CELEX: 62021CJ0595
Begäran om förhandsavgörande
Konsumentskydd
Tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna
Förordning (EU) nr 1169/2011
Artikel 17 och punkt 4 i del A i bilaga VI
’Livsmedlets beteckning’
’Produktens beteckning’
Obligatoriska uppgifter på ett livsmedels etikett
Beståndsdel eller ingrediens som används för att helt eller delvis ersätta den beståndsdel eller ingrediens som konsumenten förväntar sig ska ingå eftersom den normalt används eller ingår i ett livsmedel

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 17 och punkt 4 i del A i bilaga VI till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004 (
EUT L 304, 2011, s. 18
).
Begäran har framställts i ett mål mellan LSI – Germany GmbH (nedan kallat LSI) och Freistaat Bayern (delstaten Bayern, Tyskland). Målet rör ett beslut att förbjuda LSI att saluföra livsmedel som LSI producerar utan att ange vissa beståndsdelar eller ingredienser i omedelbar närhet av dessa livsmedels beteckning i det huvudsakliga synfältet.
Tillämpliga bestämmelser
Förordning nr 1169/2011
Enligt artikel 1.1 i förordning nr 1169/2011, med rubriken ”Syfte och tillämpningsområde”, ger förordningen ”… en grund för säkerställande av en hög konsumentskyddsnivå när det gäller livsmedelsinformation, med beaktande av att konsumenterna uppfattar information olika och har olika behov av information, samtidigt som den säkerställer att den inre marknaden fungerar smidigt”.
I artikel 2, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”1.   I denna förordning gäller följande definitioner:
a)
… Definitionerna av
livsmedel
… i artikel 2 … i [Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (
EGT L 31, 2002, s.1
)].
…
2.   Dessutom gäller följande definitioner:
…
l)
huvudsakligt synfält
: det synfält på en förpackning som konsumenten mest sannolikt genast ser vid köptillfället och som gör det möjligt för konsumenten att direkt identifiera en produkts art eller natur och, i förekommande fall, varumärkesnamn. Om en förpackning har flera identiska huvudsakliga synfält ska det huvudsakliga synfältet anses vara det som livsmedelsföretagaren väljer.
…
n)
föreskriven beteckning
: den beteckning för ett livsmedel som föreskrivs i de unionsbestämmelser som gäller för detta livsmedel eller, om sådana unionsbestämmelser inte finns, den beteckning som föreskrivs i de lagar och andra författningar som gäller i de medlemsstater där livsmedlet säljs till slutkonsumenter eller storhushåll.
o)
vedertagen beteckning
: en beteckning som är accepterad som livsmedlets beteckning av konsumenterna i den medlemsstat där livsmedlet saluförs utan att beteckningen behöver ytterligare förklaringar.
p)
beskrivande beteckning
: en beteckning som ger en beskrivning av livsmedlet och vid behov dess användning, som är tillräckligt tydlig för att konsumenter ska få kännedom om dess verkliga natur och särskilja det från andra varor som det skulle kunna förväxlas med.
…”
Artikel 3 i samma förordning har rubriken ”Allmänna mål”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande:
”Syftet med att tillhandahålla livsmedelsinformation är att uppnå en hög skyddsnivå för konsumenternas hälsa och intressen genom att ge slutkonsumenterna möjlighet att göra informerade val och använda livsmedel på ett säkert sätt, särskilt utifrån hälsomässiga, ekonomiska, miljömässiga, sociala och etiska överväganden.”
I artikel 7 i förordning nr 1169/2011, med rubriken ”Rättvisande information”, föreskrivs följande:
”1.   Livsmedelsinformation får inte vara vilseledande, i synnerhet
a)
när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet …
…
d)
genom att det genom utseendet, beskrivningen eller genom presentationer i bild antyds att produkten innehåller ett särskilt livsmedel eller en ingrediens trots att en beståndsdel som normalt förekommer naturligt eller en ingrediens som normalt används i det livsmedlet har bytts ut mot en annan beståndsdel eller ingrediens.
2.   Livsmedelsinformation ska vara korrekt, tydlig och lätt att förstå för konsumenten.
…”
Artikel 9 i förordningen har rubriken ”Förteckning över obligatoriska uppgifter”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande:
”I enlighet med artiklarna 10–35 och om inget annat följer av undantagen i detta kapitel, ska följande uppgifter vara obligatoriska:
a)
Livsmedlets beteckning.
b)
Ingrediensförteckningen.
…”
I artikel 17 i förordningen, med rubriken ”Livsmedlets beteckning”, föreskrivs följande:
”1.   Livsmedlets beteckning ska vara dess föreskrivna beteckning. Om det inte finns någon sådan beteckning, ska livsmedlets beteckning vara dess vedertagna beteckning eller, om det inte finns någon vedertagen beteckning eller denna inte används, ska en beskrivande beteckning av livsmedlet ges.
…
4.   Livsmedlets beteckning får inte ersättas med ett immaterialrättsligt skyddat namn, märkesnamn eller fantasinamn.
5.   Särskilda bestämmelser om livsmedlets beteckning och uppgifter som ska åtfölja den fastställs i bilaga VI.”
Bilaga VI till samma förordning har rubriken ”Livsmedlets beteckning och särskilda åtföljande uppgifter” och består av tre delar. Del A har rubriken ”Obligatoriska uppgifter som ska åtfölja livsmedlets beteckning”. I punkt 4 i den delen föreskrivs följande:
”När det gäller livsmedel där en beståndsdel eller ingrediens som konsumenten förväntar sig ska ingå eftersom den normalt används eller ingår naturligt, har utbytts mot en annan beståndsdel eller ingrediens ska det på etiketten – utöver ingrediensförteckningen – klart och tydligt anges vilken beståndsdel eller ingrediens som har använts som ersättning helt eller delvis, varvid uppgifterna ska anges
a)
i omedelbar närhet av produktens beteckning, och
b)
med en teckenstorlek där x-höjden är minst 75 % av produktbeteckningens teckenstorlek och inte mindre än den minsta teckenstorlek som krävs enligt artikel 13.2 i denna förordning.”
Förordning nr 178/2002
I artikel 2 i förordning nr 178/2002 definieras ”livsmedel” som ”alla ämnen eller produkter, oberoende av om de är bearbetade, delvis bearbetade eller obearbetade, som är avsedda att eller rimligen kan förväntas att förtäras av människor”.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
LSI producerar en mini salami av fågelkött som innehåller palmfett och rapsolja i stället för animaliskt fett. LSI saluför mini salamin som ett färdigförpackat livsmedel i detaljistledet under beteckningen ”BiFi The Original Turkey” (nedan kallat det aktuella livsmedlet). ”BiFi The Original” är enligt tysk rätt ett ord- och figurmärke, och enligt unionsrätten ett figurmärke.
Genom beslut av den 7 januari 2019 förbjöd den behöriga kontrollmyndigheten LSI att saluföra det aktuella livsmedlet utan att ange de aktuella ingredienser som använts som ersättning i omedelbar närhet av handelsbeteckningen ”BiFi The Original Turkey”, vilken finns på förpackningens framsida, med en teckenstorlek där x-höjden är minst 75 procent av handelsbeteckningens teckenstorlek och inte mindre än den minsta teckenstorlek som krävs enligt artikel 13.2 i förordning nr 1169/2011.
Detta krav på märkning följer av artikel 17.5 jämförd med punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011, och närmare bestämt av uttrycket produktens beteckning i den sistnämnda bestämmelsen, vilket inte är synonymt med ”livsmedlets beteckning”. Det första uttrycket omfattar även bland annat begreppen ”märkesnamn” eller ”fantasinamn” i artikel 17.4 i den förordningen och kräver i förevarande fall att handelsbeteckningen ”BiFi The Original Turkey”, vilken finns på framsidan av det aktuella livsmedlets förpackning i det huvudsakliga synfältet på förpackningen, ska åtföljas av uppgiften ”med palmfett och rapsolja”, i enlighet med föreskrifterna i punkt 4 i del A i bilaga VI till förordningen.
LSI överklagade beslutet till Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach (Bayerns förvaltningsdomstol i Ansbach, Tyskland), som är den hänskjutande domstolen, och yrkade att beslutet skulle upphävas. LSI gjorde gällande att eftersom uttrycket ”produktens beteckning” är synonymt med uttrycket ”livsmedlets beteckning”, har LSI fullt ut iakttagit de märkningskrav som uppställs i artikel 17.5 jämförd med punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011, eftersom uppgiften ”mini salami av fågelkött med palmfett och rapsolja” anges på baksidan av det aktuella livsmedlets förpackning. Det krävs således inte enligt dessa bestämmelser att framsidan av förpackningen, där handelsbeteckningen ”BiFi The Original Turkey” anges, kompletteras med uppgiften ”med palmfett och rapsolja”.
Den hänskjutande domstolen har inledningsvis påpekat att det sätt på vilket märkningen av det aktuella livsmedlet konkret ska utformas beror på tolkningen av uttrycket produktens beteckning i punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011, vilket varken definieras i förordningen eller i någon bestämmelse i unionens livsmedelslagstiftning och vars exakta innebörd inte kan fastställas utifrån förordningens ordalydelse eller systematik. Den hänskjutande domstolen har även påpekat att artikel 17.5 jämförd med punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011, vars syfte – enligt denna domstol – är att säkerställa allmän information till konsumenterna, inte gör det möjligt att dra slutsatsen att den syftar till att skydda konsumenterna från bedrägeri, till skillnad från andra bestämmelser i förordningen, såsom artikel 7 i samma förordning.
Nämnda domstol har dessutom påpekat att livsmedelsföretagarnas användning av ett immaterialrättsligt skyddat namn, märkesnamn eller fantasinamn i den mening som avses i artikel 17.4 i förordning nr 1169/2011 kan leda till att konsumenternas uppmärksamhet avleds från livsmedlets beteckning som avses i punkt 1 i den artikeln. Den hänskjutande domstolen har erinrat om att livsmedlets beteckning i förevarande fall anges på det aktuella livsmedlets förpackning med en storlek som är betydligt mindre än den som används för livsmedlets märkesnamn och att den ”således även är betydligt mindre iögonfallande”.
Den hänskjutande domstolen utgår från att syftet med punkt 4 i del A i bilaga VI till förordningen är att säkerställa öppenhet och information till konsumenten genom att, åtminstone i de fall som avses däri, säkerställa att information om ersättningsbeståndsdelarna eller ersättningsingredienserna i livsmedlet finns på dess förpackning, i omedelbar närhet av de beteckningar som avses i artikel 17.4 i nämnda förordning, med en teckenstorlek som är jämförbar med den som används för den aktuella beteckningen. Uttrycket produktens beteckning i den mening som avses i punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 är inte synonymt med ”livsmedlets beteckning” i den mening som avses i artikel 17.1 i förordningen och är mer omfattande än uttrycket livsmedlets beteckning, i den mån som det även avser ett ”immaterialrättsligt skyddat namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn”, vilka anges i artikel 17.4. Den hänskjutande domstolen har påpekat att om denna tolkning bekräftas av EU-domstolen ska LSI:s överklagande av beslutet av den 7 januari 2019, vilket anges i punkt 12 ovan, ogillas såsom ogrundat, eftersom en sådan märkning av det aktuella livsmedlet som den som fastställs i det beslutet i så fall kan krävas på goda grunder.
Mot denna bakgrund beslutade Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach (Bayerns förvaltningsdomstol i Ansbach) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Ska begreppet produktens beteckning i punkt 4 i del A i bilaga VI till [förordning nr 1169/2011] tolkas så, att det är synonymt med ’livsmedlets beteckning’ i den mening som avses i artikel 17.1–[17.]3 i [förordning nr 1169/2011]?
2)
Om fråga 1 besvaras nekande:
Är ’produktens beteckning’ den beteckning under vilken livsmedlet saluförs och marknadsförs och under vilken livsmedlet är allmänt känt för konsumenterna, även om det inte är fråga om livsmedlets beteckning, utan om ett skyddat namn, märkesnamn eller fantasinamn i den mening som avses i artikel 17.4 i [förordning nr 1169/2011]?
3)
Om fråga 2 besvaras jakande:
Kan ’produktens beteckning’ också bestå av två delar, varav den ena är en varumärkesskyddad och generisk beteckning, eller ett varumärkesskyddat paraplybegrepp, som inte avser det specifika livsmedlet och som för varje livsmedel åtföljs av en tilläggsbeteckning (den andra delen av produktens beteckning) som särskiljer produkten från andra produkter?
4)
Om fråga 3 besvaras jakande:
Vilken av beståndsdelarna ska beaktas med avseende på de ytterligare uppgifterna enligt punkt 4 b i del A i bilaga VI till [förordning nr 1169/2011], när båda beståndsdelarna av produktens beteckning anges med olika teckenstorlekar på förpackningen?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 17.1, 17.4 och 17.5 jämförd med punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 ska tolkas så, att uttrycket produktens beteckning i punkt 4 i del A i bilaga VI har en självständig innebörd som skiljer sig från innebörden av uttrycket livsmedlets beteckning i den mening som avses i artikel 17.1 i den förordningen, och därför inte endast kan omfatta en föreskriven beteckning, vedertagen beteckning eller beskrivande beteckning, utan även ett ”immaterialrättsligt skyddat namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn”, vilka anges i artikel 17.4 i förordningen.
För det första ska det i detta avseende erinras om att enligt artikel 17.1 i förordning nr 1169/2011 ska ”livsmedlets beteckning” vara dess ”föreskrivna beteckning”, eller om det inte finns någon sådan beteckning, dess ”vedertagna beteckning” eller, om det inte finns någon vedertagen beteckning eller denna inte används, en ”beskrivande beteckning”. Dessa tre begrepp definieras i artikel 2.2 n, o och p i förordningen. I artikel 17.4 i nämnda förordning preciseras att ”livsmedlets beteckning” inte får ersättas med ett ”immaterialrättsligt skyddat namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn” i den mening som avses i punkt 1 i den artikeln.
För det andra följer det av punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 att när en beståndsdel eller ingrediens som konsumenten förväntar sig ska ingå eftersom den normalt används eller ingår naturligt i ett livsmedel, har utbytts mot en annan beståndsdel eller ingrediens ska det på etiketten – utöver ingrediensförteckningen – klart och tydligt anges vilken beståndsdel eller ingrediens som har använts som ersättning helt eller delvis, varvid uppgifterna ska anges i omedelbar närhet av ”produktens beteckning” (punkt a), med en teckenstorlek där höjden på bokstaven ”x” är minst 75 procent av höjden på de bokstäver som utgör ”produktbeteckningen” (punkt b).
För det tredje, uttrycket ”produktens beteckning” som endast används i punkt 4 a och b i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 definieras inte i förordningen. I vissa språkversioner, såsom den tyska (”
Produktname
”) eller den franska (”
nom du produit
”), skiljer sig detta uttryck mer från det uttryck som används i artikel 17 i förordning nr 1169/2011, det vill säga ”
Bezeichnung des Lebensmittels
” respektive ”
dénomination de la denrée alimentaire
”, jämfört med andra språkversioner som den spanska (”
denominación del producto
” och ”
denominación del alimento
”), tjeckiska (”
název produktu
” och ”
název potraviny
”), engelska (”
name of the product
” och ”
name of the food
”), kroatiska (”
naziv proizvoda
” och ”
naziv hrane
”), italienska (”
denominazione del prodotto
” och ”
denominazione dell’alimento
”), nederländska (”
benaming van het product
” och ”
benaming van het levensmiddel
”), polska (”
nazwa
produktu
” och ”
nazwa środka spożywczego
”), portugisiska (”
denominação do produto
” och ”
denominação do género alimentício
”), rumänska (”
denumirea produsului
” och ”
denumirea produsului alimentar
”), slovakiska (”
názov výrobku
” och ”
názov potraviny
”), slovenska (”
ime proizvoda
” och ”
ime živila
”), finska (”
tuotteen nimi
” och ”
elintarvikkeen nimi
”) och svenska (”produktens beteckning” och ”livsmedlets beteckning”).
Även om det antas att den tyska och den franska språkversionen, på grund av användningen av uttryck som liknar varandra i mindre grad, gör det möjligt att tolka de två aktuella uttrycken så att de inte har samma innebörd, bekräftas en sådan tolkning inte av de andra språkversioner som citeras i föregående punkt. Det följer av fast rättspraxis att den formulering som använts i en av språkversionerna av en unionsbestämmelse inte ensam kan ligga till grund för tolkningen av denna bestämmelse eller ges företräde framför övriga språkversioner (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 oktober 1977, Bouchereau,
30/77
,
EU:C:1977:172
, punkt
, och dom av den 25 februari 2021, Bartosch Airport Supply Services,
C‑772/19
,
EU:C:2021:141
, punkt
).
Definitionen av ”livsmedel” som ”alla ämnen eller produkter, oberoende av om de är bearbetade, delvis bearbetade eller obearbetade, som är avsedda att eller rimligen kan förväntas att förtäras av människor” i artikel 2 i förordning nr 178/2002, till vilken det hänvisas i artikel 2.1 a i förordning nr 1169/2011, räcker under alla omständigheter för att dra slutsatsen att skillnaden mellan uttrycket livsmedlets beteckning i artikel 17.1 i förordning nr 1169/2011 och uttrycket produktens beteckning i punkt 4 i del A i bilaga VI till den förordningen, är rent terminologisk. Mot bakgrund av den definitionen av ”livsmedel” kan nämligen ”produktens beteckning” som det hänvisas till i punkt 4 i del A i bilaga VI endast betyda ”livsmedlets beteckning”.
Härav följer att de två aktuella uttrycken, trots att de varierar beroende på de olika språkversionerna, ska anses ha samma innebörd, och uttrycket produktens beteckning ska inte anses ha en vidare innebörd än uttrycket livsmedlets beteckning.
Denna tolkning stöds av det sammanhang i vilket punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 ingår.
För det första ska det i detta avseende påpekas att nämnda bilaga har rubriken ”Livsmedlets beteckning och särskilda åtföljande uppgifter” och del A i bilagan har rubriken ”Obligatoriska uppgifter som ska åtfölja livsmedlets beteckning”. De innehåller särskilda bestämmelser om märkning inom detta område.
För det andra preciseras i artikel 17.5 i nämnda förordning, med rubriken ”Livsmedlets beteckning”, att ”[s]ärskilda bestämmelser om livsmedlets beteckning och uppgifter som ska åtfölja den fastställs i bilaga VI”. Det är uppenbart att termen ”den” hänför sig till livsmedlets beteckning. Det finns inget som tyder på att dessa bestämmelser även kan omfatta de andra begrepp som anges i punkt 4 i nämnda artikel, det vill säga ett ”immaterialrättsligt skyddat namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn”.
Vad vidare gäller de mål som eftersträvas med förordning nr 1169/2011 ska det påpekas att förordningen, såsom framgår av artikel 1.1 jämförd med artikel 3.1 i samma förordning, bland annat har till syfte att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå när det gäller livsmedelsinformation, med beaktande av konsumenternas olika uppfattningar, genom att ge dem möjlighet att göra informerade val (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 mars 2022, Upfield Hungary,
C‑533/20
,
EU:C:2022:211
, punkt
och där angiven rättspraxis). Enligt artikel 9.1 a i förordningen ingår ”livsmedlets beteckning” bland de uppgifter som är obligatoriska att ange vid livsmedelsmärkning.
Förordning nr 1169/2011syftar även till att – i nära samband med målet att säkerställa en hög skyddsnivå för konsumenterna när det gäller deras rätt till information – förhindra att konsumenterna vilseleds av livsmedelsinformation. Därför är det enligt artikel 7.1 d förbjudet att det genom utseendet, beskrivningen eller genom presentationer i bild antyds för konsumenten att produkten innehåller ett särskilt livsmedel eller en ingrediens när en annan beståndsdel eller ingrediens ersätter en beståndsdel som normalt förekommer naturligt eller en ingrediens som normalt används i det livsmedlet.
Även om artikel 7 i förordning nr 1169/2011, såsom den hänskjutande domstolen har påpekat, till skillnad från artikel 17.5 i samma förordning, inte uttryckligen hänvisar till bestämmelserna i punkt 4 i del A i bilaga VI till förordningen, syftar dessa bestämmelser, mot bakgrund av bland annat artikel 7.1 d i nämnda förordning, dock till att komplettera bestämmelserna i artikel 7 med särskilda föreskrifter om märkning för att skydda konsumenterna mot bedrägeri som föranletts av felaktiga uppgifter.
I motsats till vad delstaten Bayern har hävdat kan dock målet att skydda konsumenterna som ligger till grund för förbudet mot att vilseleda konsumenten, vilket föreskrivs i punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011, uppnås utan att det är nödvändigt att särskilt uppmärksamma konsumenterna på skillnaden mellan ett livsmedels faktiska sammansättning och den sammansättning som de i princip kan förvänta sig, med hjälp av uppgifter som placeras i det huvudsakliga synfältet på livsmedlets förpackning, vilket vanligtvis finns på förpackningens framsida. För att uppnå detta mål räcker det nämligen att livsmedlets beteckning, i den mening som avses i artikel 17.1 och 17.5 i nämnda förordning, samt en förteckning över de ingredienser som ingår i livsmedlet anges på baksidan av en sådan förpackning i ordalag som är korrekta, tydliga och lätta att förstå, såsom föreskrivs i artikel 7.2 i samma förordning.
När en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsuments köpbeslut avgörs av det aktuella livsmedlets sammansättning läser denne nämligen först livsmedlets ingrediensförteckning som enligt artikel 9.1 b i förordning nr 1169/2011 är en obligatorisk uppgift (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 1998, Gut Springenheide och Tusky,
C‑210/96
,
EU:C:1998:369
, punkt
, och dom av den 4 juni 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C‑195/14
, -
EU:C:2015:361
, punkt
).
En tolkning av de särskilda föreskrifterna om märkning i punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011, enligt vilken det krävs att ersättningsbeståndsdelarna eller ersättningsingredienserna ska anges på det aktuella livsmedlets förpackning i omedelbar närhet av livsmedlets ”immaterialrättsligt skydda[de] namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn”, vilka anges i artikel 17.4 i förordningen – och inte endast i omedelbar närhet av ”livsmedlets beteckning” i den mening som avses i artikel 17.1 i nämnda förordning, vilket inte får ersättas med sådana namn – skulle under dessa omständigheter, såsom kommissionen har påpekat, gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med dessa särskilda föreskrifter, såsom detta anges i punkt 31 ovan.
Mot denna bakgrund ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 17.1, 17.4 och 17.5 jämförd med punkt 4 i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 ska tolkas så, att uttrycket produktens beteckning i punkt 4 i del A i bilaga VI inte har en självständig innebörd som skiljer sig från innebörden av uttrycket livsmedlets beteckning i den mening som avses i artikel 17.1 i den förordningen, vilket innebär att de särskilda föreskrifterna om märkning i punkt 4 i del A i bilaga VI inte är tillämpliga på ett ”immaterialrättsligt skyddat namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn”, vilka anges i artikel 17.4 i förordningen.
Den andra, den tredje och den fjärde frågan
Med hänsyn till svaret på den första frågan saknas anledning att besvara den andra, den tredje och den fjärde frågan.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:

Artikel 17.1, 17.4 och 17.5 jämförd med punkt 4 i del A i bilaga VI till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004

ska tolkas så,

att uttrycket produktens beteckning i punkt 4 i del A i bilaga VI inte har en självständig innebörd som skiljer sig från innebörden av uttrycket livsmedlets beteckning i den mening som avses i artikel 17.1 i den förordningen, vilket innebär att de särskilda föreskrifterna om märkning i punkt 4 i del A i bilaga VI inte är tillämpliga på ett ”immaterialrättsligt skyddat namn”, ”märkesnamn” eller ”fantasinamn”, vilka anges i artikel 17.4 i förordningen.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.