CELEX: 62014TJ0076
Конкуренция
Злоупотреба с господстващо положение
Световен пазар за консолидирани данни в реално време
Решение, с което предложените от предприятието в господстващо положение ангажименти стават задължителни
Член 9 от Регламент (ЕО) № 1/2003

Обстоятелствата по спора
На 30 октомври 2009 г. Комисията на Европейските общности решава да започне производство срещу Thomson Reuters Corporation и дружествата, които се намират под неговия пряк и непряк контрол, включително срещу Reuters Limited (наричано по-нататък „TR“), за предполагаема злоупотреба с господстващо положение на световния пазар за консолидирани данни в реално време.
На 19 септември 2011 г. Комисията приема предварителна оценка съгласно член 9, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), за която TR е уведомено на 20 септември 2011 г.
Съгласно предварителната оценка TR има господстващо положение на световния пазар за консолидирани данни в реално време. Възможно е то да е злоупотребило с господстващото си положение, като е наложило някои ограничения по отношение на използването на борсовите кодове Reuters Instrument Codes (наричани по-нататък „кодовете RIC“). Кодовете RIC са разработени от TR кратки кодове от букви и цифри, които служат за идентифициране на ценни книжа и местата, където те се търгуват.
TR забранява на клиентите си да използват кодовете RIC за извличане на данни от потоците от консолидирани данни в реално време на други доставчици и възпрепятства трети лица и намиращите се в конкуренция с него доставчици да създават и поддържат сравнителни таблици, съдържащи кодове RIC, което би позволило на системите на клиентите на TR да работят с консолидирани данни в реално време и от други доставчици. В предварителната си оценка Комисията стига до извода, че тези практики създават значителни бариери пред смяната на доставчиците на консолидирани данни и представляват злоупотреба с господстващо положение по смисъла на член 102 ДФЕС и член 54 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП).
На 8 ноември 2011 г. съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003 TR прави предложение за поемане на ангажименти, за да отпаднат опасенията на Комисията, изразени в нейната предварителна оценка.
TR предлага да поеме по-специално следните ангажименти:
—
да позволи на клиентите си да сключват споразумение за разширен лиценз за кодовете RIC (наричан по-нататък „ERL“). ERL позволява на клиентите срещу месечна лицензионна такса да използват кодовете RIC за извличане на данни от потоците от консолидирани данни в реално време на конкурентни доставчици и по този начин да променят едно или няколко от приложенията им,
—
да предостави нужната информация, за да позволи на клиентите си да изградят съответствия между кодовете RIC и символите, използвани от конкурентните доставчици, с оглед на смяната на доставчика.
На 14 декември 2011 г. Комисията публикува известие в
Официален вестник на Европейския съюз
в съответствие с член 27, параграф 4 от Регламент № 1/2003, в което се обобщават делото и ангажиментите и се приканват третите заинтересовани лица да представят становище по предложението на TR.
На 7 март 2012 г. Комисията уведомява TR за становищата, които е получила от третите заинтересовани лица вследствие на публикуването на известието за консултация с участниците на пазара.
В отговор на представените становища на 27 юни 2012 г. TR представя преработено предложение с ангажименти. Основните промени са следните:
—
намален е размерът на лицензионната такса за ERL,
—
структурата на лицензионната такса за ERL вече не е свързана с евентуални съществуващи отстъпки, предоставени за консолидираните данни в реално време на TR. Тя е по-проста и по-прозрачна,
—
ERL може да се използва в световен мащаб от клиенти, осъществяващи действителни бизнес операции в Европейското икономическо пространство (ЕИП),
—
ERL покрива кодовете RIC на извънборсови инструменти от единствен източник при наличие на съгласие от страна на съответния източник (освен ако TR е единственият доставчик на извънборсови данни към момента на преминаването към друг доставчик),
—
ERL обхваща човешки интерфейси на сървърни приложения (без допълнителен разход),
—
в допълнение към първоначалния период от пет години, през който потребителите могат да се абонират за ERL, клиентите имат възможност да удължат абонамента за още две години срещу номинална такса,
—
предвижда се отделен допълнителен лиценз, в случая лиценз за външните разработчици (наричан по-нататък „TPDL“), който ще позволи на последните да разработват сравнителни таблици, улесняващи преминаването на клиентите на TR към друг доставчик.
На 12 юли 2012 г. Комисията стартира втора консултация с участниците на пазара и публикува преработените ангажименти в съответствие с член 27, параграф 4 от Регламент № 1/2003.
На 25 септември 2012 г. Комисията уведомява TR за становищата, представени пред нея от третите заинтересовани лица вследствие на публикуването на второто известие за консултация с участниците на пазара.
На 7 ноември 2012 г. TR предлага трета поредица от ангажименти (наричани по-нататък „окончателните ангажименти“), които включват следните клаузи:
—
клаузата в параграф 7.1 от окончателните ангажименти съдържа изменено определение на понятието „външен разработчик“, вследствие на което външните разработчици могат да сключват споразумения с други доставчици на консолидирани данни в реално време с оглед на създаването на сравнителни таблици, позволяващи на клиентите на TR да преминат към друг доставчик,
—
външните разработчици имат право не само да „създават“ сравнителни таблици, но и да ги „поддържат“ (клауза в параграф 1.8 от TPDL),
—
приложеният към окончателните ангажименти TPDL вече не съдържа клаузата в параграф 3.5 от приложения към преработените ангажименти TPDL. Съгласно посочената клауза външните разработчици не могат да „твърдят, че използването на съответните кодове RIC за извличане на данни на трети лица е лесно или осъществимо при всички обстоятелства или че няма да доведе до проблеми с целостта на данните или до други, свързани с функционалността проблеми“,
—
клаузите в параграф 3.2.8 от окончателните ангажименти и параграф 1.3, буква в) от TPDL позволяват на външните разработчици и на другите доставчици на консолидирани данни в реално време да сътрудничат при създаването и поддържането на сравнителни таблици и търговията с тях,
—
клаузата в параграф 3.2.9 от окончателните ангажименти и клаузите в параграф 1.3, буква г) и параграф 1.4 от TPDL подобряват равнището на информацията, която могат да обменят външните разработчици и другите доставчици на консолидирани данни в реално време. Следователно външните разработчици могат да предоставят на другите доставчици на консолидирани данни в реално време описателни референтни данни по отношение на кодовете RIC (но не и самите кодове RIC), когато външният разработчик не е успял да създаде съответствия със символите на конкурентния доставчик на данни в реално време.
В приложение V към окончателните ангажименти на TR се предвижда и назначаването на лице, което да упражнява независим надзор върху изпълнението им. Неговата задача е да следи за изпълнението на тези ангажименти и редовно да докладва по този въпрос на Комисията, а при необходимост — да ѝ предлага мерки с оглед на изпълнението на ангажиментите, както и да докладва за резултата от процедурата за разрешаване на спорове, предвидена в приложение IV към окончателните ангажименти.
Комисията смята, че посочените ангажименти са достатъчни за разрешаване на установените проблеми по отношение на конкуренцията. Вследствие на това на 20 декември 2012 г. съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003 тя приема решение относно производство по член 102 ДФЕС и член 54 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/D2/39.654 — Reuters Instrument Codes (RICs) (
ОВ C 326, 2013 г., стр. 4
, наричано по-нататък „обжалваното решение“), резюме на което е публикувано в
Официален вестник на Европейския съюз
, и по този начин прави задължителни предложените от TR ангажименти. В това решение Комисията констатира също, че с оглед на тези ангажименти вече не съществуват основания за действия от нейна страна.
Производството и исканията на страните
На 4 февруари 2014 г. жалбоподателят, Morningstar, Inc., подава жалбата по настоящото дело в секретариата на Общия съд.
На 16 май 2014 г. Комисията представя писмената си защита.
Репликата е подадена в секретариата на Общия съд на 5 август 2014 г.
С процесуално-организационно действие на 27 август 2014 г. Общият съд (осми състав) иска от Комисията да представи неповерителен вариант на предварителната оценка, направена от нея по това дело съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003. Комисията изпълнява това искане в определения срок.
Дупликата е подадена в секретариата на Общия съд на 16 октомври 2014 г.
С определение от 21 октомври 2014 г. председателят на осми състав на Общия съд уважава молбата за встъпване, която TR е подало в секретариата на Общия съд на 22 май 2014 г.
На 2 януари 2015 г. TR представя изявление при встъпване.
Становищата на главните страни по представеното от TR изявление при встъпване са постъпили в секретариата на Общия съд в определения срок.
По предложение на съдията докладчик Общият съд (осми състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия по член 89, параграф 3, буква г) от Процедурния правилник иска от Комисията да предостави неповерителен вариант на отговорите на участниците на пазара, получени при консултациите, публикувани в
Официален вестник на Европейския съюз
на 14 декември 2011 г. и 12 юли 2012 г. Комисията изпълнява това искане в определения срок.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд устни въпроси са изслушани в съдебното заседание от 3 март 2016 г.
Жалбоподателят моли Общия съд:
—
да обяви жалбата за допустима,
—
да отмени обжалваното решение било в неговата цялост, било в частта относно доставчиците на данни в реално време или в отнасящата се до него част,
—
да разпореди всякаква друга мярка, която счита за подходяща,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията и встъпилата страна молят Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По допустимостта
Жалбоподателят твърди, че жалбата по настоящото дело е допустима, тъй като обжалваното решение го засяга пряко и лично по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС. Той бил пряко засегнат от обжалваното решение, което ограничавало възможността му да сключва договор с TR относно кодовете RIC, тъй като посоченото решение изключвало изрично конкурентните доставчици на консолидирани данни в реално време от кръга на лицата, отговарящи на изискванията за получаване на лиценз. Що се отнася до личното засягане, жалбоподателят поддържа, че активно е участвал в административното производство, в което е прието обжалваното решение. Освен това той бил част от затворен и определим кръг лица, участвали в административното производство. Също така с обжалваното решение се разрешавало определено стопанско поведение на неговия основен конкурент, а по този начин се засягало положението му на съответния пазар.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя и поддържа, че жалбата е недопустима, без обаче да повдига изрично възражение за недопустимост по член 130, параграф 1 от Процедурния правилник.
Следва да се припомни, че член 263, четвърта алинея ДФЕС дава възможност на лице, различно от адресата на даден акт, да подаде жалба за отмяната на този акт, ако последният го засяга лично и пряко.
Съгласно съдебната практика въпросът за процесуалната легитимация на жалбоподателя се преценява с оглед на последиците от обжалвания акт за правното му положение, доколкото посоченият жалбоподател, от една страна, е пряко засегнат от обжалвания акт, тоест мярката поражда пряко последици за правното му положение и не оставя никакво право на преценка на адресатите си, на които е възложено изпълнението ѝ, тъй като това изпълнение е напълно автоматично и произтича единствено от правната уредба на Европейския съюз, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер (решения от 5 май 1998 г., Glencore Grain/Комисия,
C‑404/96 P
,
EU:C:1998:196
, т.
и от 24 март 1994 г., Air France/Комисия,
T‑3/93
,
EU:T:1994:36
, т.
), и от друга страна, е лично засегнат от акта, тоест той се отнася до него поради някои присъщи за него качества или поради фактическо положение, което го разграничава от всички останали лица и така го индивидуализира по същия начин, както адресата на решението (вж. в този смисъл решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия,
25/62
,
EU:C:1963:17
, стр.
).
В случая съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003 с приемането на обжалваното решение окончателните ангажименти на TR от 7 ноември 2012 г. стават задължителни. Всъщност Комисията е разгледала последиците от ограниченията, наложени от TR във връзка с кодовете RIC, и е заключила, че посочените ограничения оказват негативно въздействие върху конкуренцията, тъй като възпрепятстват клиентите на TR да преминат към друг доставчик и следователно намаляват възможността на конкурентите да навлязат на пазара и да се конкурират въз основа на качеството на услугите си. Окончателните ангажименти, с които се цели улесняване на преминаването на клиентите на TR към конкурентни доставчици на консолидирани данни в реално време, изрично изключват възможността конкурентните доставчици да отговарят на условията за сключване на договор за ERL и договор за TPDL. Доколкото ограничава възможността на жалбоподателя да сключва такива договори, обжалваното решение поражда преки последици за правното му положение.
Що се отнася до въпроса за личното засягане на жалбоподателя, следва да се отбележи, че с писмата си от 5 март и 16 юни 2010 г. той е искал да бъдат проведени срещи с Комисията. Вследствие на тези искания на 27 юли 2010 г. е организирана първа среща. Впоследствие, по молба както на Комисията, така и на жалбоподателя, между 2010 г. и 2012 г. са проведени други срещи и телефонни разговори. Освен това по молба на Комисията от 18 април 2012 г. жалбоподателят е предоставил неповерителен вариант на протоколите от въпросните телефонни разговори и срещи. Жалбоподателят също така е реагирал и представил становища по предложените от TR ангажименти в рамките на телефонни разговори и срещи, в електронни писма и отговори на изрични искания на Комисията за предоставяне на информация.
В допълнение, макар жалбоподателят да не е изрично посочен в обжалваното решение, от административното производство, в което то е прието, е видно, че Комисията е взела предвид становището на жалбоподателя.
Следва да се отбележи, че жалбоподателят е участвал активно в производството не само по собствена инициатива, но и по инициатива на Комисията, която по-специално го е приканила да представи становище по различни аспекти на пазара и по предложените ангажименти, при това извън консултациите с участниците на пазара, проведени съгласно член 27, параграф 4 от Регламент № 1/2003, в които жалбоподателят също е участвал. Следователно жалбоподателят е участвал активно в производството. Макар само по себе си участието в производството безспорно да не е достатъчно, за да се заключи, че жалбоподателят е лично засегнат от обжалваното решение, активното му участие в административното производство все пак е обстоятелство, което се взема предвид в съдебната практика в областта на конкуренцията, включително в по-специфичната област на ангажиментите по член 9 от Регламент № 1/2003, за да се установи, с оглед и на други конкретни обстоятелства, допустимостта на жалбата (в този смисъл и по аналогия вж. решения от 28 януари 1986 г., Cofaz и др./Комисия,
169/84
,
EU:C:1986:42
, т.
и
, от 31 март 1998 г., Франция и др./Комисия, известно като „Kali & Salz“,
C‑68/94 и C‑30/95
,
EU:C:1998:148
, т.
—
и от 3 април 2003 г., BaByliss/Комисия,
T‑114/02
,
EU:T:2003:100
, т.
).
В това отношение в случая такова конкретно обстоятелство е засягането на позицията на жалбоподателя на въпросния пазар. Всъщност, видно от преписката пред Общия съд, жалбоподателят осъществява дейност, както TR, на пазара на консолидираните данни в реално време — пазар, който се характеризира с ограничен брой конкуренти и на който TR е в господстващо положение. От това може да се заключи, че приетите от TR в качеството на предприятие в господстващо положение мерки, като разглежданите в предварителната оценка на Комисията, могат да окажат значително негативно въздействие върху дейността на жалбоподателя.
От всичко посочено по-горе следва, че жалбоподателят е и лично засегнат. Поради това жалбата по настоящото дело е допустима.
По същество
Жалбоподателят излага четири основания в подкрепа на жалбата си:
—
първо основание: явна грешка в преценката, доколкото Комисията е приела ангажименти, вследствие на които не могат да отпаднат опасенията относно конкуренцията, за които тя е уведомила TR в предварителната си оценка,
—
второ основание: нарушение на член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, доколкото Комисията, приемайки ангажименти, вследствие на които не могат да отпаднат опасенията относно конкуренцията, е превишила пределите на правомощията, предоставени ѝ с посочения член, и поради това е действала ultra vires,
—
трето основание: нарушение на принципа на пропорционалност,
—
четвърто основание: неизпълнение на задължението за мотивиране, тъй като Комисията не е посочила причините, поради които вследствие на окончателните ангажименти ще отпаднат изразените опасения относно конкуренцията.
В самото начало следва да се припомни, че видно от член 9 от Регламент № 1/2003, когато възнамерява да приеме решение, с което да изиска преустановяване на нарушението, Комисията може да превърне в задължителни предложените от съответните предприятия ангажименти, ако вследствие на тези ангажименти ще отпаднат опасенията относно конкуренцията, изразени в нейната предварителна оценка.
Механизмът, въведен с член 9 от Регламент № 1/2003, има за цел да осигури ефективното прилагане на действащите в Съюза правила на конкуренцията чрез приемането на решения, с които предложените от страните и приети за подходящи от Комисията ангажименти стават задължителни, за да се решат по-бързо установените от нея проблеми, свързани с конкуренцията, вместо изрично да се констатира наличието на нарушение. Член 9 от посочения регламент по-конкретно се ръководи от съображения за процесуална икономия и позволява на предприятията да участват в пълна степен в производството, предлагайки най-удачните и подходящи според тях решения, за да отпаднат посочените опасения на Комисията (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa,
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
, т.
).
В този контекст Комисията има широка свобода на преценка при приемане или отхвърляне на ангажиментите (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa,
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
, т.
).
Освен това следва да се припомни, че доколкото Комисията трябва да извършва анализ, при който е необходимо да се отчитат редица икономически фактори, като например прогнозен анализ, за да се прецени дали са подходящи предложените от съответното предприятие ангажименти, в този случай тя отново разполага с право на преценка, което Общият съд трябва да взема предвид при упражняване на своя контрол. Следователно в рамките на ограничения контрол, който упражняват по отношение на такива сложни икономически положения, съдилищата на Съюза не могат да заменят със своя икономическа преценка тази на Комисията (решения от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa,
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
, т.
и от 11 септември 2014 г., CB/Комисия,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
, т.
).
При все това — както Съдът многократно е посочвал във връзка с областите, в които е необходимо извършването на сложна преценка, каквато област е правото на конкуренцията — фактът, че Комисията разполага със свобода на преценка, не означава, че съдилищата на Съюза не трябва да упражняват контрол върху даденото от нея тълкуване на данни с икономически характер (решения от 15 февруари 2005 г., Комисия/Tetra Laval,
C‑12/03 P
,
EU:C:2005:87
, т.
, от 10 юли 2008 г., Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
, т.
и от 11 септември 2014 г., CB/Комисия,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
, т.
). Съгласно изведените в тази съдебна практика принципи съдилищата на Съюза трябва по-специално да проверят не само дали посочените доказателства точно установяват фактите и дали са достоверни и съгласувани, но и дали включват всички релевантни данни, които трябва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, както и дали са от такъв характер, че да подкрепят изведените от тях заключения (вж. решения от 11 септември 2014 г., CB/Комисия,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
, т.
и цитираната съдебна практика, от 11 декември 2013 г., Cisco Systems и Messagenet/Комисия,
T‑79/12
,
EU:T:2013:635
, т.
и цитираната съдебна практика и от 13 май 2015 г., Niki Luftfahrt/Комисия,
T‑162/10
,
EU:T:2015:283
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това от тази съдебна практика следва също, че макар приетите съгласно членове 7 и 9 от Регламент № 1/2003 решения да трябва да бъдат съобразени с принципа на пропорционалност, този принцип все пак се прилага по различен начин в зависимост от това дали става въпрос за едната или за другата разпоредба.
Всъщност с тези разпоредби се преследват различни цели. С член 9 от Регламент № 1/2003 се цели да отпаднат опасенията, които Комисията евентуално е изразила в предварителната си оценка, докато с член 7 от посочения регламент се цели да се прекрати установеното нарушение (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa,
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
, т.
).
Следователно, що се отнася до пропорционалността на ангажиментите, в производството по член 9 от Регламент № 1/2003 Комисията трябва да провери дали ангажиментите са „достатъчни“ и „подходящи“, така че да отпаднат опасенията, като вземе предвид обстоятелствата по случая, тоест доколко са сериозни опасенията и какви са техният обхват и интересът на третите лица (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa,
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
, т.
и
).
От всичко посочено по-горе следва, че контролът на съдилищата на Съюза се свежда до това да проверят дали преценката на Комисията не е явно неправилна, като приложат припомнените в точки 40—45 по-горе принципи.
По първото основание: явна грешка в преценката
По първото основание жалбоподателят твърди, че окончателните ангажименти не водят нито до преустановяване или значително ограничаване на установената злоупотреба, нито до отпадане на изразените опасения. Следователно според жалбоподателя обжалваното решение е опорочено поради явна грешка в преценката.
Жалбоподателят отбелязва, че конкурентните доставчици не попадат в обхвата на определенията за „отговарящ на условията клиент“ и за „външни разработчици“, дадени съответно в ERL и TPDL. Освен това съгласно ангажиментите самите конкурентни доставчици на консолидирани данни в реално време не могат да обработват кодове RIC за сметка на отговарящ на условията лицензопритежател. Следователно дружествата, които както жалбоподателя разполагат с необходимите възможности, знания и стимули, за да предлагат конкурентни услуги, били пряко възпрепятствани да го сторят. Съгласно текста на споразумението за съответния лиценз било възможно единствено да се предоставят лицензи на клиенти, които могат да използват кодовете RIC, за да разработят сами или с посредничеството на външни разработчици средствата за достъп до услуги, които могат да бъдат конкурентни на предлаганите от TR услуги.
В това отношение, първо, жалбоподателят смята, че доставчиците на консолидирани данни в реално време не могат да предложат на клиентите на TR ефективно преминаване към друг доставчик, защото, след като е изключена възможността да получат лицензи ERL и TPDL, не могат да предлагат напълно интегрирана конкурентна услуга. Второ, вероятността външни разработчици да създадат сравнителни таблици била теоретична и изключително слаба. Трето, всички тежести и разходи по преминаването към друг доставчик били за сметка на клиентите на TR, макар очевидно да нямало вероятност те да преминат към друг доставчик поради свързаните с тези промени разходи и усложнения, поради работата по промяна на системите им и произтичащите от това допълнителни преговори с трети лица, поради естеството на пазара на консолидирани данни в реално време, както и поради разходите и усложненията, свързани с използването на сравнителна таблица на трето лице. Четвърто, нямало вероятност клиентите на TR да работят със средство за конвертиране, разработено от трето лице, по-скоро отколкото от конкурентен доставчик, тъй като за тези средства е необходима голяма бързина и надеждност. Всъщност прибягването до услугите на трето лице било свързано с риск за целостта и точността при създаване на съответствия между кодовете. Също така евентуалното сътрудничество с външен разработчик за създаване на сравнителна таблица било неефективно поради невъзможността да бъдат обменени необходимите данни относно кодовете RIC. Пето, причината, поради която конкурентните доставчици на консолидирани данни в реално време не могли да предлагат еквивалентна услуга, била свързана и с това, че „верижните кодове RIC“ (метод за достъп до група инструменти посредством един-единствен идентификатор) не попадали в обхвата на предоставяните от TR лицензи, а банките и финансовите институции имали нужда от достъп до верижните кодове RIC, тъй като това било едно от основните средства за достъп до данните. Тъй като съгласно ангажиментите на разположение били предоставени само най-основните данни, не било възможно друг доставчик да възпроизведе тези вериги или да създаде съответствия между тях, без да има достъп до опорните данни. На последно място, жалбоподателят отбелязва, че доколкото е запознат, нито един клиент на TR не е прибягвал до услугите на конкурентен доставчик на консолидирани данни в реално време. В случай че голям брой дружества искали да получат и ползват лицензи, на пазара щяло да има доказателства за този факт. Според жалбоподателя обаче случаят не е такъв, поради което той отново отбелязва, както вече е посочено в хода на административното производство, че такова преминаване към друг доставчик е много малко вероятно.
На първо място Комисията твърди, че наличието на ERL, който позволява на клиентите на TR да използват кодовете RIC, за да извличат данни от потоци от данни на други доставчици, без да трябва да пренаписват приложенията им, е достатъчно, за да отпаднат опасенията ѝ относно ограниченията за използването на кодовете RIC при преминаването към друг доставчик. На второ място тя смята, че наличието на TPDL, който позволява на външните разработчици да създават и поддържат сравнителни таблици между кодовете RIC и символите на другите доставчици, е достатъчно, за да отпаднат опасенията ѝ относно ограниченията за използването на кодовете RIC при създаване на такива таблици. Като пример Комисията насочва вниманието към различни клаузи и условия, съдържащи се съответно в ERL и TPDL, чиято цел е да улеснят преминаването към друг доставчик. В това отношение тя споменава, че ERL се предоставя в световен мащаб на отговарящия на условията клиент, ако той извършва действителни бизнес операции в ЕИП, че ERL се предоставя безсрочно, при условие че е поискан от отговарящия на условията клиент в срок от пет години след датата на лансиране, че отговарящият на условията клиент може във всеки момент да увеличи или намали броя на съответните кодове RIC в зависимост от потребностите на стопанската му дейност и че TR ще му предостави редовни актуализации на съответните кодове RIC, както и информацията за съответствието, необходима за еднозначно идентифициране на опорните пазарни данни в реално време.
На последно място Комисията твърди, че нито един от доводите на жалбоподателя не оборва извода, че окончателните ангажименти са достатъчни, за да отпаднат опасенията ѝ.
В това отношение тя посочва, че даден конкурент може да сключи партньорство с външен разработчик, за да предложи на клиентите на TR персонализирана и напълно интегрирана услуга по преминаване към друг доставчик, че след като по принцип всеки клиент на TR има своя специфична компютърна архитектура, е неизбежно той да трябва да положи усилия за реорганизация и следователно да понесе определени разходи, ако реши да премине към друг доставчик на консолидирани данни в реално време, че основните клиенти на TR са финансови институции от световен ранг, които разполагат с необходимите експертни знания и финансови средства, за да преминат към друг доставчик, ако преценят, че имат търговски интерес от това, че сътрудничеството между доставчиците на консолидирани данни в реално време и външните разработчици може да позволи осъществяването на икономии от мащаба, че няма никакво основание да се смята, че създадените от външни разработчици сравнителни таблици не са надеждни или са по-бавни спрямо използването на услугата на TR и че твърденията относно верижните кодове RIC са изложени за първи път в репликата и не почиват на фактически и правни обстоятелства, установени в хода на административното производство и производството пред Общия съд, и че поради това те трябва да бъдат отхвърлени като недопустими, макар при всички положения да са неоснователни. На последно място Комисията отбелязва, че тъй като ERL и TPLD са били въведени едва на 20 юни 2013 г. и преминаването към друг доставчик е сложен и дълъг процес, не е учудващо, че още не имало такова преминаване през периода между въвеждането на договорите за лицензи, от една страна, и подаването на жалбата, от друга.
Най-напред, що се отнася до допустимостта на доводите относно верижните кодове RIC и на тези относно ограниченията на описателните данни, предоставени за всеки код RIC, следва да се припомни, че видно от разпоредбите на член 44, параграф 1, буква в) във връзка с член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд от 2 май 1991 г., жалбата трябва да съдържа предмета на спора и кратко изложение на изтъкнатите основания и в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в хода на производството.
Съгласно постоянната съдебна практика обаче трябва да бъде прието за допустимо основание или довод, с което/който се допълва основание, вече изложено изрично или имплицитно в жалбата, и което/който се намира в тясна връзка с последното (решения от 19 септември 2000 г., Dürbeck/Комисия,
T‑252/97
,
EU:T:2000:210
, т.
и от 30 септември 2003 г., Cableuropa и др./Комисия,
T‑346/02 и T‑347/02
,
EU:T:2003:256
, т.
).
В случая следва да се констатира, че противно на твърденията на Комисията, с това основание се допълва първото изложено в жалбата основание, а именно явна грешка в преценката на окончателните ангажименти. В това отношение следва да се отбележи, че в жалбата обстойно са изложени твърдения, че окончателните ангажименти са неподходящи. Поради това са допустими изложените в репликата доводи, че окончателните ангажименти не са достатъчни, за да отпаднат опасенията на Комисията, тъй като ангажиментите са непълни, като например липсва правило относно верижните кодове RIC.
На следващо място, що се отнася до проверката по същество на първото основание, както бе припомнено в точка 41 по-горе, предвид свободата на преценка, с която разполага Комисията при анализа дали предложените ангажименти са подходящи, ролята на Общия съд се свежда до проверка дали Комисията не е допуснала явна грешка в преценката. При упражняване на този съдебен контрол трябва по-конкретно да се установи дали има съответствие между опасенията, изразени от Комисията в предварителната ѝ оценка, и предложените от TR ангажименти, които, както следва да се припомни, трябва да са достатъчни, за да отпаднат тези опасения.
Освен това контролът за законосъобразност на решението, вследствие на което ангажиментите са станали задължителни, трябва да се осъществява с оглед на опасенията на Комисията, а не на изискванията на конкурентите относно съдържанието на ангажиментите.
Следователно подходящият критерий с оглед на изразените от Комисията в предварителната оценка опасения е дали ангажиментите са достатъчни, за да отпаднат посочените опасения, които в случая са свързани с улесняване на преминаването на клиентите към друг доставчик.
Освен това фактът, че посочените опасения биха могли да отпаднат, ако конкурентите на TR бъдат включени в кръга на отговарящите на условията за лиценз лица, както твърди жалбоподателят, сам по себе си не доказва, че обжалваното решение е опорочено поради явна грешка в преценката, и обстоятелството, че е можело да бъдат приети и други ангажименти и те да бъдат дори по-благоприятни за конкуренцията, не би могло да доведе до отмяна на посоченото решение, доколкото Комисията е можело основателно да заключи, че вследствие на посочените в обжалваното решение ангажименти ще отпаднат изразените в предварителната оценка опасения.
Следва да се припомни, че с обжалваното решение се привеждат в действие поредица от ангажименти, предложени от TR, чиято дейност буди опасения относно конкуренцията, и че по същество според жалбоподателя Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е превърнала в задължителни ангажименти, които не са достатъчни, за да отпаднат посочените опасения.
Трябва да бъде отхвърлено твърдението на жалбоподателя, че конкурентите не могат да предоставят ефективна услуга по преминаване към друг доставчик, тъй като не могат да предложат напълно интегрирана услуга, поради факта че са изключени от кръга на лицата, отговарящи на условията за сключване на съответните договори за лиценз.
Всъщност е важно да се припомни, че изразените от Комисията опасения се отнасят до наложените на клиентите на TR ограничения и до възпрепятстването на трети лица да създават съответствия между различните кодове, водещо до сериозни пречки за преминаването към друг доставчик. Следователно приетите от Комисията ангажименти се отнасят главно до предоставените на клиентите възможности да преминат към друг доставчик било със самостоятелни средства, било посредством услугите на външни разработчици. В този смисъл Комисията е сметнала, че опасенията относно конкуренцията могат да отпаднат, ако от TR се изиска да намери разрешения във връзка с поведението не спрямо конкурентите, а спрямо неговите клиенти и третите лица. Този извод, че ангажиментите се отнасят на първо място до клиентите и външните разработчици, се подкрепя от предоставената на тези лица възможност взаимно да си сътрудничат и да се подпомагат при създаване на сравнителни таблици посредством предложените от TR лицензи. Клиентите на TR могат също да ползват услугите на външни разработчици, сключили партньорство с конкурентни доставчици, като това партньорство се изразява в сътрудничество при проектирането, създаването, поддържането и рекламирането на сравнителни таблици, както и свързаното с тях следпродажбено обслужване. Следователно на клиентите на TR са предоставени различни възможности с оглед на преминаването към друг доставчик, независимо дали те са вътрешни или външни по отношение на инфраструктурата им.
Така, приемайки посочените ангажименти, Комисията е сметнала, че за да отпаднат изразените от нея опасения, не е необходимо конкурентите на TR да бъдат включени в кръга на получаващите лиценз лица. Освен това, както е видно от обжалваното решение, Комисията е счела, че предоставянето на конкурентите на TR на достъп до кодовете RIC надхвърля необходимото за отпадане на опасенията ѝ. С оглед на констатациите на Общия съд в точка 62 по-горе Комисията не е допуснала явна грешка в преценката в това отношение.
Трябва да бъдат отхвърлени и доводите, че е слаба и теоретична вероятността външен разработчик да създаде сравнителни таблици — таблици, които според жалбоподателя не отговарят на необходимите изисквания за надеждност и бързина, тъй като са създадени от трети лица.
Макар да не е необходимо да се припомнят всички възможности, с които разполагат външните разработчици при създаване на сравнителни таблици и които увеличават шансовете за създаване на такива таблици, следва да се отбележи, че жалбоподателят не излага конкретни доводи в подкрепа на твърдението, че тези таблици не отговарят на изискванията за надеждност и бързина. Затова посоченото твърдение може да бъде отхвърлено на този етап.
Освен това, в случай че даден клиент изиска гаранция за надеждност, външният разработчик и конкурентният доставчик могат да постигнат съгласие, за да дадат такава гаранция на клиента — възможност, която не е изключена от ангажиментите съгласно клаузата в параграф 1.3, буква в), подточка iii) от TPDL. Поради това е напълно възможно да бъдат отстранени евентуалните опасения на даден клиент, който ще бъде по-спокоен при бъдещото си преминаване към друг доставчик. В допълнение освен възможността клиентите на TR да сключат договор за ERL с оглед на преминаването им към друг доставчик на консолидирани данни в реално време за всички техни приложения, те могат да предпочетат частична промяна на доставчика за период от най-малко дванадесет месеца. Частичната промяна може да позволи на клиента да прецени надеждността на конкурентен източник на данни, като ползва успоредно приложения, ползващи източника на данни на TR, и други приложения, ползващи източник на данни на конкурент — възможност, улесняваща преминаването на клиента към друг доставчик.
Също така не може да бъде приет и доводът, че клиентите на TR понасят цялата тежест и разходи, свързани с преминаването към друг доставчик. Следва да се припомни, че опасенията на Комисията се отнасят основно до ограниченията, наложени на клиентите на TR при използването на кодовете RIC. Вследствие на посочените ограничения те нямат право да извличат данни от потоците на конкурентни доставчици, като използват кодовете RIC, дори и посредством сравнителни таблици. Поради интегрирането на кодовете RIC в компютърните приложения на клиентите, би било необходимо тези приложения да бъдат пренаписани, когато клиентите искат да преминат към друг доставчик, тъй като с оглед на наложените от TR ограничения смяната на доставчика на практика води до промяна на използваната система от символи. Според клиентите този процес по изменение на приложенията е дълъг и свързан с много разходи. Всъщност, видно от направените от Комисията консултации с участниците на пазара, заключенията от които са включени в предварителната оценка, основната част от разходите по смяната са свързани с конвертирането на кодовете. Понякога е трудно тези разходи да бъдат определени по размер, по-специално защото всеки клиент има специфична компютърна архитектура. При все това Комисията посочва в предварителната си оценка, че за клиентите, оценили във висок размер разходите по преминаване към друг доставчик, се приема, че тези разходи са недостъпно високи и могат да възпрат клиентите да сменят доставчика. Следователно, за да отпаднат тези опасения, TR предлага на клиентите, както и на външните разработчици, възможността да създават сравнителни таблици между кодовете RIC и използваните от новия доставчик символи, поради което вече не е необходимо да бъдат изменяни приложенията. Поради това тези ангажименти водят до значителен напредък за клиентите на TR, които вече не трябва да понасят недостъпно високи разходи при преминаване към друг доставчик поради отпадане на необходимостта от съществено изменение на компютърните приложения. Макар да е възможно изготвянето на сравнителна таблица от клиента, било от неговите служби или посредством услугите на външен разработчик, също да доведе до разходи, следва да се припомни, че с ангажиментите не се цели разходите напълно да отпаднат, а преминаването към друг доставчик да стане по-достъпно вследствие на разумния размер на разходите.
Освен това следва да се припомни, че изменението на компютърните системи и приложения при всички положения може да доведе до разходи в тежест на клиента, по-специално с оглед на спецификата на компютърната архитектура на всеки клиент. В допълнение посочените клиенти са главно институции или предприятия от световен ранг, които могат да разполагат с необходимите финансови средства за поемане на такива разходи.
Следва да се заключи, както е направила Комисията, че сътрудничеството между доставчиците на консолидирани данни в реално време и външните разработчици може да доведе до икономии от мащаба. Размерът на разходите за преминаване към друг доставчик може да бъде по-нисък вследствие на тези икономии, а това може допълнително да стимулира клиентите, включително тези с неголям размер, да преминат към друг доставчик.
На последно място, не са основателни и доводите за липса на данни относно верижните кодове RIC и за ограниченията на предоставяните за всеки код RIC описателни данни, които липса и ограничения възпрепятстват конкурентните доставчици да предлагат еквивалента услуга. На първо място, в това отношение следва да се отбележи, че явно в хода на административното производство нито жалбоподателят, нито някое трето лице са изразили каквито и да било опасения във връзка с изключването на някои верижни кодове RIC от обхвата на предоставяните от TR лицензи. Всъщност единствените кодове RIC, за които са изразени опасения в хода на административното производство, са показателите и съгласно клаузата в параграф 2.8 от окончателните ангажименти и клаузата в параграф 1.6 от ERL TR е длъжно да предоставя данни за показателите. На второ място, видно от преписката, причината, поради която е възможно в някои случаи предоставените от TR данни да не указват дадения на Борсата мнемоничен код, е, че този код не е единственият сигурен начин за идентифициране на инструмента чрез проследяване до източника му. Сравнително прости финансови инструменти като котираните на Борсата ценни книжа обаче могат да бъдат идентифицирани или посредством съответната платформа за търговия, валутата или официалния код, или посредством съответната платформа за търговия, валутата и тяхното описание. TR е длъжно да предоставя тази информация на притежателите на ERL в съответствие с клаузата в параграф 2.12 от окончателните ангажименти. Това важи и за по-сложни финансови инструменти, като например извънборсовите инструменти, за които TR е длъжно да предоставя дадения на Борсата мнемоничен код, ако това е единственият начин за еднозначното им идентифициране.
В допълнение освен процедурата за разрешаване на спорове, спомената в точка 13 по-горе, в която централна роля има лицето, натоварено да следи за изпълнението на ангажиментите, клаузата в параграф 6, буква е) от приложение V към окончателните ангажименти предвижда изрично, че посоченото лице съдейства за разрешаване на всеки спор във връзка с исканията за данни относно предоставената от TR кръстосана информация. Така, ако даденият от Борсата мнемоничен код действително е единственото средство за еднозначно идентифициране на опорните данни за пазара в реално време, лицето, натоварено с контрол върху изпълнението, ще може да уведоми TR за това.
Следователно трябва да се отговори утвърдително на въпроса дали в обжалваното решение правилно е прието, че вследствие на предложените от TR ангажименти могат да отпаднат опасенията на Комисията. Поради това трябва да бъде отхвърлено основанието, по което се твърди, че решението е опорочено поради явна грешка в преценката.
Освен това по отношение на твърдението на жалбоподателя, че до този момент не е имало смяна на доставчика, което следователно показва, че ангажиментите не са ефективни, следва да се отбележи, че преценката на Комисията, както е в процедурата за контрол върху концентрациите, е прогнозна. Тя следва да приеме решение, което има характер на прогноза, и да оцени функционирането на пазара в бъдещ момент, когато ангажиментите ще бъдат приведени в действие. Както вече бе посочено, Комисията не е допуснала явна грешка, когато е преценила, че окончателните ангажименти са подходящи, така че да отпаднат изразените опасения. Какъвто и да е отговорът на въпроса дали окончателните ангажименти междувременно са оказали конкретно въздействие върху съответния пазар, той не би могъл да обори направената към момента на приемане на обжалваното решение констатация, че тези ангажименти сами по себе си са достатъчни, за да отстранят изтъкнатите проблеми във връзка с конкуренцията.
В това отношение следва да се посочи, че приетите от Комисията окончателни ангажименти улесняват смяната на доставчика, ако клиентите на TR пожелаят да преминат към друг доставчик. Тази възможност обаче не означава, че клиентът трябва непременно да премине към друг доставчик, ако той например е доволен от предлаганите от TR услуги и условия.
От изложеното по-горе следва, че първото основание трябва да бъде отхвърлено.
По второто основание: нарушение на член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003
Жалбоподателят признава, че член 9 от Регламент № 1/2003 позволява на Комисията да приема ангажименти, когато вследствие на тях ще отпаднат изразените от нея опасения. Тя обаче нямала правомощие да приема ангажименти, вследствие на които явно нямало да отпаднат всички или голяма част от изразените опасения. Като приела ангажименти, вследствие на които очевидно нямало да отпаднат изразените опасения, Комисията превишила пределите на правомощията, предоставени ѝ с член 9 от посочения регламент, и следователно действала ultra vires.
Комисията и встъпилата страна молят това основание да бъде отхвърлено.
Както вече бе посочено в точка 40 по-горе, Комисията разполага с широко право на преценка при проверка на ангажиментите. В образуваното съгласно член 9 от Регламент № 1/2003 производство, както е видно от съображение 13 от споменатия регламент, Комисията не е длъжна да квалифицира и да установява нарушението, като ролята ѝ се свежда до проверката и до евентуалното приемане на ангажиментите, предложени от съответните предприятия, с оглед на установените от нея проблеми в предварителната ѝ оценка и на целите, които тя преследва. Комисията следва, като упражни правото си на преценка, да приеме ангажиментите, след като е проверила дали вследствие на тях ще отпаднат изразените опасения. В това отношение вече бе констатирано, че Комисията не е допуснала явна грешка при преценката дали разглежданите в случая ангажименти са достатъчни, поради което доводът, че като ги е приела, е превишила пределите на правомощията си и поради това е действала ultra vires, трябва да бъде отхвърлен. Всъщност отхвърлянето на първото основание води до отхвърляне и на второто основание.
По третото основание: нарушение на принципа на пропорционалност
Жалбоподателят твърди, че с обжалваното решение се нарушава принципът на пропорционалност, тъй като, на първо място, Комисията е приела неподходящи ангажименти, и на второ място, не е взела предвид интересите на третите лица.
Като се позовава на решение от 11 юли 2007 г., Alrosa/Комисия (
T‑170/06
,
EU:T:2007:220
) и на постановеното в производството по обжалване решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa (
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
), жалбоподателят твърди, че задължението за спазване на принципа на пропорционалност, когато Комисията реши да превърне в задължителни ангажиментите, предложени съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, предполага приетата от последната мярка да бъде подходяща и необходима за постигане на преследваната цел. Следователно, като приела неподходящи ангажименти, Комисията нарушила този принцип.
Принципът на пропорционалност бил нарушен и поради това, че Комисията не взела предвид предвидимата и предвидената неефективност на ангажиментите въпреки изразените от трети лица опасения, както вече било пояснено в рамките на първото основание.
Комисията и встъпилата страна молят това основание да бъде отхвърлено.
Следва да се констатира, че видно от отговорите на първите две основания, трето основание също трябва да бъде отхвърлено.
Принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да не надхвърлят подходящото и необходимото за постигането на преследваната цел, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничения (решения от 17 май 1984 г., Denkavit Nederland,
15/83
,
EU:C:1984:183
, т.
и от 11 юли 1989 г., Schräder HS Kraftfutter,
265/87
,
EU:C:1989:303
, т.
).
Като общ принцип на правото на Съюза принципът на пропорционалност представлява критерий за законосъобразността на всеки акт на институциите на Съюза. Ето защо при разглеждането на предприетите от Комисията действия винаги се поставят, от една страна, въпросът за точните обхват и предели на задълженията, които произтичат от спазването на този принцип, и от друга — въпросът за пределите на упражнявания съдебен контрол (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa,
C‑441/07
,
EU:C:2010:377
, т.
и
).
Всъщност, както следва от цитираната в предходната точка съдебна практика, прилагането от Комисията на принципа на пропорционалност в контекста на член 9 от Регламент № 1/2003 се ограничава до проверка, от една страна, дали вследствие на въпросните ангажименти отпадат опасенията, за които тя е уведомила съответните предприятия, и от друга — дали последните не са предложили да поемат по-малко обременителни ангажименти, които са също толкова подходящи, така че да отпаднат опасенията.
Също така съдебният контрол се отнася единствено до това дали направената от Комисията преценка не е явно неправилна.
Така в рамките на първото основание вече бе посочено, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е счела, че вследствие на предложените от TR окончателни ангажименти ще отпаднат опасенията, които тя е изложила в предварителната оценка.
Впрочем, ако предприятията предлагат да поемат ангажименти въз основа на член 9 от Регламент № 1/2003, които са по-големи от това, което самата Комисия би могла да им наложи с решение по член 7 от този регламент след задълбочена проверка, Комисията може да ги приеме и да ги направи задължителни. Тя обаче няма правомощие да ги изисква съгласно член 9 от Регламент № 1/2003.
От изложеното по-горе следва, че третото основание трябва да бъде отхвърлено.
По четвъртото основание: неизпълнение на задължението за мотивиране
Жалбоподателят твърди, че в обжалваното решение не се пояснява защо окончателните ангажименти са подходящи, така че да отпаднат опасенията относно конкуренцията, за които TR е уведомено в предварителната оценка, след като тези ангажименти не позволяват на конкурентните доставчици на данни в реално време да сключват договор за TPDL.
По този въпрос жалбоподателят припомня, че в хода на производството, в което е прието обжалваното решение, многократно е посочвал на Комисията, че ангажиментите са напълно неефективни поради изключването на възможността конкурентите да получават предвидените в тях лицензи. В параграф 6.3 от обжалваното решение Комисията посочвала, че са били изразени опасения в това отношение, но не пояснявала защо не е взела предвид тези критики.
Комисията и встъпилата страна оспорват доводите на жалбоподателя.
Следва да се заключи, че според жалбоподателя мотивите на обжалваното решение не му позволяват да установи по какви причини Комисията е заключила, че изключването на конкуренти от приложното поле на ангажиментите не ги прави неподходящи.
Съгласно постоянната съдебна практика изискваните от член 296 ДФЕС мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която го издава, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на неговия текст, но и на контекста му, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. решения от 2 април 1998 г., Комисия/Sytraval и Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
, т.
и цитираната съдебна практика и от 10 юли 2008 г., Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Комисията не е длъжна да взема становище по всички доводи, изложени пред нея от заинтересованите лица, а за нея е достатъчно да изложи фактите и правните съображения, които са от съществено значение в контекста на решението. По-специално тя не е длъжна да се произнася по обстоятелства, които са явно неотносими, лишени от значение или които са очевидно от второстепенен характер (решения от 15 юни 2005 г., Corsica Ferries France/Комисия,
T‑349/03
,
EU:T:2005:221
, т.
и от 16 юни 2011 г., Air liquide/Комисия,
T‑185/06
,
EU:T:2011:275
, т.
).
При приемането на решения, с които стават задължителни поетите съгласно член 9 от Регламент № 1/2003 ангажименти, Комисията изпълнява задължението си за мотивиране, като излага фактическите и правните обстоятелства, въз основа на които е заключила, че предложените ангажименти са подходящи, за да отпаднат изразените от нея опасения относно конкуренцията, така че вече да не се налага тя да предприема действия.
В случая съображения 48—90 (параграфи 5.1—6.7) от обжалваното решение са посветени на предложените от TR ангажименти и на коментарите на третите лица относно тези ангажименти.
От това следва, че Комисията е пояснила, от една страна, защо изразените опасения ще отпаднат вследствие на ангажиментите, и от друга, като е изразила позиция по становищата на трети лица, защо повдигнатите в тези становища въпроси надхвърлят изложените в предварителната оценка опасения в областта на конкуренцията (съображения 77, 84, 86 и 89 от обжалваното решение). Що се отнася по-конкретно до изложената от жалбоподателя критика, следва да се констатира, че в съображение 77 от обжалваното решение се посочва, че според някои трети лица конкурентите трябва да имат достъп до кодовете RIC, тъй като са в най-добра позиция да предоставят сравнителни таблици, както и техническа помощ. Видно от съображение 78 от обжалваното решение, според Комисията предоставянето на конкурентите на TR на достъп до кодовете RIC би надхвърлило необходимото за отпадане на опасенията относно конкуренцията. В съображение 79 от обжалваното решение се посочва още, че „съгласно предложените ангажименти външните разработчици ще имат право да предоставят конкурентни пазарни данни с описателни референтни данни във връзка с кодовете RIC (но не самите кодове RIC), когато външните разработчици сами не са успели да създадат пълна сравнителна таблица“ и че „този обмен на информация позволява на конкурентните доставчици да направят съответствие със собствените си референтни символи, което позволява на външните разработчици да създадат точно и използваемо съответствие“.
От тези съображения следва, че Комисията е изпълнила задължението си за мотивиране, като е посочила ясно и недвусмислено фактическите обстоятелства и правните съображения, с оглед на които е приела, че ангажиментите са достатъчни, така че да отпаднат изразените опасения относно конкуренцията. Като се има предвид, че тези уточнения дават възможност на Общия съд да упражни ефективен контрол върху начина, по който Комисията е упражнила дискреционното си правомощие в обжалваното решение, следва да се заключи, че в обжалваното решение са изложени пълни мотиви в това отношение.
Освен това, макар Комисията да е длъжна да мотивира решенията си, тя не е длъжна да обяснява защо не е приела различно решение (вж. в този смисъл цитираната в т. 95 и 96 съдебна практика).
Впрочем, доколкото може да се приеме, че с доводите на жалбоподателя се оспорва изводът, че окончателните ангажименти са подходящи, следва да се припомни, че не става въпрос за съществено процесуално нарушение, което може да доведе до незаконосъобразност на обжалваното решение, а за проверка дали Комисията правилно е преценила ангажиментите, предложени с оглед на отпадане на опасенията ѝ относно конкуренцията (вж. в този смисъл решение от 2 април 1998 г., Комисия/Sytraval и Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
, т.
) — въпрос, който вече бе разгледан в рамките на първото, второто и третото основание от жалбата по настоящото дело.
Следователно четвъртото основание трябва да бъде отхвърлено, а оттам и жалбата в нейната цялост.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като жалбоподателят губи делото, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски съобразно исканията на Комисията и встъпилата страна.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (осми състав),
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Morningstar, Inc. да заплати съдебните разноски.

Gratsias
Кънчева
Wetter
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 15 септември 2016 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.