CELEX: 62017CJ0639
Præjudiciel forelæggelse
endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer
direktiv 98/26/EF
anvendelsesområde
begrebet »overførselsordre«
betalingsordre afgivet af indehaveren af en almindelig løbende konto til et kreditinstitut, som senere erklæres insolvent

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer (
EFT 1998, L 166, s. 45
), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/44/EF af 6. maj 2009 (
EUT 2009, L 146, s. 37
) (herefter »direktiv 98/26«).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem SIA »KPMG Baltics« som kurator for AS »Latvijas Krājbanka« og SIA »Ķipars AI« vedrørende gennemførelse af en betalingsordre afgivet af sidstnævnte til Latvijas Krājbanka.
Retsforskrifter
I første til fjerde betragtning til direktiv 98/26 anføres følgende:
»(1)
Lamfalussy-rapporten fra 1990 til G 10-landenes centralbankchefer påviste den betydelige risiko, der er forbundet med betalingssystemer, som opererer på grundlag af flere retlige typer betalingsnetting, navnlig multilateral betalingsnetting; det er af altafgørende betydning at få mindsket de retlige risici, der er forbundet med deltagelse i realtidsbruttosystemer i betragtning af den stadig større udbredelse af sådanne systemer.
(2)
[D]et er tillige af største vigtighed at få mindsket risikoen ved at deltage i værdipapirafviklingssystemer, navnlig når der er en tæt forbindelse mellem sådanne systemer og betalingssystemer.
(3)
[D]ette direktiv skal medvirke til at få arrangementer for grænseoverskridende betalinger og værdipapirafvikling i Fællesskabet til at fungere problemløst og omkostningseffektivt, hvorved den frie bevægelighed for kapital i det indre marked styrkes; […]
(4)
[M]edlemsstaternes love bør tage sigte på at minimere den forstyrrelse af et system, som en insolvensbehandling mod en af systemets deltagere fører med sig.«
Direktivets artikel 1 har følgende ordlyd:
»Bestemmelserne i dette direktiv gælder for:
a)
systemer som defineret i artikel 2, litra a), der er underlagt lovgivningen i en medlemsstat, og som opererer i en hvilken som helst valuta, i euro eller i forskellige valutaer, som det pågældende system omregner indbyrdes
b)
deltagere i et sådant system
c)
sikkerhed, der stilles i forbindelse med:
–
deltagelse i et sådant system, eller
–
transaktioner foretaget af medlemsstaternes centralbanker eller Den Europæiske Centralbank i deres egenskab af centralbank.«
Direktivets artikel 2 fastsætter:
»I dette direktiv forstås ved:
a)
»system«: et formelt arrangement
–
mellem tre eller flere deltagere, ikke indbefattet dette systems systemoperatør, et eventuelt afregningsfirma, en eventuel central medkontrahent, et eventuelt clearinginstitut eller en eventuel indirekte deltager, med fælles regler og standardiserede ordninger for clearing, gennem en central medkontrahent eller ikke, eller udførelse af overførselsordrer mellem deltagerne
–
som er underlagt lovgivningen i en medlemsstat valgt af deltagerne, idet deltagerne dog kun kan vælge lovgivningen i en medlemsstat, hvor mindst en af dem har sit hovedkontor, og
–
som, med forbehold af andre, strengere generelle vilkår, der måtte være fastsat i den nationale lovgivning, er betegnet som et system og anmeldt til Kommissionen af den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, efter at den pågældende medlemsstat har sikret sig, at systemets regler er fyldestgørende.
[…]
b)
»institut«:
–
et kreditinstitut som defineret i artikel 4, nr. 1), i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (
EUT 2006, L 177, s. 1
)], herunder de institutter, der er opført på listen i artikel 2 i nævnte direktiv
–
et investeringsselskab som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF (
EUT 2004, L 145, s. 1
)], bortset fra de institutter, der er opført på listen i artikel 2, stk. 1, i nævnte direktiv
–
offentlige myndigheder og offentligt garanterede foretagender, eller
–
ethvert foretagende, der har sit hovedkontor uden for [Unionen], og som varetager samme opgaver som EF-kreditinstitutter eller EF-investeringsselskaber som defineret i første og andet led,
når disse deltager i et system og har ansvar for at indfri de finansielle forpligtelser, der følger af overførselsordrer inden for det pågældende system.
[…]
c)
»central medkontrahent«: en enhed, der er mellemled mellem institutterne i et system, og som handler som disse institutters enemedkontrahent med hensyn til deres overførselsordrer
d)
»afregningsfirma«: en enhed, som stiller afregningskonti til rådighed for institutter og/eller en central medkontrahent, der deltager i systemer til anvendelse ved afregning af overførselsordrer inden for sådanne systemer, og som eventuelt yder kredit til disse institutter og/eller centrale medkontrahenter i afregningsøjemed
e)
»clearinginstitut«: en enhed, der er ansvarlig for beregningen af institutters, en eventuel central medkontrahents og/eller et eventuelt afregningsfirmas nettoposition
f)
»deltager«: et institut, en central medkontrahent, et afregningsfirma[,] et clearinginstitut eller en systemoperatør
Systemets regler kan fastsætte, at samme deltager kan handle som central medkontrahent, afregningsfirma eller clearinginstitut eller kan udføre en del af eller alle disse opgaver.
En medlemsstat kan beslutte, at en indirekte deltager ved anvendelsen af dette direktiv kan betragtes som deltager, hvis den systembetingede risiko berettiger dertil. Betragtes en indirekte deltager som deltager på grund af den systembetingede risiko, begrænser det ikke ansvaret for den deltager, gennem hvilken den indirekte deltager sender overførselsordrer gennem systemet.
g)
»indirekte deltager«: et institut, en central medkontrahent, et afregningsfirma, et clearinginstitut eller en systemoperatør, som har indgået en aftale med en deltager i et system, der udfører overførselsordrer, hvorved den indirekte deltager bliver i stand til at sende overførselsordrer gennem systemet, forudsat at den indirekte deltager er kendt af systemoperatøren.
[…]
i)
»overførselsordre«:
–
en instruks fra en deltager om at stille et pengebeløb til rådighed for en modtager ved en postering på et kreditinstituts, en centralbanks, en central medkontrahents eller et afregningsfirmas konto, eller en instruks, som indebærer overtagelse eller indfrielse af en betalingsforpligtelse som defineret i systemets regler, eller
–
en instruks fra en deltager om at overføre ejendomsretten eller andre rettigheder til et eller flere værdipapirer ved notering i et register eller på anden vis
[…]
p)
»systemoperatør«: den enhed eller de enheder, som har det retlige ansvar for driften af et system. En systemoperatør kan også handle som afregningsfirma, central medkontrahent eller clearinginstitut.«
Samme direktivs artikel 3 bestemmer:
»1.   Overførselsordrer og netting har retsvirkning og er bindende for tredjeparter, selv i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager, såfremt overførselsordrerne var indgået i systemet inden tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning, jf. artikel 6, stk. 1. Dette gælder selv i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager (i det pågældende system eller i et interoperabelt system) eller mod systemoperatøren af et interoperabelt system, der ikke er deltager.
[…]
3.   Tidspunktet for, hvornår en overførselsordre er indgået i et system, fastsættes i det pågældende systems regler. Hvis den nationale lovgivning, som systemet er underlagt, indeholder bestemmelser om, hvornår en overførselsordre er indgået, skal det pågældende systems regler være i overensstemmelse med sådanne bestemmelser.
[…]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Den 17. november 2011 afgav Ķipars AI, som var indehaver af en almindelig løbende konto i Latvijas Krājbanka, en ordre til denne bank om at overføre hele det disponible beløb på denne konto til en anden konto, som selskabet havde i en anden bank. Denne ordre indgik i Latvijas Krājbankas interne afviklingssystem, og beløbet blev debiteret Ķipars AI’s løbende konto og registreret på en mellemliggende konto i Latvijas Krājbanka med henblik på overførslen. Betalingsordren blev imidlertid ikke afsluttet, da Finanšu un kapitāla tirgus komisija (finans- og kapitalmarkedsudvalg, Letland) nogle timer senere nedlagde forbud mod, at Latvijas Krājbanka udførte transaktioner vedrørende beløb på over 100000 EUR, og banken efterfølgende blev erklæret insolvent. KPMG Baltics blev udpeget til kurator for Latvijas Krājbanka.
Da retten i første instans og appelretten gav Ķipars AI medhold i det søgsmål, som selskabet anlagde med henblik på gennemførelse af betalingsordren, iværksatte KPMG Baltics kassationsanke ved den forelæggende ret. I forbindelse med sidstnævnte sag har Ķipars AI navnlig påberåbt sig bestemmelserne i direktiv 98/26. Selv om den forelæggende ret i princippet er af den opfattelse, at dette direktiv ikke finder anvendelse i forholdet mellem private parter og kreditinstitutter, og følgelig ikke på den i hovedsagen omhandlede betalingsordre, er retten dog i tvivl på dette punkt, idet den finder, at begrebet »overførselsordre« som omhandlet i nævnte direktiv også kan omfatte en sådan betalingsordre, henset til karakteren af overførslen af midler.
Under disse omstændigheder har Augstākā tiesa (øverste domstol, Letland) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Omfatter udtrykket »overførselsordre« som omhandlet i [direktiv 98/26] en betalingsordre afgivet af en indskyder til et kreditinstitut med henblik på overførsel af midler til et andet kreditinstitut?
2)
Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, ønskes oplyst, om artikel 3, stk. 1, i [direktiv 98/26], der bestemmer, at »[o]verførselsordrer og netting har retsvirkning og er bindende for tredjeparter, selv i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager, såfremt overførselsordrerne var indgået i systemet inden tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning, jf. artikel 6, stk. 1. Dette gælder selv i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager (i det pågældende system eller i et interoperabelt system) eller mod systemoperatøren af et interoperabelt system, der ikke er deltager«, skal fortolkes således, at en ordre som den i det foreliggende tilfælde omhandlede kan anses for at være »indgået i systemet« og skulle gennemføres?«
Om Domstolens kompetence
KPMG Baltics og den lettiske regering har i det væsentlige anfægtet Domstolens kompetence til at besvare de præjudicielle spørgsmål med den begrundelse, at den i hovedsagen omhandlede betalingsordre ikke henhører under anvendelsesområdet for direktiv 98/26, og at tvisten i hovedsagen derfor ikke har nogen tilknytning til EU-retten.
I denne henseende skal det for det første bemærkes, at den forelæggende ret med sit første spørgsmål netop ønsker at få afgjort, om den i hovedsagen omhandlede betalingsordre er omfattet af begrebet »overførselsordre« som omhandlet i direktiv 98/26 og følgelig af direktivets anvendelsesområde. KPMG Baltics’ og den lettiske regerings argumentation om, at denne betalingsordre ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde, er således uadskilleligt forbundet med besvarelsen af det første materielle spørgsmål og har følgelig ingen indvirkning på Domstolens kompetence til at besvare dette spørgsmål (jf. analogt dom af 10.9.2015, Wojciechowski,
C-408/14
,
EU:C:2015:591
, præmis
, og af 26.9.2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (opsættende virkning af appelsager),
C-180/17
,
EU:C:2018:775
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Hvad for det andet angår det andet spørgsmål er dette kun forelagt for det tilfælde, at det første spørgsmål besvares bekræftende, dvs. for det tilfælde, at den i hovedsagen omhandlede betalingsordre er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 98/26. Under disse omstændigheder kan heller ikke det andet spørgsmål anses for at falde uden for Domstolens kompetence.
Domstolen har herefter kompetence til at besvare de forelagte spørgsmål.
Om de præjudicielle spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en betalingsordre som den i hovedsagen omhandlede, som er afgivet af en indehaver af en almindelig løbende konto til et kreditinstitut med henblik på overførsel af midler til et andet kreditinstitut, er omfattet af begrebet »overførselsordre« som omhandlet i direktiv 98/26 og følgelig af direktivets anvendelsesområde.
Som det fremgår af første til fjerde betragtning til dette direktiv, har direktivet til formål at mindske den systembetingede risiko og sikre stabiliteten i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer ved at minimere den forstyrrelse af et sådant system, som en insolvensbehandling mod en af systemets deltagere fører med sig.
Med henblik herpå bestemmer direktivet bl.a. i artikel 3, stk. 1, at overførselsordrer har retsvirkning og er bindende for tredjeparter, selv i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager, såfremt overførselsordrerne var indgået i systemet inden tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning.
I det foreliggende tilfælde blev den i hovedsagen omhandlede betalingsordre afgivet af Ķipars AI, som var indehaver af en almindelig løbende konto i Latvijas Krājbanka, til denne bank med henblik på overførsel af hele det disponible beløb på den løbende konto til en konto, som Ķipars AI havde i et andet kreditinstitut. Med henblik på at afgøre, om en sådan betalingsordre er omfattet af begrebet »overførselsordre« som omhandlet i direktiv 98/26 og dermed af direktivets anvendelsesområde, må der henvises til direktivets artikel 1 om dets anvendelsesområde og til definitionerne i dets artikel 2.
I denne henseende bemærkes, at i henhold til artikel 1 i direktiv 98/26 gælder direktivets bestemmelser for systemer som defineret i artikel 2, litra a), for deltagere i et sådant system og for sikkerhed, der stilles i forbindelse med deltagelse i et sådant system eller i forbindelse med transaktioner foretaget af medlemsstaternes centralbanker eller Den Europæiske Centralbank i deres egenskab af centralbank.
I direktivets artikel 2, litra a), defineres begrebet »system« i det væsentlige som et formelt arrangement mellem mindst tre deltagere med fælles regler og standardiserede ordninger for clearing eller udførelse af overførselsordrer mellem deltagerne.
Hvad angår begrebet »overførselsordre« fremgår det af artikel 2, litra a), b) og i), i direktiv 98/26, at dette alene vedrører instrukser, som medfører finansielle forpligtelser, og som inden for rammerne af et sådant system afgives af deltagere i systemet til andre deltagere, som skal udføre dem. Begrebet omfatter derimod ikke instrukser, som medfører finansielle forpligtelser, og som afgives af tredjeparter uden for et sådant system.
Denne betydning af begrebet »overførselsordre« understøttes af direktivets artikel 3, stk. 1, som betinger beskyttelsen af overførselsordrer i henhold til denne bestemmelse af, at de er »indgået i systemet«.
Denne betydning bekræftes desuden navnlig af den omstændighed, at direktivet, således som det fremgår af nærværende doms præmis 15, forfølger et nøje fastlagt og velafgrænset mål, som er at mindske den systembetingede risiko og sikre stabiliteten i de systemer, som direktivet omhandler, ved at minimere insolvensbehandlingers indvirkning på disse systemer. Så længe en instruks, som medfører finansielle forpligtelser, ikke er indgået i et sådant system fra en af systemets deltagere, skaber den manglende udførelse af instruksen som følge af en insolvensbehandling således ikke en systembetinget risiko og påvirker ikke systemets stabilitet. En udvidelse af beskyttelsen i henhold til direktivet af overførselsordrer udstedt af deltagere i de omhandlede systemer inden for disse til at omfatte instrukser, som medfører finansielle forpligtelser, og som afgives af tredjeparter uden for systemerne, ville følgelig gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det mål, som forfølges med direktiv 98/26.
Med henblik på at afgøre, om en betalingsordre som den i hovedsagen omhandlede er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 98/26, skal det således undersøges, om den kan anses for at være afgivet inden for rammerne af et system som defineret i direktivets artikel 2, litra a), af en af systemets deltagere.
Artikel 2, litra f), i direktiv 98/26 indeholder en udtømmende opregning af de enheder, som begrebet »deltager« omfatter. Disse kan være et »institut«, en »central medkontrahent«, et »afregningsfirma«, et »clearinginstitut« eller en »systemoperatør«. Disse enheder er defineret præcist i direktivets artikel 2, litra b)-e) og p).
Det følger imidlertid af definitionerne i sidstnævnte bestemmelser, således som de er gengivet i nærværende doms præmis 5, at en indehaver af en almindelig løbende konto som Ķipars AI ikke svarer til nogen af disse enheder. En sådan indehaver af en løbende konto er navnlig ikke omfattet af begrebet »institut«, som i overensstemmelse med direktivets artikel 2, litra b), udelukkende tager sigte på enheder, som kan have ansvar for at indfri de finansielle forpligtelser, der følger af overførselsordrer inden for et system, herunder navnlig kreditinstitutter og investeringsselskaber.
Artikel 2, litra f), tredje afsnit, i direktiv 98/26 giver ganske vist medlemsstaterne mulighed for at beslutte, at en indirekte deltager ved anvendelsen af direktivet kan betragtes som deltager, hvis den systembetingede risiko berettiger dertil. Det fremgår imidlertid ikke af de sagsakter, som Domstolen råder over, at Republikken Letland skulle have udnyttet denne mulighed. Under alle omstændigheder fremgår det af definitionen af begrebet »indirekte deltager« i direktivets artikel 2, litra g), at de enheder, som kan være omfattet af sidstnævnte begreb, er de samme som dem, der er omfattet af begrebet »deltager« som gengivet i nærværende doms præmis 24, idet forskellen mellem en deltager og en indirekte deltager ligger i, at førstnævnte er forbundet til systemet på en direkte måde, hvorimod sidstnævnte kun er det gennem et kontraktforhold med en deltager. Når en indehaver af en almindelig løbende konto som Ķipars AI imidlertid ikke svarer til nogen af disse enheder, kan den pågældende ikke betragtes som en indirekte deltager som omhandlet i direktivets artikel 2, litra f).
En betalingsordre, som er afgivet af en sådan indehaver af en almindelig løbende konto, kan således ikke anses for at være afgivet af en deltager i et system som omhandlet i artikel 2, litra a) og f), i direktiv 98/26. Det følger heraf, at en sådan betalingsordre, således som samtlige parter, der har afgivet indlæg for Domstolen, i øvrigt har anført, ikke er omfattet af begrebet »overførselsordre« som omhandlet i direktivet og følgelig heller ikke af dets anvendelsesområde.
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at en betalingsordre som den i hovedsagen omhandlede, som er afgivet af en indehaver af en almindelig løbende konto til et kreditinstitut med henblik på overførsel af midler til et andet kreditinstitut, ikke er omfattet af begrebet »overførselsordre« som omhandlet i direktiv 98/26 og følgelig heller ikke af dets anvendelsesområde.
Under hensyn til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:

En betalingsordre som den i hovedsagen omhandlede, som er afgivet af en indehaver af en almindelig løbende konto til et kreditinstitut med henblik på overførsel af midler til et andet kreditinstitut, er ikke omfattet af begrebet »overførselsordre« som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/44/EF af 6. maj 2009, og følgelig heller ikke af dette direktivs anvendelsesområde.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: lettisk.