Kodikas dikigoron (zakonik o odvetništvu, zakon 4194/2013, FEK A’ 208), naslovljen „Pogoji za opravljanje odvetniškega poklica – zadržki“, v odstavku 6 določa:
„Odvetnik […] ne sme biti […] menih.“
Iz člena 7(1)(a) in (c) zakonika o odvetništvu izhaja, da kdor je duhovnik ali menih ali kdor je imenovan na ali ima katero koli delovno mesto na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali kot javni uslužbenec pri kateri koli pravni osebi zasebnega ali javnega prava, izgubi status odvetnika
ipso jure
in se izbriše iz imenika odvetniške zbornice, katere član je.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Menih Irenej, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je menih samostana Petra v Karditsi (Grčija).
Menih Irenej je z vlogo z dne 12. junija 2015 od DSA zahteval vpis v posebni register odvetniške zbornice v Atenah (Grčija) kot odvetnik, ki je ta poklicni naziv pridobil v drugi državi članici, in sicer na Cipru.
DSA je 18. junija 2015 to zahtevo zavrnil na podlagi nacionalnih določb o nezdružljivosti opravljanja odvetniškega poklica s statusom meniha, ker je štel, da te določbe veljajo tudi za odvetnike, ki želijo poklic v Grčiji opravljati pod poklicnim nazivom iz svoje matične države.
Menih Irenej je 29. septembra 2015 to odločbo izpodbijal pri Symvoulio tis Epikrateias (državni svet, Grčija).
V utemeljitev tožbe zlasti zatrjuje, da nacionalna zakonodaja ni združljiva z določbami Direktive 98/5, ker naj bi ta zakonodaja določala pogoj, ki ni določen s to direktivo. Z navedeno direktivo pa naj bi se popolnoma uskladila pravila glede pogojev za registracijo odvetnikov, ki so poklicno kvalifikacijo pridobili v drugi državi članici, pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici.
DSA v bistvu trdi, da je nacionalna zakonodaja, v skladu s katero menihi ne morejo biti odvetniki, utemeljena s temeljnimi pravili in načeli, ki urejajo opravljanje odvetniškega poklica v državi članici gostiteljici.
Ta organ v zvezi s tem meni, da menihu njegov status ne dopušča, da bi v skladu s temi pravili in načeli predložil jamstva, kot so med drugim neodvisnost od cerkvenih oblasti, pod katere spada, možnost, da se v celoti posveti opravljanju odvetniškega poklica, sposobnost upravljanja zadev v konfliktnih položajih, določitev dejanskega sedeža na območju zadevnega okrožnega sodišča in spoštovanje prepovedi brezplačnega opravljanja storitev.
Symvoulio tis Epikrateias (državni svet) se sprašuje glede razlage člena 3 Direktive 98/5. Glede na zahteve, ki izhajajo iz nacionalnih pravil poklicnega ravnanja, ki veljajo za odvetnike v državi članici gostiteljici in menihu ne dovoljujejo, da bi opravljal odvetniški poklic, se predložitveno sodišče sprašuje, ali mora pristojni nacionalni organ v tej državi članici meniha vseeno registrirati za opravljanje poklica odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v matični državi članici.
Po mnenju navedenega sodišča se to vprašanje postavlja toliko bolj, ker bi moral pristojni organ v državi članici gostiteljici na podlagi nacionalne določbe, ki predpisuje, da status meniha ne omogoča izpolnjevanja zahtev in nudenja jamstev, ki so potrebna za izvajanje odvetniškega poklica v Grčiji, samodejno ugotoviti, da zadevna oseba krši ta pravila poklicnega ravnanja.
V teh okoliščinah je Symvulio tis Epikrateias (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje:
„Ali je treba člen 3 Direktive 98/5/ES razlagati tako, da lahko nacionalni zakonodajalec prepove vpis meniha Grške cerkve kot odvetnika v register pristojnega organa druge države članice kakor tiste, v kateri je pridobil svoj poklicni naziv, da bi tam na podlagi poklicnega naziva iz svoje matične države opravljal poklicno dejavnost, ker menihi Grške cerkve v skladu z nacionalnim pravom ne morejo biti vpisani v imenike odvetniških zbornic, ker zaradi svojega statusa ne morejo dati jamstev, ki se štejejo za nujna za opravljanje poklica odvetnika?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(2) Direktive 98/5 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki odvetniku s statusom meniha, ki je kot odvetnik registriran pri pristojnem organu v matični državi članici, zaradi nezdružljivosti statusa meniha z opravljanjem odvetniškega poklica, ki je določena s to zakonodajo, prepoveduje, da se kot odvetnik registrira pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici, da bi v tej državi članici svoj poklic opravljal pod poklicnim nazivom iz matične države članice.
Najprej je treba opozoriti, da je v skladu s členom 1(1) Direktive 98/5 njen namen olajšati trajno opravljanje odvetniškega poklica s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila pridobljena poklicna kvalifikacija.
V zvezi s tem je Sodišče že imelo priložnost presoditi, da navedena direktiva vzpostavlja mehanizem vzajemnega priznavanja poklicnih nazivov odvetnikov migrantov, ki želijo poklic opravljati pod nazivom, pridobljenim v svoji matični državi članici (sodba z dne 17. julija 2014, Torresi,
C‑58/13 in C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je, kot je razvidno iz uvodne izjave 6 Direktive 98/5, zakonodajalec Unije s to direktivo med drugim želel odpraviti razlikovanje med nacionalnimi pravili glede pogojev za vpis pri pristojnih organih, ki so bila vzrok za neenakost in so ovirala prosto gibanje (sodba z dne 17. julija 2014, Torresi,
C‑58/13 in C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, točka
in navedena sodna praksa).
V tem okviru člen 3 Direktive 98/5 vzpostavlja popolno uskladitev zahtevanih pogojev za izvrševanje pravice do ustanavljanja, ki jo podeljuje ta direktiva, saj določa, da se mora odvetnik, ki želi opravljati poklic v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je pridobil poklicno kvalifikacijo, registrirati pri pristojnem organu v tej državi, ki ga mora registrirati „po predložitvi potrdila, ki dokazuje njegovo registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici“ (sodba z dne 17. julija 2014, Torresi,
C‑58/13 in C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je Sodišče že presodilo, da je predložitev potrdila o vpisu pri pristojnem organu v matični državi članici za pristojni organ države članice gostiteljice edini pogoj, od katerega je odvisna registracija zadevne osebe v državi članici gostiteljici, ki ji omogoča, da v tej državi opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz matične države (sodba z dne 17. julija 2014, Torresi,
C‑58/13 in C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je treba za odvetnike – kot je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari – ki so pravico do uporabe tega poklicnega naziva pridobili v neki državi članici in ki pristojnemu organu države članice gostiteljice predložijo potrdilo o registraciji pri pristojnem organu v tej prvi državi članici, šteti, da izpolnjujejo vse pogoje, potrebne za njihovo registracijo pod poklicnim nazivom, pridobljenim v matični državi članici, pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici.
Te ugotovitve ne omaje, da člen 6(1) Direktive 98/5 določa, da za odvetnika, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, ne glede na pravila poklicnega ravnanja, ki zanj veljajo v njegovi matični državi članici, veljajo enaka pravila poklicnega ravnanja, kakor za odvetnike, ki opravljajo poklic pod ustreznim poklicnim nazivom v državi članici gostiteljici, v zvezi z vsemi dejavnostmi, ki se opravljajo na njenem ozemlju.
Razlikovati je treba namreč med, na eni strani, registracijo odvetnika, ki želi poklic v državi članici gostiteljici opravljati pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, pri pristojnem organu v tej državi članici, za kar v skladu s členom 3(2) te direktive velja le pogoj iz točk od 26 do 28 te sodbe, in, na drugi strani, opravljanjem odvetniškega poklica v tej državi članici, pri katerem za tega odvetnika na podlagi člena 6(1) navedene direktive veljajo pravila poklicnega ravnanja te države članice.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da ta pravila – drugače od tistih, ki se nanašajo na pogoje za to registracijo – niso bila predmet uskladitve in lahko torej znatno odstopajo od tistih, ki veljajo v matični državi članici. Sicer pa, kot potrjuje člen 7(1) te direktive, lahko nespoštovanje navedenih pravil privede do uporabe sankcij, določenih s pravom države članice gostiteljice. Te sankcije lahko vključujejo, kadar je to primerno, izbris iz imenika zadevne odvetniške zbornice v tej državi članici (glej v tem smislu sodbo z dne 2. decembra 2010, Jakubowska,
C‑225/09
,
EU:C:2010:729
, točka
).
V obravnavanem primeru iz navedb predložitvenega sodišča izhaja, da naj po mnenju pristojnega organa v državi članici gostiteljici to, da bi menih opravljal odvetniški poklic, ne bi nudilo jamstev, kot so tista, navedena v točki 18 te sodbe, ki se v skladu s pravom te države članice zahtevajo za to opravljanje poklica.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da lahko nacionalni zakonodajalec taka jamstva predpiše, če pravila, določena v ta namen, ne presegajo tistega, kar je potrebno za doseganje zastavljenih ciljev. Natančneje, za opravljanje poklica odvetnika je bistveno, da ni konflikta interesov, kar zlasti zahteva, da morajo biti odvetniki neodvisni od organov, ki nikakor ne smejo vplivati nanje.
Vendar pa ta možnost, podeljena nacionalnemu zakonodajalcu, temu ne sme omogočiti, da pogojem za registracijo pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici, ki so bili, kot je bilo opozorjeno v točki 26 te sodbe, popolnoma usklajeni, doda nadaljnje pogoje glede spoštovanja zahtev poklicnega ravnanja. Zavrnitev registracije odvetnika, ki želi poklic v državi članici gostiteljici opravljati pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, pri pristojnih organih v tej državi članici zgolj zato, ker je menih, pa bi pomenila dodajo novega pogoja k pogojem iz člena 3(2) Direktive 98/5, ki s to določbo ni dovoljena.
Poleg tega, kot je bilo opozorjeno v točki 33 te sodbe, morajo pravila poklicnega ravnanja, ki veljajo v državi članici gostiteljici, da bi bila v skladu s pravom Unije, zlasti spoštovati načelo sorazmernosti, kar pomeni, da ne presegajo tistega, kar je potrebno za doseganje zastavljenih ciljev. V zvezi s pravilom o nezdružljivosti iz postopka v glavni stvari mora potrebna preverjanja opraviti predložitveno sodišče.
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3(2) Direktive 98/5 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki odvetniku s statusom meniha, ki je kot odvetnik registriran pri pristojnem organu v matični državi članici, zaradi nezdružljivosti statusa meniha z opravljanjem odvetniškega poklica, ki je določena s to zakonodajo, prepoveduje, da se kot odvetnik registrira pri pristojnem organu v državi članici gostitelji, da bi v tej državi članici poklic opravljal pod poklicnim nazivom iz svoje matične države članice.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

Člen 3(2) Direktive 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki odvetniku s statusom meniha, ki je kot odvetnik registriran pri pristojnem organu v matični državi članici, zaradi nezdružljivosti statusa meniha z opravljanjem odvetniškega poklica, ki je določena s to zakonodajo, prepoveduje, da se kot odvetnik registrira pri pristojnem organu v državi članici gostitelji, da bi v tej državi članici poklic opravljal pod poklicnim nazivom iz svoje matične države članice.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.