CELEX: 62016CJ0590
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 2008/118/EK
7. pants
Akcīzes nodokļa piemērošanas vispārējais režīms
Naftas produktu piegāde, neuzliekot akcīzes nodokli
Degvielas uzpildes stacijas uz Grieķijas Republikas robežas ar trešajām valstīm
Akcīzes nodokļa iekasējamība
Akcīzes preču “nodošanas patēriņam” jēdziens
“Novirzīšanas no atliktās nodokļa maksāšanas režīma” jēdziens

Savā prasības pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, pieņemot un atstājot spēkā tiesību aktus, kuros ir atļauts pārdot naftas produktus, neuzliekot nodokļus,
Katastimata Aforologiton Eidon AE
(turpmāk tekstā – “
KAE
”) degvielas uzpildes stacijās Kipu Evru (Grieķija), Kakabijas (Grieķija) un Evzonu (Grieķija) robežkontroles punktos, kas visi atrodas trešo valstu, proti, attiecīgi Turcijas Republikas, Albānijas Republikas un bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, kaimiņu reģionos, Grieķijas Republika nav izpildījusi Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (
OV 2009, L 9, 12. lpp.
), 7. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 2008/118
Direktīvas 2008/118 preambulas 8. apsvērums ir formulēts šādi:
“Tā kā iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir nepieciešams, lai akcīzes nodokļa jēdziens un nosacījumi nodokļa uzlikšanai visās dalībvalstīs būtu vienādi, Kopienas līmenī ir skaidri jānosaka, kad akcīzes preces uzskatāmas par nodotām patēriņam un kam ir jāmaksā akcīzes nodokļi.”
Šīs direktīvas 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šī direktīva nosaka vispārēju režīmu attiecībā uz akcīzes nodokli, ko tieši vai netieši uzliek šādu preču patēriņam (turpmāk “akcīzes preces”):
a)
energoprodukti un elektroenerģija, uz ko attiecas [Padomes] Direktīva 2003/96/EK [(2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (
OV 2003, L 283, 51. lpp.
)];
[..].”
Minētās direktīvas 2. pantā ir paredzēts:
“Akcīzes preces apliek ar akcīzes nodokli tad, kad:
a)
preces ražo, tostarp arī, attiecīgos gadījumos, iegūst, Kopienas teritorijā;
b)
preces importē Kopienas teritorijā.”
Šīs pašas direktīvas 4. pants ir formulēts šādi:
“Šajā direktīvā, kā arī tās īstenošanas noteikumos piemēro šādas definīcijas:
1)
“apstiprināts noliktavas turētājs” ir fiziska vai juridiska persona, kurai dalībvalsts kompetentās iestādes devušas atļauju, veicot savu darbību, ražot, pārstrādāt, glabāt, saņemt vai sūtīt akcīzes preces saskaņā ar atliktās nodokļa maksāšanas režīmu akcīzes preču noliktavā;
2)
“dalībvalsts” un “dalībvalsts teritorija” ir Kopienas katras dalībvalsts teritorija, kurā ir piemērojams Līgums saskaņā ar tā 299. pantu, izņemot trešās teritorijas;
3)
“Kopiena” un “Kopienas teritorija” ir dalībvalstu teritorijas, kā definēts 2. punktā;
[..]
5)
“trešā valsts” ir jebkura valsts vai teritorija, kurā nepiemēro Līgumu;
[..]
7)
“atliktās nodokļa maksāšanas režīms” ir nodokļa režīms, kuru piemēro tādu akcīzes preču ražošanai, pārstrādei, glabāšanai vai pārvietošanai, uz ko neattiecas muitas maksājumu atlikšanas procedūra vai režīms, un kura rezultātā akcīzes nodokļa maksāšanu atliek;
[..]
11)
“akcīzes preču noliktava” ir vieta, kur apstiprināts noliktavas turētājs, veicot savu darbību, ražo, pārstrādā, glabā, saņem vai nosūta akcīzes preces atliktās nodokļa maksāšanas režīmā, ievērojot īpašus noteikumus, ko noteikušas tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā atrodas attiecīgā akcīzes preču noliktava.”
Direktīvas 2008/118 5. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šo direktīvu un 1. pantā minētās direktīvas piemēro Kopienas teritorijā.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 7. panta 1. un 2. punktu, kas iekļauti tās II nodaļas 1. iedaļā “Akcīzes nodokļa uzlikšanas laiks un vieta”:
“1.   Akcīzes nodoklis kļūst uzliekams brīdī, kad preces nodod patēriņam, un dalībvalstī, kurā to veic.
2.   Šajā direktīvā “nodošana patēriņam” ir:
a)
akcīzes preču novirzīšana, arī nelikumīga novirzīšana, no atliktās nodokļa maksāšanas režīma;
[..].”
Minētās direktīvas 14. pants ir formulēts šādi:
“1.   Dalībvalstis no akcīzes nodokļa var atbrīvot akcīzes preces, kas pārdotas beznodokļu veikalos un ko personīgajā bagāžā ved ceļotāji, kuri dodas lidojumā vai jūras braucienā uz trešo teritoriju vai trešo valsti.
[..]
3.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka 1. un 2. punktā paredzētos atbrīvojumus no nodokļa piemēro, lai netiktu pieļauta nodokļa nemaksāšana, izvairīšanās no nodokļa maksāšanas vai stāvokļa ļaunprātīga izmantošana.
4.   Dalībvalstis, kurām 2008. gada 1. jūlijā ir beznodokļu veikali, kas atrodas ārpus lidostas vai jūras ostas, var līdz 2017. gada 1. janvārim turpināt atbrīvot no akcīzes nodokļa akcīzes preces, ko pārdod šajos veikalos un ko personīgajā bagāžā ved ceļotāji, kuri dodas uz trešo teritoriju vai trešo valsti.
[..]”
Tās pašas direktīvas 15. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Ja akcīzes nodoklis nav samaksāts, akcīzes preču ražošana, pārstrāde un glabāšana notiek akcīzes preču noliktavā.”
Direktīvas 2008/118 16. pants ir formulēts šādi:
“1.   Lai apstiprināts noliktavas turētājs izveidotu un turētu akcīzes preču noliktavu, ir vajadzīga tās dalībvalsts kompetento iestāžu atļauja, kurā atrodas attiecīgā akcīzes preču noliktava.
Tādu atļauju dod atbilstīgi nosacījumiem, kurus attiecīgās iestādes ir pilnvarotas paredzēt, lai novērstu iespējamu nodokļu nemaksāšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
2.   Apstiprinātā noliktavas turētāja pienākumi ir šādi:
[..]
c)
kārtot akcīzes preču krājumu un pārvietošanas uzskaiti katrai akcīzes preču noliktavai;
[..]
e)
piekrist jebkurai pārraudzībai un krājumu kontrolei.
Nosacījumus attiecībā uz a) apakšpunktā minēto nodrošinājumu nosaka tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā ir izdota akcīzes preču noliktavas atļauja.”
Šīs direktīvas 17. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Piemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, akcīzes preces drīkst pārvietot Kopienas teritorijā, tostarp, ja preces pārvieto, šķērsojot trešās valsts teritoriju vai trešo teritoriju:
a)
no akcīzes preču noliktavas:
i)
uz citu akcīzes preču noliktavu;
ii)
reģistrēts saņēmējs;
iii)
uz vietu, kur akcīzes preces izved no Kopienas teritorijas, kā noteikts 25. panta 1. punktā;
[..].”
Pirmstiesas procedūra
Komisija, kurā tika iesniegta sūdzība, ir savākusi informāciju par to, ka
KAE
pārdod naftas produktus, nemaksājot akcīzes nodokli, degvielas uzpildes stacijās Kipu Evru, Kakabijas un Evzonu robežkontroles punktos. Uzskatīdama, ka piemērojamie Grieķijas tiesību akti varētu būt pretēji Direktīvai 2008/118, Komisija aicināja Grieķijas Republiku tai iesniegt precizējumus.
Ar 2011. gada 19. decembra vēstuli Grieķijas Republika atbildēja, ka aplūkotās degvielas uzpildes stacijas, kurās var iegādāties degvielu trešo valstu autovadītāji, kas dodas uz šīm valstīm, darbojas kā akcīzes preču noliktava un, piemērojot vienkāršoto procedūru, veic naftas produktu eksportu, tādējādi akcīzes nodoklis nekļūstot iekasējams.
2013. gada 29. novembrī Komisija nosūtīja brīdinājuma vēstuli šai dalībvalstij, apgalvojot, ka naftas produktu pārdošana, nemaksājot akcīzes nodokli, ir pretrunā no Direktīvas 2008/118 izrietošajām prasībām. Tā ir apstiprinājusi šo viedokli savā 2014. gada 1. septembra argumentētajā atzinumā.
2014. gada 29. decembra vēstulē Grieķijas Republika ir atkārtojusi savu sākotnējo nostāju, saskaņā ar kuru tas, ka
KAE
pārdod akcīzes preces, nemaksājot akcīzes nodokli, Kipu Evru, Kakabijas un Evzonu robežkontroles punktos, atbilst Savienības tiesībām, jo piemērojamā vienkāršotā eksporta procedūra ļauj tai nodrošināt, ka degviela netiek patērēta Grieķijas teritorijā, bet tiek eksportēta uz trešajām valstīm.
Nebūdama apmierināta ar Grieķijas Republikas sniegtajām atbildēm, Komisija nolēma celt šo prasību.
Par prasību
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija pārmet Grieķijas Republikai, ka tā nav izpildījusi tai Direktīvas 2008/118 7. panta 1. punktā paredzēto pienākumu uzlikt nodokli akcīzes precēm to nodošanas patēriņam brīdī.
Pamatojoties uz apsvērumiem, ko Grieķijas Republika tai ir iesniegusi pirmstiesas procedūras laikā, Komisija ir izdarījusi šādu faktu kopsavilkumu:
–
KAE
pārvalda degvielas uzpildes stacijas, kas darbojas kā akcīzes preču noliktavas, Kipu Evru, Kakabijas un Evzonu robežkontroles punktos;
–
trešo valstu valstspiederīgajiem ir iespēja šajās degvielas uzpildes stacijās, nemaksājot akcīzes nodokli, nopirkt degvielu, lai iepildītu to trešajās valstīs reģistrētos transportlīdzekļos pirms Eiropas Savienības teritorijas atstāšanas, šķērsojot sauszemes robežu;
–
piemērojot vienkāršoto eksporta procedūru, kompetentās muitas iestādes uzrauga un apliecina degvielas izvešanu no Savienības teritorijas, un
–
visa procedūra, tostarp no nodokļa atbrīvoto naftas produktu pārdošana, ir regulēta vairākos ministra rīkojumos, kas pieņemti laikā no 2003. līdz 2005. gadam.
Komisija uzskata, ka, tā kā aplūkotās degvielas uzpildes stacijas ir “akcīzes preču noliktavas” Direktīvas 2008/118 4. panta 11. punkta izpratnē, tajās uzglabātajiem naftas produktiem tiekot piemērots atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīms tā, ka akcīzes nodokļa iekasēšana tiekot atlikta. Transportlīdzekļu degvielas rezervuāru uzpildīšanas brīdī akcīzes nodoklis kļūstot iekasējams tādēļ, ka degviela Grieķijas teritorijā tiekot novirzīta no atliktās nodokļa maksāšanas režīma.
Šī interpretācija izrietot no Direktīvas 2008/118 7. panta 2. punkta a) apakšpunkta, kurā ir paredzēts, ka “akcīzes preču novirzīšana, arī nelikumīga novirzīšana, no atliktās nodokļa maksāšanas režīma” ir nodošana patēriņam. No šī paša panta 1. punkta izrietot, ka šis “nodošanas patēriņam” jēdziens apzīmē brīdi, kad akcīzes nodoklis kļūst iekasējams.
Saskaņā ar šīm tiesību normām noteicošais brīdis attiecībā uz akcīzes nodokļa iekasējamību esot “nodošana patēriņam”, nevis pats “patēriņš”. No tā izrietot, ka iekasējamība neesot atkarīga no attāluma starp pārdošanas vietu un dalībvalsts ārējo robežu. Tāpat arī neesot nozīmes tam, cik ilgi patēriņam nodota prece paliek dalībvalsts teritorijā.
Katrā ziņā no Direktīvas 2008/118 preambulas 2. un 8. apsvēruma izrietot, ka jēdzieni “novirzīšana” un “nodošana patēriņam”, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pareizu darbību, ir jāinterpretē vienādi visās dalībvalstīs.
Turklāt neesot nozīmes argumentācijai, saskaņā ar kuru transportlīdzekļu rezervuāru uzpildīšana ir “eksporta darījums”, jo naftas produkti pēc to novirzīšanas tiekot pakļauti “eksporta muitas procedūrai”, izmantojot “vienkāršoto eksporta procedūru”. Šo preču novirzīšana no atliktās nodokļa maksāšanas režīma šīs direktīvas 7. panta 2. punkta izpratnē katrā ziņā esot nodošana patēriņam.
Komisija uzskata, ka Direktīvas 2008/118 17.–31. pants, kuros ir reglamentēta “pārvietošana, atliekot akcīzes nodokļa maksāšanu”, apstiprina šo interpretāciju. Tikai tad, ja šajos pantos paredzētie nosacījumi ir izpildīti, uz akcīzes preču pārvietošanu attiecoties atliktās nodokļa maksāšanas režīms. Visos citos gadījumos akcīzes nodoklis kļūstot iekasējams brīdī, kad šīs preces tiek novirzītas no akcīzes preču noliktavas.
Grieķijas iestāžu piemērotā vienkāršotā eksporta procedūra neatbilstot šiem nosacījumiem, jo tā faktiski neietilpstot nevienas no šīs direktīvas normām piemērošanas jomā.
Grieķijas Republika uzskata, ka argumentētais atzinums un prasība ir pretrunīgi. Argumentētajā atzinumā esot noteikts, ka pienākums maksāt akcīzes nodokli rodas brīdī, kad faktiski tiek pārtraukts atliktās nodokļa maksāšanas režīms, bet prasības pieteikumā – faktiskais patēriņš vairs nav noteicošs. Pašā prasības pieteikumā esot apliecināta šī nesaskaņa, ciktāl Komisija ir atsaukusies uz “nodošanu patēriņam”, kā arī uz “faktisku nodošanu patēriņam”.
Pēc būtības Grieķijas Republika apgalvo, ka tas, ka
KAE
pārdod naftas produktus degvielas uzpildes stacijās Kipu Evru, Kakabijas un Evzonu robežkontroles punktos, neizraisa akcīzes nodokļa iekasējamību, jo degviela, kad tā tiek novirzīta no atliktās nodokļa maksāšanas režīma, nekavējoties tiekot pakļauta “eksporta muitas procedūrai”, izmantojot “vienkāršoto procedūru”. Šī iemesla dēļ ne Direktīvas 2008/118 noteikumi, ne tajā paredzētais saskaņošanas līmenis netiekot pārkāpti.
Saskaņā ar šo “eksporta muitas procedūru” muitas iestādes esot atbildīgas par akcīzes preču noliktavu kontroli un preču novirzīšanu no atliktās nodokļa maksāšanas režīma. Tās nodrošinot arī eksporta formalitāšu kontroli, kuras ietver vienkāršotu eksporta deklarāciju Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV 1993, L 253, 1. lpp.
), 282. un 286. panta izpratnē, un uzraugot degvielas faktisko izvešanu ārpus Savienības muitas teritorijas, piemērojot Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV 1992, L 302, 1. lpp.
) 161. pantu. Tātad šo produktu pārdošana, to novirzīšana no atliktās nodokļa maksāšanas režīma un to izvešana esot vienotas procedūras daļas.
Direktīvai 2008/118 neesot pretrunā tas, ka dalībvalsts ievieš šādu “vienkāršoto eksporta procedūru”, turpinājumā norādīto iemeslu dēļ.
Pirmkārt, šīs direktīvas 30. un 31. pantā paredzētās vienkāršotās procedūras varot tikt piemērotas
mutatis mutandis
.
Otrkārt, tā kā “eksporta procedūra” seko uzreiz pēc atliktās nodokļa maksāšanas režīma, Direktīvas 2008/118 7. panta 2. punkta a) apakšpunkts neesot piemērojams. Šajā tiesību normā esot norādīta “tikai un vienīgi” akcīzes preces novirzīšana no atliktās nodokļa maksāšanas režīma.
Treškārt, ar Direktīvas 2008/118 7. pantu neesot izdarīta pilnīga saskaņošana, jo nodošana patēriņam neesot vienīgās iespējamās akcīzes preces novirzīšanas no atliktās nodokļa maksāšanas režīma sekas. Šīs direktīvas 17. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā esot atzīta iespēja dalībvalstīm pārvest preci no atliktās nodokļa maksāšanas režīma eksporta procedūrā, akcīzes nodoklim nekļūstot iekasējamam. Tādēļ aplūkotā “vienkāršotā eksporta procedūra” neietekmējot šajā pašā direktīvā paredzētos saskaņošanas pasākumus. Turklāt pretēji Regulai Nr. 2913/92 jautājumos, kas nav noregulēti minētajā direktīvā, dalībvalstīm esot atstāta plaša rīcības brīvība.
Ceturtkārt un visbeidzot, runājot par Direktīvas 2008/118 17. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu un 25. pantu, šīs tiesību normas neesot piemērojamas, jo šajā lietā aplūkotie naftas produkti tieši atstājot Savienības muitas teritoriju, tiem netiekot pārvietotiem atliktās nodokļa maksāšanas režīmā. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (
OV 2013, L 269, 1. lpp.
), 269. panta 1. punktu naftas produktu piegāde notiek atbilstoši tajā paredzētajai eksporta procedūrai. No šīs tiesību normas izriet, ka “Savienības precēm, ko paredzēts izvest no Savienības muitas teritorijas, piemēro eksporta procedūru”. Šī iemesla dēļ akcīzes nodokļa iekasēšana neesot pamatota.
Turklāt vienkāršotā eksporta procedūra garantējot, ka naftas produkti netiek patērēti Grieķijas teritorijā, bet tiek eksportēti uz trešo valsti. Saprātīgi spriežot, tas, ka transportlīdzekļiem ir jāveic īss attālums no degvielas uzpildes stacijas līdz faktiskajai robežai, neradot šaubas par šo konstatējumu.
Pirmkārt, šis attālums viegli tiekot pārvarēts ar degvielu, kas palikusi transportlīdzekļu rezervuāros pirms degvielas uzpildes un līdz ar to neesot samērīgi prasīt akcīzes nodokli. Otrkārt, kā tas izriet no 1985. gada 14. novembra sprieduma Neumann (
299/84
,
EU:C:1985:463
) 25.–33. punkta, šajā lietā Direktīvas 2008/118 noteikumi esot nesamērīgi to vispārīguma dēļ un, ja Savienības likumdevējs būtu regulējis šo konkrēto gadījumu, tas to būtu darījis, pamatojoties uz taisnīgumu.
Tiesas vērtējums
Par pieņemamību
Apgalvojot, ka argumentētais atzinums un prasības pieteikums nav saskanīgi, Grieķijas Republika vēlas pierādīt, ka šī prasība ir nepieņemama.
Kā apgalvo Komisija, no brīdinājuma vēstules, argumentētā atzinuma, kā arī prasības pieteikuma skaidri izriet, ka Komisija degvielas piegādi transportlīdzekļiem degvielas uzpildes stacijās, kas veic akcīzes preču noliktavas funkcijas, ir kvalificējusi par akcīzes preču “novirzīšanu” no atliktās nodokļa maksāšanas režīma Direktīvas 2008/118 izpratnē. Termina “faktiski” izmantošana nevar radīt nekādu neskaidrību šajā ziņā.
Tātad Grieķijas Republika pilnībā varēja saprast tai pārmestā Savienības tiesību pārkāpuma apmēru un tās izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
Par lietas būtību
Grieķijas Republika apgalvo, ka tas, ka
KAE
pārdod naftas produktus degvielas uzpildes stacijās Kipu Evru, Kakabijas un Evzonu robežkontroles punktos, neizraisa akcīzes nodokļa iekasējamību, jo degvielai, kad tā tiek novirzīta no atliktās nodokļa maksāšanas režīma, nekavējoties tiek piemērota “eksporta muitas procedūra”.
Jāatgādina, ka no Direktīvas 2008/118 7. panta 1. punkta izriet, ka akcīzes nodokļa iekasējamības gadījums ir nodošana patēriņam dalībvalstī, kurā tā notiek. Saskaņā ar šī panta 2. punkta a) apakšpunktu ar “nodošanu patēriņam” ir jāsaprot akcīzes preču novirzīšana, tostarp nelikumīga novirzīšana, no atliktās nodokļa maksāšanas režīma.
Atbilstoši Direktīvas 2008/118 17. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktam akcīzes preces, piemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, drīkst pārvietot Savienības teritorijā, it īpaši no akcīzes preču noliktavas vienā dalībvalstī uz akcīzes preču noliktavu citā dalībvalstī. Šādam atliktās nodokļa maksāšanas režīmam ir raksturīgi, ka akcīzes nodoklis par precēm, uz kurām tas attiecas, vēl nav iekasējams, kaut gan nodokļa iekasējamības gadījums jau ir iestājies. Līdz ar to attiecībā uz akcīzes precēm atbilstoši šim režīmam to iekasējamība tiek atlikta līdz brīdim, kad ir izpildīts iekasējamības nosacījums (spriedums, 2016. gada 28. janvāris, BP Europa,
C‑64/15
,
EU:C:2016:62
,
22.
punkts).
Attiecībā uz tādām precēm, uz kurām attiecas atliktās nodokļa maksāšanas režīms, par “nodošanu patēriņam” saskaņā ar Direktīvas 2008/118 7. panta 2. punkta a) apakšpunktu tiek uzskatīta novirzīšana no šī režīma, tostarp nelikumīga (spriedums, 2016. gada 28. janvāris, BP Europa,
C‑64/15
,
EU:C:2016:62
,
23.
punkts).
Turklāt Tiesa ir jau nospriedusi, ka “nodošana patēriņam” Direktīvas 2008/118 7. panta izpratnē notiek brīdī, kad akcīzes prece fiziski tiek novirzīta no atliktās nodokļa maksāšanas režīma (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 2. jūnijs, Polihim‑SS,
C‑355/14
,
EU:C:2016:403
,
53.
un
55.
punkts).
Kā norāda Komisija, no Direktīvas 2008/118 preambulas 8. apsvēruma izriet, ka iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir nepieciešams, lai akcīzes nodokļa iekasējamības jēdziens un ar to saistītie nosacījumi visās dalībvalstīs būtu vienādi, un ka tāpēc šajā direktīvā Savienības līmenī ir noteikts, kad akcīzes preces ir uzskatāmas par nodotām patēriņam.
No minētā izriet, ka jēdzieni “novirzīšana” un “nodošana patēriņam”, kas nosaka akcīzes nodokļa iekasējamības brīdi, ir jāinterpretē vienādi visās dalībvalstīs.
Šajā lietā ir skaidrs, ka aplūkojamie naftas produkti ir akcīzes preces. To novirzīšana no atliktās nodokļa maksāšanas režīma brīdī, kad transportlīdzekļi tiek uzpildīti Grieķijas Republikas teritorijā, izraisa to nodošanu patēriņam. Tā kā saskaņā ar 7. panta 1. punktu akcīzes nodoklis kļūst iekasējams tieši šajā brīdī, Grieķijas tiesību akti, kuros ir atļauts piegādāt šos produktus, nemaksājot akcīzes nodokli, ir pretrunā šai tiesību normai.
Tas, ka akcīzes precēm pēc to novirzīšanas no atliktās nodokļa maksāšanas režīma tiek piemērota tāda “eksporta muitas procedūra”, kādu ir aprakstījusi Grieķijas Republika, nevar grozīt šo konstatējumu.
Pirmkārt, no Direktīvas 2008/118 sistēmas, kā arī no tās normām, kas attiecas uz muitas noliktavu un atliktās nodokļa maksāšanas režīma definīciju un darbību, kā, piemēram, tās 4. panta 7. un 11. punkts, 15. panta 2. punkts, kā arī 16. un 17. pants, izriet, ka akcīzes prece, uz ko neattiecas atliktās nodokļa maksāšanas režīms, konkrētajā brīdī jebkādā veidā noteikti ir nodota patēriņam šīs direktīvas 7. panta 1. punkta izpratnē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2001. gada 5. aprīlis, Van de Water,
C‑325/99
,
EU:C:2001:201
,
34.
punkts).
Līdz ar to, tā kā tādu transportlīdzekļu degvielas rezervuāru uzpildīšana, kādi ir aplūkoti šajā lietā, ir jākvalificē par “novirzīšanu” un tādējādi par “nodošanu patēriņam” Direktīvas 2008/118 7. panta izpratnē, tas, ka vēlāk vai pat vienlaikus degvielai ir piemērota “eksporta muitas procedūra”, nekādi neietekmē akcīzes nodokļa iekasējamību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2010. gada 29. aprīlis, Dansk Transport og Logistik,
C‑230/08
,
EU:C:2010:231
,
80.
un
81.
punkts).
Ņemot vērā šos apsvērumus, nav jāpārbauda Grieķijas Republikas argumentācija, ar kuru tā mēģina pierādīt tās “eksporta muitas procedūras” atbilstību Regulām Nr. 2913/92, Nr. 2454/93 un Nr. 952/2013.
Otrkārt, ir skaidrs, ka valsts tiesību normas par aplūkoto naftas produktu pārdošanu, ļaujot vai nu atbrīvot no akcīzes nodokļa akcīzes preču pārdošanu, vai arī eksportēt šādas preces saskaņā ar atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, neatbilst Direktīvas 2008/118 prasībām.
Attiecībā it īpaši uz šīs direktīvas 14. pantu Grieķijas Republika neapstrīd, ka nav piemērojama tajā paredzētā iespēja atbrīvot no akcīzes nodokļa samaksas akcīzes preces, kas, nemaksājot nodokļus, tiek piegādātas pārdošanas punktos un aizvestas ceļotāju, kas dodas uz trešās valsts teritoriju, personīgajā bagāžā.
Grieķijas Republika neapstrīd arī, ka Direktīvas 2008/118 17.–31. pants, kuros ir reglamentēta “akcīzes preču pārvietošana, piemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu”, šajā lietā nav piemērojams.
It īpaši tā pieļauj, ka nav izpildīti šīs direktīvas 17. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punkta, kurā ir paredzēts, ka, “piemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, akcīzes preces drīkst pārvietot Kopienas teritorijā, [..] no akcīzes preču noliktavas uz vietu, kur akcīzes preces izved no Kopienas teritorijas, kā noteikts 25. panta 1. punktā”, nosacījumi.
Ir arī skaidrs, ka uz Grieķijas Republikas ieviesto “eksporta muitas procedūru” neattiecas Direktīvas 2008/118 30. un 31. pants, jo tajos ir reglamentētas tikai vienkāršotās procedūras akcīzes preču pārvietošanai uz atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, kas notiek vai nu vienas vienīgas dalībvalsts teritorijā, vai arī vairāku dalībvalstu teritorijās.
Arguments, ka samērīguma princips prasot interpretēt Direktīvu 2008/118 tādējādi, ka šīs lietas apstākļos būtu atļauts pārdot naftas produktus, nemaksājot nodokli, ir jānoraida kā nepamatots. Ar šo interpretāciju tiktu atļauta
praeter legem
atkāpe no Direktīvas 2008/118 7. panta un apdraudēts mērķis saskaņot akcīzes nodokļa iekasējamības nosacījumus, kā nozīme iekšējā tirgus pareizai darbībai ir atgādināta šī sprieduma 44. un 45. punktā.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, Komisijas prasība ir jāuzskata par pamatotu.
Līdz ar to ir jākonstatē, ka, pieņemot un atstājot spēkā tiesību aktus, kuros ir atļauts pārdot naftas produktus, neuzliekot nodokļus,
KAE
degvielas uzpildes stacijās Kipu Evru, Kakabijas un Evzonu robežkontroles punktos, kas atrodas trešo valstu, proti, attiecīgi Turcijas Republikas, Albānijas Republikas un bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, kaimiņu reģionos, Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2008/118 7. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā pēdējai minētajai spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:

1)
Pieņemot un atstājot spēkā tiesību aktus, kuros ir atļauts pārdot naftas produktus, neuzliekot nodokļus,
Katastimata Aforologiton Eidon AE
degvielas uzpildes stacijās Kipu Evru (Grieķija), Kakabijas (Grieķija) un Evzonu (Grieķija) robežkontroles punktos, kas visi atrodas trešo valstu, proti, attiecīgi Turcijas Republikas, Albānijas Republikas un bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, kaimiņu reģionos, Grieķijas Republika nav izpildījusi Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 7. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

2)
Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – grieķu.