CELEX: 62016CJ0258
Predhodno odločanje
Zračni promet
Montrealska konvencija
Člen 31
Odgovornost letalskih prevoznikov za oddano prtljago
Zahteve glede oblike in vsebine pisne reklamacije, naslovljene na letalskega prevoznika
Reklamacija, ki je vložena elektronsko in zabeležena v informacijskem sistemu letalskega prevoznika
Reklamacija, ki jo v imenu osebe, ki je upravičena za sprejem, vloži uslužbenec letalskega prevoznika

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 31 Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sklenjena 28. maja 1999 v Montrealu in ki je bila v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 5, str. 491, v nadaljevanju: Montrealska konvencija).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med letalsko družbo Finnair Oyj in zavarovalnico Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia (v nadaljevanju: Fennia) glede odgovornosti tega letalskega prevoznika za škodo zaradi izgube predmetov, ki so bili v prtljagi.
Pravni okvir
Montrealska konvencija
V preambuli Montrealske konvencije je v tretjem odstavku med drugim navedeno, da države pogodbenice te konvencije „prizna[vajo] pomen zagotavljanja varstva interesov potrošnikov v mednarodnem letalskem prevozu in potreb[o] po pravični odškodnini, ki temelji na načelu povrnitve v prejšnje stanje“.
V peti uvodni izjavi te preambule je navedeno:
„[…] skupna dejavnost držav za nadaljnjo uskladitev in kodifikacijo nekaterih predpisov, ki urejajo mednarodni letalski prevoz, [je] […] najustreznejši način za doseganje pravičnega ravnotežja interesov […].“
Člen 17 Montrealske konvencije, naslovljen „Smrt in poškodbe potnikov – škoda na prtljagi“, v odstavku 2 določa:
„Prevoznik je odgovoren za škodo v primeru uničenja ali izgube oddane prtljage ali škode na njej le pod pogojem, da je do dogodka, ki je povzročil uničenje, izgubo ali škodo, prišlo na letalu ali v času, ko je bil za oddano prtljago odgovoren prevoznik. Vendar pa prevoznik ni odgovoren, če in kolikor je škoda posledica notranje napake ali kakovosti ali napake prtljage. Pri neoddani prtljagi, vključno z osebnimi predmeti, je prevoznik odgovoren, če je škoda nastala po njegovi krivdi ali po krivdi njegovih uslužbencev ali pooblaščencev.“
Člen 31 te konvencije, naslovljen „Pravočasna prijava škode“, določa:
„1.   Če oseba, ki je upravičena za sprejem oddane prtljage ali tovora, to sprejme brez prijave škode, velja izpodbojna pravna domneva, da je bila dostavljena v dobrem stanju in v skladu s prevozno listino ali zapisom, ohranjenim na drug način, navedenim v odstavku 2 člena 3 in v odstavku 2 člena 4.
2.   V primeru škode jo mora oseba, upravičena za sprejem, po njenem odkritju prijaviti prevozniku takoj, najpozneje pa v sedmih dneh od dneva sprejema, če gre za oddano prtljago, in v štirinajstih dneh od dneva sprejema, če gre za tovor. V primeru zamude se mora škoda prijaviti vsaj v 21 dneh od dneva, ko je oseba dobila prtljago ali tovor na voljo.
3.   Vsaka reklamacija mora biti pisna in izročena ali odposlana v navedenih rokih.
4.   Če reklamacija ni vložena v navedenih rokih, tožba proti prevozniku ni dopustna, razen v primeru njegove prevare.“
Pravo Unije
Člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2027/97 z dne 9. oktobra 1997 o odgovornosti letalskih prevoznikov v zvezi z letalskim prevozom potnikov in njihove prtljage (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 3, str. 489), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 889/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. maja 2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 6, str. 246) (v nadaljevanju: Uredba št. 2027/97), določa:
„S to uredbo se izvaja ustrezne določbe Montrealske konvencije v zvezi z letalskim prevozom potnikov in njihove prtljage ter se določa nekatere dodatne določbe. […]“
Člen 3(1) Uredbe št. 2027/97 določa:
„Odgovornost letalskega prevoznika Skupnosti v zvezi s potniki in njihovo prtljago urejajo vse določbe Montrealske konvencije, ki se nanašajo na takšno odgovornost.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Kristiina Mäkelä-Dermedesiotis je bila potnica na letu družbe Finnair iz Malage (Španija) v Helsinke (Finska). Po prihodu v Helsinke 1. novembra 2010 je ugotovila, da je iz njene oddane prtljage izginilo več predmetov.
K. Mäkelä-Dermedesiotis je istega dne po telefonu o tem obvestila predstavnika službe za pomoč strankam družbe Finnair. Opredelila je izgubljene predmete in sporočila njihovo vrednost temu predstavniku, ki je informacije, ki mu jih je sporočila, vnesel v informacijski sistem družbe Finnair. K. Mäkelä-Dermedesiotis je 3. novembra 2010 ponovno poklicala službo za pomoč strankam družbe Finnair, da bi za potrebe svoje zavarovalnice Fennia dobila potrdilo. Na podlagi te prošnje ji je družba Finnair izdala potrdilo o vložitvi prijave škode.
Zavarovalnica Fennia je K. Mäkelä-Dermedesiotis na tej podlagi izplačala odškodnino za nastalo izgubo in – na podlagi subrogacije zahtevka svojega zavarovanca – proti družbi Finnair 2. septembra 2011 vložila regresni zahtevek pri Helsingin käräjäoikeus (prvostopenjsko sodišče v Helsinkih, Finska).
Družba Finnair je izpodbijala dopustnost te tožbe in v bistvu zatrjevala, da K. Mäkelä-Dermedesiotis ni vložila pisne reklamacije v roku sedmih dni od prejema prtljage iz člena 31(2) Montrealske konvencije.
Helsingin käräjäoikeus (prvostopenjsko sodišče v Helsinkih) je s sodbo z dne 4. septembra 2012 odločilo v korist družbe Finnair in zavrnilo regresni zahtevek.
Zavarovalnica Fennia je zoper to sodbo pri Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih, Finska) vložila pritožbo.
Navedeno sodišče je zlasti preučilo napotke potnikom, objavljene na spletnem mestu družbe Finnair, ki vsebujejo različna navodila glede tega, kako se prijavi škoda in vloži pravilna pisna reklamacija. To sodišče je ugotovilo, da se prijava škode lahko poda po telefonu, medtem ko je treba pisno reklamacijo vložiti z določenim obrazcem, ki ga je treba izpolniti v sedmih dneh od prejema prtljage. Helsingin hovioijeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih) je menilo, da navodila na spletnem mestu družbe Finnair „z vidika letalskega potnika kot potrošnika niso dovolj jasna in nedvoumna“. To sodišče je menilo, da navodila ne navajajo namena prijave škode, zato lahko potnik kot potrošnik legitimno misli, da reklamacija po telefonu, ki jo je zabeležil uslužbenec podjetja, ravno tako spoštuje pogoje formalne pisne reklamacije. V konkretnem primeru naj bi K. Mäkelä-Dermedesiotis nastalo izgubo natančno opisala družbi Finnair, v pisnem potrdilu o vložitvi prijave škode, ki ga je izdala ta družba, pa je navedeno, da je bila njena reklamacija takrat vnesena v informacijski sistem družbe Finnair. Poleg tega je ta družba prejela to prijavo škode, vendar K. Mäkelä-Dermedesiotis ni obvestila, da ocenjuje, da ta ne zadostuje za to, da se lahko vloži odškodninska tožba zoper tega letalskega prevoznika, in ji ni navedla, da mora vložiti tudi pisno reklamacijo.
Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih) je s sodbo z dne 28. februarja 2014 spremenilo sodbo Helsingin käräjäoikeus (prvostopenjsko sodišče v Helsinkih) in družbi Finnair naložilo, naj družbi Fennia plača odškodnino.
Družba Finnair je zoper to sodbo pri predložitvenem sodišču, Korkein oikeus (vrhovno sodišče, Finska), vložila pritožbo. V utemeljitev svoje pritožbe ta letalski prevoznik zlasti navaja, da je Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih) v nasprotju s Helsingin käräjäoikeus (prvostopenjsko sodišče v Helsinkih) napačno razlagalo člen 31 Montrealske konvencije.
V teh okoliščinah je Korkein oikeus (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 31(4) Montrealske konvencije razlagati tako, da je za pridobitev pravice do tožbe poleg pravočasnega obvestila o reklamaciji pogoj tudi, da je bila reklamacija podana pisno v roku za reklamacijo v smislu člena 31(3)?
2.
Če pridobitev pravice do tožbe predpostavlja, da se pravočasna reklamacija poda pisno, ali je treba potem člen 31(3) Montrealske konvencije razlagati tako, da je zahteva po pisni obliki izpolnjena v primeru elektronskega postopka in tudi če se prijavljena škoda zabeleži v informacijski sistem letalskega prevoznika?
3.
Ali Montrealska konvencija nasprotuje razlagi, v skladu s katero se zahteva po pisni obliki šteje za izpolnjeno, če zastopnik letalskega prevoznika z vednostjo potnika zabeleži obvestilo o reklamaciji/reklamacijo v pisni obliki na papir ali elektronsko v [informacijski] sistem letalskega prevoznika?
4.
Ali člen 31 Montrealske konvencije določa še druge vsebinske zahteve za reklamacijo, kot so tiste, da je treba o nastali škodi obvestiti letalskega prevoznika?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
Najprej je treba ugotoviti, da je Evropska skupnost Montrealsko konvencijo podpisala 9. decembra 1999, nato pa jo je Svet Evropske unije v njenem imenu odobril 5. aprila 2001. Za Evropsko unijo je začela veljati 28. junija 2004.
Od tega datuma je Montrealska konvencija sestavni del pravnega reda Unije, zato je Sodišče pristojno za odločanje o njeni razlagi v okviru predhodnega odločanja (glej v tem smislu sodbi z dne 10. januarja 2006, IATA in ELFAA,
C‑344/04
,
EU:C:2006:10
, točka
, in z dne 6. maja 2010, Walz,
C‑63/09
,
EU:C:2010:251
, točka
).
Člen 31 Dunajske konvencije o pogodbenem pravu z dne 23. maja 1969, ki kodificira splošno mednarodno pravo, ki velja za Unijo, v zvezi s tem določa, da je treba pogodbo razlagati v skladu z načelom dobre vere in običajnim pomenom njenih določb v njihovem kontekstu ter glede na njen cilj in namen (sodba z dne 17. februarja 2016, Air Baltic Corporation,
C‑429/14
,
EU:C:2016:88
, točka
).
Glede na te preudarke je treba v tej zadevi razlagati upoštevne določbe Montrealske konvencije.
Prvo vprašanje
S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(4) Montrealske konvencije razlagati tako, da mora biti v rokih, določenih v odstavku 2 tega člena, reklamacija podana v pisni obliki v skladu z odstavkom 3 tega člena, sicer ni dopustna nobena tožba zoper prevoznika.
Najprej, v zvezi s tem je iz člena 31(2) Montrealske konvencije med drugim razvidno, da mora oseba, upravičena za sprejem, v primeru škode to po njenem odkritju prijaviti letalskemu prevozniku takoj, najpozneje pa v rokih, ki so v tej določbi predpisani za prtljago oziroma tovor.
Poleg tega mora biti v skladu s členom 31(3) te konvencije vsaka reklamacija pisna in izročena ali odposlana v rokih, določenih za to reklamacijo.
Določbi odstavkov 2 in 3 člena 31 Montrealske konvencije se dopolnjujeta. Medtem ko se člen 31(2) te konvencije omejuje na določitev rokov, v katerih je treba različne vrste reklamacij nasloviti na letalskega prevoznika, člen 31(3) te konvencije določa, na kakšen način morajo biti te reklamacije naslovljene na prevoznika in v kakšni obliki morajo biti te reklamacije podane, pri čemer ta določitev ne vpliva na obveznost spoštovanja rokov, ki so določeni v tem členu 31(2).
Iz tega izhaja, da je treba odstavka 2 in 3 člena 31 Montrealske konvencije skupaj razlagati tako, da nalagata, da se reklamacija v rokih iz člena 31(2) poda pisno in je naslovljena na letalskega prevoznika.
Dalje, člen 31(4) Montrealske konvencije določa, da če reklamacija ni vložena v predpisanih rokih, tožba proti letalskemu prevozniku ni dopustna, razen v primeru njegove prevare.
Iz tega izhaja, da mora tisti, ki ocenjuje, da mu je zaradi poškodovanja prtljage ali tovora nastala škoda, na letalskega prevoznika nasloviti reklamacijo v rokih, predpisanih v členu 31(2) te konvencije, sicer je vsakršna tožba zoper tega prevoznika nedopustna.
Poleg tega, glede na posebno povezavo med odstavkoma 2 in 3 člena 31 Montrealske konvencije, kot je navedena v točki 26 te sodbe, za reklamacijo ni mogoče šteti, da je bila veljavno naslovljena na letalskega prevoznika v predpisanih rokih v smislu odstavka 4 tega člena, če ni bila izdana v pisni obliki, ki se zahteva z odstavkom 3 tega istega člena.
Iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 31(4) Montrealske konvencije razlagati tako, da je treba v rokih, predpisanih v odstavku 2 tega člena, reklamacijo podati v pisni obliki v skladu z odstavkom 3 tega člena, sicer je vsakršna tožba zoper prevoznika nedopustna.
Drugo vprašanje
Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali reklamacija, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki je bila vnesena v informacijski sistem letalskega prevoznika, izpolnjuje zahtevo po pisni obliki iz člena 31(3) Montrealske konvencije.
V zvezi s tem je treba navesti, da v skladu z običajnim pomenom izraz „pisno“ pomeni nabor grafičnih znakov, ki ima pomen.
Poleg tega, glede na tretji odstavek preambule Montrealske konvencije, ki poudarja pomembnost zagotavljanja varstva interesov potrošnikov v mednarodnem letalskem prevozu, in načelo „pravičnega ravnotežja interesov“ iz petega odstavka te konvencije, zahteva po pisni obliki ne sme privesti do tega, da bi pretirano omejevala konkretni način, za katerega se potnik lahko odloči, kar zadeva predložitev svoje reklamacije, če je tega potnika še vedno mogoče identificirati kot avtorja reklamacije.
Zato se za pridevnik „pisno“ v kontekstu člena 31 te konvencije šteje, da zajema kateri koli nabor grafičnih znakov, ki imajo pomen, ne glede na to, ali je ta napisan na roko, natisnjen na papir ali vnesen v elektronski obliki.
Zato je treba za reklamacijo, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki je vnesena v informacijski sistem letalskega prevoznika, šteti, da izpolnjuje zahtevo po pisni obliki iz člena 31(3) Montrealske konvencije.
Glede na prej navedene preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da reklamacija, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, vnesena v informacijski sistem letalskega prevoznika, izpolnjuje zahtevo po pisni obliki iz člena 31(3) Montrealske konvencije.
Tretje vprašanje
S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(2) in (3) Montrealske konvencije razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se zahteva po pisni obliki šteje za izpolnjeno, kadar predstavnik letalskega prevoznika z vednostjo potnika reklamacijo zabeleži v pisni obliki bodisi na papir bodisi elektronsko in jo vnese v informacijski sistem tega prevoznika.
Kot je razvidno iz točk 24 in 25 te sodbe, iz člena 31(2) Montrealske konvencije med drugim izhaja, da mora v primeru škode oseba, upravičena za sprejem, na letalskega prevoznika nasloviti reklamacijo v predpisanih rokih. Poleg tega člen 31(3) te konvencije določa, da mora biti vsaka reklamacija pisna in izročena ali odposlana v rokih, predpisanih za to reklamacijo.
Iz jasnega besedila teh določb, razlaganih skupaj, izhaja, da mora oseba, ki je upravičena za sprejem – kot je ta iz postopka v glavni stvari – kot potnik, čigar oddana prtljaga je bila poškodovana, podati reklamacijo in jo nasloviti na zadevnega letalskega prevoznika.
Zadevni potnik namreč lahko ugotovi škodo in razpolaga s potrebnimi elementi za ugotavljanje narave in vrednosti konkretnih predmetov, ki so bili poškodovani in, v končni fazi, zneska te škode.
Čeprav je odgovornost za predložitev reklamacije izključno potnikova, iz besedila člena 31 Montrealske konvencije nikakor ne izhaja, da ta ne bi imel možnosti, da je za vložitev svoje reklamacije deležen pomoči drugih oseb.
Nasprotna razlaga bi bila poleg tega v nasprotju s ciljem varstva interesov potrošnikov v letalskem prevozu, ki izhaja iz tretjega odstavka preambule te konvencije, ki jo je treba v skladu s sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 21 te sodbe, upoštevati.
Možnost potnika, da uporabi pomoč drugih oseb, mu tudi omogoča, kot je podano v zadevi v glavni stvar, da koristi pomoč predstavnika letalskega prevoznika, zato da njegovo ustno reklamacijo prepiše v pisno obliko in jo vnese v informacijski sistem tega prevoznika, ki je za to namenjen.
Ni pa mogoče zanikati, da so interesi potnika oziroma letalskega prevoznika, pri katerem je predstavnik zaposlen, različni oziroma nasprotni. Prvi namreč zatrjuje obstoj škode na svoji prtljagi, za katero naj bi drugi prevzel odgovornost.
Vendar sta lahko cilj varstva interesov potrošnikov v mednarodnem letalskem prevozu in potreba po zagotovitvi, da predstavnik točno in lojalno zapiše ustno prijavo potnika, v zadostni meri zajamčena, tako da se zagotovi, da lahko zadevni potnik preveri točnost besedila reklamacije, kot jo je predstavnik letalskega prevoznika zabeležil v pisni obliki in vnesel v informacijski sistem, in jo, po potrebi, spremeni ali dopolni oziroma nadomesti pred iztekom roka iz člena 31(2) Montrealske konvencije.
Iz prej navedenega izhaja, da je treba člen 31(2) in (3) Montrealske konvencije razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se zahteva po pisni obliki šteje za izpolnjeno, če predstavnik letalskega prevoznika z vednostjo potnika reklamacijo zabeleži v pisni obliki bodisi na papir bodisi elektronsko in jo vnese informacijski sistem tega prevoznika, če lahko ta potnik preveri točnost besedila reklamacije, kot je bila dana v pisno obliko in vnesena v ta sistem, in jo, po potrebi, spremeni ali dopolni oziroma nadomesti pred iztekom roka iz člena 31(2) te konvencije.
Četrto vprašanje
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali za reklamacijo po členu 31 Montrealske konvencije veljajo dodatni vsebinski pogoji, poleg obvestila letalskemu prevozniku o nastali škodi.
V zvezi s tem je iz besedila člena 31(1) Montrealske konvencije zlasti razvidno, da za sprejem oddane prtljage brez prijave škode od osebe, upravičene za sprejem, velja izpodbojna pravna domneva, da je bila dostavljena v dobrem stanju in v skladu s prevozno listino ali zapisom, ohranjenim na drug način, navedenim v odstavku 2 člena 3 te konvencije.
Iz tega besedila izhaja, da je namen reklamacije, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, naslovljene na letalskega prevoznika, da se ga seznani, da oddana prtljaga ni bila dobavljena v dobrem stanju in v skladu s prevozno listino ali zapisom, ohranjenim na drug način, navedenim v odstavku 2 člena 3 te konvencije.
Dalje, glede sobesedila, v katero je umeščen člen 31(1) Montrealske konvencije, je treba poudariti, da je v skladu s prvim delom prvega stavka člena 17(2) te konvencije prevoznik odgovoren za škodo v primeru uničenja ali izgube oddane prtljage ali škode na njej.
Iz tega sledi, da je treba člen 31(1) Montrealske konvencije glede na prvi del prvega stavka člena 17(2) te konvencije razlagati tako, da je namen reklamacije, ki jo je podal zadevni potnik, kot je ta, ki je bila vložena v zadevi v glavni stvari, da se letalskega prevoznika obvesti o obstoju nastale škode.
Ker pa se, kot je razvidno iz odgovorov na prvo in drugo vprašanje, člen 31(2), (3) in (4) Montrealske konvencije omejuje na to, da najprej določa roke, v katerih morajo biti različne vrste reklamacij naslovljene na prevoznika, nato kako in v kakšni obliki morajo biti vse te reklamacije naslovljene na prevoznika in, nazadnje, posledice nespoštovanja vseh teh zahtev, ta člen ne določa nobenega vsebinskega pogoja za te reklamacije.
Iz prej navedenega izhaja, da je treba člen 31 Montrealske konvencije razlagati tako, da za reklamacije ne določa drugih vsebinskih zahtev, kot je ta, da se letalskega prevoznika seznani z nastalo škodo.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Člen 31(4) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sklenjena 28. maja 1999 v Montrealu in ki je bila v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001, je treba razlagati tako, da je treba v rokih, predpisanih v odstavku 2 tega člena, reklamacijo podati v pisni obliki v skladu z odstavkom 3 tega člena, sicer je vsakršna tožba zoper prevoznika nedopustna.

2.
Reklamacija, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki je vnesena v informacijski sistem letalskega prevoznika, izpolnjuje zahtevo po pisni obliki iz člena 31(3) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sklenjena 28. maja 1999 v Montrealu.

3.
Člen 31(2) in (3) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sklenjena 28. maja 1999 v Montrealu, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se zahteva po pisni obliki šteje za izpolnjeno, če predstavnik letalskega prevoznika z vednostjo potnika reklamacijo zabeleži v pisni obliki bodisi na papir bodisi elektronsko in jo vnese informacijski sistem tega prevoznika, če lahko ta potnik preveri točnost besedila reklamacije, kot je bila dana v pisno obliko in vnesena v ta sistem, in jo, po potrebi, spremeni ali dopolni oziroma nadomesti pred iztekom roka iz člena 31(2) te konvencije.

4.
Člen 31 Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sklenjena 28. maja 1999 v Montrealu, je treba razlagati tako, da za reklamacije ne določa drugih vsebinskih zahtev, kot je ta, da se letalskega prevoznika seznani z nastalo škodo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: finščina.