CELEX: 62017CJ0686
Begäran om förhandsavgörande
Upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter
Frukt och grönsaker
Saluföringsregler
Begreppet ursprungsland
Förordning (EG) nr 1234/2007
Artikel 113a.1
Förordning (EU) nr 1308/2013
Artikel 76.1
Definitioner avseende icke-förmånsberättigande ursprung för varor
Förordning (EG) nr 2913/92
Artikel 23.1 och 23.2 b
Förordning (EU) nr 952/2013
Artikel 60.1
Delegerade förordningen (EU) 2015/2446
Artikel 31 b
Produktionssteg som utförs i en annan medlemsstat
Märkning av livsmedel
Förbud mot märkning som kan vilseleda konsumenten
Direktiv 2000/13/EG
Artikel 2.1 a led i
Förordning (EU) nr 1169/2011
Artikel 7.1 a
Artikel 1.4
Artikel 2.3
Förklarande upplysningar

Begäran avser tolkningen av bestämmelser om jordbrukspolitik, bestämmelser i tullkodexen om varors ursprung och bestämmelser om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna.
Begäran har framställts i ett mål mellan Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV (ett organ i Frankfurt am Main för bekämpning av illojal konkurrens) (nedan kallat Zentrale) och bolaget Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH (nedan kallat Prime Champ), angående ett förbud för Prime Champ att saluföra odlade svampar med uppgiften ”Ursprung: Tyskland”, utan andra förklarande upplysningar.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Jordbruksbestämmelser
–
Förordning nr 1234/2007
I rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (
EUT L 299, 2007, s. 1
), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 361/2008 av den 14 april 2008 (
EUT L 121, 2008, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1234/2007), hade skäl 49 följande lydelse:
”Tillämpningen av handelsnormer för jordbruksprodukter kan bidra till att förbättra de ekonomiska villkoren för produktionen och saluföringen av dessa produkter samt produkternas kvalitet. Det ligger därför i producenternas, handelsidkarnas och konsumenternas intresse att sådana normer tillämpas. …”
Artikel 113a i förordning nr 1234/2007 hade rubriken ”Ytterligare krav för saluföring av produkter inom sektorn för frukt och grönsaker”. I punkt 1 i den artikeln föreskrevs följande:
”De produkter inom sektorn för frukt och grönsaker som är avsedda att säljas färska till konsumenten, får saluföras endast om de är av sund, god och marknadsmässig kvalitet och är försedda med uppgift om ursprungsland.”
–
Genomförandeförordning (EU) nr 543/2011
Enligt artikel 3.1 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 543/2011 av den 7 juni 2011 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 1234/2007 vad gäller sektorn för frukt och grönsaker och sektorn för bearbetad frukt och bearbetade grönsaker (
EUT L 157, 2011, s. 1
), som är tillämplig sedan den 22 juni 2011, ska de krav som anges i artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 utgöra den allmänna handelsnormen, vars närmare utformning ges i del A i bilaga I till genomförandeförordning nr 543/2011.
Punkt 4 i del A i bilaga I till denna genomförandeförordning rör ursprungsmärkning av produkter och har följande lydelse:
”Ursprungslandets fullständiga namn. För produkter med ursprung i en medlemsstat ska namnet anges på ursprungslandets språk eller ett annat språk som kan förstås av konsumenterna i mottagarlandet. För andra produkter ska namnet anges på ett språk som kan förstås av konsumenterna i mottagarlandet.”
–
Förordning (EU) nr 1308/2013
Förordning nr 1234/2007 har ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 (
EUT L 347, 2013, s. 671
).
Skäl 74 i förordning nr 1308/2013 har följande lydelse:
”De produkter inom frukt- och grönsakssektorn som är avsedda att säljas färska till konsumenten bör saluföras endast om de är av sund, god och marknadsmässig kvalitet och är försedda med uppgift om ursprungsland. I syfte att säkerställa att detta krav tillämpas på ett korrekt sätt och ta hänsyn till vissa särskilda situationer, bör befogenheten att anta vissa akter delegeras till kommissionen med avseende på särskilda undantag från det kravet.”
I artikel 75 i förordning nr 1308/2013 föreskrivs följande:
”1.   Handelsnormer får gälla för en eller fler av följande sektorer och produkter:
…
b)
Frukt och grönsaker.
…
6.   För att ta hänsyn till konsumenternas förväntningar och behovet av att förbättra kvaliteten och de ekonomiska villkoren för produktion och saluföring av jordbruksprodukter ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 227 för att ändra förteckningen över sektorer i punkt 1. Sådana delegerade akter ska vara strikt begränsade till styrkta behov som kan hänföras till utvecklingen av konsumenternas behov, tekniska framsteg eller behovet av produktinnovation, och ska vara föremål för en rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet med en utvärdering av särskilt konsumenternas behov, aktörernas kostnader och administrativa bördor, inklusive effekterna på den inre marknaden och på den internationella handeln, samt fördelarna för producenter och slutkonsumenter.”
Artikel 76.1 och 76.4 i förordning nr 1308/2013 har följande lydelse:
”1.   Om det är relevant för de tillämpliga handelsnormer som avses i artikel 75 får produkter inom sektorn för frukt och grönsaker som är avsedda att säljas färska till konsumenter vidare endast saluföras om de är av sund, god och marknadsmässig kvalitet och är försedda med uppgift om ursprungsland.
…
4.   För att säkerställa att kraven som anges i punkt 1 i denna artikel tillämpas på ett riktigt sätt och för att ta hänsyn till vissa särskilda situationer, ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 227 med avseende på särskilda undantag från denna artikel som krävs för dess korrekta tillämpning.”
Tullförordningar
–
Gemenskapens tullkodex
I artikel 23 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
EGT L 302, 1992, s. 1
; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad gemenskapens tullkodex) föreskrevs följande:
”1.   Med varor som har sitt ursprung i ett land avses varor som i sin helhet framställts i detta land.
2.   Med uttrycket varor som i sin helhet framställts i ett land avses
a)
mineralprodukter som utvunnits inom detta land,
b)
vegetabiliska produkter som skördats i landet,
…”
I artikel 24 i gemenskapens tullkodex angavs följande:
”Varor vars tillverkning skett inom mer än ett land skall anses ha sitt ursprung i det land där de genomgick den sista väsentliga och ekonomiskt berättigade bearbetning eller behandling som skedde i ett företag utrustat för det ändamålet och som resulterade i tillverkningen av en ny produkt eller innebar ett viktigt steg i tillverkningen.”
–
Unionens tullkodex
Gemenskapens tullkodex har ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (nedan kallad unionens tullkodex).
Den räckvidd som unionens tullkodex har fastställs i artikel 59 i tullkodexen enligt följande:
”I artiklarna 60 och 61 fastställs regler för att bestämma icke-förmånsberättigande ursprung för varor vid tillämpning av följande:
a)
Gemensamma tulltaxan, med undantag av de åtgärder som avses i artikel 56.2 d och e.
b)
Andra åtgärder än tulltaxeåtgärder, som fastställs genom unionsbestämmelser på särskilda områden som rör varuhandeln.
c)
Andra unionsåtgärder som rör varors ursprung.”
I artikel 60 i unionens tullkodex, med rubriken ”Förvärv av ursprung”, föreskrivs följande:
”1.   Varor som är helt framställda i ett enda land eller territorium ska anses ha sitt ursprung i det landet eller territoriet.
2.   Varor vars tillverkning sker inom mer än ett land eller territorium ska anses ha sitt ursprung i det land eller territorium där de genomgick den sista väsentliga och ekonomiskt berättigade bearbetning eller behandling som skedde i ett företag utrustat för det ändamålet och som resulterade i tillverkningen av en ny produkt eller innebar ett viktigt steg i tillverkningen.”
–
Delegerade förordningen (EU) 2015/2446
I artikel 31 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/2446 av den 28 juli 2015 om komplettering av förordning nr 952/2013 (
EUT L 343, 2015, s. 1
) anges följande:
”Följande varor ska anses som helt framställda i ett enda land eller territorium:
a)
Mineraliska produkter som utvunnits inom det landet eller territoriet.
b)
Vegetabiliska produkter som skördats där.
…”
I artikel 32 i denna förordning föreskrivs följande:
”Varor som förtecknas i bilaga 22–01 ska anses ha genomgått en sista väsentlig bearbetning eller behandling som resulterar i tillverkningen av en ny produkt eller innebär ett viktigt steg i tillverkningen, i det land eller territorium där de regler som anges i den bilagan är uppfyllda eller som identifieras genom dessa regler.”
Bilaga 22–01 till delegerade förordningen 2015/2446 har rubriken ”Inledande anmärkningar och förteckning över väsentlig bearbetning eller behandling som ger [icke-förmånsberättigande ursprung]”. I bilagan finns ingen särskild bestämmelse om fastställande av ursprung för odlade svampar.
Bestämmelser om konsumentskydd
–
Direktiv 2000/13/EG
I artikel 2.1 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (
EGT L 109, 2000, s. 29
) föreskrevs följande:
”Märkningen och dess närmare utformning får inte
a)
vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen, i synnerhet
i)
om vad som är utmärkande för livsmedlet, särskilt dess slag, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, hållbarhet, ursprung eller härkomst, framställnings- eller produktionsmetod,
ii)
genom att tillskriva livsmedlet verkningar eller egenskaper som det inte har,
iii)
genom att antyda att livsmedlet har speciella egenskaper, då i själva verket alla liknande livsmedel har sådana egenskaper.”
I artikel 3.1.8 i direktiv 2000/13 föreskrevs följande:
”Om något annat inte följer av artiklarna 4–17, är endast följande uppgifter obligatoriska vid märkning av livsmedel:
…
8.
Uppgift om den plats där livsmedlet är producerat eller varifrån det kommer i fall då underlåtenhet att lämna sådana uppgifter kan vilseleda konsumenten i fråga om livsmedlets rätta ursprung eller härkomst.”
–
Förordning (EU) nr 1169/2011
Direktiv 2000/13 har ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004 (
EUT L 304, 2011, s. 18
).
I skälen 29 och 33 i förordning nr 1169/2011 anges följande:
”(29)
Uppgift om ett livsmedels ursprungsland eller härkomstplats bör lämnas, om avsaknad av denna uppgift sannolikt kan vilseleda konsumenterna i fråga om produktens rätta ursprungsland eller härkomstplats. Uppgift om ursprungsland eller härkomstplats bör alltid lämnas på ett sätt som inte vilseleder konsumenten och baseras på tydligt fastställda kriterier som säkerställer lika villkor för näringslivet och förbättrar konsumenternas möjlighet att förstå informationen om ett livsmedels ursprungsland eller härkomstplats. Dessa kriterier bör inte gälla uppgifter relaterade till livsmedelsföretagarens namn eller adress.
…
(33)
Unionens bestämmelser om ursprung som inte medför förmånsbehandling fastställs i … förordning (EEG) nr 2913/92 … och dess tillämpningsföreskrifter i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för … förordning (EEG) nr 2913/92 [
EGT L 253, 1993, s. 1
]. Ett livsmedels ursprungsland kommer att fastställas enligt dessa bestämmelser, som livsmedelsföretagare och myndigheter känner till väl och som därför bör underlätta genomförandet av dem.”
Artikel 1.1 och 1.4 i förordning nr 1169/2011 har följande lydelse:
”1.   Denna förordning ger en grund för säkerställande av en hög konsumentskyddsnivå när det gäller livsmedelsinformation, med beaktande av att konsumenterna uppfattar information olika och har olika behov av information, samtidigt som den säkerställer att den inre marknaden fungerar smidigt.
…
4.   Denna förordning ska tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av de märkningskrav som föreskrivs i särskilda unionsbestämmelser om vissa livsmedel.”
I artikel 2.3 i denna förordning föreskrivs följande:
”I denna förordning avses med ett livsmedels ursprungsland ett livsmedels ursprung som fastställts i enlighet med artiklarna 23–26 i förordning (EEG) nr 2913/92.”
Artikel 7.1 a i nämnda förordning har följande lydelse:
”Livsmedelsinformation får inte vara vilseledande, i synnerhet
a)
när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet, särskilt dess art, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, hållbarhet, ursprungsland eller härkomstplats, framställnings- eller produktionsmetod.”
I artikel 8.1 i förordning nr 1169/2011 föreskrivs följande:
”Den livsmedelsföretagare som är ansvarig för livsmedelsinformationen ska vara den företagare i vars namn eller firmanamn livsmedlet saluförs eller, om denna företagare inte är etablerad i unionen, den som importerar livsmedlet till unionsmarknaden.”
I artikel 26 i denna förordning, med rubriken ”Ursprungsland eller härkomstplats”, anges följande:
”…
2.   Uppgift om ursprungsland eller härkomstplats ska vara obligatorisk
a)
i de fall där underlåtenhet att lämna denna uppgift skulle kunna vilseleda konsumenten i fråga om livsmedlets rätta ursprungsland eller härkomstplats, i synnerhet om den information som åtföljer livsmedlet eller etiketten som helhet annars skulle antyda att livsmedlet har ett annat ursprungsland eller en annan härkomstplats,
b)
för kött med de KN-nummer som förtecknas i bilaga XI; tillämpning av detta led förutsätter att de tillämpningsföreskrifter som avses i punkt 8 antas.
3.   Om ursprungsland eller härkomstplats för ett livsmedel anges men inte är samma som ursprungslandet eller härkomstplatsen för den primära ingrediensen
a)
ska uppgift om ursprungsland eller härkomstplats anges även för den primära ingrediensen i fråga, eller
b)
ska det anges att ursprungslandet eller härkomstplatsen för den primära ingrediensen inte är samma som ursprungslandet eller härkomstplatsen för livsmedlet.
Tillämpning av denna punkt förutsätter att de tillämpningsföreskrifter som avses i punkt 8 antas.
…
5.   Senast den 13 december 2014 ska kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om den obligatoriska uppgiften om ursprungsland eller härkomstplats för följande livsmedel:
a)
Andra slag av kött än nötkött och de som avses i punkt 2 b.
b)
Mjölk.
c)
Mjölk som ingår som ingrediens i mejeriprodukter.
d)
Obearbetade livsmedel.
e)
Livsmedel med en enda ingrediens.
f)
Ingredienser som utgör mer än 50 % av ett livsmedel.
6.   Senast den 13 december 2013 ska kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om den obligatoriska uppgiften om ursprungsland eller härkomstplats för kött som används som ingrediens.
7.   De rapporter som avses i punkterna 5 och 6 ska beakta konsumentens behov av att bli informerad, huruvida det är genomförbart att tillhandahålla den obligatoriska uppgiften om ursprungsland eller härkomstplats samt en kostnads–nyttoanalys avseende införandet av sådana åtgärder, inklusive de rättsliga effekterna för den inre marknaden och effekterna för den internationella handeln.
Kommissionen får låta dessa rapporter åtföljas av förslag om ändring av relevanta unionsbestämmelser.
8.   Senast den 13 december 2013 ska kommissionen, efter konsekvensbedömningar, anta genomförandeakter avseende tillämpningen av punkt 2 b i den här artikeln och tillämpningen av punkt 3 i den här artikeln. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 48.2.
…”
I artikel 39 i förordning nr 1169/2011 föreskrivs en möjlighet för medlemsstaterna att anta åtgärder enligt vilka det krävs ytterligare obligatoriska uppgifter samt besluta om villkoren för att anta sådana åtgärder.
–
Genomförandeförordning (EU) nr 1337/2013
Kommissionen har antagit genomförandeförordning (EU) nr 1337/2013 av den 13 december 2013 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 1169/2011 vad gäller angivande av ursprungsland eller härkomstplats för färskt, kylt eller fryst kött av svin, får, get och fjäderfä (
EUT L 335, 2013, s. 19
). I denna förordning anges regler om uppgift om ursprungsland eller härkomstort i märkningen av färskt, kylt eller fryst kött av svin, kött av får eller get och kött av fjäderfä.
I den sista meningen i skäl 3 i denna genomförandeförordning anges följande:
”Begreppet ursprung bör reserveras för kött som kommer från djur som fötts, uppfötts och slaktats, och därför i sin helhet framställts, i en enda medlemsstat eller i ett enda tredjeland.”
–
Genomförandeförordning (EU) 2018/775
Kommissionen har även antagit genomförandeförordning (EU) 2018/775 av den 28 maj 2018 om bestämmelser för tillämpningen av artikel 26.3 i förordning nr 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna vad gäller bestämmelser för att ange ursprungsland eller härkomstplats för den primära ingrediensen i ett livsmedel (
EUT L 131, 2018, s. 8
).
Tysk rätt
Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen, Tyskland) har angett att det under år 2013, enligt 11 § första stycket första och andra meningarna punkt 1 i Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch (den tyska lagen om livsmedel, basvaror och foder) (nedan kallad LFGB) (BGB1. 2005 I, s. 2618), i den tidigare lydelse som var tillämplig på omständigheterna i det nationella målet, var förbjudet att saluföra och göra reklam för livsmedel under en vilseledande beteckning eller med en vilseledande uppgift eller presentation, särskilt användning av vilseledande påståenden som kunde vilseleda konsumenten i fråga om livsmedlets ursprung eller härkomst. Den unionsrättsliga grunden för denna bestämmelse var artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13.
Det är enligt 11 § första stycket punkt 1 LFBG, i den lydelse som varit i kraft sedan den 13 december 2014, offentliggjord den 3 juni 2013 (BGB1. I, s. 1426), förbjudet för den ansvarige livsmedelsföretagaren eller importören i den mening som avses i artikel 8.1 i förordning nr 1169/2011 att saluföra eller göra reklam för livsmedel med information om dessa livsmedel som inte uppfyller kraven i artikel 7.1 i förordning nr 1169/2011, jämförd med punkt 4 i denna artikel 7. Enligt artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011 får livsmedelsinformation inte vilseleda konsumenten, i synnerhet när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet, såsom dess ursprungsland eller härkomstplats.
Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) har dragit slutsatsen att ett fastställande av en vilseledande natur kan grundas på såväl 11 § första stycket första och andra meningarna punkt 1 LFGB, i den tidigare lydelse som var tillämplig på omständigheterna i det nationella målet, som 11 § första stycket punkt 1 LFGB, jämförd med artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Zentrale, som är klagande i det nationella målet, har kritiserat Prime Champ för att producera och saluföra odlade svampar med uppgiften ”Ursprung: Tyskland”, trots att en sådan uppgift om ursprungslandet, utan ytterligare upplysningar, är vilseledande.
Den hänskjutande domstolen har beskrivit processen för att producera de odlade svampar som är aktuella i det nationella målet enligt följande. Först skärs och blandas kompostens råämnen i Belgien och Nederländerna under sju till elva dagar. Komposten pastöriseras under den andra produktionsfasen under fem till sex dagar och bereds i Nederländerna. Den tredje produktionsfasen består i att komposten inympas med mycelium (svampsporer) under femton dagar. Under den fjärde fasen inleds fruktkroppsbildningen på ett skikt av torv och kalk i odlingslådor i Nederländerna, där svamparna efter tio till elva dagar växer till 3 mm. Efter cirka två veckor transporteras odlingslådorna till Tyskland, där det i Prime Champs anläggning genomförs en första skörd av svamparna efter en till fem dagar och en andra körd efter tio till femton dagar.
I det skede som föregick rättegång skickade Zentrale ett föreläggande till Prime Champ i december 2013. Zentrale väckte därefter talan vid Landgericht (regional domstol, Tyskland), där det yrkade att Prime Champ, vid äventyr av vite, skulle föreläggas att upphöra med att erbjuda och/eller saluföra odlade svampar med uppgiften ”Ursprung: Tyskland”, eftersom väsentliga faser i produktionen och odlingen av svamparna inte äger rum i Tyskland.
Landgericht ogillade talan. Även överklagandet i andra instans ogillades. Zentrale gav in ett överklagande till Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen).
Den hänskjutande domstolen har angett att enligt de konstateranden som gjorts av domstolen i andra instans kan den uppgift som Prime Champ använder sig av vid saluföringen av svampar, nämligen ”Ursprung: Tyskland”, vilseleda konsumenten, eftersom omsättningskretsen därav kan sluta sig till att inte bara skörden utan hela produktionsprocessen äger rum i Tyskland. Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) är i egenskap av den domstol som prövar överklagandet bunden av dessa konstateranden av faktiska omständigheter.
Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) har även angett att eftersom Zentrale har grundat den åberopade rätten till ett förbudsföreläggande på en recidivfara (8 § första stycket första meningen Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (lagen mot illojal konkurrens)), kan talan endast anses grundad om det beteende som Prime Champ kritiserats för var rättsstridigt vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, år 2013, och om det dessutom är rättsstridigt vid den tidpunkt då Bundesgerichtshof avgör överklagandet. Rätten till ersättning för kostnaderna för föreläggandet enligt 12 § första stycket andra meningen denna lag är dessutom avhängig av den rättsliga situation som rådde dagen för föreläggandet i december 2013.
Enligt den hänskjutande domstolen framgår det av prövningen av förordningarna på tullområdet att Tyskland skulle vara svamparnas ursprungsland. Nämnda domstol har emellertid ställt sig frågande till förhållandet mellan de olika unionsrättsliga instrument om ursprungslandet för frukt och grönsaker, vilka är avsedda att säljas färska till konsumenten, som har antagits i fråga om tull, jordbruk och konsumentskydd, för att få klarhet i huruvida de särskilda bestämmelserna om märkning, såsom de som finns i genomförandeförordning nr 543/2011 på jordbruksområdet, gäller före bestämmelserna i förordning nr 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna.
Den hänskjutande domstolen undrar även huruvida en producent för att undgå ett förbudsföreläggande kan komplettera uppgiften om ursprungsland med en upplysning om de produktionsfaser som har ägt rum i andra medlemsstater.
Mot denna bakgrund beslutade Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
Ska begreppet ursprungsland enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013 fastställas utifrån definitionerna i artikel 23 och följande artiklar i [gemenskapens tullkodex] och artikel 60 i [unionens tullkodex]?
2)
Har odlade svampar som har skördats inom ett nationellt territorium sitt ursprung i ett land enligt artikel 23 i [gemenskapens tullkodex] och artikel 60.1 i [unionens tullkodex], om väsentliga produktionsfaser har ägt rum i andra EU-medlemsstater och de odlade svamparna har transporterats till det nationella territoriet högst tre dagar före den första skörden?
3)
Är förbudet mot vilseledande enligt artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011 tillämpligt på den föreskrivna uppgiften om ursprung enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013?
4)
Är det tillåtet att komplettera den föreskrivna uppgiften om ursprung enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013 med förklarande upplysningar, för att förhindra vilseledande, enligt förbudet i artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013 ska tolkas på så sätt att man vid fastställandet av begreppet ursprungsland enligt dessa bestämmelser på jordbruksområdet ska utgå från definitionerna i artikel 23 och följande artiklar i gemenskapens tullkodex och artikel 60 i unionens tullkodex.
Enligt Zentrale upprättas det genom bestämmelserna om jordbruk i EUF-fördraget inget nära samband mellan den sekundärrätt som grundas på dessa bestämmelser och tullagstiftningen. Detta organ har emellertid gjort gällande att begreppet ursprungsland enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013 ska tolkas mot bakgrund av dessa bestämmelsers innebörd och syfte. Det finns nämligen anledning att skydda konsumenterna och ge dem möjlighet att fatta ett välgrundat köpbeslut. Zentrale har som exempel hänvisat till djurprodukter, för vilka det i genomförandeförordning nr 1337/2013 föreskrivs olika märkningar för att konsumenterna ska få tillräcklig information om köttets ursprung.
Det kan konstateras att förordningarna nr 1234/2007 och 1308/2013 inte innehåller någon definition av begreppet ursprungsland, i den mening som avses i förordningarnas bestämmelser. I tullagstiftningen upprättas emellertid uttryckligen ett samband med dessa jordbruksbestämmelser vilka den hänskjutande domstolen har hänvisat till. Enligt artikel 59 c i unionens tullkodex är nämligen de regler som föreskrivs i artiklarna 60 och 61 i denna kodex för att bestämma icke-förmånsberättigande ursprung för varor tillämpliga på andra unionsåtgärder som rör varors ursprung, såsom artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013.
Gemenskapens tullkodex innehöll visserligen inte någon bestämmelse som motsvarade artikel 59 c i unionens tullkodex. Den innehöll emellertid inte heller någon bestämmelse som utgjorde hinder för att tillämpa regler om bestämmande av icke-förmånsberättigande ursprung för grönsaker i förhållande till artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013.
Det hänvisas vidare i såväl förordning nr 1234/2007 som förordning nr 1308/2013, i synnerhet i deras bilaga I om de produkter som avses med förordningarna, till Kombinerade nomenklaturen. Artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013, i vilka kravet på uppgift om ursprungsland är utformat i identiska ordalag, ska om inget annat anges dessutom tolkas på samma sätt.
En sådan tolkning bekräftas av förordning nr 1169/2011 som syftar till att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå när det gäller livsmedelsinformation, i vilken det i artikel 2.3, för fastställande av ett livsmedels ursprungsland, hänvisas till reglerna för att bestämma icke-förmånsberättigande ursprung, nämligen artiklarna 23–26 i gemenskapens tullkodex. Det framgår av skäl 33 i förordning nr 1169/2011 att detta beslut av unionslagstiftaren motiveras av att det rör sig om regler som ”livsmedelsföretagare och myndigheter känner till väl och som därför bör underlätta genomförandet av dem”.
Motiveringen i skäl 33 gör sig även gällande beträffande artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013. För att säkerställa de relevanta bestämmelsernas ändamålsenliga verkan fullt ut samt deras överensstämmelse, ska den obligatoriska uppgiften om ursprungsland nämligen grundas på samma definitioner, oavsett om det rör sig om tull, jordbruk eller konsumentskydd.
Den första frågan ska följaktligen besvaras enligt följande. Artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013 ska tolkas på så sätt att man vid fastställandet av begreppet ursprungsland enligt dessa bestämmelser på jordbruksområdet ska utgå från förordningarna på tullområdet för att bestämma icke-förmånsberättigande ursprung för varor, nämligen artikel 23 och följande artiklar i gemenskapens tullkodex och artikel 60 i unionens tullkodex.
Den andra frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga för att få klarhet i huruvida odlade svampar som har skördats inom ett nationellt territorium har sitt ursprung i ett land enligt artikel 23 i gemenskapens tullkodex och artikel 60.1 i unionens tullkodex, om väsentliga produktionsfaser har ägt rum i andra EU-medlemsstater och de odlade svamparna har transporterats till det nationella territoriet högst tre dagar före den första skörden.
Zentrale har gjort gällande att tillämpningen av artikel 23 i gemenskapens tullkodex villkoras av att den aktuella varan i sin helhet har framställts i ett land. Nämnda organ har även påpekat att artikel 24 i denna tullkodex rör det fall där tillverkningen av varan har skett i flera länder. Zentrale anser att lagstiftaren har utgått från principen att en planta endast kan ”skördas” i det land där den också har planterats och vars mark den är bunden till. Detta antagande gäller emellertid inte i fallet med svamparna i det nationella målet, eftersom dessa har planterats i ett land i en flyttbar behållare fylld med jord från vilken de har tagits upp i ett annat land.
Till skillnad från vad Zentrale har gjort gällande kan reglerna i artikel 24 i gemenskapens tullkodex och artikel 60.2 i unionens tullkodex, jämförda med artikel 32 i delegerade förordningen 2015/2446, såvitt avser ursprunget för varor vars tillverkning sker inom mer än ett land eller territorium, inte vara tillämpliga.
Enligt artikel 23.1 i gemenskapens tullkodex och artikel 60.1 i unionens tullkodex ska nämligen varor som är helt framställda i ett land anses ha sitt ursprung i det landet. Det anges i artikel 23.2 b i gemenskapens tullkodex att med uttrycket varor som i sin helhet framställts i ett land avses ”vegetabiliska produkter som skördats i landet”. Det föreskrivs på samma sätt i artikel 31 b i delegerade förordningen 2015/2446 att uttrycket varor som anses som helt framställda i ett enda land eller territorium omfattar ”[v]egetabiliska produkter som skördats där”.
Såsom kommissionen har påpekat innehåller nämnda förordningar på tullområdet ingen definition av begreppet ”skördats” i samband med vegetabiliska produkter. Begreppet ska fastställas med beaktande av att det är vid den tidpunkt då de odlade svamparna skiljs från substratet som de blir ”färska” grönsaker, i den mening som avses i tulltaxenummer 0709 i Kombinerade nomenklaturen, som återfinns i bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (
EGT L 256, 1987, s. 1
; svensk specialutgåva, område 1, volym 13, s. 22), i dess lydelse enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1001/2013 av den 4 oktober 2013 (
EUT L 290, 2013, s. 1
). Nämnda tulltaxenummer 0709 avser ”andra grönsaker, färska eller kylda”, som nämns i del IX i bilaga I till förordning nr 1234/2007 och i del IX i bilaga I till förordning nr 1308/2013 och omfattar undernummer 070951 med rubriken ”Svampar”.
Även om det i genomförandeförordning nr 1337/2013, som grundas på artikel 26.2 b i förordning nr 1169/2011, föreskrivs olika märkningar för att konsumenterna ska få tillräcklig information om ursprunget för färskt, kylt eller fryst kött av svin, får, get och fjäderfä, kan det konstateras att liknande regler, som hade kunnat grundas på artikel 26.2 a i denna förordning, inte föreskrivs i någon genomförandeförordning såvitt avser ursprungslandet för svampar.
Den andra frågan ska följaktligen besvaras enligt följande. Artikel 23.1 och 23.2 b i gemenskapens tullkodex och artikel 60.1 i unionens tullkodex, jämförda med artikel 31 b i delegerade förordningen 2015/2446, ska tolkas på så sätt att ursprungslandet för odlade svampar är det land där de har skördats, i den mening som avses i dessa bestämmelser, oberoende av att väsentliga produktionsfaser har ägt rum i andra EU-medlemsstater och att de odlade svamparna har transporterats till det territorium där de skördats högst tre dagar före den första skörden.
Den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin tredje fråga för att få klarhet i hur tillämpningen av artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011, i vilka det föreskrivs förbud mot att vilseleda konsumenten, förhåller sig till tillämpningen av artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013, vilka avser uppgiften om ursprungsland.
Såsom den hänskjutande domstolen har påpekat är det för att besvara denna fråga nödvändigt att tolka artikel 1.4 i förordning nr 1169/2011, enligt vilken denna förordning ska tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av de märkningskrav som föreskrivs i särskilda unionsbestämmelser om vissa livsmedel. Nämnda domstol undrar om begreppet ”utan att det påverkar” innebär att vissa märkningsbestämmelser ska ha företräde så att det allmänna förbudet mot vilseledande, som bland annat föreskrivs i artikel 7 i förordning nr 1169/2011, inte är tillämpligt eller om de bestämmelser som är aktuella ska tillämpas parallellt.
Såsom framgår av svaret på den första frågan ska fastställandet av ursprunget för färska grönsaker, i den mening som avses i jordbruksbestämmelserna, nämligen artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013, grundas på bestämmelserna i förordningarna på tullområdet, nämligen artikel 23 och följande artiklar i gemenskapens tullkodex och artikel 60 i unionens tullkodex.
Det föreskrivs på samma sätt i artikel 2.3 i förordning nr 1169/2011 att i denna förordning avses med ett livsmedels ursprungsland ett livsmedels ursprung som fastställts i enlighet med artiklarna 23–26 i gemenskapens tullkodex.
Flera bestämmelser ger kommissionen möjlighet att anta särskilda regler. Vad beträffar jordbruksbestämmelser, framgår det bland annat av artikel 76.4 i förordning nr 1308/2013 att kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i fråga om ytterligare krav för saluföring av produkter inom sektorn för frukt och grönsaker. Kommissionen medgav emellertid vid förhandlingen att det inte har antagits någon delegerad akt angående information om odlade svampar.
Det föreskrivs även i artikel 26 i förordning nr 1169/2011 en möjlighet att anta särskilda regler avseende uppgift om ursprungsland eller härkomstplats för ett livsmedel. Kommissionen har således antagit genomförandeförordning nr 1337/2013 såvitt avser kött, samt genomförandeförordning 2018/775 såvitt avser den primära ingrediensen i ett livsmedel. Kommissionen har emellertid även medgett att det inte har antagits någon särskild regel om svampars ursprung.
Kommissionen har gjort gällande att den utgår från principen om en parallell och kompletterande tillämpning av artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011, i den meningen att den bestämmelsen har företräde framför jordbruksbestämmelserna och förordningarna på tullområdet. Även om konsumentskyddet också tillmäts vikt i jordbrukslagstiftningen, är det framför allt förordning nr 1169/2011 som har som mål att bättre informera och skydda konsumenterna. Kommissionen har hävdat att en kompletterande tillämpning av det i förordning nr 1169/2011 föreskrivna förbudet mot att vilseleda konsumenten följaktligen är nödvändigt för att nå målet avseende en hög konsumentskyddsnivå, ett mål som i unionens primärrätt har stadfästs i artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. För det fall konsumenten har vilseletts är det enligt kommissionen endast en nationell domstol som kan fastställa vilka kompletterande eller korrigerande uppgifter från producenten som är nödvändiga och lämpliga för att undanröja vilseledandet.
Det ska för det första påpekas att det både i förordning nr 1169/2011 och i direktiv 2000/13, som upphävts genom den förordningen, har fastställts en ”grund” när det gäller livsmedelsinformation, såsom framgår av artikel 1.1 i förordningen. Härvidlag föreskrivs, i kapitel III i förordningen, ”allmänna krav” på området, såsom framgår av lydelsen av nämnda kapitel, däribland kravet att ”[l]ivsmedelsinformation … inte [får] vara vilseledande, i synnerhet när det gäller … ursprungsland” för ett livsmedel.
Det fastställs även närmare regler, i kapitel IV i förordning nr 1169/2011, som medför skyldigheter att ange viss information. Sådan information utgörs bland annat av ursprungslandet ”där så krävs enligt artikel 26 [i denna förordning]”, såsom framgår av artikel 9.1 i) i förordningen. Enligt denna artikel 26 är uppgiften om ursprungsland obligatorisk, bland annat ”i de fall där underlåtenhet att lämna denna uppgift skulle kunna vilseleda konsumenten i fråga om livsmedlets … ursprungsland”.
För det andra har unionslagstiftaren, i artikel 1.4 i förordning nr 1169/2011, uttryckligen föreskrivit förbehållet att denna grundförordning ska tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av andra särskilda unionsbestämmelser om märkning av livsmedel. I artikel 26 i denna förordning har unionslagstiftaren, beträffande de särskilda märkningskrav som denna föreskriver, dessutom upprepat det allmänna förbehållet i artikel 1.4 i denna förordning att andra märkningskrav för livsmedel enligt särskilda unionsbestämmelser inte får påverkas.
Artikel 1.4 i förordning nr 1169/2011 ska tolkas på så sätt att formuleringen ”utan att det påverkar tillämpningen av de märkningskrav som föreskrivs i särskilda unionsbestämmelser om vissa livsmedel” avser de enhetliga bestämmelser som unionslagstiftaren eller kommissionen antar, såsom tull- eller jordbruksförordningar. Sådana förordningar omfattas inte av artikel 7.1 a i denna förordning.
Såsom generaladvokaten har påpekat, i punkt 75 i sitt förslag till avgörande, ska direktiv 2000/13 tolkas på samma sätt som förordning nr 1169/2011.
Det är visserligen riktigt att det i detta direktiv inte finns någon hänvisning till tullagstiftningen för att fastställa livsmedels ursprung. Det är inte desto mindre så, att enligt den lagstiftning som dessutom är tillämplig på frukt och grönsaker, däribland artikel 113a i förordning nr 1234/2007, får dessa produkter endast saluföras om ursprungslandet anges. Såsom framgår av punkt 51 ovan definieras detta land med hänvisning till tullagstiftningen.
Det är tack vare uppgiften om ursprungsland med hänvisning till tullagstiftningen som det är tillåtet att saluföra den aktuella produkten. Det kan emellertid inte samtidigt anses att en sådan uppgift i sig kan vilseleda köparen i den mening som avses i artikel 2.1 a i direktiv 2000/13.
Den tredje frågan ska följaktligen besvaras enligt följande. Det allmänna förbudet mot att vilseleda konsumenten om livsmedels ursprungsland, som föreskrivs i artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011, är inte tillämpligt, såvitt avser färska frukter och grönsaker, på den föreskrivna uppgiften om ursprung enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013.
Den fjärde frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fjärde fråga för att få klarhet i huruvida det är tillåtet att komplettera den föreskrivna uppgiften om ursprung enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013 med förklarande upplysningar, för att förhindra att konsumenten vilseleds, enligt förbudet i artikel 2.1 a i) i direktiv nr 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011.
Såsom framgår av beslutet om hänskjutande och yttrandena från parterna i det nationella målet, den tyska regeringen och kommissionen avser den fjärde frågan möjligheten att ålägga producenterna en särskild informationsskyldighet enligt reglerna om illojal konkurrens, om uppgiften om ursprungsland, såsom den har definierats i artikel 23 i gemenskapens tullkodex och artikel 60 i unionens tullkodex, av konsumenten skulle anses vara vilseledande.
Det kan härvidlag konstateras, såsom generaladvokaten också har påpekat i punkt 82 i sitt förslag till avgörande, att unionslagstiftaren i artikel 2.3 i förordning nr 1169/2011 klart och tydligt har fastställt ett livsmedels ursprungsland i den mening som avses i förordning nr 1169/2011 genom hänvisning till artiklarna 23–26 i gemenskapens tullkodex. Vad gäller vegetabiliska produkter, däribland svampar, har lagstiftaren således fastställt att ursprungslandet för dessa produkter är landet där de skördas, utan hänsyn till på vilken plats de har producerats.
Av det ovan anförda följer att det inte är tillåtet att kräva förklarande upplysningar som kompletterar den föreskrivna uppgiften om ursprungsland enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013, för att förhindra att konsumenten vilseleds, enligt förbudet i artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 87 i sitt förslag till avgörande ska artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 tolkas på samma sätt.
Den fjärde frågan ska följaktligen besvaras enligt följande. Unionsrätten ska tolkas på så sätt att det inte är tillåtet att kräva förklarande upplysningar som kompletterar den föreskrivna uppgiften om ursprungsland enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007 och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013, för att förhindra att konsumenten vilseleds, enligt förbudet i artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Artikel 113a.1 i rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 361/2008 av den 14 april 2008, och artikel 76.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 ska tolkas på så sätt att man vid fastställandet av begreppet ursprungsland enligt dessa bestämmelser ska utgå från förordningarna på tullområdet för att bestämma icke-förmånsberättigande ursprung för varor, nämligen artikel 23 och följande artiklar i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen och artikel 60 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen.

2)
Artikel 23.1 och 23.2 b i förordning nr 2913/92 och artikel 60.1 i förordning nr 952/2013, jämförda med artikel 31 b i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/2446 av den 28 juli 2015 om komplettering av förordning nr 952/2013 vad gäller närmare regler avseende vissa bestämmelser i unionens tullkodex, ska tolkas på så sätt att ursprungslandet för odlade svampar är det land där de har skördats, i den mening som avses i dessa bestämmelser, oberoende av att väsentliga produktionsfaser har ägt rum i andra EU-medlemsstater och att de odlade svamparna har transporterats till det territorium där de skördats högst tre dagar före den första skörden.

3)
Det allmänna förbudet mot att vilseleda konsumenten om livsmedels ursprungsland, som föreskrivs i artikel 2.1 a i) i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel, och artikel 7.1 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004, är inte tillämpligt, såvitt avser färska frukter och grönsaker, på den föreskrivna uppgiften om ursprung enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 361/2008, och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013.

4)
Unionsrätten ska tolkas på så sätt att det inte är tillåtet att kräva förklarande upplysningar som kompletterar den föreskrivna uppgiften om ursprungsland enligt artikel 113a.1 i förordning nr 1234/2007, i dess lydelse enligt förordning nr 361/2008, och artikel 76.1 i förordning nr 1308/2013, för att förhindra att konsumenten vilseleds, enligt förbudet i artikel 2.1 a i) i direktiv 2000/13 och artikel 7.1 a i förordning nr 1169/2011.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.