CELEX: 62015TJ0529
EU-varemærker
ansøgning om EU-figurmærket START UP INITIATIVE
absolut registreringshindring
mangel på fornødent særpræg
artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009
begrundelsespligt
artikel 75 i forordning nr. 207/2009

Tvistens baggrund
Den 19. juni 2014 indgav sagsøgeren, Intesa Sanpaolo SpA, en ansøgning om registrering af et EU-varemærke til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker (
EUT 2009, L 78, s. 1
).
Varemærket, der er søgt registreret, er følgende figurmærke:
De tjenesteydelser, som registreringsansøgningen vedrører, henhører under klasse 35, 36, 41 og 42 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og svarer for hver klasse i det væsentlige bl.a. til følgende beskrivelse:
—
klasse 35: tjenesteydelser inden for reklamebranchen, forretningsledelse og erhvervsrådgivning
—
klasse 36: tjenesteydelser i forbindelse med finansiering, vurderinger, fast ejendom, forsikring og investering
—
klasse 41: tjenesteydelser i forbindelse med oplæring og uddannelse samt sportsarrangementer og kulturelle arrangementer
—
klasse 42: videnskabelige og teknologiske tjenesteydelser og industrielle analyser og forskningsydelser samt tjenesteydelser i forbindelse med design og udvikling af computere og software.
Ved afgørelse af 12. september 2014 afslog undersøgeren registreringsansøgningen for de ovenfor i præmis 3 nævnte tjenesteydelser på grundlag af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009.
Den 30. oktober 2014 indgav sagsøgeren en klage til EUIPO i henhold til artikel 58-64 i forordning nr. 207/2009.
Ved afgørelse af 29. juni 2015 (herefter »den anfægtede afgørelse«) gav Første Appelkammer ved EUIPO afslag på klagen. Nærmere bestemt gav appelkammeret afslag på at registrere det ansøgte varemærke med den begrundelse, at udtrykket »start up initiative« ikke havde nogen grad af særpræg i forhold til de pågældende tjenesteydelser, og at tilstedeværelsen i det ansøgte varemærke af et tegneserieelement ikke er tilstrækkeligt til at give varemærket som helhed det fornødne særpræg som omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.
Parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
»Det fastslås, at der er sket en tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, samt artikel 75 i forordning nr. 207/2009.«
—
Den anfægtede afgørelse annulleres.
—
EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
EUIPO har nedlagt følgende påstande:
—
Frifindelse.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
Indledende bemærkninger om sagsøgerens første påstand
EUIPO har anført, at søgsmålet ikke kan have til formål at opnå, at der afsiges en anerkendelsesdom, og at sagsøgerens påstande om, at Retten fastslår, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, samt artikel 75 i forordning nr. 207/2009, skal forstås således, at de vedrører annullation af den anfægtede afgørelse.
Sagsøgeren har under retsmødet bekræftet, at selskabets første påstand ikke er uafhængig af den anden, hvorefter sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af den anfægtede afgørelse.
I lyset af denne præcisering skal det konstateres, at den første påstand i det væsentlige er sammenfaldende med den anden påstand om annullation af den anfægtede afgørelse. Følgelig er det ufornødent at tage stilling til den første påstand og så meget desto mindre at tage stilling til, hvorvidt den kan antages til realitetsbehandling.
Om realiteten
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort to anbringender gældende – det første vedrørende en tilsidesættelse af artikel 75 i forordning nr. 207/2009 og det andet vedrørende en tilsidesættelse af samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra b).
Det første anbringende vedrørende tilsidesættelsen af artikel 75 i forordning nr. 207/2009
Sagsøgeren har gjort gældende, at appelkammeret har tilsidesat sin begrundelsespligt.
Det bemærkes i denne henseende, at EUIPO’s afgørelser i medfør af artikel 75, første punktum, i forordning nr. 207/2009 skal begrundes. Denne forpligtelse har i henhold til retspraksis samme rækkevidde som forpligtelsen i artikel 296, stk. 2, TEUF, og dens formål er dels, at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels at Unionens retsinstanser kan efterprøve afgørelsens lovlighed (jf. dom af 6.9.2012,Storck mod KHIM,
C-96/11 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2012:537
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 9.7.2008, Reber mod KHIM – Chocoladefabrikken Lindt & Sprüngli (Mozart),
T-304/06
,
EU:T:2008:268
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det følger af Domstolens praksis, at prøvelsen af de registreringshindringer, der fremsættes over for en varemærkeansøgning, skal være rettet mod hver enkelt af de varer og tjenesteydelser, for hvilke varemærket er ansøgt registreret (jf. dom af 17.10.2013, Isdin mod Bial-Portela,
C-597/12 P
,
EU:C:2013:672
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Domstolen har anerkendt, at såfremt den samme registreringshindring gør sig gældende for en kategori eller en gruppe af varer eller tjenesteydelser, kan begrundelsen være generel for alle de omhandlede varer eller tjenesteydelser (jf. dom af 17.10.2013, Isdin mod Bial-Portela,
C-597/12 P
,
EU:C:2013:672
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
En sådan mulighed omfatter imidlertid kun varer og tjenesteydelser, der har en tilstrækkelig direkte og konkret forbindelse med hinanden, således at de danner en kategori eller gruppe af varer eller tjenesteydelser med en tilstrækkelig ensartethed. Det blotte forhold, at de pågældende varer eller tjenesteydelser er omfattet af samme klasse i Nicearrangementet, er ikke tilstrækkeligt hertil, idet disse klasser ofte indeholder meget forskellige varer og tjenesteydelser, som ikke nødvendigvis har en sådan tilstrækkeligt direkte og konkret forbindelse med hinanden (jf. dom af 17.10.2013, Isdin mod Bial-Portela,
C-597/12 P
,
EU:C:2013:672
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Varerne eller tjenesteydelsernes homogenitet som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 17 ovenfor, vurderes i henhold til den konkrete registreringshindring, der er fremsat over for den pågældende varemærkeansøgning (jf. i denne retning kendelse af 11.12.2014, FTI Touristik mod KHIM,
C-253/14 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2014:2445
, præmis
), og der er mulighed for at anføre en generel begrundelse for varer og tjenesteydelser, der har en indbyrdes forbindelse, der er tilstrækkeligt direkte og konkret til, at de udgør en rimeligt homogen kategori, således at alle de faktiske og retlige betragtninger, der udgør begrundelsen for den pågældende afgørelse, i tilstrækkelig grad forklarer ræsonnementet i forhold til alle varer og tjenesteydelser i den nævnte kategori og kan finde anvendelse på en hvilken som helst af de pågældende varer eller tjenesteydelser (dom af 2.4.2009, Zuffa mod KHIM (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP),
T-118/06
,
EU:T:2009:100
, præmis
).
I den foreliggende sag har sagsøgeren gjort gældende, at appelkammeret foretog en »usammenhængende og summarisk« analyse for så vidt angår alle de tjenesteydelser, det ansøgte varemærke henviser til.
For tjenesteydelserne i klasse 35 dækker den begrundelse, der blev givet, ikke andre tjenesteydelser end reklamemæssig tekstforfatning. Visse af tjenesteydelserne i den nævnte klasse leveres i princippet ikke af en tjenesteudbyder til virksomheder, der befinder sig i etableringsfasen. Dette vil være tilfældet for så vidt angår tjenesteydelser såsom forretningsadministration for sportsfolk eller tegning af avisabonnement for andre, der ikke kan anses for at udgøre tjenesteydelser til nystartede virksomheder.
For tjenesteydelserne i klasse 36 har appelkammeret ikke forklaret den forbindelse, der f.eks. kunne være mellem på den ene side tjenesteydelser såsom opbevaring i depot af værdipapirer og -genstande, tjenesteydelser i forbindelse med indsamling samt toldklarering og på den anden side initiativer til nystartede virksomheder.
For tjenesteydelserne i klasse 41 er begrundelsen utilstrækkelig, eftersom disse tjenesteydelser, der bl.a. omfatter arrangering af skønhedskonkurrencer, ifølge sagsøgeren ikke er homogene.
For tjenesteydelserne i klasse 42 kan begrundelsen af den anfægtede afgørelse ikke dække tjenesteydelser såsom undervandsundersøgelser, geologisk prospektering og tekstilafprøvning, der på ingen måde er forbundne med videnskabelige og teknologiske tjenesteydelser, industriel analyse og forskning samt design- og udviklingstjenesteydelser. I øvrigt er begrundelsen for, at nystartede virksomheder oprettes i sektorer, der er teknologisk set innovative, i modstrid med begrundelsen for, at tjenesteydelserne i klasse 41 omfatter underholdnings- og fritidsaktiviteter.
EUIPO har bestridt sagsøgerens argument. Kontoret er af den opfattelse, at anbringendet er ugrundet, med den begrundelse først og fremmest, at alle de tjenesteydelser, som er omfattet af varemærkeansøgningen, kan leveres til nystartede virksomheder eller leveres af disse sidstnævnte.
Hvad i denne forbindelse angår klasse 35 er de tjenesteydelser, der henhører under denne og er omfattet af varemærkeansøgningen, de følgende: »annonce- og reklamevirksomhed, forretningsledelse, forretningsadministration, varetagelse af kontoropgaver, opklæbning af plakater, udlejning af salgsautomater, udlejning af reklametid på kommunikationsmedier, bureauer inden for forretningsinformation, reklamebureauvirksomhed, import- og eksportagenturer, ajourføring af reklamemateriale, kommerciel administration ved licensering af andres varer og tjenesteydelser, omkostningsanalyser, bistand ved forretningsvirksomhed og industriel virksomhed, professionelle forretningsmæssige konsulenttjenester, rådgivningsvirksomhed vedrørende forretningsledelse, konsulentbistand i forbindelse med personaleledelse, bogholderi, dekoration af butiksvinduer, udsendelse af reklamer og annoncer, omdeling af vareprøver, demonstration af varer, forretningsmæssig bistand til artister og optrædende, avertering pr. post [foldere, prospekter, tryksager vareprøver], kompilering af statistikker, fakturering, forretningsmæssig bistand ved ledelse af hoteller, forretningsadministration for sportsfolk, administration af datastyrede arkiver, information vedrørende forretningsvirksomhed, kommerciel information og rådgivning til forbrugere [forbrugerrådgivning], forretningsundersøgelser, layout til reklamemæssige formål, udlejning af reklameplads, marketing, udlejning af kopimaskiner, udlejning af kontormaskiner og ‑udstyr, udlejning af reklamemateriale, organisering af varemesser med kommercielle eller reklamemæssige formål, organisering af udstillinger med kommercielle eller reklamemæssige formål, organisering af modeshows med salgsfremmende formål, ekspertbistand vedrørende arbejdsorganisering (virksomhedsanalyse), udarbejdelse af lønsedler, præsentation af varer på kommunikationsmedier til detailhandelsmæssige formål, økonomiske prognoser, produktion af reklamefilm, bistand ved forretningsledelse, salgsfremmende foranstaltninger for andre, publikation af reklametekster, online-annoncering på et computernetværk, annoncering pr. postordre, reklameforsendelse, radioreklamer, fjernsynsreklamer, kompilering af informationer i computerdatabaser, levering af forretningsoplysninger, personalerekruttering, reklamemæssig tekstforfatning, PR-virksomhed, søgning efter sponsorater, informationssøgning i datafiler for andre, markedsundersøgelser, forretningsresearch, kopiering af dokumenter, psykologiske tests ved udvælgelse af personale, tegning af avisabonnement for andre, tegning af telekommunikationsabonnementer for andre, indkøbsbistand til andre ved køb af varer og tjenesteydelser, prissammenligning, rådgivning vedrørende forretningsledelse og organisation, konsulenttjenester vedrørende virksomhedsorganisering, rådgivning i forbindelse med forretningsledelse, maskinskrivning, fotokopiering, modelarbejde til brug ved reklame eller til fremme af salg, nyhedsudklipsbureau, flytning af forretningsvirksomhed, telefonsvareservice for abonnenter, som er midlertidigt fraværende, kontorfunktionærydelser, stenografi, outsourcing [forretningsmæssig bistand], telemarketing, sortering og redigering af informationer i computerdatabaser, opinionsundersøgelser, udfærdigelse af selvangivelser, udarbejdelse af kontoopgørelser, forretningsevalueringer, markedsundersøgelser, transskription af meddelelser [varetagelse af kontoropgaver], administrativ behandling af købsordrer, tekstbehandlingsvirksomhed, arbejdsformidlingsvirksom-hed, auktionsvirksomhed, revisionstjenesteydelser«.
I den anfægtede afgørelses punkt 20 forklarede appelkammeret, at det ansøgte varemærke for så vidt angår alle disse tjenesteydelser ville blive opfattet som en angivelse til modtageren af tjenesteydelserne af, at disse sidstnævnte bl.a. inden for reklamebranchen, forretningsledelse og erhvervsrådgivning var særligt velegnede til at opfylde nystartede virksomheders behov. Appelkammeret præciserede, at det ansøgte varemærke betegnede tjenestemodtageren – dvs. den nystartede virksomhed – og hvordan denne sidstnævnte konkret kunne hjælpes ved tilrettelæggelsen af strategier inden for de forskellige sektorer, der er angivet i listen over tjenesteydelser i klasse 35. Som eksempel angav appelkammeret reklamemæssig tekstforfatning og anførte, at det ansøgte varemærke informerede kundekredsen om, at tjenesteydelsen udgjorde en ydelse, som tjenesteudbyderen stillede til rådighed for den nystartede virksomhed.
Dermed gav appelkammeret en tilstrækkelig begrundelse for den anfægtede afgørelse for så vidt angår tjenesteydelser i klasse 35.
Under de omstændigheder, der gør sig gældende i den foreliggende sag, kunne begrundelsen nemlig være overordnet med hensyn til de pågældende tjenesteydelser, der bl.a. henhører under området for reklame, forretningsledelse og erhvervsrådgivning. Disse tjenesteydelser kan være af interesse for nystartede virksomheder, i det omfang igangsætningen af en ny virksomhed, som appelkammeret med rette har anført i den anfægtede afgørelses punkt 21, kan kræve udarbejdelse af en virksomhedsplan, design af en reklamekampagne, forretningsmæssig rådgivning, udvælgelse af personale, udlejning af kontorudstyr, maskinskrivning, markedsundersøgelser og hver af de andre tjenesteydelser, der er oplistet i klasse 35. Den omstændighed, at der i denne klasse ligeledes er oplistet tjenesteydelser såsom forretningsadministration for sportsfolk eller tegning af avisabonnement for andre, kan ikke rejse tvivl om denne vurdering. For det første kan forretningsadministration for tredjemands regning og navnlig for sportsfolk være en tjenesteydelse, der er beregnet til en nystartet virksomhed, bl.a. hvis denne driver virksomhed inden for sportsbranchen. For det andet kan tegning af avisabonnement for andre også være af interesse for nystartede virksomheder, for så vidt som disse i forbindelse med deres virksomhed meget vel kan have brug for at tegne sådanne abonnementer.
Appelkammeret kunne således begrunde den anfægtede afgørelse, således som det gjorde det i dennes punkt 20 og 21, uden af skulle angive yderligere præciseringer. Denne begrundelse kunne nemlig dække alle de tjenesteydelser, der henhører i klasse 35, og som det ansøgte varemærke henviser til, uanset disses forskellighed.
For klasse 36 svarer de tjenesteydelser, der henhører under denne og er omfattet af varemærkeansøgningen, til de følgende tjenesteydelser: »forsikringsvirksomhed, finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed, ejendomshandler, bankvirksomhed, udlejning af lejligheder, udlejning af landbrugsejendomme, kreditgivning, boliganvisningskontorer (fast ejendom), inkassovirksomhed, toldklarering, ejendomsmæglerbureauvirksomhed, forvaltning af fast ejendom, forvaltning af lejlighedskomplekser, finansiel styring, finansielle analyser, ulykkesforsikringer, tegning af brandforsikring, sygeforsikring, søforsikring, livsforsikringer, mæglervirksomhed, velgørenhedsindsamling, forsikringsrådgivning, rådgivning vedrørende finansiering, investeringsforeninger, deponering af værdigenstande, opbevaring i depot af værdipapirer og ‑genstande, udstedelse af rejsechecks, udstedelse af værdikuponer, tilvejebringelse af kreditkort, factoring, kaution, hjemmebank, finansiel information, information vedrørende forsikringsforhold, mæglervirksomhed vedrørende drivhusgaskvoter, investering af kapital, udlejning af fast ejendom, finansiering af leasing med forkøbsret, udlejning af kontorer, forsikringsmæglervirksomhed, ejendomsmæglervirksomhed, mæglervirksomhed vedrørende aktier og obligationer, valutahandel og ‑veksling, finansiel clearing, afbetalingslån, vurderinger af skatteforhold, værdipapirudlån, lån [finansiering], værdipapirudlån, børsnoteringer, finansielle indsamlinger, lejeopkrævning [husleje], aktuarvirksomhed, betalingskorttjenesteydelser, kreditkortservice, sparekassevirksomhed, tjenesteydelser i forbindelse med finansiering, pensionsfondstjenester, finansiel bistand ved afvikling af virksomheder [finansvirksomhed], pensionskassevirksomhed, realkreditvirksomhed, forvaltning af midler under formyndere, finansiel sponsorering, finansiel vurdering af træer på rod, værdifastsættelse af fast ejendom, værdifastsættelse af frimærker, vurdering af smykker, værdifastsættelse af kunst, vurdering af antikviteter, værdifastsættelse af mønter, finansielle vurderinger [forsikring, bankvirksomhed, fast ejendom], evaluering af reparationsudgifter [finansiel vurdering], finansiel vurdering af uld, elektroniske overførsler af penge, verifikation af checks«.
I den anfægtede afgørelses punkt 23 forklarede appelkammeret, at en nystartet virksomhed havde brug for finansiering, vurderinger, fast ejendom, tjenesteydelser i forbindelse med forsikring og i forbindelse med investering samt alle de andre tjenesteydelser, som sagsøgeren oplistede i sin varemærkeansøgning for så vidt angår klasse 36. Appelkammeret præciserede, at der var tale om tjenesteydelser beregnet til erhvervslivet i almindelighed og i særlig grad til helt nystartede virksomheder, der satsede på nye teknologier, og som derfor var finansielt mere skrøbelige eller sårbare.
Dermed gav appelkammeret en tilstrækkelig begrundelse for den anfægtede afgørelse for så vidt angår tjenesteydelser i klasse 36, der er omfattet af det ansøgte varemærke.
Disse tjenesteydelser har nemlig en tilstrækkeligt direkte og konkret forbindelse med hinanden, for så vidt som hver af disse tjenesteydelser – som appelkammeret med rette har præciseret i den anfægtede afgørelses punkt 24 – kan »falde ind under konceptet om et initiativ, som [sagsøgeren] sætter i værk til fordel for nystartede virksomheder«. De oplysninger, som sagsøgeren har fremlagt, gør det ikke muligt at udelukke, at tjenesteydelser såsom opbevaring i depot af værdipapirer og ‑genstande, tjenesteydelser i forbindelse med indsamling og toldklarering kan have interesse for helt nystartede virksomheder på samme måde som f.eks. tjenesteydelser i forbindelse med finansiering, vurderinger, fast ejendom, forsikring eller investering.
For klasse 41 svarer de tjenesteydelser, der henhører under denne og er omfattet af varemærkeansøgningen, til de følgende tjenesteydelser: »vejledning, undervisningsvirksomhed, underholdningsvirksomhed, sportsarrangementer og kulturelle arrangementer, akademier [undervisning], dyredressur, udlejning af filmprojektorer og tilbehør hertil, udlejning af dekorationer til shows og andre forestillinger, udlejning af teaterdekorationer, udlejning af tennisbaner, smalfilmsudlejning, udlejning af lydoptagelser, udlejning af radio- og fjernsynsapparater, coaching [uddannelse], sportslejre, cirkus, musikkomponering, ledelse af fitnesshold, tidstagning ved sportsbegivenheder, undervisning i legemsøvelser og ‑træning, radiounderholdning, fjernsynsunderholdning, eftersynkronisering, religiøs undervisning, praktisk undervisning [demonstration], stillen sportsfaciliteter til rådighed, stillen golffaciliteter til rådighed, tilvejebringelse af online elektroniske publikationer, som ikke kan downloades, fotografvirksomhed, tilvejebringelse af spillehalsfaciliteter, forlystelsesparkvirksomhed, hasardspil, information om underholdning, information om undervisning, rekreationsinformation, gymnastikundervisning, brevkurser, tegnsprogstolkning, layout, andre ydelser end til reklamemæssige formål, natklubber, udlejning af videobånd, karaokevirksomhed, fotografering af mikrofilm, produktion af radio- og fjernsynsprogrammer, redigering af videobånd, udlejning af lydudstyr, udlejning af lysapparater til teatre og tv-studier, udlejning af udstyr til spil, udlejning af sportsdykkerudstyr, udlejning af sportsudstyr, undtagen befordringsmidler, udlejning af legetøj, udlejning af sportspladser, udlejning af videobåndoptagere, udlejning af stadioner, udlejning af videokameraer, arrangement af baller, arrangering af sportskonkurrencer, arrangering af skønhedskonkurrencer, organisering af konkurrencer [uddannelse eller underholdning], organisering af udstillinger med kulturelt eller uddannelsesmæssigt sigte, lotterivirksomhed, organisering af modeshow med underholdningsmæssigt sigte, organisering af shows [impressariovirksomhed], arrangering og ledelse af koncerter, arrangering og ledelse af konferencer, arrangering og ledelse af kongresser, arrangering og ledelse af kollokvier, arrangering og ledelse af seminarer, arrangering og ledelse af symposier, arrangering og ledelse af workshops, erhvervsvejledning, undervisning på kostskoler, planlægning af receptioner [underholdningsvirksomhed], pladsreservation til shows, biblioteksvirksomhed, filmproduktion, andre end reklamefilm, produktion af videofilm, musikproduktion, produktioner af shows, forevisninger i biografer, eksamination, udgivelse af bøger, udgivelse af tekster, undtagen reklametekster, online publicering af elektroniske bøger og tidsskrifter, elektronisk desktop publicering, levende optræden, teaterforestillinger, skrivning af manuskripter, tekstforfatning, videooptagelse, fotografisk reportage, erhvervsomskoling, varietéer, børnehaveklasser [uddannelse], modelarbejde for kunstnere, bogbusser, billetkontorvirksomhed [underholdning], kalligrafivirksomhed, feriekolonier [underholdning], kasinovirksomhed [spillevirksomhed], helsecentre [helbreds- og fitnesstræning], klubvirksomhed [underholdning eller undervisning], nyhedsformidling, disk jockey-ydelser, diskoteker, stillen rekreative faciliteter til rådighed, tjenester ydet af zoologiske haver, online spiltjenester tilvejebragt fra et computernetværk, sprogtolkning, museumsvirksomhed [forevisning, udstillinger], orkestervirksomhed, personlig træning [fitness-træning], lydstudier, tolkning og oversættelse, entertainervirksomhed, udarbejdelse af undertekster, filmstudier«.
Det skal bemærkes, at appelkammeret samlede alle tjenesteydelserne i tre kategorier og gav en omfattende begrundelse for hver af de nævnte kategorier.
I den anfægtede afgørelses punkt 26-28 skelnede appelkammeret mellem tre grupper af tjenesteydelser – dvs. gruppen af tjenesteydelser vedrørende oplæring og uddannelse, gruppen af tjenesteydelser vedrørende sportsarrangementer og kulturelle arrangementer og gruppen af tjenesteydelser vedrørende underholdnings- og fritidsaktiviteter samt andre tjenesteydelser.
I den anfægtede afgørelses punkt 26 anførte appelkammeret, at udtrykket i det ansøgte varemærke i forhold til tjenesteydelser vedrørende oplæring og uddannelse betegnede tjenesteydelsernes formål, dvs. at »uddannelseskurser og lignende tjenesteydelser er blevet udvalgt med henblik på initiativer, der skal fremme oprettelsen af en nystartet virksomhed«. I den anfægtede afgørelses punkt 27 forklarede appelkammeret, at det ansøgte varemærke for tjenesteydelser vedrørende sportsarrangementer og kulturelle arrangementer ville blive opfattet som en angivelse af, at disse arrangementer udgør udførelsen af initiativer til fordel for helt nystartede virksomheder og ikke som en angivelse af tjenesteydelsens oprindelse eller en bestemt virksomheds aktiviteter. Appelkammeret konkluderede på den baggrund, at det ansøgte varemærke for disse tjenesteydelser alene havde en oplysende funktion. I den anfægtede afgørelses punkt 28 angav appelkammeret nærmere, at det samme kunne siges for underholdnings- og fritidsaktiviteter og de andre tjenesteydelser, i forhold til hvilke det ansøgte varemærke begrænsede sig til at oplyse kundekredsen om, at der var tale om tjenesteydelser og aktiviteter, der udgjorde en del af et initiativ, der var gennemført af en nystartet virksomhed.
Herved er appelkammerets begrundelse tilstrækkelig, og sagsøgeren har ikke fremsat nogen argumenter til godtgørelse af, at de kategorier af tjenesteydelser, som appelkammeret har fastlagt, ikke er korrekt identificeret. Det skal derudover bemærkes, at arrangering af skønhedskonkurrencer – som blev fremhævet af sagsøgeren – udmærket kan falde ind under den tredje gruppe af tjenesteydelser, som appelkammeret identificerede, der bl.a. omfatter underholdnings- og fritidsaktiviteter.
For klasse 42 svarer de tjenesteydelser, der henhører under denne og er omfattet af varemærkeansøgningen, til de følgende tjenesteydelser: »videnskabelige og teknologiske tjenesteydelser samt forskning og design i forbindelse dermed, industriel analyse og forskning, design og udvikling af computerhardware og computersoftware, opdatering af computersoftware, matrikelopmåling, udarbejdelse af byggeplaner, kemiske analyser, analysering af håndskrift [grafologi], vandanalyse, computersystemanalyse, arkitektur, undersøgelse og bekræftelse af kunstværkers ægthed, afprøvning af materialer, arkitektonisk rådgivning, rådgivning vedrørende energibesparelse, rådgivning vedrørende computersoftware, rådgivning vedrørende design og udvikling af computerhardware, test af oliebrønde, kvalitetskontrol, test af befordringsmidlers for trafiksikkerhed, datakonvertering af computerprogrammer og data [ikke-fysisk konvertering], fysisk konvertering af data eller dokumenter til elektroniske medier, udvikling og vedligeholdelse af hjemmesider for andre, indretningsarkitektvirksomhed, digitalisering af dokumenter [skanning], ingeniørteknisk tegning, mangfoldiggørelse af computerprogrammer, design af computerprogrammer, oliefeltopmåling, geologiske undersøgelser, undervandsundersøgelser, tilrådighedsstillelse af videnskabelig information, rådgivning og konsulentbistand i relation til reducering af drivhusgas, stillen søgemaskiner til rådighed på internettet, ingeniørtjenesteydelser, skypodning, installering af computersoftware, vedligeholdelse af software, overvågning af computersystemer ved fjernadgang, udlejning af web-servere, webhosting, landmåling, byplanlægning, design af informationssystemer, edb-programmering, tekstilafprøvning, regenerering af computerdata, olieprospektering, forskning i og udvikling af nye produkter for andre, geologisk prospektering, biologisk forskning, geologisk forskning, bakteriologisk forskning, kemiske undersøgelser, kosmetisk forskning, fysik [forskning], forskning i forbindelse med miljøbeskyttelse, forskning vedrørende mekanik, teknisk forskning, analyser vedrørende udnyttelsen af oliekilder, meteorologiske prognoser, tjenesteydelser inden for kemi, grafisk design, design af emballage, modedesignervirksomhed, laboratorieydelser, videnskabelige, computervirusbeskyttelse, formgivning [industriel design], tekniske projektstudier, justering [måling], kvalitetsevaluering af uld, kvalitetsevaluering af træer på rod«.
I den anfægtede afgørelses punkt 29-31 anførte appelkammeret, at alle disse tjenesteydelser omfattede videnskabelige og teknologiske tjenesteydelser og industrielle analyser og forskningsydelser samt tjenesteydelser i forbindelse med design og udvikling af computere og software samt tjenesteydelser, der opført i alfabetisk rækkefølge på italiensk strækker sig fra udlejning af computere til kvalitetsevaluering af træer, til skypodning, test af oliebrønde og modedesignervirksomhed. Det – rent informative – budskab, som det ansøgte varemærke formidlede i forhold til sådanne tjenesteydelser og aktiviteter, var, at disse tjenesteydelser leveres, og at aktiviteterne udføres, i forbindelse med iværksætterinitiativer, der bevæger sig omkring en nystartet virksomhed. De nystartede virksomheder oprettes i sektorer, der er teknologisk set innovative, og som netop svarer til de sektorer, der er anført i angivelsen af tjenesteydelser i klasse 42. Brugen af det ansøgte varemærke for de nævnte tjenesteydelser og aktiviteter opfyldte ikke nogen kendetegnende funktion. Det ansøgte varemærke begrænsede sig til at oplyse kundekredsen ikke om den handelsmæssige oprindelse af tjenesteydelserne og aktiviteterne, men om den handelsmæssige ramme, inden for hvilken tjenesteydelserne leveredes, og aktiviteterne blev udført.
Det skal bemærkes, at appelkammeret dermed gav en tilstrækkelig begrundelse for den anfægtede afgørelse for så vidt angår tjenesteydelser i klasse 42. Disse har nemlig en tilstrækkelig direkte og konkret forbindelse med hinanden i betragtning af den omstændighed, at de alle kan henhøre under sektorer, der er innovative i teknologisk henseende, og inden for hvilke nystartede virksomheder oprettes. Hvad angår spørgsmålet, om denne begrundelse er i strid med den begrundelse, der blev givet med hensyn til bestemte tjenesteydelser i klasse 41, og som svarer til tjenesteydelser i forbindelse med underholdning og fritid, skal det bemærkes, at appelkammerets simple konstatering i den anfægtede afgørelse, hvorefter nystartede virksomheder oprettes i teknologisk innovative sektorer såsom dem, der er anført i angivelsen af tjenesteydelser i klasse 42, ikke kan fortolkes således, at nystartede virksomheder aldrig oprettes i andre sektorer såsom de sektorer, inden for hvilke der leveres tjenesteydelser i forbindelse med underholdning og fritid, der henhører under klasse 41. Heraf følger det, at klagepunktet om en indre modsigelse i begrundelsen er grundløst og derfor må forkastes.
Det følger af det ovenstående, at appelkammeret ikke begik en fejl derved, at det samlede de af varemærkeansøgningen omfattede tjenesteydelser i flere kategorier og fastholdt en generel begrundelse for hver af disse kategorier. Det skal desuden tilføjes, at nystartede virksomheder er til stede inden for en lang række områder og kan anvende meget forskellige tjenesteydelser. Dette fører til, at det må findes, at begrundelsen kan være identisk i forhold til flere forskellige tjenesteydelser, der er beregnet til nystartede virksomheder, og som svarer til aktiviteter til fordel for disse, eller som gennemføres af disse, uafhængigt af, at de nævnte tjenesteydelser ikke nødvendigvis kan være homogene. Det var under disse omstændigheder ikke nødvendigt at gentage den samme begrundelse for hver tjenesteydelse eller hver kategori af tjenesteydelser.
Det første anbringende må således forkastes.
Det andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
Sagsøgeren har gjort gældende, at appelkammeret har tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.
Sagsøgeren har bestridt den anfægtede afgørelse på grundlag af, at det blev fastslået, at den ikke-engelsktalende kundekreds ville forstå termerne »start up initiative«, idet forbrugere uden for de engelsktalende lande ikke ville være i stand til at forstå betydningen af disse termer og ville opfatte det ansøgte varemærke som et tegn, der helt er sammensat af fantasitermer.
Ifølge sagsøgeren mangler det ansøgte varemærke ikke fornødent særpræg for så vidt angår de tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkeansøgningen, eftersom der er tale om et sammensat varemærke, der består af en kombination af ord- og figurbestanddele, som giver dette fornødent særpræg. Det ansøgte varemærke fremstår som et fantasifuldt logo, der består af billedet af de to ord »start« og »initiative«, der er anbragt på to linjer og »højrejusteret«. Billedet indeholder en taleboble, der minder om et billede af en stiliseret mund, der siger ordet »up«. Det oprindelige valg var at forbinde denne taleboble med ordene »start« og »initiative« snarere end at afbilde en person, hvilket vidner om, at det ansøgte varemærke har et stærkt særpræg. Dette er således fortsat forankret i forbrugernes bevidsthed og opfylder sin funktion som oprindelsesangivelse for de leverede tjenesteydelser.
EUIPO har bestridt sagsøgerens argument.
I henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 er »varemærker, der mangler fornødent særpræg«, udelukket fra registrering.
Varemærker, der er omfattet af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, anses for varemærker, der er uegnede til at opfylde varemærkets væsentligste funktion, nemlig at angive varens eller tjenesteydelsens oprindelse, således at forbrugeren, der erhverver den vare eller tjenesteydelse, som varemærket betegner, ved en senere erhvervelse kan gentage oplevelsen, hvis den er positiv, eller undgå den, hvis den er negativ (dom af 3.7.2003, Best Buy Concepts mod KHIM (BEST BUY),
T-122/01
,
EU:T:2003:183
, præmis
, af 21.1.2011, BSH mod KHIM (executive edition),
T-310/08
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2011:16
, præmis
, og af 23.1.2014, Novartis mod KHIM (CARE TO CARE),
T-68/13
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:29
, præmis
).
Det følger af retspraksis, at et minimum af fornødent særpræg er tilstrækkeligt til at hindre anvendelsen af den absolutte registreringshindring i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (dom af 27.2.2002, Eurocool Logistik mod KHIM (EUROCOOL),
T-34/00
,
EU:T:2002:41
, præmis
, og af 23.1.2014, CARE TO CARE,
T-68/13
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:29
, præmis
).
Det fornødne særpræg skal dels bedømmes i forhold til de varer eller tjenesteydelser, for hvilke der ansøges om registrering, dels i forhold til den opfattelse, som den relevante kundekreds, der består af forbrugerne af disse varer eller tjenesteydelser, har af varemærket (jf. dom af 21.1.2010, Audi mod KHIM,
C-398/08 P
,
EU:C:2010:29
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det skal først og fremmest konstateres, at appelkammeret med rette og uden at blive modsagt på dette punkt af sagsøgeren anførte, at den relevante kundekreds bestod af personer, der i erhvervsmæssigt eller ikke-erhvervsmæssigt øjemed kunne anmode om levering af tjenesteydelser inden for sektorerne for reklame, forretning, finans, forsikring, markedsføring af fast ejendom, uddannelse, kultur, sport, forestillinger, videnskabelig forskning, teknologi, industrielt design, ingeniørtjenesteydelser og navnlig inden for de sektorer, der er dækket af de tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkeansøgningen.
Sagsøgeren har bestridt den anfægtede afgørelse med den begrundelse, at det blev lagt til grund, at den ikke-engelsktalende kundekreds forstod termerne »start up initiative«. Ifølge sagsøgeren vil forbrugere uden for de engelsktalende lande ikke være i stand til at forstå betydningen af disse termer og opfatte det ansøgte varemærke som et tegn, der helt er sammensat af fantasitermer.
I denne henseende fandt appelkammeret i den anfægtede afgørelses punkt 14, at anvendelsen af engelsk i de erhvervssektorer, der er omfattet af varemærkeansøgningen, var meget udbredt, og at den kundekreds, der opererede i disse sektorer inden for Unionen, var i stand til at læse og forstå termerne »start up initiative« samt navnlig at identificere termerne »start« og »initiative«. Appelkammeret tilføjede i den anfægtede afgørelses punkt 16, at udtrykket »start-up« blev benyttet alment på engelsk til at betegne nyoprettede virksomheder, og at det engelske ord »initiative« betyder »initiativ«. De to termer var letforståelige for en ikke-engelsktalende kundekreds, og begrebet »start up« er blevet en del af den almindelige sprogbrug i Italien og normalt forbundet med erhvervsinitiativer inden for sektoren for nye teknologier og internettet.
En sådan vurdering er ikke behæftet med fejl. Som appelkammeret har anført, er udtrykket »start up« blevet en del af den almindelige sprogbrug – i Italien som i andre medlemslande – i tilstrækkelig grad til, at det kan fastslås, at en del af kundekredsen – selv den ikke-engelsktalende – ville forstå det. Bortset fra det forhold, at sagsøgeren har gjort eksempler gældende, der er baseret på meget specifikke kategorier af personer, har selskabet ikke fremlagt nogen beviser, som i tilstrækkeligt omfang gør det muligt at fastslå, at en stor del af den relevante kundekreds ikke kender til udtrykket »start up« og ikke kunne have en korrekt forståelse heraf, eller at denne kundekreds ikke kunne kende til termen »initiative«. Sagsøgeren har heller ikke påvist, at den kundekreds, der kendte til termerne »start up« og »initiative«, udgjorde en ubetydelig del af den relevante kundekreds. Det skal i denne henseende bemærkes, at det er tilstrækkeligt, for at et tegn udelukkes fra registrering i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, at der foreligger en registreringshindring i forhold til en ikke uanselig del af målgruppen, og at det ikke er nødvendigt at undersøge, om de øvrige forbrugere, der henhører under den relevante kundekreds, ligeledes kender tegnet (jf. i denne retning dom af 25.11.2015, bd breyton-design mod KHIM (RACE GTP),
T-520/14
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2015:884
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). Det skal i øvrigt tilføjes, at artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 ifølge samme artikels stk. 2 finder anvendelse, selv om den relevante registreringshindring kun er til stede i en del af Unionen.
Hvad derefter angår spørgsmålet, om det ansøgte tegn mangler fornødent særpræg, skal det indledningsvis bemærkes, at der for så vidt angår et varemærke, der er sammensat af flere ord- og figurbestanddele, kan foretages en delvis efterprøvelse af det eventuelle særpræg, som varemærkets bestanddele har hver for sig, men at spørgsmålet under alle omstændigheder skal afhænge af en efterprøvelse af den helhed, som de er del af. Det forhold alene, at hvert af disse elementer taget hver for sig mangler fornødent særpræg, udelukker ikke, at den kombination, som de udgør, kan have fornødent særpræg (jf. i denne retning dom af 16.9.2004, SAT.1 mod KHIM,
C-329/02 P
,
EU:C:2004:532
, præmis
).
Appelkammeret fandt, at den bestanddel, der består af taleboblen, kun udgjorde en lille del af tegnet som helhed, og at den bidrog på forholdsvis marginal vis til det visuelle helhedsindtryk, som det ansøgte varemærke giver. Det tilføjede, at det ikke var bevist, at kundekredsen opfattede den nævnte bestanddel som en taleboble, der for sit vedkommende i princippet kom ud af munden på en person for at overbringe et budskab. Appelkammeret fandt, at der i det ansøgte varemærke ikke var nogen genkendelig person, og at kundekredsen følgelig ikke ville opfatte den form, der omgav ordet »up«, som en taleboble, men alene som en fantasifuld ramme. Kundekredsen var tilbøjelig til at læse termerne »start up« og »initiative« i en logisk rækkefølge. Denne rækkefølge dannede et udtryk, der havde en betydning, i modsætning til udtrykket »start initiative up«. I øvrigt forhindrer det forhold, at ordet »up« er indsat i en taleboble og er skrevet i hvidt på en mørk baggrund, ikke kundekredsen i instinktivt at læse dette ord efter »start«, eftersom begrebet »start up« er et velkendt koncept i modsætning til termerne »start initiative«.
En sådan vurdering er ikke behæftet med fejl.
For det første kan det ikke bestrides, at udtrykket »start up initiative« har en egen betydning, der kan genkendes af kundekredsen, hvilket ikke er tilfældet for udtrykket »start initiative up«. Det er tvivlsomt, at kundekredsen snarere vil huske dette sidstnævnte udtryk end det førstnævnte.
Derudover er den omstændighed, at der i et tegn anvendes tegneserieteknikker, ikke tilstrækkelig til at give dette fornødent særpræg, for så vidt som disse teknikker finder almindelig anvendelse for alle slags budskaber og medier.
I den foreliggende sag fremstår taleboblen som en simpel figurbestanddel, om end den – som appelkammeret i det væsentlige har anført – adskiller sig fra den teknik, der oftest anvendes i tegneserier med henblik på visuelt at fremstille tale, som følge af, at der helt mangler en person eller nogen anden figur i det ansøgte varemærke. Kundekredsen vil således ikke nødvendigvis opfatte den form, der omgiver ordet »up«, som en taleboble, men snarere som en meget enkel ramme, der således ikke er egnet til i sig selv at formidle et budskab, som forbrugerne kan huske (jf. i denne retning dom af 12.9.2007, Cain Cellars mod KHIM (Pentagonformet figurmærke),
T-304/05
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2007:271
, præmis
og
og den deri nævnte retspraksis).
Endelig skal der mindes om, at en ordbestanddel er beskrivende og mangler det fornødne særpræg, hvis den i mindst én af dens mulige betydninger betegner en egenskab ved de omhandlede varer eller tjenesteydelser. Dette er tilfældet, såfremt den forbindelse, der er påvist mellem på den ene side indholdet af denne bestanddel og på den anden side de omhandlede varer eller tjenesteydelser, er tilstrækkelig konkret og direkte til at kunne bevise, at denne bestanddel sætter den relevante kundekreds i stand til umiddelbart at identificere disse varer eller tjenesteydelser (jf. dom af 14.1.2016, International Gaming Projects mod KHIM (BIG BINGO),
T-663/14
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2016:5
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Eftersom den relevante kundekreds hovedsageligt vil huske det ansøgte varemærke i kraft af termerne »start up initiative«, skal appelkammerets vurdering hvad angår det ansøgte varemærkes manglende særpræg tiltrædes for så vidt angår de forskellige tjenesteydelser, der er dækket af det nævnte varemærke.
Hvad for det første angår tjenesteydelserne i klasse 35, kunne det ansøgte varemærke nemlig forstås som en angivelse af modtageren af tjenesteydelserne – dvs. at disse sidstnævnte på områderne for bl.a. reklame, forretningsledelse og erhvervsrådgivning er velegnede til at opfylde nystartede virksomheders behov – således som appelkammeret med rette har fundet i den anfægtede afgørelses punkt 20.
Hvad for det andet angår tjenesteydelserne i klasse 36 kunne det ansøgte varemærke forstås som en angivelse dels af modtagerne af disse tjenesteydelser – dvs. nystartede virksomheder – dels af den type af initiativer, der stilles til rådighed for disse inden for sektorerne for finansiering, forsikring og forvaltning af fast ejendom, således som appelkammeret ligeledes med rette har angivet i den anfægtede afgørelses punkt 22.
Hvad for det tredje angår tjenesteydelserne i klasse 41 kunne det ansøgte varemærke betegne formålet med de tjenesteydelser, som de tre kategorier, som appelkammeret har fastsat i den anfægtede afgørelses punkt 26-28, dækker. Således kunne det ansøgte varemærke for den første kategori, der omfatter tjenesteydelser i forbindelse med oplæring og uddannelse, betegne tjenesteydelser beregnet til at fremme oprettelsen af en nystartet virksomhed. For den anden kategori, der omfatter tjenesteydelser i forbindelse med sportsarrangementer og kulturelle arrangementer, kunne det betegne gennemførelsen af initiativer til fordel for nystartede virksomheder. I forhold til den tredje kategori, der omhandler underholdnings- og fritidsaktiviteter samt andre tjenesteydelser, kunne det betegne tjenesteydelser, som udgør en del af et initiativ, der udføres af en nystartet virksomhed.
Hvad for det fjerde angår tjenesteydelserne i klasse 42, der omfatter videnskabelige og teknologiske tjenesteydelser og industrielle analyser og forskningsydelser samt tjenesteydelser i forbindelse med design og udvikling af computere og software, der strækker sig fra udlejning af computere til kvalitetsevaluering af træer, til skypodning, til test af oliebrønde og til modedesignervirksomhed, ville det ansøgte varemærke – som appelkammeret har fundet i den anfægtede afgørelses punkt 29 og 30 – kunne forstås således, at det betyder, at de nævnte tjenesteydelser leveres, og at de pågældende aktiviteter udføres i forbindelse med iværksætterinitiativer, der bevæger sig omkring en nystartet virksomhed, idet det præciseres, at disse oprettes i sektorer, der i teknologisk henseende er innovative.
Henset til det ovenstående foretog appelkammeret ikke et fejlskøn, da det konkluderede, at det ansøgte varemærke manglede fornødent særpræg. Det andet anbringende må derfor forkastes som ugrundet, og følgelig må EUIPO i det hele frifindes.
Sagens omkostninger
Ifølge artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med EUIPO’s påstand herom.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Første Afdeling)

1)
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

2)
Intesa Sanpaolo SpA betaler sagens omkostninger.

Kanninen
Pelikánová
Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 15. december 2016.
Underskrifter
(
) – * Processprog: italiensk.