CELEX: 62017CJ0341
Odvolanie
Záručná sekcia Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), Európsky poľnohospodársky záručný fond (EPZF) a Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka (EPFRV)
Výdavky vylúčené z financovania Európskou úniou
Výdavky vynaložené Helénskou republikou
Nariadenie (ES) č. 1782/2003
Nariadenie (ES) č. 796/2004
Režim podpory na plochu
Pojem ‚trvalé pasienky‘
Paušálne finančné opravy
Odpočítanie predchádzajúcej opravy

Helénska republika svojím odvolaním navrhuje zrušiť rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 30. marca 2017, Grécko/Komisia (
T‑112/15
, ďalej len napadnutý rozsudok,
EU:T:2017:239
), ktorým tento súd zamietol jej žalobu proti vykonávaciemu rozhodnutiu Komisie 2014/950/EÚ z 19. decembra 2014, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 369, 2014, s. 71
, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Nariadenie (ES) č. 1782/2003
Odôvodnenia 3, 4, 21 a 24 nariadenia Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (
Ú. v. EÚ L 270, 2003, s. 1
; Mim. vyd. 03/040, s. 269), stanovovali:
„(3)
S cieľom zabrániť opusteniu poľnohospodárskej pôdy a zaistiť jej udržiavanie v dobrom poľnohospodárskom a ekologickom stave je potrebné stanoviť štandardy, ktoré sa môžu alebo nemusia opierať o predpisy členských štátov. Je teda vhodné stanoviť rámec spoločenstva, v ktorom by mohli členské štáty prijať štandardy, ktoré zvažujú aj charakteristiky príslušných oblastí, najmä pôdne a klimatické podmienky, ako aj súčasné spôsoby hospodárenia (využitie pôdy, striedanie plodín, poľnohospodárskej praxe) a štruktúru poľnohospodárskych podnikov.
(4)
[Keďže –
neoficiálny preklad
] majú stále [trvalé –
neoficiálny preklad
] pasienky kladný vplyv na životné prostredie, je vhodné prijať opatrenia podporujúce zachovanie súčasných stálych pastvín [trvalých pasienkov –
neoficiálny preklad
], aby sa zabránilo ich všeobecne rozšírenej premene na ornú pôdu.
…
(21)
Režimy podpory, na ktoré sa vzťahuje Spoločná poľnohospodárska politika, poskytujú priamu podporu príjmov, najmä s cieľom zaistiť poľnohospodárskemu obyvateľstvu primeranú životnú úroveň. Tento cieľ je úzko spojený so zachovávaním vidieckych oblastí. Aby sa zabránilo nesprávnemu prideleniu zdrojov spoločenstva, je nutné, aby sa neuskutočnila žiadna platba podpory v prospech poľnohospodárov, ktorí umele vytvorili podmienky vyžadované na vyplatenie takých podpôr.
…
(24)
Zlepšenie konkurencieschopnosti poľnohospodárstva spoločenstva a rozvoj štandardov v oblasti kvality potravín a životného prostredia nevyhnutne spôsobujú pokles úradných cien poľnohospodárskych produktov a zvýšenie výrobných nákladov pre poľnohospodárske podniky v spoločenstve. Na dosiahnutie týchto cieľov a propagáciu udržateľného a viac tržne orientovaného poľnohospodárstva je potrebné prejsť od podpory produkcie k podpore výrobcov zavedením oddeleného systému podpory príjmov pre každý poľnohospodársky podnik. Hoci sa čiastky skutočne vyplatené poľnohospodárom nezmenia, oddeleniam sa výrazne zvýši účinnosť podpory príjmov. Je preto vhodné, aby jednotná platba na poľnohospodársky podnik závisela od dodržovania štandardov v oblasti životného prostredia, bezpečnosti potravín, zdravia zvierat a dobrého zaobchádzania so zvieratami, ako aj od udržovania poľnohospodárskeho podniku v dobrom poľnohospodárskom a ekologickom stave.“
Toto nariadenie obsahuje hlavu III, nazvanú „Režim jednotnej platby“, v ktorej sa nachádza kapitola 3 týkajúca sa „platobných nárokov“. Oddiel 1 tejto kapitoly, ktorý sa týka „platobných nárokov podľa plochy“, obsahuje článok 44 uvedeného nariadenia týkajúci sa „použitia platobných nárokov“, ktorého odsek 2 stanovoval:
„‚Hektárom, na ktorý možno poskytnúť podporu‘ sa rozumie akákoľvek poľnohospodárska plocha poľnohospodárskeho podniku, ktorá sa využíva ako orná pôda alebo stály [trvalý –
neoficiálny preklad
] pasienok, okrem plôch, na ktorých sú trvalé kultúry a lesy alebo ktoré sú vyčlenené pre nepoľnohospodársku činnosť.“
V rámci tej istej hlavy III kapitola 4, nazvaná „Využitie pôdy v rámci režimu jednotnej platby“, obsahuje v oddiele 1 tejto kapitoly článok 51 toho istého nariadenia týkajúci sa „poľnohospodárskeho využitia pôdy“. Tento článok stanovoval:
„Poľnohospodári môžu využívať pozemky prihlásené v súlade s článkom 44 ods. 3 pre akúkoľvek poľnohospodársku činnosť, okrem trvalých kultúr a produkcie produktov uvedených v článku 1 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 2200/96 z 28. októbra 1996 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a zeleninou [(
Ú. v. ES L 297, 1996, s. 1
; Mim. vyd. 03/020, s. 55), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 47/2003 z 10. januára 2003 (
Ú. v. ES L 7, 2003, s. 64
; Mim. vyd. 03/038, s. 68)] a v článku 1 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 2201/96 z 28. októbra 1996 o spoločnej organizácii trhov s produktmi spracovanými z ovocia a zeleniny [o spoločnej organizácii trhu s výrobkami zo spracovaného ovocia a zeleniny –
neoficiálny preklad
] [(
Ú. v. ES L 297, 1996, s. 29
; Mim. vyd. 03/020, s. 83), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 453/2002 z 13. marca 2002 (
Ú. v. ES L 72, 2002, s. 9
; Mim. vyd. 03/035, s. 265)]…“
V rámci hlavy IV nariadenia č. 1782/2003, nazvanej „Ďalšie režimy podpory“, kapitola 12 týkajúca sa „platieb pre hovädzie a teľacie mäso“ obsahuje článok 132 tohto nariadenia, nazvaný „Extenzifikačné prémie“. Podľa odseku 3 tohto článku:
„Na účely použitia odseku 2:
a)
odlišne od článku 131 ods. 2 písm. a) sa intenzita chovu poľnohospodárskeho podniku stanoví na základe počtu dobytka samčieho pohlavia, kráv a jalovíc, ktoré sa počas príslušného kalendárneho roku v poľnohospodárskom podniku nachádzajú, ako aj oviec a/alebo kôz, na ktoré boli podané žiadosti o prémie pre rovnaký kalendárny rok. Počet zvierat sa prevedie na [veľké dobytčie jednotky (VDJ)] podľa prevodnej tabuľky uvedenej v článku 131 ods. 2 písm. a);
b)
bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 131 ods. 2 písm. b) tret[ej] zarážk[y], plochy využívané na pestovanie plodín na ornej pôde, ktoré sú vymedzené v prílohe IX, sa nepovažujú za ‚kŕmne plochy‘;
c)
kŕmna plocha, ktorá sa zohľadní pri výpočte intenzity chovu, tvorí aspoň z 50 % pasienky.
Členské štáty stanovia svoje ‚pasienky‘ s ohľadom aspoň na toto kritérium: pasienky sú trávnaté porasty, ktoré sú podľa druhu miestnej poľnohospodárskej činnosti uznávané ako miesta na pasenie dobytka a/alebo oviec. To však nevylučuje zmiešané využívanie pasienkov počas toho istého roku (pastvina, seno, silážne krmivo).“
Nariadenie č. 796/2004
Článok 2 prvý odsek nariadenia Komisie (ES) č. 796/2004 z 21. apríla 2004, ktoré ustanovuje podrobné pravidlá na uplatňovanie krížového plnenia, modulácie a integrovaného správneho a kontrolného systému uvedeného v nariadení Rady (ES) č. 1782/2003 (
Ú. v. EÚ L 141, 2004, s. 18
; Mim. vyd. 03/044, s. 243), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 972/2007 z 20. augusta 2007 (
Ú. v. EÚ L 216, 2007, s. 3
) (ďalej len „nariadenie č. 796/2004“), znel:
„Na účely tohto nariadenia sa budú využívať nasledovné definície:
…
1a)
‚poľnohospodárska parcela’ znamená súvislú plochu pôdy, na ktorej jeden poľnohospodár pestuje jednu skupinu plodín; ak sa však na základe tohto nariadenia vyžaduje v rámci skupiny plodín osobitné vyhlásenie o využití časti parcely, toto osobitné využitie takisto vymedzuje poľnohospodársku parcelu;
…
2.
‚Trvalý pasienok‘ je pôda, ktorá sa minimálne päť rokov používa na pestovanie bylinných kŕmnych plodín prirodzene (samostatne osiate) alebo prostredníctvom kultivácie (osev) a nie je zahrnutá v systéme farmy na striedanie plodín, okrem pôdy v rámci režimov vyňatia z produkcie…;
2a.
‚trávy alebo iné bylinné kŕmne plodiny‘ sú všetky bylinné rastliny, ktoré zvyčajne rastú na prirodzených pasienkoch alebo sú zahrnuté v zmesiach osiva pre pasienky alebo lúky v členských štátoch (aj nevyužívaných na spásanie zvieratami). Členské štáty môžu zahrnúť plodiny uvedené v prílohe IX k nariadeniu (ES) č. 1782/2003.
…“
V tejto súvislosti odôvodnenie 1 nariadenia Komisie (ES) č. 239/2005 z 11. februára 2005 (
Ú. v. EÚ L 42, 2005, s. 3
), ktorým bolo zmenené nariadenie č. 796/2004 v jeho pôvodnom znení, stanovovalo:
„Je potrebné objasniť niekoľko definícií stanovených v článku 2 nariadenia [č. 796/2004 v jeho pôvodnom znení]. Najmä je potrebné objasniť definíciu ‚trvalý pasienok‘ v bode 2 tohto článku a tiež zaviesť definíciu výrazu ‚trávy alebo iné bylinné kŕmne plodiny‘. V tejto súvislosti sa však musí zobrať do úvahy, že členské štáty potrebujú určitú flexibilitu na zohľadnenie miestnych agronomických podmienok.“
Článok 8 nariadenia č. 796/2004, nazvaný „Všeobecné princípy týkajúce sa poľnohospodárskych parciel“, vo svojom odseku 1 stanovoval:
„Pozemok[,] na ktorom sa nachádzajú stromy[,] sa bude považovať za poľnohospodársky pozemok na účely podporných režimov závislých od plochy v prípade[,] že poľnohospodárske činnosti uvedené v článku 51 nariadenia [č. 1782/2003] alebo, kde je to vhodné[,] produkcia sa môže posudzovať jednoducho ako pozemky bez stromov s takou istou plochou.“
Hlava III tohto nariadenia týkajúca sa „kontrol“ obsahuje článok 30, nazvaný „Určenie plôch“. Podľa odseku 2 tohto článku:
„Celková plocha poľnohospodárskeho pozemku môže sa môže vziať do úvahy za predpokladu, že je plne využitá podľa zvykových noriem členského štátu alebo príslušného regiónu. V iných prípadoch sa vezme do úvahy skutočne využitá plocha.
Ohľadom tých regiónov, kde určité charakteristiky, najmä živé ploty, priekopy a steny sú tradične súčasťou dobrého poľnohospodárskeho spôsobu pestovania plodín alebo praktík využívania, členské štáty môžu rozhodnúť, že príslušná plocha sa má považovať za súčasť plne využívanej plochy za podmienky, že neprekračuje celkovú šírku, ktorú stanoví členský štát. Táto šírka korešponduje s tradičnou šírkou v príslušnom regióne a nesmie prekročiť dva metre.
…“
Nariadenie (ES) č. 1290/2005
V hlave IV nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (
Ú. v. EÚ L 209, 2005, s. 1
), nazvanej „Zúčtovanie a dohľad Komisie“, sa nachádza článok 31 s názvom „Overenie súladu“. Tento článok obsahuje odsek 3, ktorý znie:
„Pred akýmkoľvek rozhodnutím o zamietnutí financovania sú výsledky kontrol Komisie, ako aj odpovede daného členského štátu predmetom písomného oznámenia, po ktorom sa obe strany pokúsia dospieť k dohode o opatreniach, ktoré je potrebné prijať.
Ak nedôjde k dohode, členský štát môže v lehote štyroch mesiacov požiadať o začatie konania na zmierenie stanovísk oboch strán, ktorého výsledky sú predmetom správy odovzdanej Komisii a preskúmanej Komisiou, skôr ako sa vyjadrí k prípadnému zamietnutiu financovania.“
Nariadenie (ES) č. 885/2006
Nariadenie Komisie (ES) č. 885/2006 z 21. júna 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1290/2005, pokiaľ ide o akreditáciu platobných agentúr a iných orgánov a zúčtovania EPZF a EPFRV (
Ú. v. EÚ L 171, 2006, s. 90
), obsahuje článok 11, nazvaný „Overovanie súladu“. Tento článok vo svojich odsekoch 1 až 3 stanovoval:
„1.   Ak Komisia v dôsledku akéhokoľvek šetrenia usúdi, že výdavky neboli realizované v súlade s pravidlami Spoločenstva, oznámi svoje zistenia príslušnému členskému štátu a uvedie nápravné opatrenia potrebné na zabezpečenie budúceho súladu s týmito pravidlami.
V oznámení sa odvolá na tento článok. Členský štát zašle odpoveď do dvoch mesiacov od doručenia oznámenia a Komisia môže v dôsledku toho zmeniť svoje stanovisko. Komisia môže v odôvodnených prípadoch súhlasiť s predĺžením lehoty na odpoveď.
Po uplynutí lehoty na odpoveď Komisia zvolá bilaterálne stretnutie a obidve strany vynaložia úsilie, aby dospeli k dohode, čo sa týka opatrení, ktoré sa majú prijať, ako aj hodnotenia závažnosti porušenia a finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Spoločenstva.
2.   Členský štát do dvoch mesiacov od dátumu prevzatia zápisnice z bilaterálneho stretnutia uvedeného v treťom pododseku odseku 1 oznámi všetky informácie vyžiadané počas tohto stretnutia, ako aj akékoľvek ďalšie informácie, ktoré považuje za užitočné pre prebiehajúce prešetrovanie.
Komisia môže v odôvodnených prípadoch na základe zdôvodnenej žiadosti členského štátu povoliť predĺženie lehoty uvedenej v prvom pododseku. Žiadosť má byť adresovaná Komisii pred uplynutím tohto obdobia.
Po uplynutí lehoty uvedenej v prvom pododseku Komisia oficiálne oznámi svoje závery členskému štátu na základe zaslaných informácií, v rámci postupu overovania súladu. V tomto oznámení sa vyhodnotia výdavky, ktoré podľa článku 31 nariadenia [č. 1290/2005] plánuje vylúčiť z financovania Spoločenstva, a Komisia v ňom uvedie odvolanie na článok 16 ods. 1 tohto nariadenia.
3.   Členský štát informuje Komisiu o nápravných opatreniach, ktoré prijal na zabezpečenie súladu s pravidlami Spoločenstva, a o dátume ich skutočného vykonania.
Komisia po preskúmaní všetkých správ vypracovaných zmierovacím orgánom v súlade s kapitolou 3 tohto nariadenia prijme, ak to bude potrebné, jedno rozhodnutie alebo viacero rozhodnutí podľa článku 31 nariadenia [č. 1290/2005] s cieľom vylúčiť z financovania Spoločenstva výdavky, ktoré sa neuskutočnili v súlade s pravidlami Spoločenstva, pokiaľ členský štát účinne nevykoná nápravné opatrenia.
Komisia môže pri hodnotení výdavkov, ktoré majú byť vylúčené z financovania Spoločenstva, zohľadniť všetky informácie, ktoré jej oznámi členský štát po uplynutí lehoty uvedenej v odseku 2, ak je to potrebné pre lepší odhad finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Spoločenstva, za predpokladu, že oneskorené odovzdanie informácií je odôvodnené výnimočnými okolnosťami.“
Článok 16 tohto nariadenia, nazvaný „Zmierovací postup“, vo svojom odseku 1 stanovoval:
„Členský štát môže postúpiť záležitosť zmierovaciemu orgánu do tridsiatich pracovných dní od prevzatia formálneho oznámenia od Komisie uvedeného v článku 11 ods. 2 treťom pododseku, a to tak, že pošle odôvodnenú žiadosť o zmierenie sekretariátu zmierovacieho orgánu.
Prostredníctvom Výboru pre poľnohospodárske fondy sa členským štátom oznámi postup, ktorý sa má dodržať, a adresa sekretariátu.“
Nariadenie (EÚ) č. 1307/2013
Článok 4 ods. 1 písm. h) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1307/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa ustanovujú pravidlá priamych platieb pre poľnohospodárov na základe režimov podpory v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 637/2008 a nariadenie Rady (ES) č. 73/2009 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 608
), obsahuje túto definíciu:
„‚trvalý trávny porast a trvalé pasienky‘ (spolu ďalej len ‚trvalý trávny porast‘) predstavujú pôdu využívanú na pestovanie tráv alebo iných rastlinných krmív (samovysiatych) alebo pestovaných (siatych), ktorá nebola zahrnutá do systému striedania plodín v podniku päť alebo viac rokov; môžu sem patriť aj iné druhy ako kry a/alebo stromy, ktoré sa môžu spásať, pod podmienkou, že trávy a iné rastlinné krmivá prevládajú, a tiež ak členské štáty rozhodnú, môže sem patriť pôda, ktorú možno spásať a ktorá je súčasťou zaužívaných miestnych postupov, pri ktorých trávy a iné rastlinné krmivo tradične na spásaných plochách neprevládajú“.
Okolnosti predchádzajúce sporu
Všeobecný súd opísal okolnosti predchádzajúce sporu v bodoch 1 až 11 napadnutého rozsudku a pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť nasledovne.
Európska komisia vykonala v septembri 2008 a vo februári 2009 dve vyšetrovania týkajúce sa výdavkov vynaložených Helénskou republikou na základe podpory na plochu a opatrení na rozvoj vidieka v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), ako aj v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) za rok podania žiadosti 2008.
Komisia tak v liste z 21. novembra 2008 uviedla, že kontroly na mieste uskutočnené v rámci predmetných vyšetrovaní preukázali, že určité plochy, na ktoré bola poskytnutá podpora, nespĺňali kritériá na jej poskytnutie, stanovené v článku 44 ods. 2 nariadenia č. 1782/2003 a v článku 2 nariadenia č. 796/2004. Na podporu tohto konštatovania Komisia uviedla súbor príkladov, ktoré sú pripomenuté v bode 40 napadnutého rozsudku.
V nadväznosti na oznámenie pripomienok Komisie a odpovede Helénskej republiky sa 8. apríla 2010 konalo bilaterálne stretnutie. Komisia 2. júna 2010 oznámila Helénskej republike svoje závery, na ktoré Helénska republika odpovedala 2. augusta 2010.
Komisia 31. mája 2013 oznámila Helénskej republike, že naďalej trvá na svojom stanovisku, pokiaľ ide o čistú sumu zamýšľaných opráv, ako aj o dôvody, ktoré ich odôvodňujú.
Helénska republika sa 11. júla 2013 obrátila na zmierovací orgán. Tento orgán vydal svoje stanovisko 31. januára 2014, t. j. predtým ako Komisia prijala 26. marca 2014 svoje konečné stanovisko. V tomto stanovisku Komisia konštatovala po prvé nedostatky vo fungovaní identifikačného systému poľnohospodárskych parciel a zemepisných informačných systémov (ďalej len „LPIS‑GIS“) ovplyvňujúce krížové a administratívne kontroly, po druhé nedostatky pri kontrolách na mieste, ako aj po tretie nesprávne výpočty platieb a sankcií. Komisia navyše zdôraznila opakujúcu sa povahu týchto zistení. Konečná čistá suma opravy, ktorá bola uložená Helénskej republike, predstavovala sumu vo výške 86007771,11 eura.
V dôsledku toho Komisia prijala 19. decembra 2014 sporné rozhodnutie, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené Helénskou republikou v rámci záručnej sekcie EPUZF, Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a EPFRV.
Komisia týmto rozhodnutím uplatnila paušálne opravy za rok podania žiadosti 2008 jednak v oblasti podpory na plochu v celkovej výške 61012096,85 eura, z ktorej odpočítala sumu vo výške 2135439,32 eura. Táto oprava zohľadňuje najmä sadzbu paušálnej opravy vo výške 10 % v prípade poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky, t. j. 32542837,74 eura. Komisia takisto uložila opravy za rok podania žiadosti 2008 v rámci oblasti rozvoja vidieka, a to v sume 5007867,36 eura zahrnutej do rozpočtového roku 2009 a v sume 5496524,54 eura zahrnutej do rozpočtového roku 2010, t. j. v celkovej sume 10504391,90 eura, od ktorej odpočítala celkovú sumu 2588231,20 eura, ktorá zodpovedá sume 2318055,75 eura za rozpočtový rok 2009 a sume 270175,45 eura za rozpočtový rok 2010. Z toho vyplýva, že finančné dopady vyplývajúce zo sporného rozhodnutia, ktoré nesie Helénska republika z dôvodu paušálnych opráv v oblastiach podpory na plochu a rozvoja vidieka, predstavujú 58876657,53 eura a 7916160,70 eura.
V súhrnnej správe priloženej k spornému rozhodnutiu, ktorá je uvedená v bode 41 napadnutého rozsudku, Komisia odôvodnila uloženie paušálnych opráv takto:
–
pokiaľ ide o systém LPIS‑GIS: služby Komisie zastávali názor, že nebol v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z článku 20 nariadenia č. 1782/2003. Konkrétne:
–
boli zistené pochybenia týkajúce sa hraníc referenčných pozemkov a ich maximálnej prípustnej plochy, pričom tieto údaje boli v podstate nepresné. Konkrétne boli tieto pochybenia zistené vo vzťahu k plochám využívaným ako pasienky, ktoré sa podľa overení nemohli vždy považovať za plochy, na ktoré možno poskytnúť podporu na základe článku 2 prvého odseku bodov 2 a 2a nariadenia č. 796/2004. V dôsledku toho neboli poľnohospodári správne informovaní o spôsobilosti pozemkov, ktoré chceli deklarovať. Navyše krížové kontroly, ktorých cieľom je zabrániť neoprávnenému poskytnutiu rovnakej podpory na ten istý pozemok, neboli presvedčivé, okrem prípadov, keď sa vykonali kontroly na mieste, ktoré odhalili nesprávnu polohu pozemkov a ich spôsobilosť,
–
od roku 2009 sa v systéme LPIS‑GIS používala nová informácia pre deklarácie a krížové kontroly. Výsledky krížových kontrol sa pritom nemohli použiť na posúdenie rizika pre fond za rok 2008. V tomto roku totiž poľnohospodári deklarovali svoje pozemky na základe predchádzajúceho systému LPIS‑GIS. Keby však systém v roku 2008 fungoval správne, časť týchto pozemkov by bola odmietnutá ako nespôsobilá na poskytnutie podpory, pričom podstatnú časť z nich tvorili trvalé pasienky, ktoré grécke orgány považovali za spôsobilé na poskytnutie podpory a vo vzťahu ku ktorým Komisia už v predchádzajúcej korešpondencii uviedla ich nespôsobilosť na poskytnutie podpory z dôvodu nerešpektovania relevantných zákonných ustanovení,
–
kontroly na mieste nezodpovedali v prípade roku podania žiadosti 2008 požiadavkám vyplývajúcim z článkov 23 a 30 nariadenia č. 796/2004. Konkrétnejšie:
–
pokiaľ ide o pasienky: neexistencia výmery pasienkov bola posúdená ako vzbudzujúca mimoriadne obavy. Vo viacerých prípadoch boli spôsobilé plochy pokryté drevnatými rastlinami a iné pozemky boli sčasti pokryté bylinnými rastlinami, takže nespĺňali kritériá „trvalých pasienkov“ v zmysle článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004. Deklarované plochy sa často nachádzali vo vzdialených oblastiach, nemali viditeľné hranice a boli ťažko prístupné. Bolo konštatované, že inšpektori nevymerali plochy poľnohospodárskych pozemkov v súlade s požiadavkami podľa článku 30 nariadenia č. 796/2004. Hoci Helénska republika opakovane uviedla, že sporné plochy sa vždy používali ako pasienky bez toho, aby Komisia spochybnila ich spôsobilosť na poskytnutie podpory, tieto plochy boli tiež nespôsobilé z hľadiska pravidiel uplatňovaných pred rokom 2006, pričom generálne riaditeľstvo (GR) pre „poľnohospodárstvo“ tiež kritizovalo ich spôsobilosť (vyšetrovanie AP/2001/06),
–
pokiaľ ide o kontroly na mieste prostredníctvom diaľkového snímania, uplatnený postup nebol v súlade s požiadavkami v danej oblasti. V dôsledku toho bola vyplatená podpora na pozemky, ktoré neboli spôsobilé podľa článku 44 ods. 2 nariadenia č. 1782/2003 a článku 2 nariadenia č. 796/2004,
–
pokiaľ ide o klasické kontroly na mieste, „opätovné premeranie“ odhalilo rozdiely bez preukázania systematického zlyhania vo fungovaní tohto druhu kontroly s výnimkou pasienkov. Počas roka 2008 na účely zavedenia nového systému LPIS‑GIS Helénska republika nevložila do tohto systému údaje o pozemkoch podrobených klasickým kontrolám na mieste. V dôsledku toho neexistovalo žiadne grafické zobrazenie umožňujúce odhaliť viacnásobné deklarácie,
–
zistené nedostatky boli pokračujúcim zlyhaním vo fungovaní kľúčových a sekundárnych kontrol a viedli k riziku pre fond z hľadiska podpory na plochu. Tieto zistenia sa navyše opakovali,
–
zistené nedostatky sa odrazili na doplnkovej podpore „viazanej“ na plochu.
Komisia vzhľadom na zistenia týkajúce sa nedostatkov systému LPIS‑GIS a kontrol na mieste uplatnila opravy rozdelené podľa tejto klasifikácie:
–
v prípade poľnohospodárov deklarujúcich iba pasienky bola uložená paušálna oprava vo výške 10 % z dôvodu problematickej situácie v LPIS a výsledku kontrol na mieste, ktoré odhalili zvýšenú mieru pochybení, a teda podstatné nezrovnalosti. Hoci podľa Komisie je paušálna oprava vo výške 25 % odôvodnená, uplatnenie paušálnej opravy vo výške 10 % sa zdá byť primeranejšie s prihliadnutím na „tampónový efekt“,
–
v prípade poľnohospodárov deklarujúcich iba pasienky bola uložená paušálna oprava vo výške 2 % s prihliadnutím na „tampónový efekt“, zlepšenie klasických kontrol na mieste a na skutočnosť, že v tejto kategórii poľnohospodárov bola miera zistených nezrovnalostí nižšia a klasické kontroly na mieste tvorili podstatnú časť kontrol,
–
v prípade doplnkovej podpory viazanej na plochu bola uložená paušálna oprava vo výške 5 % z dôvodu jej negatívneho vplyvu v dôsledku neskorého začatia s kontrolami na mieste a z dôvodu neexistencie „tampónového efektu“,
–
v prípade všetkých opatrení na rozvoj vidieka založených na ploche bola uložená paušálna oprava vo výške 5 %.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 2. marca 2015 podala Helénska republika žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia, pričom v podstate uviedla tri žalobné dôvody.
Prvý žalobný dôvod týkajúci sa paušálnej finančnej opravy vo výške 10 %, ktorá bola uplatnená v prípade poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky, v sume 32542837,74 eura, bol založený na nesprávnom výklade a uplatnení článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004, nedostatku odôvodnenia a porušení zásady proporcionality, ako aj prekročení medzí diskrečnej právomoci Komisie. Druhý žalobný dôvod týkajúci sa paušálnej finančnej opravy vo výške 5 % v prípade doplnkovej viazanej podpory bol založený na skutkovom omyle, nedostatku odôvodnenia a porušení zásady proporcionality. Tretí žalobný dôvod týkajúci sa paušálnej finančnej opravy vo výške 5 % uplatnenej na druhý pilier spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP), venovaný rozvoju vidieka, bol založený na nedostatku odôvodnenia, skutkovom omyle a porušení zásady proporcionality.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol prvé dva žalobné dôvody a žalobe vyhovel, pokiaľ ide o tretí žalobný dôvod. V bode 1 výroku napadnutého rozsudku preto zrušil sporné rozhodnutie „v rozsahu, v akom sa týka sumy opravy vo výške 5007867,36 eura, odpočtu vo výške 2318055,75 eura a finančného dosahu vo výške 2689811,61 eura, pokiaľ ide o výdavky vynaložené Helénskou republikou v oblasti rozvoja vidieka EPFRV Axe 2 (2007 – 2013, opatrenia viazané na plochu) za rozpočtové obdobie roku 2009, z dôvodu nedostatkov týkajúcich sa systému identifikácie poľnohospodárskych pozemkov [LPIS] a kontrol na mieste (druhý pilier, rok žiadosti 2008)“, a v bode 2 tohto výroku žalobu v zostávajúcej časti zamietol.
Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
Helénska republika svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutie a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie sčasti ako neprípustné a sčasti ako nedôvodné,
–
uložil Helénskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
Španielske kráľovstvo, ktoré vstúpilo do konania ako vedľajší účastník na podporu Helénskej republiky, navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania uvádza Helénska republika šesť odvolacích dôvodov. Prvé tri odvolacie dôvody sa týkajú posúdenia, ktoré Všeobecný súd vykonal v súvislosti s finančnou opravou vo výške 10 % uplatnenou na podporu na plochu v prípade poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky. Štvrtý a piaty odvolací dôvod sa týka posúdenia, ktoré Všeobecný súd vykonal v súvislosti s finančnou opravou vo výške 5 % uplatnenou v prípade doplnkovej podpory viazanej na plochu. Šiesty odvolací dôvod sa týka posúdenia Všeobecného súdu, pokiaľ ide o finančnú opravu vo výške 5 % uplatnenú na druhý pilier SPP, venovaný rozvoju vidieka.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Prvý odvolací dôvod sa delí na tri časti.
Helénska republika v rámci prvej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bodoch 24 až 67 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil a uplatnil článok 2 prvý odsek bod 2 nariadenia č. 796/2004, ktorý obsahuje definíciu pojmu „trvalý pasienok“. Konkrétnejšie Všeobecnému súdu vytýka, že v bodoch 34 až 36 napadnutého rozsudku podal veľmi reštriktívny výklad tohto pojmu tým, že stanovil kritérium týkajúce sa výlučne druhu vegetácie nachádzajúceho sa na predmetnej ploche. Naproti tomu Helénska republika, ktorú podporuje Španielske kráľovstvo, trvá na širokom poňatí tohto pojmu, ktoré odzrkadľuje zámer normotvorcu Únie a ktoré zahŕňa pasienky tzv. „stredomorského rázu“, t. j. plochy pokryté drevnatou alebo krovinatou vegetáciou, ktoré možno spásať a na ktorých trávy, ako aj iné bylinné kŕmne plodiny tradične neprevládajú.
Podľa Helénskej republiky je tento výklad možný na základe znenia článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004, ako aj kontextu a cieľov sledovaných týmto nariadením. Zdôrazňuje tak, že toto široké poňatie pojmu „trvalý pasienok“ vyplýva z článku 4 ods. 1 písm. h) nariadenia č. 1307/2013, z príručky určenej na to, aby sa členským štátom poskytli usmernenia o čo najlepšom dodržiavaní účinných zákonných ustanovení týkajúcich sa SPP, ktorú uverejnilo Spoločné výskumné centrum (JRC) Komisie 2. apríla 2008, ako aj z akčného plánu, ktorý v októbri 2012 vypracovali helénske orgány a Komisia (ďalej len „akčný plán z roku 2012“).
Na podporu tejto argumentácie Španielske kráľovstvo v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil celý kontext a ciele sledované nariadením č. 1782/2003, medzi ktoré patrí aj zachovanie určitých platieb súvisiacich s produkciou. Konkrétnejšie článok 132 nariadenia č. 1782/2003 týkajúci sa extenzifikačnej prémie odkazuje na pasienky bez toho, aby spresnil, či tieto pasienky musia byť pokryté výlučne bylinnou vegetáciou.
Komisia naproti tomu uvádza, že Všeobecný súd správne vyložil a uplatnil pojem „trvalý pasienok“ nachádzajúci sa v článku 2 prvom odseku bode 2 nariadenia č. 796/2004. Z tejto definície vyplýva, že rozhodujúce je kritérium týkajúce sa povahy vegetácie pokrývajúcej dotknutú poľnohospodársku plochu. Okrem toho ani usmernenia uvedené v bode 33 tohto rozsudku, ani akčný plán z roku 2012 ani nariadenie č. 1307/2013, ktoré je uplatniteľné od 1. januára 2015 a ktoré obsahuje rozšírenú definíciu pojmu „trvalý pasienok“, nie sú relevantné na účely výkladu práva uplatniteľného v čase skutkových okolností v prejednávanej veci a posúdenia finančnej opravy, o ktorej rozhodla Komisia.
Helénska republika v rámci druhej časti prvého odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bode 66 napadnutého rozsudku usúdil, že bez ohľadu na uplatnený výklad pojmu „trvalý pasienok“ boli sporné plochy aj naďalej nespôsobilé na poskytnutie podpory vzhľadom na nedostatky zistené pri uplatnení pravidiel týkajúcich sa pasienkov a vo fungovaní systému kontrol LPIS‑GIS.
Helénska republika sa totiž domnieva, že na základe „tampónového efektu“ Všeobecný súd nemohol z konkrétnych nedostatkov, ktoré boli zistené vo fungovaní systému LPIS‑GIS v prípade niektorých pozemkov identifikovaných v bode 40 napadnutého rozsudku, vyvodiť, že všetky plochy, ktoré boli na rok 2008 deklarované ako pasienky a ktorých sa týka finančná oprava, boli v každom prípade nespôsobilé na poskytnutie podpory, či už sa použije užšia definícia podľa článku 2 nariadenia č. 796/2004 alebo priaznivejšia definícia vyplývajúca z akčného plánu z roku 2012 alebo z článku 4 ods. 1 písm. h) nariadenia č. 1307/2013.
Komisia navrhuje zamietnuť túto argumentáciu.
Helénska republika v rámci tretej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu vytýka nedostatok odôvodnenia v rozsahu, v akom sa v bodoch 20 až 22 napadnutého rozsudku pri svojom posúdení opieral o judikatúru týkajúcu sa rozdelenia dôkazného bremena v rámci postupu overovania súladu. Podľa nej nie je táto judikatúra relevantná z hľadiska výkladu pojmu „trvalý pasienok“ v zmysle článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004.
Komisia navrhuje zamietnuť túto argumentáciu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba uviesť, že Komisia bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti, vyjadruje pochybnosti o prípustnosti odvolania v rozsahu, v akom Helénska republika iba zopakovala svoju argumentáciu uvedenú v prvostupňovom konaní.
Toto tvrdenie Komisie však treba zamietnuť.
Je pravda, že podľa ustálenej judikatúry odvolanie musí presne uviesť napádané časti rozsudku, ktorého zrušenie sa žiada, ako aj právne tvrdenia, ktoré osobitným spôsobom podporujú tento návrh (rozsudok zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
, bod
).
V prejednávanom prípade sa však Helénska republika neobmedzila na zopakovanie alebo na doslovnú reprodukciu dôvodov a tvrdení, ktoré predložila Všeobecnému súdu, ale pred Súdnym dvorom spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Únie, ktoré vykonal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku.
Je preto potrebné meritórne preskúmať odvolacie dôvody, ktoré uviedla Helénska republika.
Pokiaľ ide o prvú časť prvého odvolacieho dôvodu, v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora je na účely výkladu ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou.
Zo znenia článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 vyplýva, že „trvalý pasienok“ je „pôda, ktorá sa minimálne päť rokov používa na pestovanie bylinných kŕmnych plodín prirodzene (samostatne osiate) alebo prostredníctvom kultivácie (osev) a nie je zahrnutá v systéme farmy na striedanie plodín“.
Z toho vyplýva, že aj keď tento článok výslovne uvádza výskyt „tráv alebo iných bylinných kŕmnych plodín“, takže plochy, na ktorých sa vyskytujú výlučne bylinné rastliny, sú nepochybne „trvalým pasienkom“, nie je vylúčený výskyt iných druhov vegetácie, ako sú napríklad dreviny alebo kroviny. Podobne, ako uviedla generálna advokátka v bode 56 svojich návrhov, je preto znenie článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 nejasné, pokiaľ ide o to, či je posúdenie ako „trvalý pasienok“ podmienené kritériom vzťahujúcim sa na druh vegetácie, ktorý pokrýva dotknutú plochu, a teda či sa toto posúdenie uplatní iba na výlučný výskyt tráv alebo iných bylinných plodín.
Pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí článok 2 prvý odsek bod 2 nariadenia č. 796/2004, predovšetkým z odôvodnenia 1 nariadenia č. 239/2005 vyplýva, že vzhľadom na potrebu objasnenia pojmu „trvalý pasienok“ bolo zámerom normotvorcu Únie vyhradiť členským štátom určitú flexibilitu na zohľadnenie rôznych miestnych agronomických podmienok.
Následne zo samotného znenia článku 8 ods. 1 nariadenia č. 796/2004, ktorý odkazuje na článok 51 nariadenia č. 1782/2003, vyplýva, že účinné poľnohospodárske využívanie poľnohospodárskej plochy predstavuje relevantnejšie kritérium, než je kritérium týkajúce sa druhu vegetácie, ktorý pokrýva dotknutú plochu. Podľa znenia tohto článku 8 ods. 1 sa za „poľnohospodársky pozemok“ považuje pozemok, na ktorom sa nachádzajú stromy a na ktorom možno vykonávať plánovanú produkciu takým spôsobom, akým by sa vykonávala na pozemku bez stromov, ktorý sa nachádza v tej istej zóne.
Okrem toho treba uviesť, že kritérium týkajúce sa druhu vegetácie, ktorý pokrýva dotknutú plochu, je takisto relativizované v článku 30 ods. 2 nariadenia č. 796/2004 v rámci kontroly plochy poľnohospodárskeho pozemku. V súlade s týmto ustanovením môžu členské štáty rozhodnúť, že celková plocha poľnohospodárskeho pozemku môže zahŕňať plochu pokrytú živými plotmi pod podmienkou, že táto charakteristika je tradičnou súčasťou dobrého poľnohospodárskeho spôsobu využívania pôdy.
Napokon, keďže sa definícia pojmu „trvalý pasienok“ nachádza v nariadení č. 796/2004, ktorého účelom je vykonať nariadenie č. 1782/2003, treba na základe ustálenej judikatúry Súdneho dvora vykladať tento pojem v súlade s ustanoveniami základného aktu (rozsudok z 26. júla 2017, Česká republika/Komisia,
C‑696/15 P
,
EU:C:2017:595
, bod
).
Nariadenie č. 1782/2003 pritom posúdenie ako „trvalý pasienok“ nepodmieňuje výskytom daného druhu vegetácie, keďže článok 44 ods. 2 tohto nariadenia vylučuje z kvalifikácie ako „hektár, na ktorý možno poskytnúť podporu“ iba „trvalé kultúry“, „lesy“ a plochy, „ktoré sú vyčlenené pre nepoľnohospodársku činnosť“.
Z uvedeného preto vyplýva, že – ako uviedla generálna advokátka v bode 63 svojich návrhov – rozhodujúcim kritériom, pokiaľ ide o definíciu pojmu „trvalý pasienok“, nie je druh vegetácie pokrývajúci poľnohospodársku plochu, ale efektívne využívanie uvedenej plochy na poľnohospodársku činnosť typickú pre „trvalé pasienky“. V dôsledku toho prítomnosť drevnatých alebo krovinatých rastlín sama osebe nemôže brániť tomu, aby bola plocha kvalifikovaná ako „trvalý pasienok“, pokiaľ tým nie je dotknuté efektívne využívanie uvedenej plochy na vykonávanie poľnohospodárskej činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. júna 2016, Planes Bresco,
C‑333/15 a C‑334/15
,
EU:C:2016:426
, bod
).
Takýto výklad je navyše podporený cieľmi, ktoré sleduje nariadenie č. 1782/2003, a to stabilizáciou poľnohospodárskych príjmov a ochranou životného prostredia.
V prvom rade, pokiaľ ide o cieľ spočívajúci v stabilizácii poľnohospodárskych príjmov, z odôvodnení 21 a 24 nariadenia č. 1782/2003 vyplýva, že režim jednotnej platby je podmienený udržovaním poľnohospodárskeho podniku v dobrom poľnohospodárskom a ekologickom stave, pričom jeho cieľom je zabezpečiť poľnohospodárom primeranú životnú úroveň. Cieľom tohto režimu jednotnej platby je, aby sa uplatňoval na všetky poľnohospodárske podniky bez toho, aby bol nárok na túto platbu podmienený druhom vegetácie, ktorý sa nachádza na dotknutých plochách.
V druhom rade odôvodnenia 3 a 4 nariadenia č. 1782/2003 zdôrazňujú pozitívny účinok trvalých pasienkov na životné prostredie a stanovujú, že nariadenie č. 1782/2003 sleduje dvojaký cieľ, a to zabrániť jednak opusteniu poľnohospodárskej pôdy a jednak premene existujúcich trvalých pasienkov na ornú pôdu. Z toho vyplýva – ako konštatovala generálna advokátka v bode 68 svojich návrhov –, že sledovanie týchto cieľov sa nezhoduje s takým reštriktívnym výkladom pojmu „trvalý pasienok“, ktorý by vychádzal výlučne z druhu vegetácie, ktorý pokrýva poľnohospodársku plochu.
Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že rozhodujúcim kritériom, ktoré treba zohľadniť na účely určenia, či dotknutú plochu treba kvalifikovať ako „trvalý pasienok“ v zmysle článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004, nie je druh vegetácie, ktorý pokrýva túto plochu, ale skutočné využívanie tejto plochy na poľnohospodársku činnosť, ktorá je typická pre „trvalé pasienky“.
Všeobecný súd sa preto tým, že v bodoch 35 a 36 napadnutého rozsudku rozhodol, že relevantným kritériom je druh vegetácie, ktorý pokrýva dotknutú plochu, a následne vykonal svoje posúdenie s ohľadom na toto kritérium, dopustil nesprávneho právneho posúdenia v rámci výkladu a uplatnenia pojmu „trvalý pasienok“, tak ako vyplýva z článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004. Z toho vyplýva, že konštatovanie Všeobecného súdu nachádzajúce sa v bode 65 napadnutého rozsudku, podľa ktorého Helénska republika nepreukázala nepresnosť posúdení Komisie, je nesprávne.
Treba však uviesť, že sadzba paušálnej opravy vo výške 10 %, ktorá bola uplatnená v prípade poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky, je v súhrnnej správe odôvodnená vzhľadom na všetky nedostatky uvedené v bodoch 16, 21 a 22 tohto rozsudku, ktoré v podstate preberajú body 40 a 41 napadnutého rozsudku. Komisia tak odôvodnila túto sadzbu opravy jednak vzhľadom na nedostatky v rámci systému LPIS‑GIS, ktoré ovplyvnili dôkaznú hodnotu administratívnych postupov a krížových kontrol, a jednak vzhľadom na nedostatky v rámci kontrol na mieste.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 23 až 106 napadnutého rozsudku v rámci posúdenia prvého žalobného dôvodu žaloby, ktorá mu bola predložená, usúdil, že sadzba vo výške 10 % uplatnená v prípade poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky, bola vzhľadom na ostatné konštatované nedostatky odôvodnená.
Konkrétnejšie Všeobecný súd v bodoch 66, 88 a 95 napadnutého rozsudku konštatoval, že – bez ohľadu na sporné názory týkajúce sa definície pojmu „trvalý pasienok“ – nedostatky systému LPIS‑GIS odôvodňovali stanovenie sadzby paušálnej opravy vo výške 10 % v prípade poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky. Za týchto okolností také nesprávne právne posúdenie, ktorého sa dopustil Všeobecný súd, aké je uvedené v bode 59 tohto rozsudku, nemá vplyv na výrok napadnutého rozsudku, pretože posúdenia nachádzajúce sa v jeho bodoch 66, 88 a 95 stačia na jeho odôvodnenie.
Nesprávne právne posúdenie konštatované v bode 59 tohto rozsudku preto nemôže viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku.
Pokiaľ ide o druhú časť prvého odvolacieho dôvodu, stačí uviesť, že Všeobecný súd sa v bode 66 napadnutého rozsudku obmedzil iba na konštatovanie, že aj za predpokladu, že by taká definícia pojmu „trvalý pasienok“, aká bola uplatnená, nebola v súlade so znením článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004, „so zreteľom na nedostatky zistené pri uplatnení pravidiel týkajúcich sa pasienkov a vo fungovaní systému kontrol [LPIS‑GIS], uvedené v bodoch 40 a 41 [napadnutého rozsudku]“, by boli sporné plochy nespôsobilé na poskytnutie podpory.
Všeobecný súd v bode 40 napadnutého rozsudku totiž uviedol všetky príklady pozemkov, ktoré Komisia použila na odôvodnenie paušálnej opravy a ktoré – za predpokladu, že by mohli byť lokalizované – nespĺňajú kritériá oprávnenosti stanovené v článku 44 ods. 2 nariadenia č. 1782/2003, keďže neboli určené na poľnohospodárske činnosti.
V dôsledku toho treba druhú časť prvého odvolacieho dôvodu zamietnuť ako nedôvodnú.
Pokiaľ ide o tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu, treba uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 20 až 22 napadnutého rozsudku predtým, než pristúpil ku konkrétnemu posúdeniu každého žalobného dôvodu uvedeného Helénskou republikou, a bez toho, aby v tomto štádiu z toho vyvodil právne dôsledky, iba pripomenul všeobecné zásady, ktoré vyplývajú z ustálenej judikatúry týkajúcej sa rozdelenia dôkazného bremena v rámci sporov medzi Komisiou a dotknutým členským štátom v oblasti európskych fondov.
Z toho vyplýva, že tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako neprípustnú.
V dôsledku toho, aj keď je prvý odvolací dôvod vo svojej prvej časti dôvodný, nemôže viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku.
Vzhľadom na uvedené treba prvý odvolací dôvod zamietnuť sčasti ako neúčinný, sčasti ako neprípustný a sčasti ako nedôvodný.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím druhým odvolacím dôvodom Helénska republika v podstate tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 68 až 76 napadnutého rozsudku porušil svoju povinnosť odôvodnenia, keďže neodpovedal na všetky tvrdenia uvedené Helénskou republikou v súvislosti s pojmom „trvalý pasienok“, a najmä v súvislosti s pojmom „stredomorské pasienky“.
Komisia navrhuje, aby bol tento odvolací dôvod zamietnutý.
Posúdenie Súdnym dvorom
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že povinnosť Všeobecného súdu odôvodniť jeho rozhodnutia nemožno vykladať tak, že zahŕňa aj povinnosť detailne odpovedať na každé tvrdenie, ktorého sa účastník konania dovoláva, najmä pokiaľ nie je dostatočne jasné a presné a nespočíva na podrobných dôkazoch (rozsudok z 11. januára 2007, Technische Glaswerke Ilmenau/Komisia,
C‑404/04 P
, neuverejnený,
EU:C:2007:6
, bod
).
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že Všeobecný súd sa v bodoch 24 až 65 napadnutého rozsudku venoval podrobnému preskúmaniu tvrdení Helénskej republiky, pokiaľ ide o výklad pojmu „trvalý pasienok“ a konkrétne pokiaľ ide o význam druhu vegetácie, ktorý pokrýva poľnohospodárske plochy.
Na druhej strane odvolateľka v bodoch 15 a 16 žaloby podanej na Všeobecný súd poukázala iba „osobitné charakteristiky všetkých pasienkov stredomorského rázu“, ktoré „majú vysokú environmentálnu hodnotu“. Vzhľadom na to, že toto tvrdenie nespĺňa požiadavku jasnosti a presnosti, nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že naň konkrétne neodpovedal.
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd neporušil svoju povinnosť odôvodnenia. V dôsledku toho treba druhý odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Tretí odvolací dôvod sa delí na dve časti.
V rámci prvej časti tohto odvolacieho dôvodu Helénska republika v podstate tvrdí, že Všeobecný súd si v bodoch 88 až 103 napadnutého rozsudku viackrát nesplnil svoju povinnosť odôvodnenia. Podľa Helénskej republiky Všeobecný súd totiž neprípustným spôsobom doplnil odôvodnenie sporného rozhodnutia, keď usúdil, že nezrovnalosti v rámci správneho a kontrolného systému sú samy osebe postačujúce na odôvodnenie sadzby opravy vo výške 10 %, hoci zo súhrnnej správy vyplýva, že táto sadzba opravy je odôvodnená iba z hľadiska neexistencie spôsobilosti plôch, ktoré boli deklarované ako „trvalé pasienky“, na poskytnutie podpory. Okrem toho Všeobecný súd náležite neodôvodnil svoje rozhodnutie ani vzhľadom na zvýšenie sadzby opravy na 10 % oproti sadzbe opravy vo výške 5 %, ktorá bola uplatnená za predchádzajúci rok, ani vzhľadom na zlepšenia, ktoré boli konštatované v rámci kontrol na mieste. Helénska republika napokon Všeobecnému súdu vytýka, že dostatočne neprihliadol k „tampónovému efektu“.
V rámci druhej časti tohto odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu proporcionality tým, že v bodoch 88 až 103 napadnutého rozsudku potvrdil sadzbu opravy vo výške 10 % vo vzťahu k podpore pre poľnohospodárov, ktorí deklarovali iba pasienky. Podľa Helénskej republiky bola sadzba opravy vo výške 5 % odôvodnená najmä so zreteľom na „tampónový efekt“.
Komisia tvrdí, že tento odvolací dôvod treba v celom rozsahu zamietnuť ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu, treba najskôr uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Helénska republika, sadzba paušálnej opravy vo výške 10 %, ktorú uplatnila Komisia, sa neopiera výlučne o neexistenciu spôsobilosti dotknutých plôch na poskytnutie podpory, ale o všetky nedostatky systému kontroly, ktoré Komisia konštatovala v súhrnnej správe a ktoré Všeobecný súd pripomenul v bodoch 10 a 89 až 94 napadnutého rozsudku.
Následne Všeobecný súd bez toho, aby sa dopustil pochybenia, mohol v bode 95 napadnutého rozsudku usúdiť, že tieto nedostatky v systéme kontroly zohľadnené spoločne so všetkými ďalšími zistenými nedostatkami predstavujú značne nedostatočné vykonávanie systému kontroly, z ktorého vyplýva vyššia miera pochybení.
Z toho vyplýva, že tvrdenie Helénskej republiky, podľa ktorého zo súhrnnej správy vyplýva, že sadzba paušálnej opravy vo výške 10 % je odôvodnená len vo vzťahu k nespôsobilosti plôch, ktoré boli deklarované ako „trvalé pasienky, na poskytnutie podpory, treba zamietnuť.
Následne, pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa nezohľadnenia zlepšenia, ktoré bolo konštatované v prípade kontrol na mieste, ako aj sadzby finančnej opravy vo výške 5 % uplatnenej na rok podania žiadosti 2007, treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Helénska republika, Všeobecný súd posúdil význam týchto skutočností v bodoch 98 až 101 napadnutého rozsudku.
Všeobecný súd v tejto súvislosti v bode 99 napadnutého rozsudku zdôraznil, že hoci bolo v súhrnnej správe konštatované kvantitatívne zlepšenie kontrol na mieste v roku 2008, nič to nemení na tom, že v tejto správe sa tiež uvádza, že kontroly na mieste sa z kvalitatívneho hľadiska nezlepšili. Na základe tohto konštatovania a konštatovania, že Helénska republika nepredložila dôkazy podporujúce jej tvrdenie, pokiaľ ide o kvalitatívne zlepšenie kontrol na mieste, Všeobecný súd mohol v bode 100 napadnutého rozsudku oprávnene zamietnuť toto posledné uvedené tvrdenie bez toho, aby porušil svoju povinnosť odôvodnenia.
Takéto tvrdenie teda vychádza z nesprávneho pochopenia napadnutého rozsudku, a preto mu chýba skutkový základ.
Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie v súvislosti s tým, že Všeobecný súd nezohľadnil „tampónový efekt“, treba uviesť, že tento súd práve v bodoch 95, 102 a 103 napadnutého rozsudku zohľadnil tento efekt.
Konkrétnejšie Všeobecný súd v nadväznosti na preskúmanie týkajúce sa existencie značne nedostatočného vykonávania systému kontroly, ktoré sa nachádza v bodoch 85 až 94 napadnutého rozsudku, v bode 95 napadnutého rozsudku rozhodol, že všetky nedostatky v systéme kontroly zohľadnené spoločne predstavujú takéto značne nedostatočné vykonávanie, ktoré tak odôvodňuje uplatnenie sadzby paušálnej opravy vo výške 25 %. Všeobecný súd však v bode 95 napadnutého rozsudku ďalej usúdil, že Komisia zohľadnila nižšie riziko strát pre fond vyplývajúce z „tampónového efektu“, podľa ktorého sa na aktiváciu platobných nárokov zohľadní iba časť deklarovaných plôch, aby – bez toho, aby sa dopustila pochybenia – uplatnila paušálnu opravu vo výške 10 %.
Takéto tvrdenie tak vychádza z nesprávneho pochopenia napadnutého rozsudku, v dôsledku čoho mu chýba skutkový základ.
Z toho vyplýva, že prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu je založená na porušení zásady proporcionality Všeobecným súdom, keďže sadzba paušálnej opravy nemala byť 10 %, ale 5 % vzhľadom na nedostatky systému kontroly.
V tejto súvislosti treba uviesť, že na základe podrobnej analýzy vykonanej v bodoch 85 až 94 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že nedostatky v systéme kontroly zohľadnené spoločne so všetkými ostatnými konštatovanými nedostatkami predstavujú značne nedostatočné vykonávanie systému kontroly, z ktorého vyplýva vyššia miera pochybení preukazujúca všeobecné nezrovnalosti, ktoré pravdepodobne spôsobili mimoriadne veľké straty pre fond.
Všeobecný súd pritom v bode 82 napadnutého rozsudku a bez toho, aby ho v tejto súvislosti Helénska republika v rámci tohto odvolania kritizovala, zdôraznil, že z dokumentu Komisie č. VI/5330/97 z 23. decembra 1997, ktorý definuje usmernenia v oblasti finančných opráv, vyplýva, že takéto značne nedostatočné vykonávanie systému kontrol môže odôvodňovať uplatnenie opravy vo výške 25 % výdavkov v rozsahu, v akom existuje riziko mimoriadne veľkých strát pre fond.
Všeobecný súd preto tým, že v bode 96 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia mohla bez toho, aby sa dopustila pochybenia, uplatniť paušálnu opravu vo výške 10 %, neporušil zásadu proporcionality.
Z uvedeného vyplýva, že druhú časť tretieho odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Vzhľadom na uvedené úvahy treba zamietnuť tretí odvolací dôvod ako nedôvodný.
O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Štvrtý odvolací dôvod sa v podstate zakladá na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa údajne dopustil Všeobecný súd v bodoch 110 až 120 napadnutého rozsudku v rámci výkladu a uplatnenia článku 31 nariadenia č. 1290/2005 v spojení s článkom 11 nariadenia č. 885/2006, ako aj na nedostatku odôvodnenia. Konkrétnejšie Helénska republika tvrdí, že Komisia porušila jej procesné záruky tým, že ju nevyzvala, aby sa na bilaterálnom stretnutí vyjadrila k zisteniam Komisie týkajúcim sa oneskorení vo vykonávaní kontrol na mieste, pokiaľ ide o doplnkovú podporu na plochu.
Komisia tvrdí, že tento odvolací dôvod treba zamietnuť ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba uviesť, že v rámci postupu overovania súladu z článku 31 ods. 3 nariadenia č. 1290/2005 vyplýva, že pred akýmkoľvek rozhodnutím o zamietnutí financovania sú výsledky kontrol Komisie, ako aj odpovede daného členského štátu predmetom písomného oznámenia, po ktorom sa obe strany pokúsia dospieť k dohode o opatreniach, ktoré je potrebné prijať.
Okrem toho článok 11 nariadenia č. 885/2006 konkretizuje tento postup tým, že stanovuje jeho pravidlá. Z článku 11 ods. 1 prvého pododseku tohto nariadenia tak vyplýva, že ak Komisia v dôsledku vyšetrovania dospeje k záveru, že výdavky nevznikli v súlade s právom Únie, oznámi svoje zistenia príslušnému členskému štátu a uvedie potrebné nápravné opatrenia. Článok 11 ods. 1 druhý pododsek uvedeného nariadenia ďalej stanovuje, že členský štát zašle odpoveď do dvoch mesiacov od doručenia oznámenia a Komisia môže v dôsledku toho zmeniť svoje stanovisko. Článok 11 ods. 1 tretí pododsek toho istého nariadenia napokon uvádza, že po uplynutí lehoty na odpoveď Komisia zvolá bilaterálne stretnutie a obidve strany vynaložia úsilie, aby dospeli k dohode, čo sa týka opatrení, ktoré sa majú prijať, ako aj hodnotenia závažnosti porušenia a finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Únie.
Na jednej strane z článku 11 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 885/2006 jasne vyplýva, že Komisia môže zmeniť svoje stanovisko v závislosti od skutočností uvedených v odpovedi, ktorú poskytol dotknutý členský štát, a na druhej strane z článku 11 ods. 1 tretieho pododseku tohto nariadenia vyplýva, že na zvolanie bilaterálneho stretnutia nie je potrebné, aby Komisia spresnila všetky aspekty zistení, ktoré budú na tomto stretnutí prejednané.
Naproti tomu, ako uviedla generálna advokátka v bode 112 svojich návrhov, účelom konania bilaterálneho stretnutia nie je informovať tento členský štát o rozsahu zistení Komisie, ale umožniť, aby na základe predchádzajúcej výmeny informácii bola dosiahnutá dohoda, ktorú vyžaduje článok 31 ods. 3 nariadenia č. 1290/2005 v súvislosti s nápravnými opatreniami, ktoré treba prijať.
Z toho vyplýva, že tvrdenie Helénskej republiky týkajúce sa údajného porušenia jej procesných záruk, založené na článku 11 nariadenia č. 885/2006 v rozsahu, v akom ju Komisia nevyzvala, aby sa na bilaterálnom stretnutí rokovalo o oneskoreniach vo vykonávaní kontrol na mieste týkajúcich sa doplnkovej podpory na plochu, treba zamietnuť.
Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie Helénskej republiky založené na nedostatočnom a rozpornom odôvodnení napadnutého rozsudku, stačí uviesť, že Všeobecný súd po tom, čo v bodoch 113 až 116 napadnutého rozsudku poukázal na význam prvého písomného oznámenia v zmysle článku 11 nariadenia č. 885/2006, a na základe jasnej a podrobnej analýzy uvedenej v bodoch 118 až 120 uvedeného rozsudku usúdil, že v oznámení výsledkov vyšetrovania bolo z právneho hľadiska dostatočne identifikované oneskorenie kontrol na mieste týkajúcich sa doplnkovej podpory na plochu.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba štvrtý odvolací dôvod zamietnuť.
O piatom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
V rámci svojho piateho odvolacieho dôvodu Helénska republika Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bodoch 126 až 128 a 132 až 133 napadnutého rozsudku doplnil odôvodnenie sporného rozhodnutia, aby odôvodnil sadzbu opravy vo výške 5 % uplatnenú v prípade doplnkovej podpory na plochu. Konkrétnejšie tvrdí, že Všeobecný súd doplnil odôvodnenie sporného rozhodnutia, aby odôvodnil rozdiel medzi sadzbou opravy uplatnenou v prípade doplnkovej podpory na plochu, ktorá bola stanovená na 5 %, a sadzbou opravy uplatnenou v prípade podpory na inú plochu než pasienky, ktorá bola stanovená na 2 %.
Podľa Komisie treba tento odvolací dôvod zamietnuť predovšetkým ako neprípustný na základe článku 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, keďže tento odvolací dôvod je formulovaný veľmi stručne a nejednoznačne. Komisia sa subsidiárne domnieva, že napadnutý rozsudok je správne odôvodnený. Z uvedeného vyplýva, že tento odvolací dôvod treba zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, ktorá sa zakladá na nejednoznačnej a stručnej povahe piateho odvolacieho dôvodu, v dôsledku ktorej nemohla Komisia na tento dôvod odpovedať, podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ, z článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a z článku 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že v odvolaní musia byť presne uvedené napádané časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, ktoré osobitným spôsobom podporujú tento návrh. V tejto súvislosti článok 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora spresňuje, že v právnych dôvodoch a právnych tvrdeniach sa presne označia časti odôvodnenia Všeobecného súdu, ktoré sa napádajú (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. septembra 2014, Španielsko/Komisia,
C‑197/13 P
,
EU:C:2014:2157
, body
a
, ako aj citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci treba konštatovať, že Helénska republika v bode 79 svojho odvolania uviedla konkrétne body napadnutého rozsudku, ktoré kritizovala v rámci piateho odvolacieho dôvodu, a svoju argumentáciu rozvinula dostatočne konkrétnym spôsobom, aby Súdny dvor mohol preskúmať tento odvolací dôvod. Piaty odvolací dôvod Helénskej republiky je preto prípustný.
Pokiaľ ide o meritum veci, Všeobecný súd však na rozdiel od toho, čo tvrdí Helénska republika, v bodoch 126 až 128, ako aj 132 a 133 napadnutého rozsudku nedoplnil odôvodnenie sporného rozhodnutia na účely odôvodnenia rozdielu medzi sadzbou paušálnej opravy vo výške 5 % stanovenou v prípade doplnkovej podpory na plochu a sadzbou paušálnej opravy vo výške 2 % stanovenou v prípade podpory na inú plochu než pasienky.
V prvom rade z úvah, ktoré uviedol Všeobecný súd v bodoch 123 až 131 napadnutého rozsudku, totiž vyplýva, že Komisia odôvodnila sadzbu vo výške 5 % vo svojej súhrnnej správe vzhľadom na nedostatky systému kontroly, ktoré sa týkajú kľúčových kontrol. V druhom rade z bodu 136 napadnutého rozsudku vyplýva, že sadzba vo výške 2 % stanovená v prípade podpory na inú plochu než pasienky je odôvodnená na základe „tampónového efektu“. Ako však uviedla generálna advokátka v bodoch 79 a 118 svojich návrhov, tento „tampónový efekt“ nie je relevantný v prípade doplnkovej podpory viazanej na plochu, keďže táto posledná uvedená podpora je viazaná na produkciu bez toho, aby boli uplatnené platobné nároky. V poslednom rade a v rozsahu, v akom Helénska republika spochybňuje bod 133 napadnutého rozsudku, treba uviesť, že Všeobecný súd sa v tomto bode obmedzil iba na skutkové posúdenie, keď vyvrátil, že by sa údajné zlepšenia systému LPIS‑GIS mali uplatniť v roku podania žiadosti 2008.
V dôsledku toho sa piaty odvolací dôvod zakladá na nesprávnom pochopení napadnutého rozsudku a treba ho zamietnuť ako nedôvodný.
O šiestom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím šiestym odvolacím dôvodom Helénska republika poukazuje na úplnú absenciu odôvodnenia zo strany Všeobecného súdu, pokiaľ ide o zamietnutie druhej výhrady, ktorú uviedla v rámci tretieho žalobného dôvodu na podporu svojej žaloby o neplatnosť, ktorý sa týka opravy uloženej v oblasti rozvoja vidieka a podľa ktorého má byť sporné rozhodnutie zrušené v rozsahu, v akom opravy, ktoré boli uložené v predchádzajúcom rozhodnutí Komisie, neboli odpočítané od sumy opráv uplatnených a zahrnutých v rámci sporného rozhodnutia. Konkrétnejšie Všeobecný súd bez toho, aby v tomto ohľade poskytol odôvodnenie, zúžil žalobný návrh Helénskej republiky na sumu 5007867,36 eura, ktorá zodpovedala oprave zahrnutej do rozpočtového roku 2009, hoci Helénska republika spochybňovala celkovú sumu opravy, ktorá bola uložená v spornom rozhodnutí, t. j. sumu 10504391,90 eura zodpovedajúcu sume opráv zahrnutých do rozpočtových rokov 2009 (5007867,36 eura) a 2010 (5496524,54 eura).
Komisia uvádza, že tento odvolací dôvod je neprípustný. Na jednej strane sa Helénska republika obmedzila na spochybnenie konečnej čistej sumy opravy uloženej v spornom rozhodnutí, ako aj sumy, na ktorú bola konečná oprava znížená, čo samo osebe predstavuje skutkové spochybnenie, ktoré nepodlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolania. Na druhej strane výhrada Helénskej republiky týkajúca sa hrubej sumy vo výške 10504391,90 eura nebola nikdy počas konania pred Všeobecným súdom spochybnená, takže táto výhrada predstavuje rozšírenie návrhu v rámci odvolania a mala by byť posúdená ako nový dôvod, ktorý musí byť preto zamietnutý ako neprípustný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Je potrebné konštatovať, že Helénska republika sa v bodoch 9 a 41 až 43 žalobných návrhov v prvostupňovom konaní domáhala zrušenia sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovuje uplatnenie paušálnych opráv v oblasti podpory na plochu vo výške 5 % celkovej sumy výdavkov vynaložených v oblasti rozvoja vidieka, a to v sume 10504391,90 eura zodpovedajúcej sume opráv zahrnutých do rozpočtových rokov 2009 (5007867,36 eura) a 2010 (5496524,54 eura). Konkrétnejšie Helénska republika poukázala pred Všeobecným súdom na to, že nebola dostatočne zohľadnená predchádzajúca oprava, ktorá bola uplatnená na základe vykonávacieho rozhodnutia Komisie 2013/214/EÚ z 2. mája 2013, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 123, 2013, s. 11
), vo vzťahu k podpore na rozvoj vidieka, pokiaľ ide o rok podania žiadosti 2008, a to v prípade rozpočtových rokov 2009 a 2010.
Treba pritom konštatovať, že v tomto prípade Všeobecný súd v bodoch 155 až 168 napadnutého rozsudku zamietol žalobu Helénskej republiky, pričom svoje preskúmanie bez ďalšieho odôvodnenia obmedzil výlučne na opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008, ktorá bola zahrnutá do rozpočtového roku 2009.
Všeobecný súd preto tým, že neodpovedal na ústrednú časť argumentácie Helénskej republiky, porušil povinnosť odôvodnenia, ktorá mu prislúcha podľa článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorý sa naň uplatňuje podľa článku 53 prvého odseku toho istého štatútu a článku 117 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
V dôsledku toho treba šiestemu odvolaciemu dôvodu Helénskej republiky vyhovieť v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu, ktorá mu bola predložená, tým, že obmedzil svoje preskúmanie druhej výhrady uvedenej na podporu tretieho žalobného dôvodu tejto žaloby výlučne na opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008, ktorá bola zahrnutá do rozpočtového roku 2009.
Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že šiesty odvolací dôvod treba vyhlásiť za dôvodný, treba zrušiť bod 2 výroku napadnutého rozsudku v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu Helénskej republiky, keď obmedzil svoje preskúmanie na opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008, ktorá bola zahrnutá do rozpočtového roku 2009, pokiaľ ide o finančnú opravu vo výške 5 % uplatnenú na podporu v rámci druhého piliera SPP venovaného rozvoju vidieka, a nepreskúmal opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008, ktorá bola zahrnutá do rozpočtového roku 2010, a to v sume 5496524,54 eura, pokiaľ ide o finančnú opravu vo výške 5 % uplatnenú na podporu v rámci druhého piliera SPP venovaného rozvoju vidieka.
O žalobe pred Všeobecným súdom
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie Súdny dvor môže v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecnému súdu alebo vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
Pokiaľ ide o druhú výhradu uvedenú na podporu tretieho žalobného dôvodu žaloby podanej na Všeobecný súd, z bodov 155 až 168 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd zúžil rozsah návrhu Helénskej republiky, ktorý sa týka existencie dvojitej opravy, na jediný rozpočtový rok 2009, hoci Helénska republika vo svojom návrhu na začatie konania uviedla tak rozpočtový rok 2009, ako aj rozpočtový rok 2010.
V prvom rade treba však konštatovať, že pokiaľ ide o opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008 na rozpočtový rok 2010, v spornom rozhodnutí nie je z právneho hľadiska dostatočne spresnené, v akom rozsahu bola oprava, ktorá bola uložená na základe rozhodnutia 2013/214, prenesená do sumy opravy, ktorá bola uložená na základe sporného rozhodnutia, aby sa zamedzilo dvojitej oprave.
V druhom rade tento nedostatok odôvodnenia neumožňuje z právneho hľadiska dostatočne určiť, či – a prípadne v akom rozsahu – Komisia zohľadnila opravu vyplývajúcu z rozhodnutia 2013/214 v rámci výpočtu opravy týkajúcej sa roku podania žiadosti 2008 na rozpočtový rok 2010.
Z toho vyplýva, že treba vyhovieť druhej výhrade uvedenej na podporu tretieho žalobného dôvodu žaloby podanej na Všeobecný súd a v dôsledku toho zrušiť sporné rozhodnutie z dôvodu nedostatku odôvodnenia v rozsahu, v akom sa týka zohľadnenia rozhodnutia 2013/214 pri výpočte sumy opravy vo výške 5496524,54 eura, odpočtu vo výške 270175,45 eura a finančného dosahu vo výške 5226349,09 eura, pokiaľ ide o výdavky vynaložené Helénskou republikou v oblasti rozvoja vidieka EPFRV Axe 2 (2007 – 2013, opatrenia viazané na plochu) za rozpočtový rok 2010, uložených z dôvodu nedostatkov týkajúcich sa systému LPIS a kontrol na mieste (druhý pilier, rok podania žiadosti 2008).
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 3 tohto poriadku, ktorý sa uplatní na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 uvedeného poriadku, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania, každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Keďže tak Helénska republika, ako aj Komisia nemali úspech v častiach svojich výhrad, znášajú svoje vlastné trovy konania týkajúce sa tak prvostupňového konania, ako aj konania o odvolaní.
Podľa článku 140 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania.
Španielske kráľovstvo ako vedľajší účastník odvolacieho konania znáša svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

1.
Body 2 a 3 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 30. marca 2017, Grécko/Komisia (
T‑112/15
,
EU:T:2017:239
), sa zrušujú jednak v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu Helénskej republiky, keď obmedzil svoje preskúmanie na opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008, ktorá bola zahrnutá do rozpočtového roku 2009, pokiaľ ide o finančnú opravu vo výške 5 % uplatnenú na podporu v rámci druhého piliera Spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP) venovaného rozvoju vidieka, a nepreskúmal opravu týkajúcu sa roku podania žiadosti 2008, ktorá bola zahrnutá do rozpočtového roku 2010, a to v sume 5496524,54 eura, pokiaľ ide o finančnú opravu vo výške 5 % uplatnenú na podporu v rámci druhého piliera SPP venovaného rozvoju vidieka, a jednak v rozsahu, v akom Všeobecný súd rozhodol o trovách konania.

2.
V zostávajúcej časti sa odvolanie zamieta.

3.
Vykonávacie rozhodnutie Komisie 2014/950/EÚ z 19. decembra 2014, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV), sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka zohľadnenia vykonávacieho rozhodnutia Komisie 2013/214/EÚ z 2. mája 2013, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV), pri výpočte sumy opravy vo výške 5496524,54 eura, odpočtu vo výške 270175,45 eura a finančného dosahu vo výške 5226349,09 eura, pokiaľ ide o výdavky vynaložené Helénskou republikou v oblasti rozvoja vidieka EPFRV Axe 2 (2007 – 2013, opatrenia viazané na plochu) za rozpočtový rok 2010, uložených z dôvodu nedostatkov týkajúcich sa systému identifikácie poľnohospodárskych pozemkov (LPIS) a kontrol na mieste (druhý pilier, rok podania žiadosti 2008).

4.
Helénska republika a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania týkajúce sa prvostupňového konania a konania o odvolaní.

5.
Španielske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: gréčtina.