CELEX: 62020CJ0510
Неизпълнение на задължения от държава членка
Член 258 ДФЕС
Околна среда
Директива 2008/56/ЕО
Политика за морска среда
Член 5
Морски стратегии
Член 17, параграфи 2 и 3
Липса на преразглеждане в срок на първоначалната оценка, на определянето на добро състояние на околната среда и на екологичните цели
Липса на представяне в срок на Европейската комисия на подробностите по всяко актуализиране, проведено след преразглеждането

С исковата си молба Европейската комисия иска от Съда да установи, че като не е извършила в установените срокове, от една страна, преразглеждане и актуализиране, първо, на първоначалната оценка на текущото състояние на околната среда на съответните води и на въздействието на човешката дейност върху околната среда, второ, на определянето на доброто състояние на околната среда в съответните води и трето, на определянето на поредица от екологични цели и свързани с тях индикатори, и от друга страна, представяне на Комисията на тези актуализации, Република България не е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) и по член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година за създаване на рамка за действие на Общността в областта на политиката за морска среда (Рамкова директива за морска стратегия) (
ОВ L 164, 2008 г., стр. 19
).
Правна уредба
Съображения 29 и 34 от Директива 2008/56 гласят:
„(29)
Държавите членки следва да предприемат необходимите мерки за постигане или поддържане на добро състояние на околната среда в морската среда. Въпреки това следва да се признае, че постигането или поддържането на добро състояние на околната среда във всяко отношение може да не [е] възможно до 2020 г. във всички морски води. Следователно, от съображения за справедливост и осъществимост е уместно да се регламентират случаите, в които би било невъзможно дадена държава членка да постигне желаното ниво по отношение на поставените екологични цели или да постигне или поддържа добро състояние на околната среда.
[…]
(34)
Предвид динамичната природа на морските екосистеми и тяхната естествена изменяемост и като се има предвид, че натискът и въздействията върху тях могат да варират според развитието на различните видове човешка дейност и според въздействието на изменението на климата, е важно да се отчете, че определянето на добро състояние на околната среда може да се наложи да бъде адаптирано с течение на времето. По тази причина програмите от мерки относно защитата и управлението на морската среда следва да бъдат гъвкави и адаптивни и да отчитат развитията в областта на науката и технологията. Следователно е необходимо да се предвиди разпоредба за редовно актуализиране на морските стратегии“.
Член 5 от посочената директива е озаглавен „Морски стратегии“ и в параграфи 1 и 2 предвижда:
„1.   Всяка държава членка разработва морска стратегия за своите морски води, за всеки морски регион или подрегион, в съответствие с плана за действие, установен в параграф 2, букви а) и б).
2.   Държавите членки, които имат общ морски регион или подрегион, си сътрудничат, за да гарантират, в рамките на всеки морски регион или подрегион, че мерките, необходими за постигане на целите на настоящата директива, и по-специално че различните елементи на морските стратегии, посочени в букви а) и б), са последователни и координирани за целия морски регион или подрегион съобразно следния план за действие, към който съответните държави членки се стремят да прилагат общ подход:
а)
подготовка:
i)
първоначална оценка на текущото състояние на околната среда на съответните води и на въздействието на човешката дейност върху околната среда, в съответствие с член 8, която да бъде завършена до 15 юли 2012 г.;
ii)
определяне на доброто състояние на околната среда в съответните води, в съответствие с член 9, параграф 1, което да бъде извършено до 15 юли 2012 г.;
iii)
определяне на поредица от екологични цели и свързани с тях индикатори, в съответствие с член 10, параграф 1, до 15 юли 2012 г.;
[…]“.
Член 14 от споменатата директива е озаглавен „Изключения“ и в параграф 1 предвижда:
„Държава членка може да определи случаи в своите морски води, в които, поради някоя от причините, изброени в букви от а) до г), екологичните цели или доброто състояние на околната среда не могат да бъдат постигнати във всички аспекти чрез мерките, предприети от тази държава членка, или поради причини, посочени в буква д), не могат да бъдат постигнати в рамките на съответния график:
а)
действие или бездействие, за което съответната държава членка не носи отговорност;
б)
естествени причини;
в)
непреодолима сила;
г)
промени или изменения във физическите характеристики на морските води, предизвикани от действия, предприети поради причини от висш обществен интерес, които превишават по значимост отрицателното въздействие върху околната среда, в това число трансгранични въздействия;
д)
природните условия не позволяват своевременно подобряване на състоянието на съответните морски води.
[…]“.
Член 17 от Директива 2008/56 е озаглавен „Актуализиране“ и гласи:
„1.   Държавите членки гарантират, че морските стратегии по отношение на всеки морски регион и подрегион се актуализират редовно.
2.   За целите на параграф 1 държавите членки веднъж на всеки шест години след първоначалното им разработване преразглеждат по координирания начин, посочен в член 5, следните елементи на своите морски стратегии:
а)
първоначалната оценка и определянето на добро състояние на околната среда, предвидени съответно в член 8, параграф 1 и член 9, параграф 1;
б)
екологичните цели, определени съгласно член 10, параграф 1;
[…]
3.   Подробностите по всяко актуализиране, проведено след преразглеждането, предвидено в параграф 2, се представят на Комисията, на органите към регионалните морски конвенции и на всички останали заинтересовани държави членки в рамките на три месеца след публикуването им съгласно член 19, параграф 2.
[…]“.
Член 19 от посочената директива е озаглавен „Обществено обсъждане и информация“ и в параграф 2 предвижда:
„Държавите членки публикуват и предоставят на обществеността за забележки обобщения на елементи от своите морски стратегии или по свързаните с тях актуализации, както следва:
а)
първоначалната оценка и определянето на добро състояние на околната среда, предвидени съответно в член 8, параграф 1 и член 9, параграф 1;
б)
екологичните цели, определени съгласно член 10, параграф 1;
[…]“.
Досъдебната процедура
На 8 март 2019 г. Комисията изпраща на Република България официално уведомително писмо, в което посочва, че в нарушение на член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) и на член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/56 тази държава членка, от една страна, не е преразгледала и актуализирала до 15 юли 2018 г. първоначалната оценка на състоянието на морската среда, определянето на доброто състояние на околната среда и екологичните цели, а от друга страна, не ѝ е представила тези актуализации до 15 октомври 2018 г.
В отговора си от 7 май 2019 г. Република България посочва, че на 16 юли 2018 г. Басейнова дирекция „Черноморски район“, като компетентен орган по прилагането на посочената директива, е обявила решение за провеждане на обществена поръчка с наименование „Актуализация на първоначалната оценка на състоянието на морската околна среда, дефинициите за добро състояние, екологичните цели и индикатори, съгласно чл. 8, 9 и 10 от Директива [2008/56] по пет обособени позиции“. Обявлението за обществената поръчка е публикувано в
Официален вестник на Европейския съюз
. Процедурата обаче е прекратена на 27 август 2018 г. поради липса на получени оферти.
В това писмо Република България очертава и планове за поправяне на разглежданото неизпълнение на задължения, като в частност споменава проекта „Познания и информация по отношение на регионални дейности за опазване на Черно море“ (Scirena Black Sea) (наричан по-нататък „проектът „Scirena Black Sea“) по програма „Опазване на околната среда и климатични промени“ на Финансовия механизъм на Европейското икономическо пространство 2014—2021 г. (наричан по-нататък „Финансовият механизъм на ЕИП“). Тази държава членка потвърждава ангажимента си да извърши преразглеждане и актуализиране в съответствие с изискванията на Директива 2008/56 и да представи актуализациите на Комисията до 30 юни 2020 г.
С писмо от 11 октомври 2019 г., получено същия ден от Република България, Комисията представя мотивирано становище, в което поддържа позицията си от официалното уведомително писмо, че Република България не е отстранила твърдените нарушения. Комисията приканва тази държава членка да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази с мотивираното становище, в срок от два месеца от получаването му.
Република България отговаря на мотивираното становище с писмо от 9 декември 2019 г., в което признава, че не е представила необходимите актуализации на първоначалната оценка на морската среда, определянето на доброто състояние на околната среда и екологичните цели поради проблеми, свързани с възлагането на обществена поръчка за извършване на тези актуализации, и по-конкретно поради липса на получени оферти. Тази държава членка поема и ангажимент до 30 юни 2020 г. да се съобрази с член 17 от Директива 2008/56.
Тъй като не е удовлетворена от отговорите на Република България на мотивираното становище, Комисията предявява настоящия иск.
По иска
По допустимостта на иска
Доводи на страните
Без изрично да иска настоящият иск да бъде обявен за недопустим, Република България все пак изтъква някои доводи, с които оспорва неговата допустимост. Тя посочва, че формулираното от Комисията искане за осъждане за неизпълнение на задължения по член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) и по член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/56 създава правна несигурност, доколкото за разбирането на точния му обхват е необходимо последващо тълкуване и допълнително уточняване.
Освен това тази държава членка счита, че не е възможно да се създаде ясна представа за предмета на исковата молба предвид едновременното посочване на неизпълнение на задължения по две разпоредби от тази директива.
Комисията отбелязва, че видно както от официалното уведомително писмо, така и от мотивираното становище, искът ѝ не се отнася до задълженията на посочената държава членка за разработване на първоначални морски стратегии и тяхното нотифициране на тази институция, а само до задълженията за актуализиране на тези морски стратегии и за докладване на актуализациите им.
Съображения на Съда
От постоянната съдебна практика по член 120, буква в) от Процедурния правилник на Съда следва, че всяка искова молба или жалба трябва ясно и точно да посочва предмета на спора и да съдържа кратко изложение на посочените основания, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Съда — да упражни поверения му контрол. От това произтича, че съществените правни и фактически обстоятелства, на които искът или жалбата се основава, трябва да изпъкват по логичен и разбираем начин от самия текст на исковата молба или жалбата и че исканията в нея трябва да са формулирани по недвусмислен начин, за да не се произнесе Съдът ultra petita или да пропусне да се произнесе по някое твърдение за нарушение (решение от 31 октомври 2019 г., Комисия/Нидерландия,
C‑395/17
,
EU:C:2019:918
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът е приел също и че исковата молба, подадена на основание член 258 ДФЕС, трябва да излага последователно и точно твърденията за нарушения, с което да се даде възможност на държавата членка и на Съда да установят точния обхват на твърдяното нарушение на правото на Съюза — което е необходимо условие, за да може посочената държава надлежно да изложи доводите в своя защита, а Съдът — да провери наличието на твърдяното неизпълнение на задължения (решение от 31 октомври 2019 г., Комисия/Нидерландия,
C‑395/17
,
EU:C:2019:918
, т.
и цитираната съдебна практика).
В частност исковата молба на Комисията трябва да съдържа последователно и подробно изложение на съображенията, които са я довели до убеждението, че съответната държава членка не е изпълнила някое от задълженията си по Договорите (решение от 31 октомври 2019 г., Комисия/Нидерландия,
C‑395/17
,
EU:C:2019:918
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая следва да се констатира, че тази институция посочва с точност разпоредбите на правото на Съюза, за които твърди, че са нарушени от Република България, а именно член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) и член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/56, както и фактите, за които упреква тази държава членка, а именно пропуска, от една страна, да преразгледа и да актуализира, първо, първоначалната оценка на текущото състояние на околната среда на съответните води и на въздействието на човешката дейност върху околната среда, второ, определянето на доброто състояние на околната среда и трето, екологичните цели и свързаните с тях индикатори, и от друга страна да представи тези актуализации на споменатата институция в установените от посочената директива срокове.
Освен това фактът, че Комисията се позовава в иска си едновременно на член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) и на член 17, параграфи 2 и 3 от посочената директива, не поражда проблеми, свързани със съгласуваността на иска. Както впрочем признава и Република България, тези разпоредби всъщност са логично свързани помежду си, тъй като член 17 урежда преразглеждането и актуализирането на морските стратегии, а член 5 се отнася до тези стратегии.
При тези обстоятелства, противно на твърденията на Република България, няма никакво съмнение, че настоящото производство не се отнася до неизпълнение на задълженията, предвидени в член 5, параграф 1 и член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) от Директива 2008/56, да се разработят първоначални морски стратегии и елементите им да се нотифицират на Комисията, а само до неизпълнение на задълженията, предвидени съответно в член 17, параграф 2 и букви а) и б) и член 17, параграф 3 от тази директива, посочените стратегии да се преразглеждат и актуализират, а актуализациите да се представят на посочената институция.
От изложените съображения следва, че разглежданият иск е допустим.
По същество
Доводи на страните
Комисията припомня най-напред, че за да изпълни задълженията си по член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) и по член 17, параграф 2 от Директива 2008/56, Република България е трябвало до 15 юли 2018 г. да преразгледа и актуализира елементите на морските си стратегии, отнасящи се, първо, до първоначалната оценка на текущото състояние на околната среда на съответните води и на въздействието на човешката дейност върху околната среда съгласно член 8 от тази директива, второ, до определянето на доброто състояние на околната среда съгласно член 9, параграф 1 от споменатата директива и трето, до екологичните цели и свързаните с тях индикатори съгласно член 10, параграф 1 от същата директива. Освен това съгласно член 17, параграф 3 от Директива 2008/56 тази държава членка била длъжна да изпрати на Комисията подробна информация за актуализациите на посочените елементи до 15 октомври 2018 г.
Според Комисията в отговора си на официалното уведомително писмо българските власти са признали твърдяното неизпълнение на задължения, и по-конкретно на задълженията по член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/56. В отговора си на мотивираното становище българските власти отново признали, че не са представили на Комисията изискваната от тази директива информация и че това все още не е направено.
Република България подчертава, на първо място, че е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 2, буква a), подточки i), ii) и iii) от Директива 2008/56. Тя твърди, от една страна, че през 2012 г. е разработила първоначална оценка на текущото състояние на морската околна среда, определила е доброто състояние на околната среда и е определила екологичните цели и свързаните с тях индикатори и от друга страна, че е нотифицирала съответните доклади на Комисията. С оглед на това по отношение на твърдяното от Комисията неизпълнение на задълженията, произтичащи от посочената разпоредба, Република България счита, че искът на Комисията е неоснователен.
На второ място, по отношение на преразглеждането и актуализирането на някои елементи от морските ѝ стратегии Република България твърди, че разполага с механизми за осигуряване на изпълнението на изискваните съгласно член 17 от Директива 2008/56 актуализации, но че опитът за възлагане на обществена поръчка за тази цел е останал неуспешен поради неподаване на оферти от потенциални изпълнители. Република България уведомила Комисията, че изпълнението на тези задължения е обвързано със стартирането и изпълнението на проекта Scirena Black Sea.
В това отношение Република България твърди, че посоченото изпълнение трябва да се възложи при спазване на изискванията на Директива 2008/56 и на българското законодателство, което я транспонира, както и на българското законодателство в областта на обществените поръчки. Освен това тази държава членка отбелязва, че е била длъжна да спази процедурата по одобрение на този проект и че той трябва да отговаря на всички изисквания на Финансовия механизъм на ЕИП. При тези обстоятелства, въпреки предприетите действия, поради обективни обстоятелства тази държава членка била поставена в абсолютна невъзможност да изпълни ангажиментите си съгласно член 17, параграфи 2 и 3 от тази директива. Настоящият иск трябвало следователно да бъде отхвърлен като неоснователен и в частта относно твърдяното неизпълнение на задълженията, произтичащи от последната посочена разпоредба.
Република България моли искът да се отхвърли изцяло като неоснователен или да се уважи частично единствено в частта му относно неизпълнение на задължения по член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/56 и да се отхвърли в останалата му част.
Комисията възразява най-напред, че членове 5 и 17 от Директива 2008/56 са свързани, като втората разпоредба изрично препраща към първата. Следователно Република България неправилно приела, че тези разпоредби съдържат отделни задължения, част от които била изпълнила. Освен това организационните стъпки били предприети от тази държава членка едва след изтичането на крайния срок за актуализиране на морските ѝ стратегии.
По-нататък, Комисията твърди, че описанието на законодателството и на процедурите, свързани с възлагането на обществената поръчка и Финансовия механизъм на ЕИП, не е достатъчно, за да обоснове твърдяната от Република България абсолютна невъзможност за изпълнение на задължението за актуализиране и представяне на разглежданите актуализации. Всъщност, от една страна, такива технически затруднения не били основание за неизпълнение в установения срок на наложени с правото на Съюза задължения, а от друга страна, споменатите законодателство и процедури били добре известни на българските власти.
Накрая, Комисията отбелязва, че новото проектно предложение за преразглеждане и актуализиране на някои елементи от морските стратегии на Република България е подадено в края на май 2020 г. с прогнозиран срок на изпълнение от три години. За тази държава членка било следователно невъзможно да изпълни ангажимента си за докладване до 30 юни 2020 г.
В писмената си дуплика Република България подчертава най-напред, че невъзможността за възлагане на обществената поръчка с предмет разглежданата актуализация се дължи на липсата на подадени оферти, а не на неполагане на усилия от нейна страна.
По-нататък, тази държава членка твърди, че било необходимо да се разработи повторно проектът Scirena Black Sea поради оттеглянето на основния партньор.
Накрая, Република България посочва, че на 16 март 2021 г. е сключила договор със срок от пет месеца, с който е възложила на трето лице изпълнението на ангажиментите ѝ по Директива 2008/56, и по-конкретно актуализирането на морските ѝ стратегии за целите на докладването за периода 2012—2017 г.
Съображения на Съда
Следва да се припомни, че съгласно член 5, параграф 2 от Директива 2008/56 „[д]ържавите членки, които имат общ морски регион или подрегион, си сътрудничат, за да гарантират, в рамките на всеки морски регион или подрегион, че мерките, необходими за постигане на целите на настоящата директива, и по-специално че различните елементи на морските стратегии, посочени в букви а) и б), са последователни и координирани за целия морски регион или подрегион“. Освен това съгласно член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) от тази директива всяка държава членка трябва да изработи до 15 юли 2012 г., първо, първоначална оценка на текущото състояние на околната среда на съответните води и на въздействието на човешката дейност върху околната среда, второ, определяне на доброто състояние на околната среда в съответните води и трето, определяне на поредица от екологични цели и свързани с тях индикатори.
Съгласно член 17, параграф 1 от Директива 2008/56 държавите членки гарантират, че морските стратегии по отношение на всеки морски регион и подрегион се актуализират редовно. На основание член 17, параграф 2, букви а) и б) и член 17, параграф 3 от тази директива, от една страна, посочените в точка 35 от настоящото решение елементи на морските стратегии трябва да бъдат преразгледани по координирания начин, посочен в член 5 от споменатата директива, веднъж на всеки шест години след първоначалното им разработване и от друга страна, подробностите по всяко актуализиране, проведено след преразглеждането, трябва да се представят на Комисията в рамките на три месеца след публикуването им съгласно член 19, параграф 2 от същата директива.
В това отношение съображение 34 от Директива 2008/56 пояснява, че е необходимо да се предвиди редовно актуализиране на морските стратегии поради „динамичната природа на морските екосистеми и тяхната естествена изменяемост и като се има предвид, че натискът и въздействията върху тях могат да варират според развитието на различните видове човешка дейност и според въздействието на изменението на климата“. Съгласно същото съображение „програмите от мерки относно защитата и управлението на морската среда следва да бъдат гъвкави и адаптивни и да отчитат развитията в областта на науката и технологията“.
След като член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) от Директива 2008/56 предвижда, че първоначалната оценка, определянето на доброто състояние на околната среда и определянето на екологични цели и свързани с тях индикатори трябва да приключи до 15 юли 2012 г., следва да се приеме, от една страна, че съгласно член 17, параграф 2, букви а) и б) от тази директива преразглеждането на тези елементи на морските стратегии е трябвало да се извърши до 15 юли 2018 г. и от друга страна, че съгласно член 17, параграф 3 от споменатата директива подробностите по актуализирането, проведено след преразглеждането, е трябвало да се представят на Комисията в рамките на три месеца след публикуването им, или до 15 октомври 2018 г.
В това отношение следва също да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда наличието на неизпълнение на задължения трябва да се преценява с оглед на положението на съответната държава членка към момента на изтичане на срока, даден в мотивираното становище, и последващи промени не могат да се вземат предвид (решение от 4 март 2021 г., Комисия/Обединено кралство (Пределно допустими стойности — NO2),
C‑664/18
, непубликувано,
EU:C:2021:171
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая срокът, който е определен в мотивираното становище — издадено от Комисията и получено от Република България на 11 октомври 2019 г. — е изтекъл на 11 декември 2019 г.
Тази държава членка безспорно не е спазила посочения срок за изпълнение на припомнените в точка 38 от настоящото решение задължения по член 17, параграф 2, букви а) и б) и по член 17, параграф 3 от Директива 2008/56, нито дори срока, в който сама се е ангажирала в отговорите си на официалното уведомително писмо и на мотивираното становище да преразгледа и да актуализира морските си стратегии и да представи актуализациите на Комисията, а именно 30 юни 2020 г.
Изтъкнатите от Република България доводи не биха могли да оборят тази констатация. Всъщност, първо, следва да се отхвърлят твърденията, че тази държава членка е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 2, буква а), подточки i), ii) и iii) от Директива 2008/56. Тези твърдения се отнасят в действителност само за задълженията за първоначалното разработване на морски стратегии през 2012 г. и за нотифициране на Комисията на съответните доклади. Както бе установено обаче в точка 21 от настоящото решение, тези задължения не са предмет на настоящия иск.
Второ, по отношение на доводите на Република България — че не могла да спази установения в Директива 2008/56 срок за изпълнение на задълженията по член 17, параграфи 2 и 3 от същата директива по-специално поради, от една страна, затрудненията, които срещнала при опита си да възложи разглежданата обществена поръчка, и от друга страна необходимостта да спази изискванията на правото на Съюза, релевантното национално законодателство и процедурата по одобрение на проекта Scirena Black Sea — следва да се отбележи, че Република България не е пояснила по какъв начин необходимостта да спази изискванията на правото на Съюза я е възпрепятствала да изпълни задълженията си по посочената по-горе разпоредба от Директива 2008/56. За останалото е достатъчно да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика държава членка не може да се позовава на разпоредби, практики или фактически положения от вътрешния си правен ред, за да оправдае неспазването на установени с директива задължения и срокове (решение от 2 април 2020 г., Комисия/Испания (Риск от наводнения — Планове за управление за Канарските острови),
C‑384/19
, непубликувано,
EU:C:2020:271
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-конкретно задължението на държавите членки да предприемат всички необходими мерки за постигането на предписания от дадена директива резултат е правнообвързващо задължение, наложено от член 288, трета алинея ДФЕС и от самата директива. Това задължение да се вземат всички общи или специални мерки е наложено на всички органи на държавите членки (решение от 16 юли 2015 г., Комисия/България,
C‑145/14
, непубликувано,
EU:C:2015:502
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това Директива 2008/56 не предвижда каквото и да било дерогиране на задълженията на държавите членки по член 17, параграфи 2 и 3, като се има предвид, че член 14 от тази директива предвижда дерогиране само ако държава членка може да определи случаи, в които екологичните цели или доброто състояние на околната среда не могат да бъдат изцяло постигнати. Освен това, макар наистина съображение 29 от посочената директива да се позовава на невъзможността на държава членка да постигне желаното ниво по отношение на поставените екологични цели, това позоваване все пак не се отнася до задълженията по член 17 от същата директива.
При всички положения следва да се уточни, че видно от отговора ѝ на официалното уведомително писмо, Република България предприема първите организационни мерки за изпълнение на задълженията си по член 17, параграф 2, букви а) и б) и по член 17, параграф 3 от Директива 2008/56 на 16 юли 2018 г., тоест след определения в член 17, параграф 2 от тази директива срок, а именно 15 юли 2018 г. Поради това не би могло да се приеме, че тази държава членка не е имала възможност да изпълни задълженията си в предвидения срок.
Трето, след като — видно от съдебната практика, припомнена в точка 39 от настоящото решение — промените, настъпили след изтичане на определения в мотивираното становище срок, не могат да се вземат предвид при преценката за наличие на разглежданото неизпълнение на задължения, то обстоятелството, че на 16 март 2021 г. е сключен договор за предприемане на мерките, необходими за изпълнение на задълженията на Република България, не е релевантно за преценката на основателността на настоящия иск за установяване на неизпълнение на задължения.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че предявеният от Комисията иск е основателен.
С оглед на всички изложени съображения следва да се констатира, че като не е извършила в установените срокове, от една страна, преразглеждане по координирания начин, посочен в член 5 от Директива 2008/56, на първоначалната оценка, на определянето на доброто състояние на околната среда и на определянето на екологичните цели и от друга страна, представяне на Европейската комисия на подробностите по всяко актуализиране, проведено след тези преразглеждания, Република България не е изпълнила задълженията си по член 17, параграф 2, букви а) и б) и по член 17, параграф 3 от тази директива.
По съдебните разноски
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на Република България и последната е загубила делото, тя трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:

1)
Като не е извършила в установените срокове, от една страна, преразглеждане по координирания начин, посочен в член 5 от Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година за създаване на рамка за действие на Общността в областта на политиката за морска среда (Рамкова директива за морска стратегия), на първоначалната оценка, на определянето на доброто състояние на околната среда и на определянето на екологичните цели и от друга страна, представяне на Европейската комисия на подробностите по всяко актуализиране, проведено след тези преразглеждания, Република България не е изпълнила задълженията си по член 17, параграф 2, букви а) и б) и по член 17, параграф 3 от тази директива.

2)
Осъжда Република България да заплати съдебните разноски.

Ziemele
Xuereb
Kumin
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 28 април 2022 година.
Секретар
A. Calot Escobar
Председател
K. Lenaerts
(
*1
)	Език на производството: български.