CELEX: 62018CJ0132
Apeliacinis skundas
Viešoji tarnyba
Pensijos
Pagal nacionalinę pensijų sistemą įgytų pensinių teisių perkėlimas į Europos Sąjungos pensijų sistemą
Kapitalo vertės padidėjimo per laikotarpį nuo prašymo perkelti teises pateikimo dienos iki faktinio perkėlimo atėmimas

Apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2017 m. gruodžio 5 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Tuerck / Komisija (
T‑728/16
,
EU:T:2017:865
; toliau – skundžiamas sprendimas); juo tas teismas panaikino 2015 m. gruodžio 10 d. Komisijos sprendimą patvirtinti pensinių teisių, kurias Sabine Tuerck įgijo prieš pradėdama eiti pareigas Sąjungos tarnyboje, perkėlimą į Europos Sąjungos pensijų sistemą (toliau – ginčijamas sprendimas).
Teisinis pagrindas
Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau ‐ Tarnybos nuostatai) VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Pareigūnas, kuris tarnybą Sąjungoje pradeda:
–
nutraukęs tarnybą valstybės administracijoje, nacionalinėje arba tarptautinėje organizacijoje,
arba
–
užsiėmęs veikla pagal darbo sutartį arba savarankiškai,
po paskyrimo, tačiau prieš jam įgyjant teisę gauti ištarnauto laiko pensiją <…>, turi teisę sumokėti Sąjungai pensijos, į kurią tokioje tarnyboje ar užsiimant tokia veikla buvo įgyta teisė, kapitalo vertę, perskaičiuotą faktinio pervedimo dienai.
Tokiu atveju kiekvienos institucijos paskyrimų tarnyba, kurioje dirba pareigūnas, atsižvelgdama į jo bazinį darbo užmokestį, amžių ir keitimo kursą prašymo atlikti pervedimą dieną, pagal bendrąsias įgyvendinimo nuostatas nustato, kiek pensijų draudimo stažo, įgyto tarnybos pagrindu, metų jam bus priskaičiuota pagal Sąjungos pensijų sistemą už ankstesnį jo darbo stažą, remiantis pervestu kapitalu, atėmus sumą, lygią kapitalo vertės padidėjimui per laikotarpį nuo prašymo atlikti pervedimą pateikimo dienos iki faktinės pervedimo dienos.
<…>“
2011 m. kovo 3 d. Komisijos sprendimo C(2011) 1278
final
dėl bendrųjų Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 ir 12 straipsnių įgyvendinimo nuostatų (toliau – BĮN) 7 straipsnyje, be kita ko, numatyta:
„Apskaičiuojant pensijų draudimo stažui pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 ir 3 dalis priskirtinus metus:
1.   Pensijų draudimo stažas, į kurį turi būti atsižvelgiama, apskaičiuojamas remiantis pervestina suma, atitinkančia [prašymą pateikusio pareigūno] įgytas teises <…> atėmus sumą, atitinkančią kapitalo vertės padidėjimą per laikotarpį nuo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos iki faktinio perkėlimo.
Tuo atveju, kai nacionalinė ar tarptautinė institucija neturi galimybės nurodyti pensinių teisių vertės prašymo įregistravimo dieną, iš pervestos sumos atimamos [3,1 %] dydžio paprastosios palūkanos už laikotarpį nuo prašymo įregistravimo dienos iki faktinio pervedimo.
<…>“
Ginčo aplinkybės
S. Tuerck tarnybą Sąjungos institucijoje pradėjo 2004 m. kovo 1 d., baigusi dirbti Vokietijos administracijoje.
2010 m. gegužės 27 d. ji paprašė pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį į Sąjungos pensijų sistemą perkelti kapitalą, atitinkantį pensines teises, kurias ji buvo įgijusi prieš pradėdama eiti pareigas Sąjungos tarnyboje.
2013 m. balandžio 29 d. Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuras (PMO) perdavė šį prašymą
Deutsche Rentenversicherung Bund
(Vokietijos federalinė pensijų draudimo institucija, toliau – DRV), kaip nacionaliniam organui, atsakingam už pensijų sistemą, kurioje buvo įgytos atitinkamos pensinės teisės.
2015 m. gegužės 5 d. DRV pranešė PMO, kad S. Tuerck prašymo įregistravimo dieną perkeltiną kapitalo sumą, atitinkančią jos įgytas pensines teises, sudaro 141652,07 EUR.
2015 m. birželio 22 d. PMO, remdamasis DRV nurodyta suma, pateikė S. Tuerck pasiūlymą dėl papildomo pensijų draudimo stažo, į kurį turi būti atsižvelgta Sąjungos pensijų sistemoje; šis stažas sudarė 3 metus 8 mėnesius ir 29 dienas. S. Tuerck sutiko su šiuo pasiūlymu.
2015 m. gruodžio 10 d. PMO pranešė S. Tuerck apie priimtą ginčijamą sprendimą, kuriuo galiausiai buvo nustatyta, kad pagal BĮN 7 straipsnį šis papildomas pensijų draudimo stažas yra 3 metai ir 4 mėnesiai, atsižvelgiant į įgytų teisių sumą, atitinkančią 126048,05 EUR. Ši suma buvo gauta iš DRV pervesto kapitalo, t. y. 146714,33 EUR, atėmus 20666,28 EUR sumą, atitinkančią S. Tuerck įgytų pensinių teisių vertės padidėjimą per laikotarpį nuo jos prašymo įregistravimo dienos iki faktinio šio kapitalo perkėlimo į Sąjungos pensijų sistemą. Pati ši atimta suma buvo gauta minėtam kapitalui taikant 3,1 % palūkanų normą už kiekvienus atitinkamo laikotarpio metus.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2016 m. spalio 14 d. S. Tuerck pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Savo reikalavimams pagrįsti ji nurodė du pagrindus, kurių pirmasis grindžiamas BĮN 7 straipsnio 1 dalies pažeidimu, o antrasis – Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalies pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas, padaręs išvadą, kad pirmasis S. Tuerck pagrindas yra pagrįstas, panaikino ginčijamą sprendimą.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Apeliaciniame skunde Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
priimti galutinį sprendimą byloje atmetant ieškinį ir
–
priteisti iš S. Tuerck bylinėjimosi išlaidas, susijusias su ieškiniu ir apeliaciniu skundu.
Atsiliepime į apeliacinį skundą S. Tuerck Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, jei skundžiamas sprendimas būtų panaikintas, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl jame pateikto antrojo pagrindo, ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą Komisija nurodo keturis pagrindus.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida, kiek tai susiję su subjekto, turinčio kompetenciją atimti kapitalo vertės padidėjimą, kaip numatyta Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje, nustatymu
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 23 ir 24 punktuose priėjo prie išvados, jog ji neturi įgaliojimų atlikti kokių nors „atskaitym[ų]“ iš kapitalo sumos, kurią jai konkrečiu atveju pervedė atitinkama nacionalinė administracija, institucija ar įstaiga (toliau – atitinkama nacionalinė institucija), įgyvendindama Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą mechanizmą.
Iš tiesų šį mechanizmą sudaro du vienas paskui kitą vykdomi etapai, kurių pirmasis yra perskaičiuoto kapitalo, kurį prašymą pateikęs pareigūnas įgijo pagal nacionalinę pensijų sistemą, apskaičiavimas ir jo pervedimas į Sąjungos pensijų sistemą, o antrasis – šio kapitalo pavertimas draudimo stažu, į kurį turi būti atsižvelgiama Sąjungos pensijų sistemoje.
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad pirmasis iš šių etapų priklauso tik atitinkamos nacionalinės institucijos kompetencijai, o antrąjį reglamentuoja Sąjungos teisė. Be to, Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje aiškiai numatyta, kad vykdydama antrąjį iš šių etapų Sąjungos institucija, kurioje pareigas eina prašymą pateikęs pareigūnas, turi kompetenciją iš atitinkamos nacionalinės institucijos pervesto kapitalo atimti sumą, atitinkančią prašymą pateikusio pareigūno pensinių teisių vertės padidėjimą laikotarpiu nuo prašymo perkelti teises pateikimo dienos iki faktinio perkėlimo.
S. Tuerck ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad pareigūnas, kuris tarnybą Sąjungoje pradeda po to, kai nutraukė tarnybą valstybės administracijoje, nacionalinėje arba tarptautinėje organizacijoje, turi teisę į tai, kad po paskyrimo, tačiau prieš jam įgyjant teisę gauti ištarnauto laiko pensiją, Sąjungai būtų pervestas kapitalas, atitinkantis vykdant tą veiklą įgytas pensines teises ir perskaičiuotas faktinio pervedimo dieną. Savo ruožtu šios nuostatos antroje pastraipoje nustatyta, kad Sąjungos institucija, kurioje pareigas eina prašymą pateikęs pareigūnas, iš pervesto kapitalo turi atimti sumą, atitinkančią šių pensinių teisių vertės padidėjimą laikotarpiu nuo prašymo perkelti teises pateikimo dienos iki faktinio perkėlimo.
Remiantis šia nuostata darytina išvada, kad kai atitinkama nacionalinė institucija yra pervedusi kapitalą, atitinkantį pensines teises, kurias prašymą pateikęs pareigūnas yra įgijęs iki jo prašymo perkelti teises pateikimo dienos, ir perskaičiuotą faktinio pervedimo dieną, Sąjungos institucijai, kurioje pareigas eina šis pareigūnas, ši institucija turi kompetenciją iš šio kapitalo atimti sumą, atitinkančią pensinių teisių vertės padidėjimą laikotarpiu nuo prašymo perkelti teises pateikimo dienos iki faktinio perkėlimo.
Vadinasi, pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį Sąjungos institucijai neleidžiama atlikti kokių nors atskaitymų iš šio kapitalo dalies, atitinkančios pačią pensinių teisių sumą. Šiuo aspektu iš jurisprudencijos, kurią Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 24 punkte, matyti ne tik tai, kad tik atitinkama nacionalinė institucija turi kompetenciją apskaičiuoti pastarąją sumą, bet ir tai, kad Komisija negali jos vėliau pakeisti ar užginčyti (šiuo klausimu žr. 1989 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Bonazzi-Bertottili / Komisija,
75/88, 146/88 ir 147/88
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:1989:410
,
ir
punktus ir 2013 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Časta,
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
,
ir
punktus).
Kalbant apie tai, ar Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime pažeidė Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį, kaip teigia Komisija, reikia konstatuoti, kad šis teismas vienareikšmiškai netvirtino, kad Komisija neturi įgaliojimų atlikti kokių nors „atskaitym[ų]“ iš kapitalo sumos, kurią jai pervedė atitinkama nacionalinė institucija. Iš tiesų to sprendimo 23 punkte Bendrasis Teismas tik nurodė, kad „jei [atitinkamos] nacionalinės institucijos nurodo [Komisijai] pensinių teisių vertę prašymo įregistravimo dieną, [ji] negali atlikti jokių atskaitymų iš šios sumos, todėl Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytas pensijų draudimo stažas turi būti apskaičiuojamas remiantis visa šia suma“.
Tuo remiantis darytina išvada, kad „suma“, iš kurios Komisija neturi teisės atlikti kokių nors atskaitymų, yra ne visas kapitalas, kurį pervedė atitinkama nacionalinė institucija, o tik šio kapitalo dalis, atitinkanti pensines teises, kurias prašymą pateikęs pareigūnas įgijo nacionalinėje pensijų sistemoje iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos.
Be to, tame pačiame skundžiamo sprendimo punkte aiškiai priminta, kad Komisija turi kompetenciją iš viso pervesto kapitalo atimti sumą, atitinkančią kitą šio kapitalo dalį, kurią sudaro pensinių teisių vertės padidėjimas laikotarpiu nuo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos iki faktinio perkėlimo.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos nustatydamas, kuris subjektas turi kompetenciją atimti kapitalo vertės padidėjimą, kaip numatyta Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje.
Vadinasi, šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas ir turi būti atmestas.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida, kiek tai susiję su Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje ir BĮN 7 straipsnio 1 dalyje numatyto kapitalo vertės padidėjimo atėmimo sąlygomis
Šalių argumentai
Komisija visų pirma teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 23, 31 ir 32 punktuose nusprendė, jog ne visada, o tik tuo atveju, jei atitinkama nacionalinė institucija neturi galimybės nurodyti pensinių teisių, kurias pareigūnas buvo įgijęs iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumos, Sąjungos institucija, kurioje šis pareigūnas eina pareigas, turi teisę atimti kapitalo vertės padidėjimą, kaip numatyta Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje, taikydama 3,1 % palūkanų normą, nurodytą BĮN 7 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje.
Antra, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 23, 26–28 ir 33 punktuose laikėsi nuomonės, kad tokį atskaitymą reikia atlikti remiantis kapitalu, „kuris gali būti pervestas“, atitinkančiu pensines teises, kurias šis pareigūnas įgijo iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos. Iš tiesų Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje aiškiai nustatyta, kad šis atskaitymas turi būti atliktas remiantis atitinkamos nacionalinės institucijos „pervestu“ kapitalu.
S. Tuerck ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie, pirma, šio sprendimo 28 punkte išdėstytą argumentą, grindžiamą teisės klaida, reikia pažymėti, kad BĮN 7 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, jog suma, kuri turi būti atimta iš atitinkamos nacionalinės institucijos pervesto kapitalo, turi būti lygi sumai, atitinkančiai šio kapitalo vertės padidėjimą laikotarpiu nuo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos iki faktinio perkėlimo, ir tik tada antroje pastraipoje pažymima, kad jeigu atitinkama nacionalinė institucija neturi galimybės nurodyti pensinių teisių, kurias prašymą pateikęs pareigūnas įgijo iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumos, toks atskaitymas atliekamas pervestam kapitalui taikant 3,1 % palūkanų normą už laikotarpį nuo šios datos iki faktinio perkėlimo.
Iš šios formuluotės aiškiai matyti, kad nors Komisija turi konkrečiu atveju nustatyti, ar atitinkama nacionalinė institucija neturėjo galimybės jai nurodyti pensinių teisių, kurias prašymą pateikęs pareigūnas įgijo iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumos, tik tuo atveju, jeigu padaro teigiamą išvadą šiuo klausimu, ji turi teisę atlikti numatytą atskaitymą, taikydama fiksuotą 3,1 % palūkanų normą.
Taigi šio sprendimo 28 punkte nurodytas argumentas, grindžiamas teisės klaida, yra nepagrįstas.
Kalbant apie, antra, šio sprendimo 29 punkte nurodytą argumentą, grindžiamą teisės klaida, iš pradžių reikia pabrėžti, kad pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį šioje nuostatoje minimas atskaitymas turi būti atliktas remiantis atitinkamos nacionalinės institucijos pervestu kapitalu, kaip pažymėta šio sprendimo 20 punkte ir kaip teisingai primena Komisija.
Taigi reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 23 punkte Bendrasis Teismas kalba apie kapitalą, „kuris gali būti pervestas“ prašymo perkelti teises įregistravimo dieną, kaip apie bazę, kuri turi būti naudojama ne siekiant atlikti tokį atskaitymą, bet apskaičiuoti pensijų draudimo stažą, į kurį turi būti atsižvelgiama Sąjungos pensijų sistemoje, remiantis teisėmis, kurias prašymą pateikęs pareigūnas įgijo savo nacionalinėje pensijų sistemoje. Be to, skundžiamo sprendimo 26–28 ir 33 punktuose Bendrasis Teismas patikslino, kad šis apskaičiavimas yra preliminarus.
Vadinasi, Komisija klysta, kai kaltina Bendrąjį Teismą padarius išvadą, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje numatytas kapitalo vertės padidėjimo atėmimas turi būti atliktas remiantis kapitalu, „kuris gali būti pervestas“.
Be to, kaip priminta skundžiamo sprendimo 21 punkte, kapitalo, „kuris gali būti pervestas“, kaip pensijų draudimo stažo, į kurį turi būti atsižvelgta Sąjungos pensijų sistemoje, apskaičiavimo pagrindo, naudojimas yra aiškiai numatytas BĮN 7 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje.
Vadinasi, šio sprendimo 29 punkte nurodytas argumentas, grindžiamas teisės klaida, yra nepagrįstas.
Kadangi nebuvo nustatyta jokių teisės klaidų, kurias Komisija nurodė pateikdama šį pagrindą, visas šis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida, kiek tai susiję su Bendrojo Teismo pateikto BĮN 7 straipsnio 1 dalies aiškinimo nesuderinamumu su Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi, taip pat pareigos motyvuoti pažeidimu ir teisės klaida, susijusiais su nagrinėjamo atvejo analize
Šalių argumentai
Apeliaciniame skunde Komisija teigia, kad, pirma, skundžiamo sprendimo 23, 31 ir 32 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai BĮN 7 straipsnio 1 dalį aiškino taip, kad šioje nuostatoje nurodyta 3,1 % palūkanų norma turi būti taikoma tik tuo atveju, jeigu atitinkama nacionalinė institucija neturi galimybės jai nurodyti pensinių teisių, kurias prašymą pateikęs pareigūnas įgijo iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumos, atsižvelgiant į tai, kad šis aiškinimas nesuderinamas su Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi, kuri minėta nuostata turi būti įgyvendinama.
Antra, skundžiamo sprendimo 26–30 ir 33 punktuose Bendrasis Teismas esą pažeidė savo pareigą motyvuoti, kai tvirtino, kad šiuo atveju DRV turėjo galimybę nurodyti Komisijai pensinių teisių, kurias S. Tuerck įgijo iki jos prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumą, šiuo aspektu nepateikdamas pakankamų paaiškinimų.
Dublike Komisija šiuo atžvilgiu priduria, kad, priešingai, nei nurodyta skundžiamo sprendimo 33 punkte, Bendrasis Teismas neturėjo pagrindo remtis susitarimu, kurį 1994 m. ji sudarė su Vokietijos Federacine Respublika. Iš tiesų šis susitarimas neteko galios iki priimant ginčijamą sprendimą.
S. Tuerck ginčija visus šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie, pirma, šio sprendimo 40 punkte išdėstytą argumentą, grindžiamą teisės klaida, svarbu pažymėti, kad pačioje Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje nėra apibrėžtos joje nustatytos atskaitymo taisyklės įgyvendinimo sąlygos, tačiau joje numatyta, kad kiekviena Sąjungos institucija šiuo tikslu turi priimti bendrąsias įgyvendinimo nuostatas.
BĮN 7 straipsnio 1 dalyje Komisija numatė šias įgyvendinimo nuostatas.
Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 23, 31 ir 32 punktuose Bendrojo Teismo pateiktą BĮN 7 straipsnio 1 dalies aiškinimą galima laikyti nesuderinamu su Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi tik jeigu dėl šio aiškinimo gali būti neįmanoma arba bent jau sunkiau įgyvendinti minėtame 11 straipsnyje numatytą atskaitymo taisyklę.
BĮN 7 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatytos 3,1 % palūkanų normos taikymas gali leisti Komisijai įveikti kliūtį, kuri iškyla, kai atitinkama nacionalinė institucija neturi galimybės jai nurodyti pensinių teisių, kurias prašymą pateikęs pareigūnas įgijo iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumos. Iš tiesų, nesant šios nuostatos, Komisija, esant tokiai situacijai, negalėtų įvykdyti jai pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį tenkančios pareigos.
Taigi nėra pagrindo manyti, kad Bendrojo Teismo pateiktas BĮN 7 straipsnio 1 dalies aiškinimas yra nesuderinamas su Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi.
Antra, kalbant apie šio sprendimo 41 punkte pateiktą argumentą, grindžiamą pareigos motyvuoti pažeidimu, konstatuotina, kad Komisija Bendrajame Teisme ir netgi Teisingumo Teisme ginčijamo sprendimo niekada negrindė aplinkybe, kad DRV neturėjo galimybės jai nurodyti S. Tuerck įgytų pensinių teisių sumos. Iš tiesų jos pozicija, išdėstyta skundžiamo sprendimo 18 ir 32 punktuose, kurie apeliaciniu skundu nebuvo ginčijami, buvo tokia, kad BĮN 7 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nurodyta 3,1 % norma turi būti bendrai taikoma visose pensinių teisių perkėlimo procedūrose, o konkrečiau kalbant – šioje byloje.
Kadangi taip Komisija Bendrajame Teisme teigė, kad nagrinėjama palūkanų norma turi būti taikoma bet kokiomis aplinkybėmis, taigi netiesiogiai, tačiau neabejotinai tvirtino, kad BĮN 7 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatyta informacijos neperdavimo sąlyga šiuo atžvilgiu neturėjo reikšmės, ji nepagrįstai kaltino Bendrąjį Teismą tuo, kad jis nepakankamai motyvavo savo nagrinėjimą, ar šiuo atveju tokia sąlyga buvo įvykdyta.
Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad skundžiamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas šiuo aspektu. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 26–30 punktuose Bendrasis Teismas išsamiai išdėstė, kad nebuvo taip, jog DRV neturėjo galimybės nurodyti Komisijai pensinių teisių, kurias S. Tuerck įgijo iki jos prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumą, tačiau, atvirkščiai, perdavė jai informaciją tiek apie šią sumą, tiek apie suinteresuotojo asmens pensinių teisių vertės padidėjimą laikotarpiu nuo šios datos iki faktinio kapitalo perdavimo. Minėto sprendimo 33 punkte Bendrasis Teismas taip pat paaiškino priežastis, dėl kurių jis šią informaciją laikė tikslia ir patikima.
Galiausiai, trečia, kalbant apie šio sprendimo 42 punkte išdėstytą argumentą, kuriuo Komisija ginčija skundžiamo sprendimo 33 punkto pagrįstumą, reikia pažymėti, kad, remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 127 straipsnio 1 dalimi, vykstant procesui negalima remtis naujais pagrindais, nebent jie pagrindžiami teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui.
Dėl šios priežasties, remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, tokie pagrindai turi būti atmesti kaip nepriimtini, nebent jie praplečia ieškinyje pateiktus pagrindus ir yra glaudžiai su jais susiję (2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Ispanija / Taryba,
C‑521/15
,
EU:C:2017:982
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju Komisija savo argumentą grindžia pačiu skundžiamo sprendimo tekstu, o ne teisinėmis aplinkybėmis ir faktu, kuris tapo žinomas vykstant procesui Teisingumo Teisme.
Be to, šio argumento negalima laikyti praplečiančiu apeliaciniame skunde pateiktą argumentą, grindžiamą pareigos motyvuoti pažeidimu, ar turinčiu su juo glaudų ryšį.
Iš tiesų, kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, akto motyvų ginčijimas, susijęs su esminių formos reikalavimų pažeidimu, ir šio akto pagrįstumo ginčijimas, susijęs su jo teisėtumu iš esmės, yra du skirtingi pagrindai, kuriais galima remtis pateikiant ieškinį dėl panaikinimo ar apeliacinį skundą (1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija / Sytraval ir Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
,
punktas ir 2011 m. liepos 28 d. Sprendimo Mediaset / Komisija,
C‑403/10 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2011:533
,
punktas).
Šis argumentas nepriimtinas.
Taigi šį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną.
Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo, pirma, teisės klaida ir, antra, pareigos motyvuoti pažeidimu, kiek tai susiję su tuo, kad Bendrasis Teismas konstatavo praturtėjimą be pagrindo
Šalių argumentai
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 32 punkte laikėsi nuomonės, kad leidimas jai padaryti atskaitymą iš atitinkamos nacionalinės institucijos pervesto kapitalo, taikant palūkanų normą, reikštų praturtėjimą be pagrindo, padarant žalos prašymą pateikusiam pareigūnui. Iš tiesų, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, tai yra Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje numatyto atskaitymo, kuriuo siekiama, kad atitinkamas pareigūnas nepraturtėtų be pagrindo, taikymas, užtikrinant, jog nacionalinėje pensijų sistemoje įgytų pensinių teisių perkėlimas į Sąjungos pensijų sistemą būtų taikomas tik pensinių teisių, kurias suinteresuotasis asmuo įgijo iki jo prašymo perkelti teises įregistravimo dienos, sumai, o ne šių teisių vertės padidėjimui laikotarpiu nuo šios datos iki faktinio minėto kapitalo perkėlimo.
Be to, kiek tai susiję su skundžiamo sprendimo motyvavimu, Bendrasis Teismas neatsakė į Komisijos argumentą, kad suma, kuri viršija gaunamą taikant 3,1 % palūkanų normą, nurodytą BĮN 7 straipsnio 1 dalyje, konkrečiu atveju grąžinama prašymą pateikusiam pareigūnui.
S. Tuerck ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie, pirma, šio sprendimo 59 punkte nurodytą argumentą, grindžiamą teisės klaida, reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 32 punkte Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, jog leidimas Komisijai atlikti Tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje numatytą atskaitymą, atitinkamos nacionalinės institucijos pervestam kapitalui taikant palūkanų normą, gali lemti praturtėjimą be pagrindo, padarant žalos prašymą pateikusiam pareigūnui, tokiu atveju, koks nagrinėjamas šioje byloje, kai Komisijai yra tiksliai nurodyta suinteresuotojo asmens pensinių teisių suma ir kai ji gali veikti pagal BĮN 7 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
Net jeigu fiksuotos palūkanų normos taikymas esant tokiai situacijai savaime nelemia praturtėjimo be pagrindo, vis dėlto dėl jo kyla tokio praturtėjimo rizika, nes dėl tokio taikymo Komisija gali iš atitinkamos nacionalinės institucijos pervesto kapitalo atimti sumą, viršijančią prašymą pateikusio pareigūno įgytų pensinių teisių realų vertės padidėjimą, ir taip nusavinti dalį šių pensinių teisių.
Turint omenyje tokios rizikos egzistavimą, negalima daryti išvados, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nurodė tai, kas išdėstyta šio sprendimo 59 punkte.
Kalbant apie, antra, šio sprendimo 60 punkte pateiktą argumentą, grindžiamą pareigos motyvuoti pažeidimu, reikia pažymėti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją laikydamasis šios pareigos Bendrasis Teismas privalo ne atsakyti į visus šalių argumentus, bet motyvuoti savo sprendimą taip, kad jos galėtų susipažinti su jį pagrindžiančiais motyvais, o Teisingumo Teismas – vykdyti kontrolę, jei būtų pateiktas apeliacinis skundas (2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo FIAMM ir kt. / Taryba ir Komisija,
C‑120/06 P ir C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
punktas ir 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej / Komisija,
C‑422/11 P ir C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju Bendrojo Teismo minimas praturtėjimo be pagrindo atvejis reiškia, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 63 punkto, konkretaus pareigūno įgytų pensinių teisių vertės padidėjimo reali suma yra mažesnė už sumą, kuri gaunama taikant fiksuotą 3,1 % palūkanų normą, apie kurią kalba Komisija.
Vis dėlto šios institucijos argumentas susijęs su priešingu atveju, kai gauta suma viršija tą, kuri gaunama taikant šią palūkanų normą, taigi jis neturi jokios sąsajos su Bendrojo Teismo motyvais. Todėl Bendrojo Teismo negalima kaltinti tuo, kad nepateikė nuomonės dėl šio argumento.
Taigi šį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Vadinasi, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija šią bylą pralaimėjo, iš jos turi būti priteistos bylinėjimosi išlaidos pagal S. Tuerck reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.