CELEX: 62018CJ0239
Predhodno odločanje
Žlahtniteljske pravice
Uredba (ES) št. 2100/94
Odstopanje iz člena 14
Uredba (ES) št. 1768/95
Člen 11(1) in (2)
Zahteve po informacijah
Informacije, ki jih zagotovijo uradni organi
Zahteva po informacijah o dejanski uporabi materiala dejanskih vrst ali sort
Vsebina zahteve

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11(1) in (2) Uredbe Komisije (ES) št. 1768/95 z dne 24. julija 1995 o izvajanju pravil o kmetijski izjemi, predvideni v členu 14(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 18, str. 63).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (v nadaljevanju: STV) in Freistaat Thüringen (dežela Turingija, Nemčija), ker je zadnjenavedena zavrnila posredovanje informacij, ki jih je mogoče pridobiti iz podatkovne zbirke, sestavljene iz podatkov, ki jih posredujejo kmetje v okviru vlog za subvencije, ki se plačujejo iz evropskih kmetijskih skladov.
Pravni okvir
Osnovna uredba
V sedemnajsti in osemnajsti uvodni izjavi Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 16, str. 390, v nadaljevanju: osnovna uredba) je navedeno:
„ker je treba ob uresničevanju žlahtniteljskih pravic v Skupnosti upoštevati omejitve iz določb, sprejetih v javnem interesu;
ker to vključuje tudi zaščito kmetijske pridelave; ker je v ta namen treba dovoliti kmetom, da pridelke pod nekaterimi pogoji lahko uporabljajo za razmnoževanje“.
Člen 5 te uredbe z naslovom „Predmet žlahtniteljskih pravic v Skupnosti“ v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Predmet žlahtniteljskih pravic v Skupnosti so lahko sorte vseh botaničnih rodov in vrst in med drugim tudi križanci med rodovi ali vrstami.
2.   Za namene te uredbe pomeni ‚sorta‘ skupino rastlin v okviru ene same botanične razvrstitve najnižjega znanega ranga […].“
Člen 13 navedene uredbe, naslovljen „Pravice imetnika žlahtniteljske pravice v Skupnosti in prepovedana dejanja“, v odstavku 2 določa:
„1.   Žlahtniteljska pravica v Skupnosti velja tako, da je imetnik ali imetniki žlahtniteljske pravice v Skupnosti, v nadaljnjem besedilu ‚imetnik‘, upravičen do opravljanja dejanj iz odstavka 2.
2.   Ne glede na določbe členov 15 in 16 je potrebna odobritev imetnika za naslednja dejanja, ki zadevajo sestavine sorte ali pridelan material zavarovane sorte […]:
(a)
pridelovanje ali razmnoževanje (povečevanje);
(b)
priprava na razmnoževanje;
(c)
ponujanje v prodajo;
(d)
prodajanje ali druge oblike trženja;
(e)
izvažanje iz [Evropske unije];
(f)
uvažanje v [Unijo];
(g)
skladiščenje za katere koli namene pod (a) do (f).
Imetnik lahko svojo odobritev pogojuje in omejuje.“
Člen 14 iste uredbe, naslovljen „Odstop od žlahtniteljske pravice v Skupnosti“, določa:
„1.   Ne glede na člen 13(2) in za namene zaščite kmetijske pridelave smejo kmetje za razmnoževanje na polju na svojem posestvu uporabljati svoje pridelke, pridobljene na svojem posestvu s sajenjem materiala sorte zavarovane z žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, ki ni hibridna ali sintetična sorta.
2.   Določbe odstavka 1 se uporabljajo le za kmetijske rastline:
[…]
(b)
žit:
Avena sativa
– navadni oves
Hordeum vulgare L
. – navadni ječmen
Oryza sativa L
. – riž
Phalaris canariensis L
. – kanarska čužka
Secale cereale L
. – rž
X Triticosecale Wittm
. – tritikala
Triticium eastivum L. emend. Fiori in Paol
. – navadna pšenica
Triticum durum Desf
. – trda pšenica
Triticum spelta L
. – sevka (pira)
(c)
krompirja:
Solanum tuberosum – krompir
[…]
3.   Za uveljavitev odstopa iz odstavka 1 in za varovanje zakonitih interesov žlahtnitelja in kmeta bodo pred začetkom veljavnosti te uredbe in izvedbenih pravil [z izvedbenimi pravili] v skladu s členom 114 oblikovani pogoji, in sicer na osnovi naslednjih meril:
–
na ravni kmetovega posestva ni nobene količinske omejitve glede na potrebe posestva,
–
pridelek se lahko pripravi za sajenje, kar naredi kmet sam ali to zanj naredijo drugi kot storitev, […]
–
malim kmetom ni treba plačati imetniku nobenega nadomestila; med male kmete spadajo:
–
pri rastlinskih vrstah iz odstavka 2 tega člena, za katere velja Uredba Sveta (EGS) št. 1765/92 z dne 30. junija 1992 o vzpostavitvi pomožnega sistema za pridelovalce nekaterih poljščin [(
UL 1992, L 181, str. 12
)], tisti kmetje, ki ne pridelujejo rastlin na večji površini, kakor je potrebna za pridelavo 92 ton žit; za izračun površine se uporablja člen 8(2) prej navedene uredbe,
–
pri drugih rastlinskih vrstah iz odstavka 2 tega člena kmetje, ki izpolnjujejo ustrezna primerljiva merila,
–
drugi kmetje morajo plačati imetniku primerno nadomestilo, znatno nižje od zneska, ki se zaračuna za licenčno pridelavo semenskega materiala te sorte na istem območju; dejanska višina tega primernega nadomestila se lahko sčasoma spremeni z upoštevanjem, kolikor se uporablja odmik [odstopanje] [iz odstavka 1] glede zadevne sorte,
–
za nadzor nad upoštevanjem določb tega člena ali določb, sprejetih v skladu s tem členom, so odgovorni izključno imetniki; pri organiziranju tega nadzora se ne sme predpisati pomoč uradnih organov,
–
kmetje ali ponudniki storitev za pripravo materiala imetnikom na njihovo zahtevo priskrbijo ustrezne podatke; ustrezne podatke prav tako lahko priskrbijo uradni organi, ki nadzorujejo kmetijsko pridelavo, če so ti podatki pridobljeni med rednim opravljanjem nalog brez dodatnih stroškov. Kar zadeva osebne podatke, te določbe ne vplivajo na zakonodajo [Unije] in držav o varovanju posameznikov glede obdelave in prostega pretoka osebnih podatkov.“
Uredba št. 1768/95
V uvodnih izjavah od prve do pete Uredbe št. 1768/95 je navedeno:
„ker člen 14 temeljne uredbe predvideva odstopanje od žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, za namene zaščite kmetijske proizvodnje […];
ker so pogoji, ki veljajo za to odstopanje in za zaščito legitimnih interesov žlahtnitelja in kmeta, postavljeni v izvedbenih pravilih, na podlagi meril, ki jih določa člen 14(3) temeljne uredbe;
ker ta uredba vzpostavlja te pogoje tako, da podrobno določa dolžnosti kmetov, predelovalcev in imetnikov, ki izvirajo iz prej navedenih meril;
ker se te dolžnosti nanašajo predvsem na plačilo, s strani kmetov, primernega nadomestila imetniku za uporabo odstopanja, na prenesene informacije, na zaščito identitete pridelanega proizvoda, ki gre na predelavo in pride iz predelave, pa tudi na spremljanje tega, kako se upoštevajo določbe o odstopanju;
ker je nared tudi opredelitev ‚malih kmetov‘, ki imetniku ne plačujejo nadomestila za uporabo odstopanja, zlasti glede kmetov, ki pridelujejo nekatere krmne rastline in krompir“.
Člen 7 Uredbe št. 1768/95 se nanaša posebej na „male kmete“. V odstavku 5 določa:
„V primeru spora mora kmet, ki zatrjuje, da je ‚mali kmet‘, dokazati, da izpolnjuje zahteve za to kategorijo kmetov. […]“
Člena 8 in 9 Uredbe št. 1768/95 se nanašata na informacije, ki jih morajo zagotoviti kmetje in predelovalci. Odstavek 4 teh določb imetniku nalaga, da v zahtevi navede svoje ime in naslov ter sorto ali sorte, v zvezi s katerimi hoče podatke, pa tudi sklicevanje ali sklicevanja na zadevne pravice ali žlahtniteljske pravice Skupnosti.
Člen 11 Uredbe št. 1768/95, naslovljen „Informacije, ki jih zagotovijo uradni organi“, določa:
„1.   Zahteva po informacijah o dejanski uporabi materiala s sajenjem dejanskih vrst ali sort ali o rezultatih take uporabe, ki jo imetnik naslovi na uradni organ, mora biti v pisni obliki. V tej zahtevi imetnik navede svoje ime in naslov, sorto ali sorte, glede katerih želi pridobiti informacije[,] in vrsto informacije, ki jo išče. Za svoje kmetijsko gospodarstvo [imetništvo] predloži tudi dokaze.
2.   Uradni organ lahko, brez poseganja v določbe člena 12, zadrži zahtevane informacije samo, če
–
ni vpleten v nadzorovanje kmetijske pridelave, ali
–
če ne sme, v skladu s predpisi [Unije] ali predpisi držav članic, ki urejajo splošno prosto presojo glede dejavnosti uradnih organov, takih informacij priskrbeti imetnikom, ali
–
če po svoji presoji skladno z zakonodajo [Unije] ali zakonodajo držav članic, v skladu s katero so bile informacije zbrane, zadrži take informacije, ali
–
če zahtevane informacije niso ali niso več dosegljive, ali
–
če informacije niso dosegljive pri običajnem izvajanju nalog uradnega organa, ali
–
če so informacije dosegljive samo z dodatno obremenitvijo ali stroški, ali
–
če se informacije nanašajo na material, ki ne pripada imetnikovim sortam.
Zadevni uradni organi obvestijo Komisijo o načinu, po katerem izvajajo prosto presojo iz tretje alinee zgoraj.
3.   Pri zagotavljanju informacij uradni organ ne dela razlik med imetniki. Uradni organ lahko zahtevane informacije zagotovi tako, da ima imetnik na voljo kopije, narejene iz dokumentov, ki vsebujejo dodatne informacije za material, pripadajoč imetnikovim sortam, če se zagotovi, da je odstranjena kakršna koli možnost identifikacije posameznikov, ki so zaščiteni po določbah člena 12.
4.   Če se uradni organ odloči, da zadrži zahtevane informacije, o tem obvesti imetnika v pisni obliki in navede razlog za svojo odločitev.“
Člen 12 Uredbe št. 1768/95 se nanaša na zaščito posameznikov glede obdelave in prostega pretoka osebnih podatkov.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Družba STV zastopa semenska podjetja, ki imajo žlahtniteljske pravice v Skupnosti, in med drugim v imenu teh podjetij nadzira kmete v zvezi s sajenjem tako zavarovanih sort ter pri teh kmetih uveljavlja pravico do nadomestila, do katerega so upravičena navedena podjetja.
Dežela Turingija je odgovorna za nadzor nad sredstvi Unije v okviru upravljanja in spremljanja izdatkov iz Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP). Iz predložitvene odločbe je razvidno, da ta dežela za to vzdržuje podatkovno zbirko, imenovano InVeKoS (
Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem
, integrirani administrativni in kontrolni sistem), ki temelji na podatkih, ki jih posredujejo kmetje, ki zaprosijo za subvencije. Družba STV trdi, da so med temi podatki vrste, ki jih pridelujejo ti kmetje, in površine, na katerih se prideluje ta kultura.
Družba STV je z dopisom z dne 5. aprila 2016 od dežele Turingije na podlagi člena 11 Uredbe št. 1768/95 zahtevala posredovanje podatkov, ki so shranjeni v podatkovni zbirki InVeKoS. Ta zahteva je bila zavrnjena.
Družba STV je s tožbo z dne 23. decembra 2016 pri Landgericht Erfurt (deželno sodišče v Erfurtu, Nemčija) predlagala, naj se deželi Turingiji na podlagi člena 11(1) Uredbe št. 1768/95 naloži, naj ji posreduje te podatke, ki se shranjujejo v podatkovni zbirki InVeKoS:
–
imena in naslove kmetijskih gospodarstev;
–
kmetijske površine vseh gospodarstev v hektarjih in
–
površine, na katerih se pridelujeta žito in krompir, v hektarjih.
Navedeno sodišče je 17. avgusta 2017 na podlagi člena 11(2), druga in tretja alinea, v povezavi s členom 12 Uredbe št. 1768/95 ta predlog zavrnilo.
Družba STV je zoper to odločbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču.
Družba STV v zvezi s tem trdi, da bi bila lahko s temi informacijami, vsebovanimi v podatkovni zbirki InVeKoS, pojasnjena velikost dejanskih obdelovalnih površin kmetov in zato opredelitev teh kmetov kot „malih kmetov“ v smislu člena 14(3) osnovne uredbe. Pridobitev teh informacij naj bi ji tako omogočila, da teh informacij ne zahteva od zadnjenavedenih. Družba STV dodaja, da je deželi Turingiji pripravljena povrniti morebitne stroške, ki bi jih ta imela zaradi ugoditve njeni zahtevi.
Dežela Turingija odgovarja, da podatkovna zbirka InVeKoS ne vsebuje specifičnih podatkov o sortah, razen za konopljo ali hmelj. Ta dežela naj prav tako ne bi imela lastne zmožnosti programiranja za izvedbo posebne raziskave, ki jo zahteva obdelava zahtevanih podatkov, najem zunanjega izvajalca takšnih storitev pa naj bi povzročil stroške v višini 6000 EUR.
V teh okoliščinah je Thüringer Oberlandesgericht (višje deželno sodišče Turingije, Nemčija) prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je na podlagi člena 11(1) Uredbe št. 1768/95 na uradni organ mogoče nasloviti zahtevo po informacijah, ki se nanaša izključno na informacije o rastlinskih vrstah, ne da bi se s to zahtevo zahtevale hkrati tudi informacije o zavarovani sorti?
2.
Če je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je takšna zahteva po informacijah mogoča:
(a)
Ali gre za uradni organ, ki je vpleten v nadzorovanje kmetijske pridelave, v smislu člena 11(2), prva alinea, Uredbe št. 1768/95, če se organ ukvarja z nadzorom nad subvencioniranjem kmetov iz sredstev Unije in v tej zvezi hrani podatke o kmetih, ki zaprosijo za subvencijo, ki zajemajo tudi vrste rastlin?
(b)
Ali lahko uradni organ zadrži zahtevane informacije, če je posredovanje informacij povezano z obdelavo oziroma podrobnejšo opredelitvijo podatkov, ki jih ima, s strani tretje osebe, kar predstavlja strošek v višini okoli 6000 EUR? Ali je pri tem pomembno, če je vlagatelj zahteve pripravljen prevzeti nastale stroške?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11(1) Uredbe št. 1768/95 razlagati tako, da za imetnika določa možnost, da od uradnega organa zahteva informacije o uporabi materiala vrst, ne da bi bila v taki zahtevi natančno navedena dejansko zavarovana sorta, za katero se zahtevajo te informacije.
Najprej je treba spomniti, da se na podlagi člena 13(2) osnovne uredbe odobritev imetnika glede sestavine sorte ali pridelanega materiala zavarovane sorte med drugim zahteva za pridelavo ali razmnoževanje (povečevanje), pripravo na razmnoževanje, ponujanje v prodajo, prodajanje ali druge oblike trženja in skladiščenje za te namene.
Kot je Sodišče že opozorilo, so določbe člena 14 osnovne uredbe, ki so bile, tako kot izhaja iz njene sedemnajste in osemnajste uvodne izjave, sprejete v javnem interesu zaščite kmetijske pridelave, izjema od tega pravila (sodbi z dne 10. aprila 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, točka
, in z dne 14. oktobra 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, točka
).
Člen 14 te uredbe v zvezi s tem določa, da smejo kmetje za razmnoževanje na polju uporabljati pridelke, pridobljene na svojem posestvu, brez dovoljenja imetnika, če izpolnjujejo nekatere pogoje, ki se na podlagi nekaterih meril, ki so našteta v tem členu, določijo v izvedbeni uredbi.
Uredba št. 1768/1995 tako v skladu z uvodnimi izjavami od prve do pete na podlagi meril, ki jih določa člen 14(3) osnovne uredbe, določa pogoje za uveljavitev odstopanja od žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, ki je določeno v tem členu 14, za zaščito kmetijske pridelave ter legitimnih interesov žlahtnitelja in kmeta.
Med temi merili navedeni člen 14(3) v četrti alinei med drugim določa, da morajo z izjemo malih kmetov „drugi kmetje plačati imetniku primerno nadomestilo“, v šesti alinei pa, da „ustrezne podatke […] lahko priskrbijo uradni organi […]“.
Člen 11(1), prvi stavek, Uredbe (ES) št. 1768/95 v zvezi s tem za imetnika določa možnost, da na take uradne organe naslovi „[z]ahtevo po informacijah o dejanski uporabi materiala s sajenjem dejanskih vrst ali sort ali o rezultatih take uporabe“.
V obravnavanem primeru družba STV iz tega sklepa, da imajo imetniki pravico, da od uradnih organov zahtevajo posredovanje informacij o pridelavi kmetov, ki jih imajo, zlasti o kmetijskih površinah, namenjenih pridelovanju nekaterih vrst, saj so te informacije pomembne za uresničevanje pravic, ki izhajajo iz sajenja zavarovanih sort. Natančneje, družba STV trdi, da bi lahko na podlagi navedenih informacij ugotovila, kateri kmetje so opredeljeni kot „mali kmetje“ v smislu člena 14(3), tretja alinea, osnovne uredbe v povezavi s členom 7 Uredbe št. 1768/95.
Dežela Turingija meni, da člen 11(1) Uredbe št. 1768/95 pravico do informacije daje le glede posebej določenih zavarovanih sort.
Opozoriti je treba, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo, v katero je umeščena, pri čemer se upoštevajo sistematika in cilji, ki jim sledi ureditev, katere del je ta določba (sodba z dne 19. oktobra 2017, Vion Livestock,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
, točka
in navedena sodna praksa).
Na prvem mestu je treba v zvezi z besedilom člena 11(1) Uredbe št. 1768/95 poudariti, da je sicer, kot je bilo opozorjeno v točki 27 te sodbe, res, da je v prvem stavku tega člena 11(1) navedena možnost imetnika, da od uradnih organov med drugim pridobi podatke o dejanski uporabi „materiala […] dejanskih vrst ali sort“.
Vendar ta navedba ne more biti odločilna, ker člen 11(1), drugi stavek, te uredbe zahteva, da imetnik v zahtevi po informacijah navede „sorto ali sorte, glede katerih želi pridobiti informacije“.
Poleg tega mora v skladu s členom 11(1), tretji stavek, navedene uredbe imetnik, ki vloži tako zahtevo po informacijah, predložiti tudi dokaze o svojem imetništvu. Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 48 sklepnih predlogov, pa iz člena 5(1) osnovne uredbe izhaja, da so lahko predmet žlahtniteljske pravice v Skupnosti samo „sorte botaničnih rodov in vrst“, zato se lahko dokazi o imetništvu, ki se zahtevajo v navedenem členu 11(1), nanašajo le na sorte, in ne na splošno na vrste.
Iz člena 11(1) Uredbe št. 1768/95 je tako razvidno, da je treba v zahtevi po informacijah, vloženi na podlagi te določbe, nujno natančno določiti dejansko sorto, za katero se zahteva informacija.
Na drugem mestu je taka dobesedna razlaga člena 11(1) Uredbe št. 1768/95 podprta s ciljem, ki mu sledi ta uredba.
Spomniti je namreč treba, da je – kot je navedeno v drugi uvodni izjavi te uredbe – cilj navedene uredbe, da se na podlagi meril, ki jih določa člen 14(3) osnovne uredbe, določijo pogoji, s katerimi se na eni strani uveljavi odstopanje od žlahtniteljske pravice v Skupnosti za zaščito kmetijske proizvodnje ter na drugi zaščitijo legitimni interesi žlahtnitelja in kmeta.
V zvezi s tem je v četrti uvodni izjavi Uredbe št. 1768/95 navedeno, da se dolžnosti, ki so opredeljene v tej uredbi, nanašajo predvsem na plačilo – s strani kmetov – primernega nadomestila imetniku za uporabo odstopanja, na prenesene informacije, na zaščito identitete pridelanega proizvoda, ki gre v predelavo in pride iz predelave, pa tudi na spremljanje tega, kako se upoštevajo določbe o odstopanju.
Zato je pravica do informacije, ki je podeljena imetniku, posebej namenjena temu, da se mu zagotovijo sredstva, s katerimi lahko zagotovi, da bodo kmetje spoštovali pogoje, ki omogočajo odstopanje iz člena 14(1) osnovne uredbe.
Za to členi 8, 9 in 11 Uredbe št. 1768/95 imetniku omogočajo, da na kmeta, predelovalca ali uradni organ naslovi zahtevo za pridobitev vseh informacij, ki so ustrezne za zavarovanje njegovih pravic industrijske lastnine, ki se lahko, kot je bilo opozorjeno v točki 33 te sodbe, nanašajo le na sorte, ne pa na splošno na vrste (glej v tem smislu sodbo z dne 14. oktobra 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, točki
in
).
V zvezi s tem bi razlaga člena 11(1) Uredbe št. 1768/95, v skladu s katero bi lahko vsak imetnik od uradnega organa zahteval informacije o sajenju, ki so ga opravili kmetje, čeprav ti nikoli niso uporabili niti nameravali uporabiti sort, ki so zavarovane na podlagi člena 14(1) osnovne uredbe, presegala tisto, kar je potrebno za varovanje zakonitih interesov žlahtnitelja (glej v tem smislu sodbo z dne 10. aprila 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, točka
).
Res je, kot je poudarila družba STV, da člen 14(3), tretja alinea, osnovne uredbe kot eno od meril, na podlagi katerih se določijo pogoji za uveljavitev odstopanja iz odstavka 1 tega člena, določa, da „malim kmetom ni treba plačati imetniku nobenega nadomestila“. Poleg tega je, kot izhaja iz te alinee, opredelitev kot „mali kmetje“ odvisna od velikosti površine, na kateri taki kmetje pridelujejo rastlinske vrste.
Vendar pa izvajanje merila, v skladu s katerim „malim kmetom“ ni treba plačati imetniku nobenega nadomestila, če izpolnjujejo pogoje iz člena 7 Uredbe št. 1768/95, ne upravičuje razlage člena 11 Uredbe št. 1768/95, ki presega to, kar je potrebno za dosego cilja, navedenega v točki 38 te sodbe. V skladu s členom 7(5) Uredbe št. 1768/95 pa mora to, da izpolnjuje zahteve za to kategorijo kmetov, dokazati kmet, ki trdi, da je „mali kmet“, in ne imetnik. Iz tega sledi, da pridobitev informacij o velikosti površine, na kateri kmet prideluje nekatere rastlinske vrste, od uradnega organa ni ukrep, potreben za ohranitev pravic imetnikov.
Na tretjem mestu je ta ugotovitev potrjena s sobesedilom, v katero je umeščen člen 11(1) Uredbe št. 1768/95.
V zvezi s tem, prvič, iz člena 11(2), sedma alinea, Uredbe št. 1768/95 izhaja, da lahko uradni organ zadrži zahtevane informacije, če se informacije nanašajo posebej na „material, ki ne pripada imetnikovim sortam“. Kot je v bistvu navedel generalni pravobranilec v točki 49 sklepnih predlogov, pa okoliščina, da lahko uradni organ vsekakor zadrži vse informacije, ki se nanašajo posebej na material, ki ne pripada navedenim sortam, govori proti razlagi, v skladu s katero naj bi lahko imetnik podal zahtevo po informacijah, ki se ne nanaša posebej na sorte, za katere je upravičen do varstva.
Drugič, v točki 39 te sodbe je bilo opozorjeno, da členi 8, 9 in 11 Uredbe št. 1768/95 imetniku omogočajo, da na kmeta, predelovalca ali uradni organ naslovi zahtevo za pridobitev vseh informacij, ki so ustrezne za zavarovanje njegovih pravic industrijske lastnine.
V zvezi z zahtevami, ki se lahko naslovijo na kmeta na podlagi člena 8 Uredbe št. 1768/95, je v odstavku 4 tega člena izrecno navedeno, da mora imetnik v svoji zahtevi navesti „sorto ali sorte, v zvezi s katerimi hoče podatke, pa tudi sklicevanje ali sklicevanja na zadevne pravice ali žlahtniteljske pravice Skupnosti“, in da mora, če kmet to zahteva, priložiti dokaze o imetništvu. Enake zahteve se smiselno uporabljajo za zahteve, naslovljene na predelovalca na podlagi člena 9(4) te uredbe. Člen 11(1) Uredbe št. 1768/95 imetniku nalaga, da v zahtevi po informacijah, naslovljeni na uradni organ, navede „sorto ali sorte, glede katerih želi pridobiti informacije[,] in vrsto informacije, ki jo išče“.
V zvezi s tem je Sodišče na eni strani glede zahtev, ki jih je mogoče nasloviti na kmeta, presodilo, da lahko imetnik od kmeta zahteva informacije na podlagi navedenega člena 8 le, če ima indic, kot je nakup semenskega materiala zavarovane rastlinske sorte imetnika, o pretekli ali prihodnji uporabi odstopanja, ki je določeno v členu 14(1) osnovne uredbe, s strani takega kmeta (glej v tem smislu sodbo z dne 10. aprila 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, točki
in
).
Na drugi strani je Sodišče glede zahtev, naslovljenih na predelovalca, štelo, da ko ima imetnik indic, da je predelovalec opravil ali namerava opraviti take storitve na pridelku, ki so ga kmetje pridelali s sajenjem semenskega materiala sorte imetnika za sajenje, mora tak predelovalec imetniku zagotoviti potrebne informacije ne le glede kmetov, v zvezi s katerimi ima imetnik indice, da je predelovalec opravil ali namerava opraviti navedene storitve, temveč tudi glede vseh drugih kmetov, za katere jih je ta predelovalec opravil ali jih namerava opraviti, kadar je zadevna sorta predelovalcu bila prijavljena ali kako drugače znana (glej v tem smislu sodbo z dne 14. oktobra 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, točka
).
Iz te sodne prakse med drugim izhaja, da se zahteve po informacijah, naslovljene na kmeta na podlagi člena 8(4) Uredbe št. 1768/95 in na predelovalca na podlagi člena 9(4) te uredbe, nanašajo posebej na sorte imetnika, in ne na vrste. Vendar je treba glede na podobno besedilo člena 11(1) te uredbe, na katero je opozorjeno v točki 46 te sodbe, šteti, da se mora tudi zahteva po informacijah, naslovljena na uradni organ, nanašati posebej na sorto imetnika.
Glede na zgornje preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(1) Uredbe št. 1768/95 razlagati tako, da za imetnika žlahtniteljske pravice v Skupnosti ne določa možnosti, da od uradnega organa zahteva informacije o uporabi materiala vrst, ne da bi bila v taki zahtevi natančno navedena dejansko zavarovana sorta, za katero se te informacije zahtevajo.
Drugo vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Člen 11(1) Uredbe Komisije (ES) št. 1768/95 z dne 24. julija 1995 o izvajanju pravil o kmetijski izjemi, predvideni v členu 14(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti je treba razlagati tako, da za imetnika žlahtniteljske pravice v Skupnosti ne določa možnosti, da od uradnega organa zahteva informacije o uporabi materiala vrst, ne da bi bila v taki zahtevi natančno navedena dejansko zavarovana sorta, za katero se te informacije zahtevajo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.