CELEX: 62020CJ0520
Zahtjev za prethodnu odluku
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima
Druga generacija Schengenskog informacijskog sustava (SIS II)
Odluka 2007/533/PUP
Članci 38. i 39.
Upozorenje o traženom predmetu
Ciljevi upozorenja
Oduzimanje ili upotreba kao dokaz u kaznenom postupku
Izvršenje
Potrebne mjere i mjere na temelju upozorenja
Oduzimanje zaplijenjenog predmeta od strane države članice izdavateljice
Nacionalni propis koji ne dopušta odbijanje izvršenja upozorenja

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 38. stavka 1. i članka 39. stavka 3. Odluke Vijeća 2007/533/PUP od 12. lipnja 2007. o osnivanju, radu i korištenju druge generacije Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) (
SL 2007., L 205, str. 63
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 85.; u daljnjem tekstu: Odluka SIS II).
Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, osoba DB i LY i, s druge strane, Načalnika na Rajonno upravlenie – Silistra pri Oblastna direkcija na Ministerstvo na vatrešnite raboti – Silistra (načelnik Policijske uprave u Silistri pri Područnoj upravi MUP‑a Silistra, Bugarska), u vezi s njegovim nalogom da se državi članici izdavateljici vrati predmet koji je bio zaplijenjen nakon upozorenja koje je potonja unijela u Schengenski informacijski sustav druge generacije (u daljnjem tekstu: SIS II).
Pravni okvir
Pravo Unije
Odluka SIS II
Uvodna izjava 5. Odluke SIS II glasi kako slijedi:
„Sustav SIS II treba biti kompenzacijska mjera za održavanje visokoga stupnja sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde Europske unije tako da podupire operativnu suradnju policijskih i pravosudnih tijela u kaznenim stvarima.”
Članak 1. te odluke, naslovljen „Uspostava i opća svrha sustava SIS II”, u stavku 2. određuje:
„Svrha je sustava SIS II u skladu s ovom Odlukom osigurati visok stupanj sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde Europske unije, uključujući održavanje javnog reda i sigurnosti kao i osiguranje sigurnosti na državnim područjima država članica te primjenjivati odredbe glave IV. [trećeg dijela] Ugovora o [EZ‑u] o kretanju osoba na njihovim državnim područjima korištenjem informacija koje se dostavljaju tim sustavom.”
Članak 2. stavak 1. navedene odluke predviđa:
„Ovom se Odlukom utvrđuju uvjeti i postupci za unos i obradu upozorenja o osobama i predmetima u sustavu SIS II te razmjenu dopunskih i dodatnih podataka za potrebe policijske i pravosudne suradnje u kaznenim predmetima.”
Članak 3. iste odluke, pod naslovom „Definicije”, u stavku 1. propisuje:
„U smislu ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
‚upozorenje’ znači niz podataka unesenih u sustav SIS II koji nadležnim tijelima omogućuju identificirati osobu ili predmet radi poduzimanja konkretnog djelovanja;
(b)
‚dopunski podaci’ znači podaci koji nisu pohranjeni u sustav SIS II, ali su povezani s upozorenjima iz SIS II, koji se razmjenjuju u sljedećim slučajevima;
i.
da se države članice mogu međusobno savjetovati ili informirati pri unosu upozorenja;
ii.
nakon pronalaženja podataka kako bi se omogućilo poduzimanje odgovarajućeg djelovanja;
[…]”
Članak 20. stavci 1. i 2. Odluke SIS II određuje:
„1.   Ne dovodeći u pitanje članak 8. stavak 1. ili odredbe ove Odluke kojima se uređuje pohranjivanje dodatnih podataka, SIS II sadrži isključivo one kategorije podataka koje dostavljaju pojedine države članice, kako se zahtijeva u svrhe iz članaka 26., 32., 34., 36. i 38.
2.   Kategorije podataka su:
[…]
(b)
predmeti iz članaka 36. i 38.”
Članak 21. te odluke glasi:
„Prije izdavanja upozorenja države članice utvrđuju je li slučaj primjeren, odgovarajući i dovoljno važan da se u SIS II unese upozorenje.”
Članak 24. navedene odluke, naslovljen „Opće odredbe o označivanju”, u stavku 1. propisuje:
„Kada država članica smatra da izvršenje upozorenja unesenog u skladu s člancima 26., 32. ili 36. nije u skladu s njezinim nacionalnim pravom, njezinim međunarodnim obvezama ili temeljnim državnim interesima, može naknadno zatražiti da se upozorenju doda oznaka koja znači da se mjera predložena u upozorenju neće poduzeti na njezinom državnom području. Oznaku dodaje ured SIRENE države članice koja je unijela upozorenje.”
Članak 38. iste odluke određuje:
„1.   Podaci o predmetima koji se oduzimaju ili koriste kao dokaz u kaznenom postupku unose se u SIS II.
2.   Unose se sljedeće kategorije lako prepoznatljivih predmeta:
(a)
motorna vozila s cilindričnim kapacitetom iznad 50 cm
, plovila i zrakoplovi;
[…]”
Članak 39. Odluke SIS II, naslovljen „Izvršenje mjere na temelju upozorenja”, propisuje:
„1.   Ako pretraživanje pokaže da za pronađeni predmet postoji upozorenje, tijelo koje je to utvrdilo kontaktira tijelo koje je izdalo upozorenje radi dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti. U tu se svrhu mogu dostaviti osobni podaci u skladu s ovom Odlukom.
2.   Podaci iz stavka 1. dostavljaju se razmjenom dopunskih podataka.
3.   Država članica koja je pronašla predmet poduzima mjere u skladu s nacionalnim pravom.”
Članak 49. te Odluke SIS II glasi:
„1.   Država članica koja izdaje upozorenje odgovorna je osigurati točnost i ažurnost podataka i zakonitost unosa u sustav SIS II.
2.   Samo je država članica koja izdaje upozorenje ovlaštena mijenjati, ispravljati, ažurirati ili brisati podatke koji su uneseni.
3.   Ako država članica koja nije izdala upozorenje ima dokaz da su neki podaci netočni ili da su bili nezakonito pohranjeni, o tome putem razmjene dopunskih podataka obavješćuje državu članicu koja je izdala upozorenje čim se ukaže prilika, a najkasnije 10 dana nakon što sazna za navedeni dokaz. Država članica koja je izdala upozorenje provjerava priopćenje te, ako je to potrebno, odmah ispravlja ili briše sporni podatak.
[…]”
Priručnik SIRENE
U točki 2.1. Priloga Provedbenoj odluci Komisije 2013/115/EU od 26. veljače 2013. o usvajanju Priručnika Sirene i drugih provedbenih mjera za drugu generaciju Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) (
SL 2013., L 71, str. 1
.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 211.), kako je izmijenjena Provedbenom odlukom Komisije (EU) 2017/1528 od 31. kolovoza 2017. (
SL 2017., L 231, str. 6
.) (u daljnjem tekstu: Priručnik SIRENE), određeno je:
„Definicije
–
‚Država članica izdavateljica’: država članica koja je unijela upozorenje u SIS II.
–
‚država članica izvršiteljica’: država članica koja provodi potrebne mjere u slučaju pronađenog podatka.
–
‚ured SIRENE koji pruža podatke’: ured SIRENE države članice koji ima otiske prstiju ili fotografije osobe za koju je druga država članica izdala upozorenje.
–
‚pronađeni podatak’: podatak je u SIS‑u II pronađen kad:
[…]
(d) zbog pronađenog podatka traže se daljnje mjere.
[…]”
U točki 8.3. Priručnika SIRENE, naslovljenoj „Razmjena informacija nakon pronađenog podatka”, navodi se:
„Uredi SIRENE mogu dostavljati daljnje informacije o upozorenjima unesenima na temelju članka 38. Odluke SIS II i pri tome mogu djelovati u ime pravosudnih tijela ako te informacije ulaze u okvir uzajamne pravne pomoći u skladu s nacionalnim pravom.
[…]”
Bugarsko pravo
Zakon za Ministerstvoto na vatrešnite raboti
Zakon za Ministerstvoto na vatrešnite raboti (Zakon o Ministarstvu unutarnjih poslova) od 28. svibnja 2014. (DV br. 53 od 27. lipnja 2014., str. 2.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, u članku 84. propisuje:
„(1)   Policijska tijela mogu privremeno oduzeti predmet za koji je izdano upozorenje u svrhu pretraživanja u SIS‑u i/ili u bazama podataka Međunarodne organizacije kriminalističke policije (Interpol).
[…]
(6)   […] O predaji ili oduzimanju obavještava se država članica koja je unijela upozorenje u svrhu pretraživanja u SIS‑u i/ili u bazama podataka Interpola.
[…]
(8)   […] Ako u roku od 60 dana država članica koja je unijela upozorenje zatraži povrat predmeta, taj se predmet odlukom voditelja nadležnog odjela u smislu stavka 6. vraća osobi navedenoj u zahtjevu u roku od sedam dana.
[…]
(13)   […] U slučaju predaje ili oduzimanja […] potvrda o registraciji i registarskih tablica koje su ukradene, protupravno oduzete, izgubljene ili poništene, ako te isprave nisu obuhvaćene kategorijama iz stavka 11., predaju se u skladu s predviđenim postupcima diplomatskom ili konzularnom predstavništvu države članice koja izdaje dokument, odlukom voditelja nadležnog odjela u smislu stavka 6.
[…]”
Naredba br. 8121z‑465
Članak 7. naredbe n
o
8121z‑465 za organizacijata i funkcioniraneto na Nacionalnata Šengenska informacionna sistema na Republika Balgaria (Odluka br. 8121z‑465 o organizaciji i funkcioniranju Nacionalnog schengenskog informacijskog sustava Republike Bugarske) od 26. kolovoza 2014. (DV br. 74 od 5. rujna 2014., str. 33.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak, određuje:
„(1)   [Nacionalni schengenski informacijski sustav (NSIS)] obrađuje upozorenja koja se odnose na sljedeće kategorije predmeta:
1.
predmeti koji se oduzimaju ili koriste kao dokaz u kaznenom postupku (članak 38. Odluke [SIS II]);
(a)
motorna vozila s cilindričnim kapacitetom iznad 50 cm
, plovila i zrakoplovi;
[…]”
Glavni postupak i prethodno pitanje
Osoba EF, bugarski državljanin, kupila je motorno vozilo ugovorivši zajam 23. prosinca 2014. u norveškoj banci Santander Consumer Bank AS. Taj bankovni zajam bio je osiguran financiranim vozilom.
Osoba EF je u svibnju 2016. iz neutvrđenog razloga prestala vraćati navedeni bankovni zajam, pri čemu je obavijestila tu banku da se predmetno vozilo sada nalazi u Bugarskoj. Navedena banka stoga je ovlastila društvo Lindorff AS da naplati njezina potraživanja koja se odnose na predmetno vozilo.
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je isto vozilo zatim u Bugarskoj prodano osobi AB, koja ga je pak u ožujku 2017. preprodala osobi DB u Varni (Bugarska).
Kraljevina Norveška je 24. svibnja 2017. u NSIS unijela upozorenje u svrhu oduzimanja vozila koje je opisano kao „ukraden, protupravno oduzet ili izgubljen” predmet.
Bugarska policija je 26. svibnja 2017. na parkiralištu u općini Silistra (Bugarska) identificirala vozilo čiji broj šasije u potpunosti odgovara onome za koji je izdano upozorenje. Istog dana to vozilo i potvrda o njegovoj registraciji oduzeti su osobi DB, na čije ime je bilo registrirano.
Bugarski ured SIRENE zatim je razmijenio informacije s norveškim uredom SIRENE, pri čemu je potonji naveo da je za predmetno vozilo izdano upozorenje u okviru progona kaznenog djela kvalificiranog kao prijevara ili zlouporaba povjerenja 23. prosinca 2014. u Hordalandu (Norveška).
Bugarska tijela primila su 6. lipnja 2017. od norveških tijela zahtjev za predaju tog vozila njegovu vlasniku, odnosno društvu Santander Consumer Bank, posredstvom društva Lindorff, čiji je zastupnik u Bugarskoj bilo društvo Plam EOOD.
Navedeno je vozilo 4. srpnja 2017. predano direktoru društva Plam, osobi CD.
Dana 28. kolovoza 2019. načelnik Policijske uprave u Silistri pri Područnoj upravi MUP‑a Silistra odbio je zahtjev tužiteljâ iz glavnog postupka, koji je podnesen 13. kolovoza 2019. i kojim se traži da im se isto vozilo odmah vrati.
Tužitelji iz glavnog postupka osporavali su pred Administrativen sad – Silistra (Upravni sud u Silistri, Bugarska) zakonitost odluke o predaji predmetnog vozila tijelima države članice koja je unijela upozorenje, pozivajući se na nepostojanje uvjerljivih dokaza da je kazneni progon stvarno pokrenut u Norveškoj u pogledu tog vozila i ističući svoju dobru vjeru prilikom kupnje navedenog vozila.
Smatrajući da između društva Santander Consumer Bank i osobe EF postoje privatnopravni odnosi i da počinjenje kaznenih djela nije bilo utvrđeno, sud koji je uputio zahtjev zatražio je od načelnika Policijske uprave u Silistri pri Područnoj upravi MUP‑a Silistra da upita norveška policijska tijela o postojanju kaznenog progona pokrenutog u Norveškoj u pogledu istog vozila i da dostavi odlomak relevantnih odredbi norveškog kaznenog zakona te mu priloži prijevod na bugarski jezik, uključujući stavke na temelju kojih je uneseno upozorenje koje se odnosi na sporno vozilo. Osim toga, taj je sud zahtijevao službeni odgovor norveških tijela u pogledu točne prirode povrede koja je bila predmet tih postupaka i faze u kojoj se odgovarajući postupci nalaze.
Dopisom podnesenim na raspravi održanoj 26. kolovoza 2020. pred sudom koji je uputio zahtjev, sud je obaviješten da je, s obzirom na to da je predmetno vozilo pronađeno i vraćeno u Norvešku, spis predmeta zaključen 10. srpnja 2017.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da, ako takav kazneni postupak nije postojao, upozorenje koje se odnosi na predmetno vozilo u SIS‑u II nije ulazilo u područje primjene Odluke SIS II, koje je definirano u njezinu članku 2., te je slijedom toga u taj sustav uneseno protivno ciljevima tih upozorenja koja su uvedena radi oduzimanja ili korištenja kao dokaz u kaznenom postupku u državi članici koja je unijela upozorenje.
Taj se sud pita je li s Odlukom SIS II usklađen nacionalni propis koji nadležnim tijelima države članice koja je pronašla traženi predmet, djelujući tako u okviru ograničene nadležnosti, nalaže obvezu oduzimanja svih predmeta za koje je izdano upozorenje u svrhu pretraživanja u SIS‑u II, u slučaju da postoje naznake koje upućuju na to da predmetno upozorenje nije uneseno u SIS II u skladu s ciljevima iz članka 38. stavka 1. te odluke.
U tim je okolnostima Administrativen sad – Silistra (Upravni sud u Silistri, Bugarska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 39., a posebice članak 39. stavak 3. Odluke [SIS II], tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis i upravna praksa u skladu s kojima nadležno tijelo države članice izvršiteljice može i mora odbiti izvršenje ako postoje naznake da upozorenje uneseno u SIS nije obuhvaćeno ciljevima radi čijeg je ispunjenja registrirano, a osobito ne onima iz članka 38. stavka 1.?”
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 39. Odluke SIS II tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg su nadležna tijela države članice izvršiteljice dužna izvršiti upozorenje uneseno u SIS II u pogledu predmeta iako imaju dvojbe u pogledu razloga za unošenje takvog upozorenja, poput onih navedenih u članku 38. stavku 1. te odluke.
Uvodno, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se predmetno upozorenje odnosi na motorno vozilo s cilindričnim kapacitetom iznad 50 cm
.
U tom pogledu, članak 38. stavak 1. i stavak 2. točka (a) Odluke SIS II predviđa da se podaci o takvim vozilima, koja se oduzimaju ili koriste kao dokaz u kaznenom postupku, unose u SIS II.
Izvršenje mjere na temelju takvog upozorenja uređeno je člankom 39. Odluke SIS II. Taj članak upućuje na standardizirane radnje i mjere koje su uglavnom zaštitne naravi od strane tijela koja su utvrdila postojanje upozorenja u vezi s predmetom i u stavku 3. upućuje na nacionalno pravo u pogledu izbora mjera koje treba poduzeti.
Članak 39. stavak 1. te odluke predviđa da ako pretraživanje pokaže da za pronađeni predmet postoji upozorenje, tijelo koje je to utvrdilo kontaktira tijelo koje je izdalo upozorenje radi dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti.
Točka 2.2.2. Dodatka 2. Priručniku SIRENE u tom pogledu pojašnjava da su, u skladu s nacionalnim pravom države članice izvršiteljice, poduzete radnje oduzimanje pronađenog predmeta ili poduzimanje svih potrebnih zaštitnih mjera, utvrđivanje osobe koja posjeduje taj predmet i stupanje u kontakt s uredom SIRENE države članice koja je unijela upozorenje.
Osim toga, članak 39. stavak 2. Odluke SIS II dodaje da se podaci iz stavka 1. tog članka dostavljaju „razmjenom dopunskih podataka”, pri čemu su potonji definirani u članku 3. stavku 1. točki (b) te odluke kao podaci koji nisu pohranjeni u sustav SIS II, ali su povezani s upozorenjima iz SIS II, koji se razmjenjuju, među ostalim, s jedne strane, da se države članice mogu međusobno savjetovati ili informirati pri unosu upozorenja i, s druge strane, nakon pronalaženja podataka kako bi se omogućilo poduzimanje odgovarajućeg djelovanja.
U točki 8.3. Priručnika SIRENE pojašnjava se da kad je pronađen podatak o upozorenju radi oduzimanja ili upotrebe kao dokaza koje je izdano između ostalog za vozilo na temelju članka 38. Odluke SIS II, dodatne informacije se prosljeđuju uredu SIRENE „u najkraćem mogućem roku”.
S obzirom na tu potrebu za brzim postupanjem, o kojem ovisi operativna suradnja u kaznenim stvarima između policijskih službi i pravosudnih tijela koja se provodi na temelju Odluke SIS II, tijela države članice izvršiteljice moraju, u svrhu izvršenja unesenog upozorenja, poduzeti nužne zaštitne mjere a da pritom ne mogu osporiti valjanost tog upozorenja na temelju postojanja sumnji u poštovanje, od strane tijela države članice koja ga je unijela, ciljeva iz članka 38. stavka 1. te odluke, u ovom slučaju, o postojanju u državi članici izdavateljici kaznenog postupka koji se odnosi na predmet za koji je izdano upozorenje.
Takav zaključak nameće se tim više što je, u skladu s člankom 1. stavkom 2. Odluke SIS II, svrha sustava SIS II osobito osigurati visok stupanj sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde Unije, uključujući održavanje javnog reda i sigurnosti kao i osiguranje sigurnosti na državnim područjima država članica.
U tom se kontekstu, u skladu s odredbama članka 2. stavka 1. Odluke SIS II, njome utvrđuju uvjeti i postupci za unos i obradu upozorenja o osobama i predmetima u sustavu SIS II te razmjena dopunskih i dodatnih podataka za potrebe policijske i pravosudne suradnje u kaznenim predmetima.
Kao što to proizlazi iz članka 20. stavaka 1. i 2. Odluke SIS II, SIS II sadržava isključivo one kategorije podataka koje su nužne za potrebe predviđene, osobito, njezinim člankom 38.
Iako iz toga proizlazi da upozorenja koja se odnose na predmete moraju, na temelju tog članka 38., slijediti njime utvrđene ciljeve, članak 21. te odluke pojašnjava da je na državi članici izdavateljici da prije izdavanja upozorenja utvrdi je li slučaj primjeren, odgovarajući i dovoljno važan da se u SIS II unese upozorenje.
Osim toga, valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz članka 49. stavka 1. Odluke SIS II, država članica koja izdaje upozorenje jest ta koja je odgovorna osigurati točnost i ažurnost podataka i zakonitost unosa u sustav SIS II, dok članak 49. stavak 2. te odluke navodi da je samo ta država članica ovlaštena mijenjati, ispravljati, ažurirati ili brisati podatke koji su uneseni.
Naime, ako država članica koja nije država članica koja je izdala upozorenje ima dokaz da su neki podaci netočni ili da su bili nezakonito pohranjeni, članak 49. stavak 3. navedene odluke pojašnjava da država članica koja raspolaže takvim dokazima o tome putem razmjene dopunskih podataka obavješćuje državu članicu koja je izdala upozorenje čim se ukaže prilika, a najkasnije 10 dana nakon što sazna za navedeni dokaz. Država članica koja je izdala upozorenje provjerava priopćenje te, ako je to potrebno, odmah ispravlja ili briše sporni podatak.
Iako je točno da u određenim slučajevima Odluka SIS II omogućuje državi članici izvršiteljici da zahtijeva da se upozorenju doda „oznaka” s ciljem da se njegovo izvršenje ne poduzima na njezinu državnom području, kao što to predviđa članak 24. stavak 1. te odluke, ipak valja istaknuti da je primjenjivost tog članka ograničena, s obzirom na njegov tekst, na upozorenja unesena u skladu s člancima 26., 32. ili 36. navedene odluke, odnosno bilo u vezi s osobama bilo u vezi s predmetima u svrhu prikrivene ili posebne kontrole. Međutim, valja istaknuti da to ovdje nije slučaj jer je riječ o upozorenju koje se odnosi na predmet koje je uneseno u druge svrhe osim onih koje se odnose na prikrivenu ili posebnu kontrolu, odnosno radi oduzimanja ili upotrebe kao dokaza u kaznenom postupku.
Osim toga, kao što je to Europska komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, na razmjenu informacija između države članice izdavateljice i države članice izvršiteljice kao i poduzimanje potrebnih mjera od strane države članice koja je pronašla predmet za koji je izdano upozorenje primjenjuje se načelo lojalne suradnje. Naime, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 5. Odluke SIS II, sustav uspostavljen tom odlukom trebao bi podupirati operativnu suradnju policijskih i pravosudnih tijela u kaznenim stvarima.
U tom pogledu Sud je osim toga presudio da načelo lojalne suradnje, na kojem se temelji schengenska pravna stečevina, podrazumijeva da država koja se savjetuje sa SIS‑om vodi računa o informacijama koje je dostavila država članica izdavateljica. Također, mreža ureda SIRENE uspostavljena je upravo kako bi se informirala nacionalna tijela koja su suočena s problemom pri izvršenju upozorenja (presuda od 31. siječnja 2006., Komisija/Španjolska,
C‑503/03
,
EU:C:2006:74
, t.
56.
i
57.
).
Međutim, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 44. svojeg mišljenja, ako bi, u okviru izvršenja upozorenja koje se odnosi na predmet, tijelima države članice izvršiteljice bilo dopušteno dovesti u pitanje zakonitost upozorenja koje se odnosi na predmet, samo zbog postojanja indicija koje upućuju na zaključak da nisu poštovani ciljevi iz članka 38. stavka 1. Odluke SIS II, to bi moglo ugroziti učinkovitost operativne suradnje u kaznenim stvarima između policijskih i pravosudnih tijela koja se provodi temeljem te odluke.
Kad je riječ o eventualnom oduzimanju zaplijenjenog predmeta od strane tijela države članice izdavateljice, poput onog predviđenog u ovom slučaju člankom 84. stavkom 8. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, valja istaknuti da, iako takva mjera izričito ne proizlazi iz teksta članka 39. Odluke SIS II, stavak 3. tog članka predviđa da država članica koja je našla predmet poduzima mjere „u skladu s nacionalnim pravom”.
Potonja odredba tako upućuje na nacionalno pravo i ni na koji način ne definira precizne mjere koje u tom okviru moraju poduzeti tijela države članice izvršiteljice. Iz toga slijedi da se potonja odredba ne može tumačiti na način da isključuje mogućnost da se te mjere mogu razumjeti kao one koje se odnose na oduzimanje predmeta za koje je izdano upozorenje u državi članici izdavateljici.
Stoga, uzimajući u obzir marginu prosudbe kojom raspolaže država članica izvršiteljica kada je riječ o izboru navedenih mjera na temelju članka 39. stavka 3. Odluke SIS II, ta odredba također ne sprječava da ju je ta država članica, s obzirom na to da je predvidjela takvu obvezu oduzimanja, dužna izvršiti, čak i ako nadležna tijela te države članice imaju dvojbe u pogledu činjenice je li upozorenje uneseno zbog razloga navedenih u članku 38. stavku 1. te odluke.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 39. Odluke SIS II treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg su nadležna tijela države članice izvršiteljice dužna izvršiti upozorenje uneseno u SIS II u pogledu predmeta čak i ako imaju dvojbe u pogledu razloga za unošenje takvog upozorenja, kao što su oni navedeni u članku 38. stavku 1. te odluke.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

Članak 39. Odluke Vijeća 2007/533/PUP od 12. lipnja 2007. o osnivanju, radu i korištenju druge generacije Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg su nadležna tijela države članice izvršiteljice dužna izvršiti upozorenje uneseno u SIS II u pogledu predmeta čak i ako imaju dvojbe u pogledu razloga za unošenje takvog upozorenja, kao što su oni navedeni u članku 38. stavku 1. te odluke.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski