CELEX: 62021TJ0530
Eiropas Savienības preču zīme
Iebildumu process
Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēloti viens uz otra novietoti lielie burti “P” un “L”, reģistrācijas pieteikums
Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēloti viens uz otra novietoti lielie burti “P” un “L” spoguļattēla kombinācijā
Apelācijas sūdzības pieņemamība apelācijas padomē
Locus standi
Relatīvs atteikuma pamats
Sajaukšanas iespēja
Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad
Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

)
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja
Pierre Lannier
lūdz atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) Apelācijas piektās padomes 2021. gada 11. jūnija lēmumu lietā R 1915/2020‑5 (turpmāk tekstā –“apstrīdētais lēmums”).
[..]
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai būtībā ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest
EUIPO
un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
[
..
]
Par pirmo pamatu – Regulas 2017/1001 67. panta, 68. panta 1. punkta un 94. panta, kā arī Deleģētās regulas 2018/625 22. panta 1. punkta un 42. panta 3. punkta pārkāpumu
Būtībā prasītāja izsaka kritiku par Apelācijas padomes apstrīdētajā lēmumā veikto vērtējumu par personas, kas iestājusies lietā, sniegto atbildi saistībā ar pārkāpumu, par kuru tai paziņoja Apelācijas padomju kanceleja. Apelācijas padome esot kļūdaini atzinusi apelācijas sūdzības pieņemamību. Argumentācijas pamatojumam tā atsaucas uz Regulas 2017/1001 67. panta, 68. panta 1. punkta un 94. panta, kā arī Deleģētās regulas 2018/625 22. panta 1. punkta un 42. panta 3. punkta pārkāpumu.
EUIPO
un persona, kas iestājusies lietā –
Pierre Lang Trading GmbH
–, apstrīd šo argumentāciju.
Pirmām kārtām, ir jāizvērtē argumenti, ar kuriem prasītāja pārmet Apelācijas padomei, ka tā ir atzinusi personas, kas iestājusies lietā, apelācijas sūdzību par pieņemamu.
Atgādinājumam par apstākļiem, kuru dēļ Apelācijas padome izvērtēja tajā iesniegtās apelācijas pieņemamību, jāprecizē, ka 2017. gada 2. martā
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
. izvirzīja iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 41. panta 1. punkta a) apakšpunktu (tagad – Regulas 2017/1001 46. panta 1. punkta a) apakšpunkts). Kā izklāstīts šī sprieduma 6. punktā, iebildumu pamatojumam bija norādīts Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais pamats.
Ar 2019. gada 4. aprīlī noslēgto sabiedrības iegādes līgumu
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
. ar visu tās materiālo un nemateriālo īpašumu, tostarp visu tās preču zīmju kopumu, iegādājās jaunizveidotais uzņēmums
PL Schmuckhandels GmbH
, kura nosaukums saskaņā ar Austrijas komercreģistra 2021. gada 8. janvāra izrakstu 2019. gada 17. maijā tika mainīts uz
Pierre Lang Trading GmbH
.
2020. gada 31. jūlijā Iebildumu nodaļa pilnībā noraidīja iebildumus.
2020. gada 30. septembrī par Iebildumu nodaļas lēmumu tika iesniegta apelācijas sūdzība veidlapas, kuru
EUIPO
darījis pieejamus ieinteresētajām personām, formā. Šajā veidlapā norādītais apelācijas sūdzības iesniedzējas nosaukums bija
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
.
2020. gada 30. novembrī Regulas 2017/1001 68. panta 1. punktā paredzētajā termiņā
EUIPO
tika iesniegts procesuālais raksts, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums un kurā kā iesniedzēja norādīta
Pierre Lang Europe Ges.m.b.H
.
2021. gada 11. janvārī pēc Apelācijas padomju kancelejas vēstules, kurā tā aicināja apelācijas sūdzības iesniedzēju Apelācijas padomē precizēt savu nosaukumu,
EUIPO
saņēma šādus dokumentus:
–
vēstuli, kurā precizēts, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nosaukums procesā Apelācijas padomē ir
Pierre Lang Trading GmbH
;
–
jaunu procesuālā raksta versiju, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums un kurā parādās nosaukums
Pierre Lang Trading GmbH
;
–
līgumu par sabiedrības iegādi, ar kuru persona, kas iestājusies lietā, iegādājās
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
.;
–
izrakstu no Austrijas komercreģistra attiecībā uz personu, kas iestājusies lietā, kurā norādīta tās nosaukuma maiņa no
PL Schmuckhandels GmbH
uz
Pierre Lang Trading GmbH
;
–
pieteikuma, kas
EUIPO
iesniegts 2021. gada 5. janvārī, piemērojot Regulas 2017/1001 20. panta 4. punktu, kopija attiecībā uz
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
. par agrākas preču zīmes nodošanas personai, kas iestājusies lietā, reģistrāciju.
Ņemot vērā šos apstākļus, ir jāizvērtē argumenti, ar kuriem prasītāja pārmet Apelācijas padomei, ka tā personas, kas iestājusies lietā, iesniegto apelācijas sūdzību ir atzinusi par pieņemamu.
Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Apelācijas padome neesot ievērojusi Regulas 2017/1001 67. pantu. It īpaši tā norāda, ka personas, kas iestājusies lietā, iesniegtie dokumenti, lai novērstu trūkumus, nav pietiekami. Būtībā prasītāja uzskata, ka iesniegtie dokumenti neļauj pierādīt personas, kas iestājusies lietā, statusu apelācijas sūdzības iesniegšanai Apelācijas padomē.
Jāatgādina, ka atbilstoši toreiz piemērojamam Regulas Nr. 207/2009 41. panta 1. punkta a) apakšpunktam trijos mēnešos pēc Eiropas Savienības preču zīmes pieteikuma publicēšanas var iesniegt iebildumus pret preču zīmes reģistrāciju, pamatojot, ka to nevar reģistrēt, atbilstīgi 8. pantam. Šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta gadījumā, kā tas ir šajā lietā, iebildumus var iesniegt tostarp to Eiropas Savienības preču zīmju īpašnieki, kuru pieteikuma iesniegšanas datums ir agrāks par Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumu.
Šajā lietā nav strīda par to, ka
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
., kad tā 2017. gada 2. martā iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju, bija agrākās preču zīmes īpašniece.
Ņemot vērā Apelācijas padomē iesniegto sabiedrības iegādes līgumu, jānorāda, ka pēc personas, kas iestājusies lietā, veiktās
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
. un visu tās preču zīmju iegādes 2019. gada 4. aprīlī pēdējā minētā kļuva par agrākās preču zīmes īpašnieci.
No lietas materiāliem izriet, ka – pēc iebildumu pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju noraidīšanas 2020. gada 31. jūlijā – par Iebildumu nodaļas lēmumu 2020. gada 30. septembrī
EUIPO
tika iesniegta apelācijas sūdzība. No
EUIPO
lietas materiālu 82. un 83. lappusē ietvertā paziņojuma par apelāciju izriet, ka tajā kā iesniedzēja norādīta
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
.
Šajā ziņā jāprecizē, ka saskaņā ar judikatūru, ja
EUIPO
pārbauda tajā iesniegtās apelācijas sūdzības pieņemamību, tam ir jāņem vērā Eiropas Savienības preču zīmju reģistrs (turpmāk tekstā – “reģistrs”) (spriedums, 2020. gada 11. februāris, Jakober/EUIPO (Tases forma),
T‑262/19
, nav publicēts,
EU:T:2020:41
,
23.
punkts). Datumā, kad tika iesniegta apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu, minētajā reģistrā iekļautais agrākās preču zīmes īpašnieces nosaukums bija
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
.
No lietas materiāliem arī izriet, ka, lai izpildītu no Regulas 2017/1001 68. panta 1. punkta izrietošo pienākumu, 2020. gada 30. novembrī
EUIPO
tika iesniegts procesuālais raksts, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums. Šajā dokumentā parādās nosaukums
Pierre Lang Europe Ges.m.b.H
.
Konstatējot, ka procesuālais raksts, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, ir iesniegts, norādot uzņēmuma nosaukumu, kas atšķiras no reģistrā ierakstītā nosaukuma, Apelācijas padomju kanceleja ar 2020. gada 9. decembra vēstuli lūdza apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegt apsvērumus šajā jautājumā un visus dokumentus, kas varētu pamatot šos apsvērumus.
Atbildot uz šo lūgumu, persona, kas iestājusies lietā, 2021. gada 11. janvārī lūdza labot paziņojumā par apelāciju norādīto apelācijas sūdzības iesniedzējas nosaukumu Apelācijas padomē, atsaucoties uz Deleģētās regulas 2018/625 21. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 23. panta 1. punkta c) apakšpunktu. Lūguma pamatojumam tā iesniedza šī sprieduma 24. punktā minētos dokumentus.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Deleģētās regulas 2018/625 21. panta 1. punkta a) apakšpunktu paziņojums par apelāciju saskaņā ar Regulas 2017/1001 68. panta 1. punktu ietver apelācijas iesniedzēja vārdu/nosaukumu Īstenošanas regulas 2018/626 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā formā.
Ja paziņojums par apelāciju neatbilst Deleģētās regulas 2018/625 21. panta 1. punkta a) apakšpunkta prasībām, Apelācijas padomei ir jānoraida apelācijas sūdzība nepieņemamības dēļ, kā tas paredzēts šīs regulas 23. panta 1. punkta c) apakšpunktā, jo, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja par to tika informēta, tā noteiktajā termiņā nav novērsusi trūkumus.
No Deleģētās regulas 2018/625 21. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 23. panta 1. punkta c) apakšpunktu, kā arī Īstenošanas regulas 2018/626 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu, izriet, ka nepareiza apelācijas sūdzības iesniedzēja identificēšana paziņojumā par apelāciju, kas iesniegts saskaņā ar Regulas 2017/1001 68. panta 1. punktu, ir novēršams trūkums.
Izskatāmajā lietā jākonstatē, ka, iesniedzot Apelācijas padomju kancelejā šī sprieduma 24. punktā minētos dokumentus, persona, kas iestājusies lietā, ir pierādījusi, ka brīdī, kad Apelācijas padomē tika iesniegta apelācijas sūdzība, tā bija agrākās preču zīmes īpašniece. Pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, persona, kas iestājusies lietā, arī sniedza paskaidrojumus par iesaistītajiem uzņēmumiem un dažādiem izmantotajiem nosaukumiem. Vispirms, kā liecina tostarp 2019. gada 4. aprīļa sabiedrības iegādes līgums,
Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H
. ir personas, kas iestājusies lietā, priekšteces vārds. Turklāt nosaukuma
Pierre Lang Europe Ges.m.b.H
. norādīšana procesuālajā rakstā, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, bija pārrakstīšanās kļūdas rezultāts, kā to apstiprina persona, kas iestājusies lietā, tās atbildes raksta 13. punktā. Visbeidzot nosaukums
Pierre Lang Trading GmbH
ir personas, kas iestājusies lietā, nosaukums. Saskaņā ar minētajiem dokumentiem kopš 2021. gada 5. janvāra šis nosaukums reģistrā ir ierakstīts kā agrākās preču zīmes īpašnieces nosaukums.
No tā izriet, ka persona, kas iestājusies lietā, ir pierādījusi savu agrākās preču zīmes īpašnieces statusu apelācijas sūdzības iesniegšanas datumā un ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nepareiza identifikācija paziņojumā par apelāciju, kas iesniegts saskaņā ar Regulas 2017/1001 68. panta 1. punktu, ir novēršams trūkums un ka persona, kas iestājusies lietā, noteiktajā termiņā paziņojumā par apelāciju ir novērsusi šo trūkumu.
Tāpēc ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, persona, kas iestājusies lietā, ir sniegusi
EUIPO
apmierinošu atbildi un ir novērsusi trūkumu paziņojumā par apelāciju saskaņā ar Deleģētās regulas 2018/625 21. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 23. panta 1. punkta c) apakšpunktu, kā arī Īstenošanas regulas 2018/626 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
Turklāt, kā uzsver
EUIPO
, persona, kas iestājusies lietā, no 2021. gada 5. janvāra bija agrākās preču zīmes reģistrētā īpašniece. Šajā ziņā saskaņā ar Regulas 2017/1001 20. panta 11. un 12. punktu tā varēja likumīgi novērst trūkumus apelācijas sūdzībā.
Bez tam – attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, saskaņā ar kuru dienā, kad apelācijas sūdzība tika iesniegta Apelācijas padomē,
EUIPO
datubāzē esošajā dokumentā bija norāde par agrākās preču zīmes pilnīgu nodošanu personai, kas iestājusies lietā, – ir taisnība, ka saskaņā ar Regulas 2017/1001 112. pantu
EUIPO
savā datubāzē vāc un saglabā noteiktu informāciju.
Tomēr pietiek konstatēt, tāpat kā to dara
EUIPO
, ka šis dokuments, kuru prasītāja ir pievienojusi prasības pieteikuma pielikumā, patiesībā attiecas uz starptautisko reģistrāciju Nr. 1290848, ko attiecina uz Amerikas Savienotajām Valstīm un Japānu. Šajā dokumentā nav uzrādīta agrākās preču zīmes nodošana personai, kas iestājusies lietā, bet ir reģistrēts ieraksts Pasaules Intelektuālā īpašuma organizācijas (
WIPO
) starptautiskā biroja starptautiskajā reģistrā par starptautiskās reģistrācijas nodošanu personai, kas iestājusies lietā, pamatojoties uz agrāko preču zīmi.
Visbeidzot, protams, saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 23. panta 1. punkta pirmo teikumu preču zīmes nodošana rada sekas attiecībā uz trešām personām tikai pēc tās ievadīšanas reģistrā. Preču zīmes nodošanas neievadīšanas reģistrā seku neesamība attiecībā uz trešām personām ir noteikta, lai aizsargātu personu, kurai ir vai var būt tiesības uz Savienības preču zīmi kā īpašumtiesību objektu (spriedums, 2016. gada 4. februāris, Hassan,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
,
25.
punkts).
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, personas, kas iestājusies lietā, iesniegtie apsvērumi un to pamatojumam iesniegtie pierādījumi bija pietiekami, lai ļautu Apelācijas padomei lemt – kā tā ir to darījusi – par apelācijas sūdzības pieņemamību. Prasītājas argumenti šajā ziņā ir jānoraida.
Konkrētāk, attiecībā uz Regulas 2017/1001 67. pantu jāatgādina, tāpat kā to dara prasītāja, ka saskaņā ar šo tiesību normu apelācijas sūdzību var iesniegt jebkura puse, kas iesaistīta procesā un ko lēmums ietekmējis nelabvēlīgi. Izskatāmajā lietā Iebildumu nodaļa pilnībā noraidīja iebildumus, kas balstīti uz agrāko preču zīmi. Persona, kas iestājusies lietā, kā sabiedrības, kura bija iesniegusi minētos iebildumus, pārņēmēja un agrākās preču zīmes īpašniece apelācijas sūdzības iesniegšanas dienā tomēr bija persona, kuru Iebildumu nodaļas lēmums ir nelabvēlīgi ietekmējis.
Tāpēc persona, kas iestājusies lietā, atbilst Regulas 2017/1001 67. pantā paredzētajiem nosacījumiem.
No tā izriet, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, apstrīdētajā lēmumā šī tiesību norma nav pārkāpta. Visi prasītājas argumenti par Regulas 2017/1001 67. panta pārkāpumu ir jānoraida.
Otrkārt, prasītāja norāda, ka Apelācijas padomju kanceleja nav izpildījusi Deleģētās regulas 2018/625 42. panta 3. punktā tai paredzētos pienākumus, jo tā neesot nedz pārbaudījusi, vai personai, kas iesniedz apelācijas sūdzību, būtu vajadzīgais statuss, lai to darītu, nedz lūgusi Apelācijas piektās padomes priekšsēdētāju nekavējoties lemt par apelācijas sūdzības pieņemamību, ņemot vērā
EUIPO
datubāzē esošo dokumentu, kurā minēta agrākās preču zīmes pilnīga nodošana.
Šajā ziņā, no vienas puses, no šī sprieduma 33. punkta izriet, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, Apelācijas padomju kanceleja ir lūgusi personu, kas iestājusies lietā, pamatot tās tiesības iesniegt apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu. Tātad Apelācijas padomju kanceleja nav varējusi pārkāpt Deleģētās regulas 2018/625 42. panta 3. punktu, jo tā neesot pārbaudījusi, vai personai, kas iesniedz apelācijas sūdzību, bija vajadzīgais statuss, lai to darītu. No otras puses, ņemot vērā šī sprieduma 43. punktā jau izdarīto secinājumu, jākonstatē, ka prasītājas argumenti katrā ziņā ir neefektīvi, un nepastāv vajadzība izvērtēt jautājumu, vai Apelācijas padomju kancelejai bija jāvēršas pie Apelācijas piektās padomes priekšsēdētāja.
Šādos apstākļos jākonstatē, ka prasītājas apgalvotais Deleģētās regulas 2018/625 42. panta 3. punkta pārkāpums nav pierādīts un ka šajā ziņā izvirzītie argumenti ir jānoraida.
Treškārt, prasītāja norāda, ka, atzīstot personas, kas iestājusies lietā, apelācijas sūdzību par pieņemamu, Apelācijas padome esot pārkāpusi Regulas 2017/1001 68. panta 1. punktu.
Jāatgādina, ka saskaņā ar šo tiesību normu apelācijas sūdzību rakstveidā iesniedz
EUIPO
divu mēnešu laikā pēc lēmuma izziņošanas un ka četru mēnešu laikā pēc lēmuma izziņošanas iesniedz procesuālo rakstu, kurā izklāstīti apelācijas pamati.
Ņemot vērā šī sprieduma 30. un 32. punktu, jākonstatē, ka persona, kas iestājusies lietā, šajā tiesību normā paredzētajos termiņos ir iesniegusi apelācijas sūdzību un procesuālo rakstu, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums. Prasītājas arguments šajā ziņā nav pamatots ar faktiem un līdz ar to ir jānoraida.
Attiecībā uz procesuālā raksta versiju, kurā izklāstīts 2021. gada 11. janvārī iesniegtās apelācijas sūdzības pamatojums (skat. šī sprieduma 34. punktu), no lietas materiāliem izriet – kā apgalvo
EUIPO
un kā atzīst prasītāja –, ka prasītājai Regulas 2017/1001 68. panta 1. punktā paredzētajā termiņā tika nosūtīts procesuālais raksts, kuru Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā ir ņēmusi vērā un kurā izklāstīts 2020. gada 30. novembrī iesniegtās apelācijas sūdzības pamatojums.
Tāpēc pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, apstrīdētajā lēmumā šī tiesību norma nav pārkāpta. Tātad tās argumenti šajā ziņā ir jānoraida.
Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka, uzskatot procesuālo rakstu, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, un līdz ar to apelācijas sūdzību par pieņemamu, Apelācijas padome esot pārkāpusi Deleģētās regulas 2018/625 22. panta 1. punktu.
Jāatgādina, ka saskaņā ar šo tiesību normu procesuālajā rakstā, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, ir skaidri un precīzi identificēts apelācijas process, uz kuru tajā ir atsauce, apelācijas sūdzības pamatojums, uz kuru ir balstīts lūgums atcelt apstrīdēto lēmumu, kā arī fakti, pierādījumi un argumenti izvirzīto pamatu atbalstam.
Šajā lietā procesuālais raksts, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, atbilda Deleģētās regulas 2018/625 22. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Lai gan persona, kas iestājusies lietā, procesuālo rakstu, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, iesniedza, norādot citu nosaukumu nekā reģistrā ierakstītais, tā katrā ziņā 2021. gada 11. janvārī ir izlabojusi šo pārrakstīšanās kļūdu Apelācijas padomju kancelejas noteiktajā termiņā.
Tādējādi prasītājas argumenti šajā ziņā ir jānoraida.
Otrām kārtām, jāizvērtē prasītājas argumenti saistībā ar Regulas 2017/1001 94. panta pārkāpumu, ciktāl tie attiecas uz formas un procesuālo noteikumu pārkāpumiem, kurus esot pieļāvusi Apelācijas padome.
No vienas puses, prasītāja apgalvo, ka Apelācijas padome nav sniegusi nekādu atbildi uz argumentiem, ko tā izvirzījusi attiecībā uz apelācijas sūdzības nepieņemamību.
Jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmo teikumu
EUIPO
lēmumos jānorāda to pamatojums. Šī pienākuma norādīt pamatojumu apjoms ir tāds pats kā pienākumam, kas izriet no LESD 296. panta, saskaņā ar kuru akta autora argumentācijai jābūt skaidrai un nepārprotamai. Tam ir divi mērķi, pirmkārt, ļaut ieinteresētajām personām uzzināt pieņemtā lēmuma pamatojumu, lai aizstāvētu savas tiesības, un, otrkārt, ļaut Eiropas Savienības tiesai veikt lēmuma tiesiskuma kontroli. Nav prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums, vai tiesību akta pamatojums atbilst LESD 296. panta prasībām, ir jāvērtē, ņemot vērā ne tikai šī tiesību akta formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu attiecīgo jomu regulējošo tiesību normu kopumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 21. oktobris, KWS Saat/ITSB,
C‑447/02 P
,
EU:C:2004:649
,
63.
–
65.
punkts).
It īpaši pienākums norādīt pamatojumu neliek apelācijas padomēm sniegt izklāstu, kurā visi tajās izskatāmās lietas dalībnieku izteiktie argumenti tiktu aplūkoti izsmeļoši un cits pēc cita. Pietiek ar to, ja šīs padomes izklāsta faktus un juridiskos apsvērumus, kuriem ir būtiska nozīme lēmuma sistēmā (spriedums, 2015. gada 15. janvāris, MEM/ITSB (MONACO),
T‑197/13
,
EU:T:2015:16
,
19.
punkts).
Apstrīdētā lēmuma interpretācija ļauj konstatēt, ka Apelācijas padome šī lēmuma 15.–18. punktā ir izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā, ņemot vērā prasītājas argumentus, ir uzskatījusi, ka dažādie pierādījumi, kurus persona, kas iestājusies lietā, iesniegusi 2021. gada 11. janvārī, bija pietiekami, lai novērstu trūkumus apelācijas sūdzībā, un ka tā atbilst Regulas 2017/1001 66. un 67. pantam un 68. panta 1. punktam. Šajos [apstrīdētā lēmuma] punktos Apelācijas padome ir izklāstījusi faktus un juridiskos apsvērumus, kuriem ir būtiska nozīme, tāpēc tai nebija jāizskata visi prasītājas izvirzītie argumenti cits pēc cita. Tātad prasītājas argumenti šajā ziņā ir jānoraida.
No otras puses, prasītāja apgalvo, ka nedz personas, kas iestājusies lietā, atbildes uz Apelācijas padomju kancelejas paziņojumu pamatotība, nedz tās argumentācija šajā ziņā neesot tikusi faktiski apspriesta un tādējādi esot pārkāpts Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums.
Jāatgādina, ka saskaņā ar šo tiesību normu
EUIPO
lēmumi balstās tikai uz tādiem iemesliem vai pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.
Šajā lietā jānorāda, tāpat kā to dara
EUIPO
, ka tas ir pienācīgi paziņojis prasītājai visus dokumentus, ar kuriem apelācijas procesa gaitā ir notikusi apmaiņa starp Apelācijas padomju kanceleju un personu, kas iestājusies lietā. Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka procesuālajā rakstā, ko prasītāja iesniegusi 2021. gada 22. martā
EUIPO
, tā apstrīdēja personas, kas iestājusies lietā, apelācijas sūdzības pieņemamību Apelācijas padomē tādu iemeslu dēļ, kas ir līdzīgi tiem, kuri izklāstīti tās Vispārējā tiesā iesniegtajā prasības pieteikumā. Tātad prasītāja faktiski ir paudusi savu nostāju šajā jautājumā. Tās argumentam, saskaņā ar kuru tā šajā ziņā neesot varējusi izteikties, tāpēc esot pārkāpts Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums, trūkst faktiska pamatojuma, un tas ir jānoraida.
Turklāt no apstrīdētā lēmuma 15.–18. punkta izriet, ka Apelācijas padome ir pamatojusies uz personas, kas iestājusies lietā, iesniegtajiem pierādījumiem, par kuriem prasītāja ir paudusi nostāju tās 2021. gada 22. marta procesuālajā rakstā. Savukārt, lai gan prasītāja apgalvo, ka persona, kas iestājusies lietā, nav varējusi paust savu nostāju par argumentiem, kas šajā ziņā ir izvirzīti tās procesuālajā rakstā, tā nedz pierāda, nedz apgalvo, ka apstrīdētais lēmums būtu balstīts uz šiem argumentiem. Līdz ar to, ciktāl no apstrīdētā lēmuma neizriet, ka tas ir balstīts uz minētajiem argumentiem, šādas nostājas neesamība nevar pamatot Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpumu.
Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka prasītājas apgalvotais Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums nav pierādīts.
No tā izriet, ka pirmais pamats par Regulas 2017/1001 67. panta, 68. panta 1. punkta un 94. panta, kā arī Deleģētās regulas 2018/625 22. panta 1. punkta un 42. panta 3. punkta pārkāpumu ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (desmitā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Pierre Lannier
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Kornezov
Kowalik‑Bańczyk
Hesse
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2022. gada 14. decembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.