CELEX: 62014TJ0586
Dumping
Hiina päritolu solaarklaasi import
Lõplik dumpinguvastane tollimaks
Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatus
Määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 2 lõike 7 punkt b ja punkti c kolmas taane
Varasemast mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunud märkimisväärsed moonutused
Maksusoodustused

Vaidluse taust ja vaidlustatud määrus
Hageja Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd on Hiinas asutatud äriühing, kes toodab ja ekspordib Euroopa Liitu solaarklaasi, mida käsitleb komisjoni 13. mai 2014. aasta rakendusmäärus (EL) nr 470/2014, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit solaarklaasi impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (
ELT L 142, lk 1
; edaspidi „vaidlustatud määrus“).
Kõik hageja aktsiad kuuluvad äriühingule Xinyi Solar (Hong Kong) Ltd (edaspidi „XSolarHK“), mille asukoht on Hongkong (Hiina) ja mis on noteeritud Hongkongi börsil.
Komisjon võttis 26. novembril 2013 vastu määruse (EÜ) nr 1205/2011, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit solaarklaasi impordi suhtes (
ELT L 316, lk 8
; edaspidi „ajutine määrus“).
Vaidlustatud määrusest nähtub, et ajutise määruse vastuvõtmise menetlus algatati 28. veebruaril 2013 kaebuse alusel, mis esitati tootjate nimel, kelle toodang moodustab üle 25% liidu solaarklaasi kogutoodangust (vaidlustatud määruse põhjendus 2).
Vaidlustatud määrusest nähtub samuti, et pärast selliste oluliste faktide ja kaalutluste avalikustamist, mille põhjal otsustati ajutine dumpinguvastane tollimaks kehtestada, (edaspidi „esialgsed järeldused“) esitas mitu huvitatud isikut kirjalikud esildised, milles nad väljendasid oma seisukohti esialgsete järelduste kohta (vaidlustatud määruse põhjendus 4).
Komisjon jätkas lõplike järelduste tegemiseks vajaliku teabe kogumist ja kontrollimist. Huvitatud isikute suulised ja kirjalikud märkused vaadati läbi ja vajaduse korral tehti esialgsetes järeldustes asjakohased muudatused (vaidlustatud määruse põhjendus 5).
Seejärel teavitas komisjon kõiki huvitatud isikuid olulistest faktidest ja kaalutlustest, mille põhjal kavatseti kehtestada Hiina päritolu solaarklaasi impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõuda lõplikult sisse ajutise tollimaksuga tagatud summad (edaspidi „lõplikud järeldused“). Huvitatud isikutele anti ka tähtaeg märkuste esitamiseks kõnealuste lõplike järelduste kohta (vaidlustatud määruse põhjendus 6).
Hageja esitas 21. mail 2013 taotluse turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse (edaspidi „turumajanduslik kohtlemine“) saamiseks ning esitas 6. juunil 2013 vastused komisjoni küsimustikule, mis puudutasid dumpingut.
Komisjoni kirjale, milles paluti esitada täiendavat teavet, vastas hageja 21. juunil 2013.
Turumajandusliku kohtlemise kohaldamise taotluse vormis hageja poolt edastatud teavet ja tema vastuseid komisjoni küsimustikule kontrolliti hageja Hiinas paiknevas asukohas ajavahemikus 21.–26. juuni 2013.
Komisjoni nõusolekul ja vastavalt viimase nõudmisele esitas hageja juuni lõpus ja juulis 2013 lisateavet.
Kirjas, mille komisjon 22. augustil 2013 hagejale saatis (edaspidi „komisjoni 22. augusti 2013. aasta kiri“), teatas ta viimasele, et tema hinnangul ei ole võimalik rahuldada hageja esitatud turumajandusliku kohtlemise kohaldamise taotlust ainuüksi põhjusel, et hageja ei vasta selle kohtlemise kohaldamise kolmandale tingimusele. Komisjon palus hagejal esitada oma märkused. Neli muud turumajandusliku kohtlemise kohaldamise tingimust loeti aga hageja osas täidetuks.
Komisjon märkis oma 22. augusti 2013. aasta kirjas järgmist:
Hageja esitas 1. septembril 2013 oma seisukohad ja komisjon vastas neile 13. septembri 2013. aasta lõplikus otsuses turumajandusliku kohtlemise kohaldamise taotluse kohta (edaspidi „komisjoni 13. septembri 2013. aasta kiri“), milles kinnitas hageja poolt esitatud turumajandusliku kohtlemise kohaldamise taotluse tagasilükkamist.
Komisjon märkis oma 13. septembri 2013. aasta kirjas järgmist:
Pärast esialgsete järelduste avalikustamist ja hiljem, pärast lõplike järelduste teatavakstegemist väitis hageja, et komisjon tegi tema esitatud turumajandusliku kohtlemise kohaldamise taotluse tagasilükkamisega vea. See argument oli esitatud juba esialgses etapis ja selle oli komisjon tagasi lükanud esialgse määruse põhjendustes 43 ja 47 (vaidlustatud määruse põhjendus 32).
Järelikult on ajutise määruse põhjendustes 34–47 esitatud järeldusi, et kõik turumajandusliku kohtlemise kohaldamise taotlused tuleb tagasi lükata, kinnitatud vaidlustatud määruses (vaidlustatud määruse põhjendus 34).
Vaidlustatud määruse põhjendused 34–47 on sõnastatud järgmiselt:
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas 7. augustil 2014 Üldkohtu kantseleisse hagi käesoleva asja algatamiseks.
Menetluse kirjaliku osa raames esitas komisjon Üldkohtu 2. mai 1991. aasta kodukorra artikli 64 alusel Üldkohtule oma vasturepliigis taotluse võtta menetlust korraldav meede, millega kohustatakse hagejat tõendama, et ta on saanud repliigile lisatud dokumendi adressaadilt nõusoleku selle dokumendi esitamiseks, kuna sellise nõusoleku puudumise korral tuleb see dokument, mis on seotud kaitseõiguste rikkumist käsitleva neljanda väitega, kohtuasja toimikust kõrvaldada.
Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Üldkohus avada suulise menetluse.
Üldkohtu 2. mai 1991. aasta kodukorra artikli 64 kõike 2 punkti a alusel esitas Üldkohus pooltele küsimused, millele soovis saada kirjalikku vastust enne kohtuistungit.
Pooled vastasid nendele küsimustele ettenähtud tähtaja jooksul.
Üldkohtu kantseleile 8. septembril 2015 saadetud kirjaga esitas hageja Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõike 3 alusel koopia komisjoni 12. detsembri 1997. aasta teatisest Euroopa Parlamendile ja nõukogule, mis käsitleb endiste mitteturumajanduslike riikide kohtlemist dumpinguvastases menetluses ja ettepanekut nõukogu määruseks, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (KOM(97) 677 (lõplik)).
Samal päeval edastas Üldkohus komisjonile vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõikele 4 hageja poolt esitatud tõendi, teavitades komisjoni sellest, et viimane saab selle dokumendi kohta oma seisukoha esitada kohtuistungil.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suuliselt esitatud küsimustele kuulati ära 9. septembri 2015. aasta kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
—
tühistada vaidlustatud määrus teda puudutavas osas;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Tõendi hilinenud esitamine
Nagu on meelde tuletatud eespool punktis 24, esitas hageja dokumendi Üldkohtu kantseleile kohtuistungile eelneval päeval kui uue tõendi.
Kohtuistungil taotles komisjon Üldkohtult selle dokumendi toimikusse lisamata jätmist vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõikele 3.
Sellega seoses olgu meenutatud, et Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõike 3 kohaselt „[…] võivad kohtuasja pooled [erandkorras] esitada tõendeid või taotluse nende kogumiseks enne menetluse suulise osa lõppemist või enne Üldkohtu otsust lahendada kohtuasi ilma menetluse suulise osata, tingimusel et nende hiline esitamine on põhjendatud“.
Käesoleval juhul ei ole hageja esitanud ühtki tõendit, mis põhjendaks asjaomase dokumendi hilinenud esitamist.
Siiski ei pea liidu kohus – kuigi poolte määratletud vaidluse raames tuleb tal otsustada üksnes poolte nõuete üle – piirduma ainuüksi argumentidega, mille pooled on oma väidete põhjenduseks esitanud, kuna vastasel korral võib ta sattuda olukorda, kus ta on sunnitud oma otsuses tuginema vääradele õiguslikele kaalutlustele (vt kohtuotsus, 5.10.2009, komisjon vs. Roodhuijzen,
T‑58/08 P
, EKL,
EU:T:2009:385
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eriti juhul, kui poolte vahel on nagu käesolevas asjas vaidlus liidu õigusnormi tõlgendamise ja kohaldamise üle, peab liidu kohus vaidluse lahendamiseks kohaldama poolte esitatud faktiliste asjaolude suhtes asjakohaseid õigusnorme. Nimelt ei kuulu vastavalt põhimõttele
iura novit curia
seaduse mõtte kindlaksmääramine selle põhimõtte kohaldamisalasse, mis annab pooltele vabad käed vaidluse eseme määramiseks (vt kohtuotsus komisjon vs. Roodhuijzen, punkt
eespool,
EU:T:2009:385
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Asjaomase dokumendi puhul on aga tegemist ettevalmistava dokumendiga, mille eesmärk on muudatuste tegemine tol ajal kehtinud õiguslikku raamistikku, mis oli aluseks nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusele (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
EÜT L 343, lk 51
, edaspidi „algmäärus“). Seega võib dokument puudutada õiguslikke asjaolusid, millega kohus arvestab algmääruse artikli 7 lõike 7 punkti c tõlgendamisel eelkõige ajaloolisest aspektist lähtudes.
Seega tuleb tagasi lükata komisjoni taotlus jätta asjaomane dokument kohtuasja toimikusse lisamata.
Sisulised küsimused
Hageja esitab hagi põhjendamiseks neli väidet, millest esimene käsitleb algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande rikkumist ja mille kohaselt otsustas komisjon vaidlustatud määruses vääralt, et hageja tootmiskulusid ja finantsolukorda ei moonuta oluliselt endine mitteturumajanduslik süsteem selle sätte tähenduses.
Seoses sellega tuleb esmalt märkida, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a kohaselt määratakse erandina sama artikli lõigetes 1–6 ette nähtud normidest mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi puhul normaalväärtus üldjuhul kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel. Sätte eesmärk on vältida mitteturumajanduslikes riikides kehtivate hindade ja kulude arvessevõtmist, kuna seal ei ole need parameetrid turujõudude tavapärane tagajärg (vt kohtuotsus, 19.7.2012, nõukogu vs. Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
, EKL,
EU:C:2012:471
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Siiski määratakse algmääruse artikli lõike 7 punkti b kohaselt eelkõige Hiinast pärinevat importi käsitlevates dumpinguvastastes uurimistes normaalväärtus teatavate tootjate puhul kooskõlas algmääruse artikli 2 lõigetega 1–6, kui ühe või mitme uuritava tootja põhjendatud nõude alusel ning vastavalt sama lõike 7 punktis c sätestatud kriteeriumidele ja menetlustele on näidatud, et nimetatud tootja või tootjate puhul toimub samasuguse toote valmistamine ja müük turumajanduse tingimustes (vt selle kohta kohtuotsus nõukogu vs. Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, punkt
eespool,
EU:C:2012:471
, punkt
).
Algmäärusesse lisati artikli 2 lõike 7 punktid b ja c selle tõttu, et eelkõige Hiinas aset leidvad reformid on selle riigi majandust põhjalikult muutnud ning viinud turumajanduse tingimustes tegutsevate äriühingute tekkeni, nii et selles riigis ei valitse enam majandusolud, mis tingisid võrdlusriigi meetodi süstemaatilise kasutamise (kohtuotsus nõukogu
vs
. Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, punkt 38 eespool, punkt 68).
Kuna aga nendele reformidele vaatamata ei kujuta Hiina endast endiselt turumajanduslikku riiki, mille ekspordile kohalduksid automaatselt algmääruse artikli 2 lõigetes 1–6 kehtestatud tingimused, peab sama artikli lõike 7 punkti c alusel iga tootja, kes soovib, et neid reegleid tema suhtes kohaldataks, esitama viimati nimetatud sättes täpsustatud piisavad tõendid, et ta tegutseb turumajanduse tingimustes (kohtuotsus nõukogu
vs
. Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, punkt 38 eespool, punkt 69).
Seoses sellega on oluline rõhutada, et tõendamiskoormis lasub tootjal, kes taotleb turumajandusliku kohtlemise kohaldamist algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti b alusel. Nimetatud lõike 7 punkti c esimene lõik näeb ette, et sellise tootja esitatud taotlus peab sisaldama viimati nimetatud sättes osutatud piisavat tõendusmaterjali selle kohta, et ta tegutseb turumajanduse tingimustes. Järelikult ei pea liidu institutsioonid tõendama, et tootja ei vasta kõnealuse kohtlemise kohaldamiseks seatud tingimustele (kohtuotsus, 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) jt. vs. nõukogu,
C‑249/10‑P
, EKL,
EU:C:2012:53
, punkt
)
Seevastu peavad nõukogu ja komisjon hindama, kas asjaomase tootja esitatud tõendid on piisavad näitamaks, et artikli 2 lõike 7 punktis c esitatud kriteeriumid on täidetud, nii et tema suhtes saab kohaldada turumajanduslikku kohtlemist, ja liidu kohus peab kontrollima, kas sellisel hindamisel ei ole tehtud ilmset hindamisviga (kohtuotsus, 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) jt. vs. nõukogu,
C‑249/10‑P
, EKL,
EU:C:2012:53
, punkt
).
Käesoleval juhul selgub komisjoni 22. augusti 2013. aasta kirjast, mis on kokku võetud eespool punktis 13, komisjoni 13. septembri 2013. aasta kirjast, mis on kokku võetud eespool punktis 15, ning ajutise määruse põhjendustest 34–47, mis on kokku võetud eespool punktis 18 ja millele kõigile viitab vaidlustatud määruse põhjenduse 34, mille sisu on kokku võetud eespool punktis 17, et komisjon keeldus hageja suhtes turumajandusliku kohtlemise kohaldamisest üksnes selle tõttu, et viimane ei tõendanud, et vastab algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmandas taandes ette nähtud kriteeriumile.
Selle sätte kohaselt peab tootja esitama piisavad tõendid selle kohta, et ta tegutseb turumajanduse tingimustes, mis tähendab, et „[tema] tootmiskulusid ja finantsseisundit ei moonuta oluliselt endine mitteturumajanduslik süsteem eelkõige varade amortisatsiooni, muude mahakandmiste, vahetuskaubanduse ja võlgade hüvitamiseks tehtavate maksete näol“.
Sõltumata varade amortisatsioonist, muudest mahakandmistest, vahetuskaubandusest ja võlgade hüvitamiseks tehtavatest maksetest, millele algmäärus kasutatud määrsõna „eelkõige“ arvestades viitab kui näidisjuhtudele ning mis igal juhul ei ole käesoleva asja puhul asjakohased, kehtestab see säte kahest kumulatiivsest osast koosneva tingimuse, mis eeldab ühelt poolt tootmiskulude ja finantsseisundi olulise moonutamise tõika ja teiselt poolt asjaolu, et selle moonutus on üle kandunud endisest mitteturumajanduslikust süsteemist.
Käesolevas kohtuasjas heidab hageja komisjonile ette vaidlustatud määruse õigusvastasust, olles eelkõige seisukohal, et hagejale antud maksusoodustused kujutavad endast mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunud moonutusi algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande tähenduses.
Selles küsimuses väidab hageja sisuliselt, et sõnastus „üle kandunud“ viitab varem eksisteerinud teguri jätkuvale esinemisele, nagu ilmneb asjaomase liidu õigusnormistiku arengust, ja et asjaomaseid soodustusi ei saa käsitada sellise süsteemi osana, milles kaubavahetuses kehtib täielik või peaaegu täielik monopol ja mille puhul siseturu hinnad määrab riik, see tähendab tegemist on riikliku kaubavahetusega maaga.
Vastupidi, asjaomastel maksusoodustustel puudub hageja väitel igasugune seos tsentraliseeritud ja plaanil põhineva majandussüsteemiga, sest väga paljudes turumajandustes on maksusoodustused tavapärane vahend välisinvesteeringute ligimeelitamiseks ja teatava tegevuse edendamiseks. See kehtib ka liidu puhul, eelkõige arvestades komisjoni tegevust finantsstiimulite andmisel abikavade valdkonnas, nii et komisjon on teinud ilmse hindamisvea, otsustades 13. septembri 2013. aasta kirjas, et tulu maksustamise kord, mis annab eeliseid üksnes teatavatele äriühingutele ja teatavatele majandussektoritele, mida valitsus peab strateegiliselt tähtsaks, tähendab, et see maksustamiskord ei ole turumajanduslik, vaid lähtub endiselt otseselt riiklikust planeerimisest.
Mis puutub maksusoodustuste korda välisinvesteeringutel põhinevate ettevõtete jaoks, siis väidab hageja, et Hiina soovib välisinvesteeringuid ja -kapitali ligi meelitada, mis on täiesti õiguspärane eesmärk, mis on omane kõigile maailma maadele, nende hulgas enamikule liidu liikmesriikidele ning eelkõige Iirimaale, Madalmaadele ja Belgiale.
Komisjoni sõnul rajanevad hageja argumendid algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande puhtalt sõnasõnalisele tõlgendusele, nagu oleks tegemist klausliga, mis välistab kõik varasemast süsteemist pärinevad üksikasjad, kuigi selle sätte eesmärk on diferentseeritud lähenemisviisi abil arvestada Hiina üleminekuga turumajandusele.
Komisjon väidab kõigepealt, et Hiina valitsus annab kõrgtehnoloogia ettevõtetele õiguse ettevõte tulumaksu vähendatud määra –25% asemel 15% – kasutamiseks kaalutlusõigust kasutades, kui valitsus on kohustatud arvesse võtma Hiinas kehtivat 12. viisaastakuplaani, milles päikesest saadav elektrienergia on määratletud areneva strateegilise sektorina, ning see vähendatud maksumäär kehtestati selleks, et rakendada keskpika ja pika ajavahemiku (2006–2020) riiklikku teadus- ja tehnikaarenguplaani, nii et komisjon sai põhjendatult võtta seisukoha, et see maksusoodustus on üle kandunud varasemast mitteturumajanduslikust süsteemist.
Sama kehtib komisjoni sõnul ka välisinvesteeringutel põhinevate äriühingute puhul kohaldatava vähendatud maksumäära suhtes.
Järgmiseks väidab komisjon asjaomases kahte tegurit hõlmavas kontekstis, et ei rajanud oma analüüsi pelgalt asjaolule, et hageja sai mitmeid maksusoodustusi, vaid pigem vaieldamatule tõigale, et selline sooduskohtlemine tulenes hageja määratlemisest kõrgtehnoloogia ja uute tehnoloogiate sektorisse kuuluva äriühinguna ning välisinvesteeringutel põhineva äriühinguna.
Hiina avaliku võimu antav abi ei väljenda komisjoni arvates horisontaalset poliitikat, mille eesmärk on keskkonna olukorra parandamine, regionaalarengu soodustamine või mis tahes muu avaliku huvi edendamine turumajanduse kontekstis, vaid on pigem „mitteturumajandusliku süsteemi kehastus“.
Lisaks on komisjoni arvates täiesti vale hageja viide liikmesriikide maksupoliitikale, sest vaatamata sellele, et teatavad liikmesriigid annavad teatava tegevuse osas maksusoodustusi, ei hõlma need soodustused kunagi asjaomaste äriühingute kogu tulu ja neid ei anta ainuüksi selle tõttu, et tegemist on välisinvesteeringutega.
Lõpuks toob komisjon esile, et mis puutub ettevõtte tulumaksu vähendamisse kõrgtehnoloogia ja uue tehnoloogia sektori äriühingute jaoks, siis ei tuginenud ta asjaolule, et see meede on seotud Hiinas kehtestatud viisaastakuplaanidega, kui järeldas, et hageja ei ole täitnud tal seoses turumajandusliku kohtlemise kohaldamise kolmanda kriteeriumiga olevat tõendamiskoormist. Siiski oli asjaolu, et meede tulenes viisastakuplaanidest – koostoimes muude asjaoludega, nagu Hiina määratlus mitteturumajandusliku riigina, hageja kuulumine soodustatud sektorisse, asjaomaste maksustamiskordade olemus ja ulatus ning vastupidisele osutavate tõendite puudumine –, komisjoni jaoks asjakohane alus järeldusele, et need maksustamiskorrad tingisid oma olemuselt tõttu moonutusi.
Komisjoni väitel eirab hageja seda olulist erinevust, mis on teatava tegevuse toetamise ja sellisesse sektorisse, mida riik on otsustanud eelistada kõigile teistele sektoritele, kuuluva äriühingu kogu tegevuse toetamise vahel. Ent sooduskohtlemine maksustamisel, mida hagejale võimaldatakse, kuulub viimati mainitud kategooriasse, mitte turumajanduses võetavate meetmete hulka.
Sellega seoses tuleb meenutada, et liidu institutsioonidel on ühise kaubanduspoliitika ja iseäranis kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad uurima peavad. Kohtulik kontroll sellise hinnangu üle peab niisiis piirduma sellega, et kontrollitakse menetlusnormidest kinnipidamist, vaidlustatud valiku tegemise aluseks olevate asjaolude sisulist õigsust, ilmsete vigade puudumist nende faktiliste asjaolude hindamisel ja võimu kuritarvitamise puudumist. Sama kehtib ka asjaomases riigis valitseva õigusliku ja poliitilise olukorra puhul, millele liidu institutsioonid peavad hinnangu andma, et teha kindlaks, kas eksportija tegutseb turumajanduse tingimustes ja ilma märkimisväärse riigipoolse sekkumiseta, mistõttu tema suhtes võib kohaldada turumajanduslikku kohtlemist. Siiski on nii, et kuigi kaubanduse kaitsemeetmete ja eelkõige dumpinguvastaste meetmete valdkonnas ei saa liidu kohus sekkuda liidu ametivõimude pädevusse jäetud hindamisse – välja arvatud ilmse hindamisvea või võimu kuritarvitamise korral –, on tal sellegipoolest kohustus kindlaks teha, kas institutsioonid võtsid arvesse kõiki tähtsust omavaid asjaolusid ja hindasid toimikus olevaid tõendeid nõutud hoolsusega (vt kohtuotsus, 18.9.2012, Since Hardware (Guangzhou) vs. nõukogu,
T‑156/11
, EKL,
EU:T:2012:431
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seoses sellega, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktid b ja c on oma laadilt erandid, on kohus varem otsustanud, et kitsa tõlgenduse nõudega ei saa põhjendada, et institutsioonid tõlgendavad ja kohaldavad seda sätet viisil, mis on selle sõnastuse ja eesmärgiga vastuolus (kohtuotsus, nõukogu vs. Conseil Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, punkt
eespool,
EU:C:2012:471
, punkt
).
Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et Üldkohus peab hagi esimesele väitele antava hinnangu raames lahendama küsimuse, kas komisjon on – nagu väidab hageja – teinud ilmse hindamisvea, lükates tagasi hageja argumendid, mis esitati tõendamaks, et hageja tootmiskulusid ja finantsolukorda ei moonuta endine mitteturumajanduslik süsteem, selleks et tema suhtes kohaldataks turumajanduslikku kohtlemist vaatamata tema suhtes kohaldatavatele asjaomastele maksustamiskordadele.
Selles küsimuses tuleb tõdeda, et komisjoni hinnang on ilmselgelt vale.
Nimelt tuleb märkida, et mitteturumajanduslikust süsteemist üle kanduvad soodustused algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande tähenduses ei saa hõlmata mis tahes soodustust, mille annavad pädevad Hiina ametivõimud; vastasel korral satuks ohtu selles sättes mainitud näidete kasulik mõju ja näitlik ulatus.
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande sõnastusest nähtub, et ettevõtete finantsolukorra moonutused peavad olema üle kandunud endisest mitteturumajanduslikust süsteemist. Algmääruse eri keeleversioonid kinnitavad, et väljend „ei moonuta oluliselt“ ‐ [„induit“ prantsuse keeles], „carried over“ inglise keeles, „infolge“ saksa keeles, „voortvloeien“ hollandi keeles ja „derivanti“ itaalia keeles ‐ tähendab, et asjaomased moonutused peavad tulenema endisest mitteturumajanduslikust süsteemist või olema sellest tingitud. Seega ei saa soodustused, mis on väidetavate moonutuste allikas, tähendada mis tahes soodustust, mille annavad pädevad Hiina ametivõimud, vaid ainult seda soodustust, mis üle kandunud endisest mitteturumajanduslikust süsteemist.
Ent asjaomaseid maksusoodustusi ei saa käsitada endisest mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandununa selles mõttes, et need on selle tulemus või tagajärg.
Nimelt on üldteada, et turumajanduslikud riigid annavad samuti ettevõtjatele maksusoodustusi maksuvabastuse kujul teatavaks ajavahemikuks või vähendatud maksumäära vormis, nagu nähtub muu hulgas ka Euroopa Kohtu praktikast riigiabi valdkonnas, eelkõige 29. jaanuari 1998. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Itaalia (
C‑280/95
, EKL,
EU:C:1998:28
, punkt
), 21. märtsi 2002. aasta kohtuotsusest Hispaania vs. komisjon (
C‑36/00
, EKL,
EU:C:2002:196
, punkt
) või 28. juuli 2011. aasta kohtuotsusest Diputación Foral de Vizcaya jt vs. komisjon (
C‑471/09 P – C‑473/09 P
,
EU:C:2011:521
, punkt
).
Komisjoni argumendid, mis puudutavad nende maksustamiskordade erandlikkust ja ebakindlat õiguspärasust seoses liidu õigusega, ei kummuta asjaolu, et on olemas kõne all olevatega sarnaseid maksustamiskordi, sest turumajanduse raames on kehtestatud samaväärseid maksustamiskordi. Kuigi maksusoodustused – nagu alandatud maksumäär –, mis eeldavad riigi sekkumist, võivad ajendada ettevõtjaid käituma teistmoodi kui turumajanduse puhul esinevate jõudude korral, tuleb tõdeda, et need meetmed eksisteerivad ka turumajanduslikes riikides. Seega ei piisa nende meetmete kui selliste olemasolust selleks, et määratleda need mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunutena.
Seda hinnangut ei kummuta argumendid, mille komisjon menetlusdokumentides ja kohtuistungil esitas.
Kõigepealt on argumendi puhul, mis tugineb väidetavale kaudsele seosele kõnealuste maksusoodustuste ja Hiinas rakendatud mitmesuguste plaanide vahel, tegemist ülemäära formaalse lähenemisega, sest nende plaanide jätkuv kasutamine ei tähenda tingimata, et need korrad on üle kandunud Hiina endisest mitteturumajanduslikust süsteemist, kui just ei arvata, et kõik Hiinas võetud meetmed, mis on seostatavad plaaniga, on üle kandunud selle riigi endisest mitteturumajanduslikust süsteemist – see seisukoht aga jätaks algmääruse artikli 2 lõike 7 punktid b ja c ilma igasugusest kasulikust mõjust.
Järgmiseks, et tagasi lükata komisjoni argument, et asjaomased maksusoodustused ei ole horisontaalsed ja et väidetavalt antakse neid kaalutlusõigust kasutades, piisab viitest kohtuistungil esitatud hageja selgele väitele, et neid soodustusi ei anna pädevad ametiasutused oma kaalutlusõigust kasutades, vaid ainult siis, kui on täidetud selleks nõutavad objektiivsed tingimused – nimelt äriühingu kuulumine kõrgtehnoloogia sektorisse või tema kapitali põhinemine välisinvesteeringutel.
Igal juhul nähtub seaduse Corporate income tax law of the Peoples’s Republic of China (Hiina Rahvavabariigi seadus ettevõtte tulumaksu kohta) artiklist 28 ja selle seaduse rakenduseeskirja artiklist 93, et kõrgtehnoloogia sektorisse kuuluvale äriühingule – mida hageja on ja millist asjaolu komisjon ei vaidlusta – antakse maksusoodustusi ainult siis, kui on täidetud teatavad objektiivsed tingimused: nimelt peab asjaomane äriühing tegutsema uue kõrgelt arenenud tehnoloogia sektoris, talle peavad kuuluma intellektuaalomandi õigused, tema tooted ja teenused peavad kuuluma riigi poolt konkreetselt toetatava kõrgtehnoloogia valdkonda, tema teadus- ja arendustegevuse kulud peavad moodustama teatava protsendi kogukuludest, neist toodetest või teenustest saadav tulu peab moodustama teatava protsendi äriühingu kogutulust ning tehniliste töötajate arv peab moodustama teatava protsendi äriühingu töötajate koguarvust.
Samuti nähtub seaduse Corporate income tax law of the Peoples’s Republic of China artiklist 27 ja selle seaduse rakenduseeskirja artiklist 88, et välisinvestoritele kuuluva kapitaliga äriühingule – mida hageja on ja millist asjaolu komisjon ei vaidlusta – antakse maksusoodustusi ainult siis, kui on täidetud teatavad objektiivsed tingimused: nimelt peab asjaomane ettevõtja osalema energiavaldkonna või veeressursside säilitamise keskkonnakaitseprojektides, nagu tehnoloogiline innovatsioon energia säästmiseks ja teatavate heidete vähendamine.
Seega anti hagejale asjaomased maksusoodustused teatavasse äriühingute kategooriasse kuulumise tõttu ning mitte isiklikult ning kaalutlusõigust kasutades, mida komisjon kohtuistungil ka möönis.
Selles osas ei saa nõustuda komisjoni väitega, et asjaomastel maksustamiskordadel puudub õiguspärane eesmärk, nagu keskkonna, rahvatervise või regionaalarengu kaitse.
Nimelt on vaieldamatu, et teatavate konkreetse riigi jaoks strateegiliseks peetavate tegevusvaldkondade nagu kõrgtehnoloogia toetamine on turumajanduse kontekstis õiguspärane eesmärk, sõltumata sellest, kas asjaomased meetmed on õiguspärased eelkõige liidu riigiabi reguleerivate õigusaktide seisukohalt.
Ka ei saa välisinvesteeringute ligimeelitamise eesmärki pidada endisest mitteturumajanduslikust süsteemist üle kandunuks, kuna esiteks taotlevad seda eesmärki mitu turumajanduslikku riiki ja kuna teiseks on see eesmärk vähemalt teoorias vastand majanduse korraldusele, mis põhineb tsentraliseeritud plaanist tulenevaid tootmiseesmärke täitvate ettevõtete olemisel kollektiivses või riigi omandis ja mis iseloomustab mitteturumajanduslikku süsteemi.
Lõpetuseks ei saa nõustuda komisjoni argumendiga, et asjaomased maksusoodustused ei mõjutanud ainult taotletava eesmärgiga otseselt seotud kulusid, vaid mõjutasid hageja kogu finantstulemust ning seega tema majanduslikku olukorda tervikuna.
Isegi kui see argument lugeda põhjendatuks, saab selle nimelt esitada üksnes seoses hageja tootmiskulude ja finantsseisundi moonutuste olulisusega algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmanda taande tähenduses, kuid mitte selleks, et käsitada seda moonutust selle sama sätte tähenduses endisest mitteturumajanduslikust süsteemist – käesoleval juhul Hiina omast – üle kandununa.
Järelikult tuleb tuvastada, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea, otsustades vaatamata hageja poolt esitatud asjakohastele tõenditele, et hageja tootmiskulusid ja finantsseisundit on moonutanud endine mitteturumajanduslik süsteem, keeldumaks sellele tuginedes turumajandusliku kohtlemise kohaldamisest hageja suhtes.
Seega tuleb vaidlustatud määrus hagejat puudutavas osas tühistada, ilma et oleks vaja uurida hagi toetuseks esitatud kolme muud väidet ja ilma, et oleks vaja otsustada komisjoni taotluse üle võtta menetlust korraldav meede, sest see taotlus on seotud ainuüksi neljanda väite uurimisega.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja mõista komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda),
otsustab:

1.
Tühistada komisjoni 13. mai 2014. aasta rakendusmäärus (EL) nr 470/2014, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit solaarklaasi impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd–d puudutavas osas.

2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.

Prek
Labucka
Kreuschitz
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 16. märtsil 2016 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)   Kohtumenetluse keel: inglise.