CELEX: 62018CJ0555
Zahtjev za prethodnu odluku
Pravosudna suradnja u građanskim stvarima
Uredba (EU) br. 655/2014
Europski nalog za blokadu računa
Članak 5. točka (a)
Postupak za ishođenje naloga
Članak 4. točke 8. do 10.
Pojmovi ,odluka’,,sudska nagodba’ i ,vjerodostojna isprava’
Nacionalna odluka o platnom nalogu protiv koje se može podnijeti prigovor
Članak 18. stavak 1.
Rok
Članak 45.
Iznimne okolnosti
Pojam

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe (EU) br. 655/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima (
SL 2014., L 189, str. 59
.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između K. H. K s jedne strane i B. A. C. i E. E. K. s druge strane (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: dužnici) u vezi s prisilnom naplatom duga za koji K. H. K. tvrdi da prema njemu imaju B. A. C. i E. E. K. osobito posredstvom europskog naloga za blokadu računa.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 5., 13., 14. i 37. Uredbe br. 655/2014 navode:
„(5)
Nacionalni postupci za ostvarenje zaštitnih mjera, kao što su nalozi za blokadu računa, postoje u svim državama članicama, ali uvjeti za odobravanje takvih mjera i učinkovitost njihove provedbe znatno se razlikuju. Osim toga, korištenje nacionalnih zaštitnih mjera može biti neodgovarajuće u slučajevima koji imaju prekogranične implikacije, posebno kada vjerovnik želi blokirati nekoliko računa koji se nalaze u različitim državama članicama. Stoga se potrebnim i primjerenim čini donošenje obvezujućeg i izravno primjenjivog pravnog instrumenta Unije, kojim se uspostavlja nov postupak Unije koji u prekograničnim slučajevima omogućuje učinkovitu i brzu blokadu sredstava na bankovnim računima.
[…]
(13)
Kako bi se osigurala čvrsta veza između postupka za nalog za blokadu i postupka o meritumu stvari, međunarodna nadležnost za izdavanje naloga trebala bi biti na sudovima države članice čiji su sudovi nadležni za odlučivanje o meritumu stvari. Za potrebe ove Uredbe, pojam postupka o meritumu stvari trebao bi obuhvatiti sve postupke čiji je cilj ishođenje izvršnog naslova na glavnu tražbinu i uključuje na primjer, skraćeni postupak u vezi s platnim nalozima i postupak poput francuskog ‚procédure de référé’. Ako je dužnik potrošač koji ima domicil u nekoj državi članici, nadležnost za izdavanje naloga trebali bi imati samo sudovi te države članice.
(14)
Uvjetima za izdavanje naloga za blokadu trebala bi se postići odgovarajuća ravnoteža između interesa vjerovnika da ishodi nalog i interesa dužnika da spriječi zlouporabu naloga.
[…]
[…]
(37)
Kako bi se osiguralo brzo i neodgodivo izdavanje i izvršenje naloga za blokadu, ovom bi se Uredbom trebali uspostaviti rokovi unutar kojih se moraju dovršiti odgovarajući koraci postupka. Sudovima ili tijelima uključenima u postupak trebalo bi dopustiti odstupanje od tih rokova samo u iznimnim okolnostima, na primjer u predmetima od pravne ili činjenične složenosti.”
Članak 1. te uredbe predviđa:
„1.   Ovom Uredbom uspostavlja se postupak Unije kojim se vjerovniku omogućuje ishođenje europskog naloga za blokadu računa (‚nalog za blokadu’ ili ‚nalog’) kojim se sprečava da naknadno izvršenje tražbine vjerovnika bude ugroženo prijenosom ili povlačenjem sredstava do iznosa koji je naveden u nalogu, a koja dužnik drži ili se u njegovo ime drže na bankovnom računu koji se vodi u državi članici.
2.   Nalog za blokadu na raspolaganju je vjerovniku kao alternativa mjerama blokade u okviru nacionalnog prava.”
U skladu s člankom 4. točkama 8. do 10. navedene uredbe, za potrebe te uredbe:
„8.
‚presuda’ znači bilo koja presuda koju je donio sud države članice, bez obzira na to kako se presuda naziva, uključujući odluku o određivanju troškova ili izdataka od strane sudskog službenika;
9.
‚sudska nagodba’ znači nagodba koju je odobrio sud države članice ili koja je sklopljena pred sudom države članice tijekom postupka;
10.
‚vjerodostojna isprava’ znači dokument koji je službeno sastavljen ili registriran kao vjerodostojna isprava u državi članici i čija se vjerodostojnost:
(a)
odnosi na potpis i sadržaj isprave; i
(b)
utvrđena je od strane tijela javne vlasti ili drugog tijela ovlaštenog u tu svrhu.”
U skladu s člankom 5. iste uredbe, naslovljenim „Dostupnost”, koji se nalazi u njezinu poglavlju 2., naslovljenom „Postupak za ishođenje naloga za blokadu”:
„Nalog za blokadu na raspolaganju je vjerovniku u sljedećim situacijama:
(a)
prije nego što vjerovnik pokrene postupak u državi članici protiv dužnika o meritumu stvari ili u bilo kojoj fazi tijekom takvog postupka sve do donošenja presude ili odobrenja ili sklapanja sudske nagodbe;
(b)
nakon što vjerovnik u državi članici ishodi presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika.”
Članak 6. Uredbe br. 655/2014, naslovljen „Nadležnost”, u stavcima 1. i 4. propisuje:
„1.   Kada vjerovnik još nije ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu, za izdavanje naloga za blokadu nadležni su sudovi države članice koji imaju nadležnost za odlučivanje o meritumu stvari, u skladu s relevantnim pravilima o nadležnosti koja su primjenjiva.
[…]
4.   Kada je vjerovnik ishodio vjerodostojnu ispravu, za izdavanje naloga za blokadu za tražbinu navedenu u toj ispravi nadležni su sudovi određeni u tu svrhu u državi članici u kojoj je ta isprava sastavljena.”
Članak 7. te uredbe glasi kako slijedi:
„1.   Sud izdaje nalog za blokadu kada je vjerovnik podnio dovoljno dokaza da sud uvjeri da postoji hitna potreba za zaštitnom mjerom u obliku naloga za blokadu jer postoji stvarna opasnost da će bez takve mjere naknadno izvršenje vjerovnikove tražbine prema dužniku biti spriječeno ili znatno otežano.
2.   Kada vjerovnik još nije u državi članici ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika, vjerovnik također podnosi dovoljno dokaza da sud uvjeri u vjerojatnost uspjeha u meritumu svoje tražbine prema dužniku.”
U skladu s člankom 8. stavkom 1. navedene uredbe:
„Zahtjevi za nalog za blokadu podnose se putem obrasca uspostavljenog u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 52. stavka 2.”
Člankom 14. stavkom 1. iste uredbe propisuje se:
„Kada je vjerovnik u državi članici ishodio izvršivu presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika te vjerovnik ima razloga vjerovati da dužnik ima jedan ili više računa u banci u određenoj državi članici, ali ne zna ni ime i/ili adresu banke ni IBAN, BIC ili neki drugi bankovni broj kojim se može identificirati banka, on može zatražiti da sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu od tijela za informacije države članice izvršenja zatraži dobivanje informacija potrebnih za omogućavanje identifikacije banke ili banaka i jednog ili više računa dužnika.
Ne dovodeći u pitanje prvi podstavak, vjerovnik može podnijeti zahtjev iz tog podstavka kada presuda, sudska nagodba ili vjerodostojna isprava koju je vjerovnik ishodio još uvijek nije izvršiva i ako je iznos koji treba blokirati znatan, uzimajući u obzir relevantne okolnosti, a vjerovnik je dostavio dostatne dokaze da uvjeri sud da postoji hitna potreba za informacijama o računu jer bez tih informacija postoji opasnost da bi naknadno izvršenje tražbine vjerovnika u odnosu na dužnika vjerojatno bilo ugroženo i da bi to naposljetku moglo dovesti do znatnog pogoršanja financijske situacije vjerovnika.”
Članak 18. Uredbe br. 655/2014 odnosi se na rokove za odluku o zahtjevu za nalog za blokadu. U stavcima 1. i 2. određuje se:
„1.   Kada vjerovnik još nije ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu, sud donosi svoju odluku do kraja desetog radnog dana nakon što je vjerovnik podnio ili, prema potrebi, dopunio svoj zahtjev.
2.   Kada je vjerovnik već ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu,sud donosi svoju odluku do kraja petog radnog dana nakon što je vjerovnik podnio ili, prema potrebi, dopunio svoj zahtjev.”
Članak 45. te uredbe predviđa da „[k]ada, u iznimnim okolnostima, sud ili uključeno nadležno tijelo ne mogu poštovati rokove predviđene […] člankom 18., […] sud ili nadležno tijelo poduzimaju korake koji se zahtijevaju tim odredbama što je prije moguće”.
Bugarsko pravo
Članak 47. Graždanskog procesualnog kodeksa (Zakonik o građanskom postupku), u verziji koja je primjenjiva na glavni postupak (u daljnjem tekstu: GPK), naslovljen „Dostava stavljanjem obavijesti”, u stavku 1. propisuje da „[a]ko se u razdoblju od mjesec dana tuženika ne može pronaći na adresi navedenoj u spisu niti se može naći osobu koja bi pristala primiti obavijest, dostavljač će obavijest pričvrstiti na ulazna vrata stana ili poštanski sandučić predmetne osobe; ako ona tome nema pristup, pričvrstit će obavijest na ulazna vrata zgrade ili neko vidljivo mjesto u blizini. Ako ima pristup poštanskom sandučiću, dostavljač će i ondje ostaviti obavijest. Nedostupnost tuženika na adresi navedenoj u spisu utvrdit će se ako su bila neuspješna najmanje tri posjeta na tu adresu u međusobnom razmaku od najmanje jednog tjedna, pri čemu barem jedan od njih mora biti na neradni dan. To se pravilo ne primjenjuje ako je dostavljač na temelju obavijesti predstavnika stanara ili načelnika odnosne općine ili na neki drugi način saznao da tuženik ne stanuje na toj adresi te je u obavijest unio potvrdu o tome s izvorom informacija”.
U skladu s člankom 410. GPK‑a, naslovljenim „Zahtjev za izdavanje platnog naloga”, a koji se nalazi u njegovu poglavlju 37., koje se odnosi na postupak izdavanja platnog naloga:
„(1)   Podnositelj zahtjeva može zatražiti izdavanje platnog naloga:
1. za novčane tražbine ili tražbine u vezi sa zamjenjivim stvarima ako je za potraživanje nadležan općinski sud;
2. radi predaje pokretne stvari koju je dužnik primio uz obvezu njezina vraćanja, koja je opterećena založnim pravom ili koja je predana dužniku uz obvezu prijenosa posjeda ako je za potraživanje nadležan općinski sud.
(2)   Zahtjev mora sadržavati zahtjev za izdavanje rješenja o ovrsi te ispunjavati uvjete iz članka 127. stavaka 1. i 3. te članka 128. točaka 1. i 2. U zahtjevu se moraju navesti i podaci o bankovnom računu ili nekom drugom načinu plaćanja.”
Članak 414. GPK‑a glasi kako slijedi:
„(1)   Dužnik može podnijeti pisani prigovor protiv platnog naloga ili nekih njegovih dijelova. Prigovor nije potrebno obrazložiti, osim u slučajevima iz članka 414.a.
(2)   Prigovor se podnosi u roku od dva tjedna od dostave platnog naloga. Taj se rok ne može produljiti.”
U skladu s člankom 415. stavcima 1. i 5. GPK‑a:
„(1)   Sud obavještava podnositelja zahtjeva o mogućnosti podnošenja tužbe za utvrđenje tražbine u sljedećim slučajevima:
1. ako je prigovor podnesen u roku;
2. ako je platni nalog dostavljen dužniku u skladu s člankom 47. stavkom 5.;
3. ako je sud odbio zahtjev za izdavanje platnog naloga.
[…]
(5)   Ako podnositelj zahtjeva ne dostavi dokaze o pravodobnom podnošenju tužbe, sud će u cijelosti ili djelomično poništiti platni nalog i rješenje o ovrsi u skladu s člankom 418.”
Članak 416. GPK‑a odnosi se na izvršivost platnog naloga i predviđa da „[a]ko prigovor nije podnesen u roku ili je povučen, ili je sudska odluka o utvrđenju tražbine postala pravomoćna, platni nalog postaje izvršiv. Sud će na temelju platnog naloga izdati rješenje o ovrsi i to će naznačiti na platnom nalogu”.
U skladu s člankom 618.a GPK‑a, koji se odnosi na europski nalog za blokadu računa na temelju Uredbe br. 655/2014:
„(1)   Izdavanje europskog naloga za blokadu se od prvostupanjskog suda nadležnog za odlučivanje o meritumu može zatražiti prije podnošenja tužbe.
(2)   Izdavanje europskog naloga za blokadu može se zatražiti od nadležnog prvostupanjskog suda nakon izdavanja vjerodostojne isprave u smislu članka 4. točke 10. [Uredbe br. 655/2014].
(3)   Tužitelj može u bilo kojem trenutku tijekom sudskog postupka sve do njegova okončanja zatražiti da sud pred kojim se vodi postupak izda europski nalog za blokadu. Ako se zahtjev za izdavanje europskog naloga za blokadu podnese u okviru kasacijskog postupka, nadležan je žalbeni sud.
(4)   Izdavanje europskog naloga za blokadu može se zatražiti nakon donošenja odluke suda koji u prvom stupnju odlučuje o meritumu ili nakon odobrenja sudske nagodbe.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Tužitelj u glavnom postupku je pred sudom koji je uputio zahtjev, to jest pred 155. vijećem Sofijskog rajonen sada (Općinski sud u Sofiji, Bugarska), podnio zahtjev za platni nalog na temelju članka 410. GPK‑a protiv dužnika koji mu solidarno duguju iznos koji odgovara predujmu na temelju predugovora o kupoprodaji od 20. listopada 2017. i njegova priloga, uvećano za odgovarajuće zakonske kamate, računajući od 2. ožujka 2018. do konačnog plaćanja potraživanog iznosa.
Sud koji je uputio zahtjev izdao je 5. travnja 2018. platni nalog na temelju članka 410. GPK‑a. Dužnicima su 18. travnja 2018. dostavljene preslike navedenog naloga na njihove odnosne adrese u Sofiji (Bugarska), kako ih je naveo tužitelj u glavnom postupku i koje odgovaraju onima službeno evidentiranima u nacionalnoj bazi podataka o stanovništvu.
Te su obavijesti vraćene pošiljatelju s obzirom na to da dužnici nisu bili pronađeni na navedenim adresama. Osim toga, oni nisu u propisanom roku odgovorili na obavijesti koje su u skladu s člankom 47. stavkom 1. GPK‑a ostavljene na njihovim vratima ili u njihovim poštanskim sandučićima. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da sud koji je uputio zahtjev nije mogao utvrditi drugu adresu dužnika.
Rješenjem od 2. kolovoza 2018., dostavljenim 3. kolovoza 2018., taj je sud obavijestio tužitelja u glavnom postupku da na temelju članka 415. stavka 1. točke 2. GPK‑a protiv dužnika može podnijeti tužbu radi utvrđivanja svoje tražbine.
Tužitelj u glavnom postupku je na isti dan kada je doneseno to rješenje, na temelju članka 618.a GPK‑a i članka 8. Uredbe br. 655/2014, od suda koji je uputio zahtjev zatražio da mu izda europski nalog za blokadu računa koje dužnici imaju u Švedskoj jer su potonji napustili Bugarsku i odonda borave u Švedskoj.
Rješenjem od 2. kolovoza 2018. sud koji je uputio zahtjev je o tom novom zahtjevu i njegovim prilozima obavijestio predsjednika II. građanskog odjela u Sofijskom rajonen sadu (Općinski sud u Sofiji) kako bi se pokrenuo posebni postupak i imenovao sudac izvjestitelj. Međutim, taj je sud predmet vratio sudu koji je uputio zahtjev te mu naložio da odluči, uz obrazloženje da je platni nalog od 5. travnja 2018., donesen na temelju članka 410. GPK‑a, „vjerodostojna isprava” u smislu članka 4. točke 10. Uredbe br. 655/2014 i da nije trebalo pokrenuti posebni postupak.
Sud koji je uputio zahtjev ne dijeli to mišljenje. Smatra da nalog na temelju članka 410. GPK‑a nije odmah izvršiv jer se protiv njega može podnijeti prigovor na temelju članka 414. GPK‑a. Takav nalog stoga ne može biti „vjerodostojna isprava” u smislu članka 4. točke 10. Uredbe br. 655/2014. Taj izostanak trenutačne izvršivosti proizlazi i iz članka 415. stavka 5. GPK‑a, prema kojem je na vjerovniku da utvrdi da je pravodobno podnio svoju tužbu, pod prijetnjom ništavosti tog naloga. U ovom slučaju nema dakle izvršivog naloga koji bi bio vjerodostojna isprava i na temelju kojeg bi sud koji je uputio zahtjev mogao, u okviru postupka izdavanja platnog naloga, izdati europski nalog za blokadu računa na temelju članka 618.a stavka 2. GPK‑a. Takav se nalog može donijeti samo u okviru posebnog postupka koji se odnosi na meritum, na temelju članka 618.a stavka 3. GPK‑a.
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev navodi da je, u okviru postupka izdavanja platnog naloga iz članka 410. GPK‑a, sud pred kojim je taj postupak pokrenut vezan samo rokom koji nacionalno pravo propisuje za izdavanje naloga, a koji prestaje teći za vrijeme sudskih praznika. Suprotno tomu, člankom 18. stavkom 1. Uredbe br. 655/2014 predviđa se rok u kojem sud mora odlučiti o zahtjevu za izdavanje europskog naloga za blokadu računa. Sud koji je uputio zahtjev pita se ima li taj rok prednost u odnosu na odredbe nacionalnog prava tako da mora odlučiti u roku iz članka 18. stavka 1. te uredbe, čak i ako taj rok ističe tijekom sudskih praznika.
U tim je okolnostima Sofijski rajonen sad (Općinski sud u Sofiji) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li platni nalog na temelju članka 410. [GPK‑a] koji još nije postao izvršiv vjerodostojna isprava u smislu članka 4. točke 10. Uredbe [br. 655/2014]?
2.
Ako nalog na temelju članka 410. [GPK‑a] nije vjerodostojna isprava, mora li se u skladu s člankom 5. točkom (a) Uredbe [br. 655/2014] na temelju vjerovnikova zahtjeva pokrenuti poseban postupak, različit od postupka na temelju članka 410. [GPK‑a]?
3.
Ako je nalog na temelju članka 410. [GPK‑a] vjerodostojna isprava, mora li sud donijeti odluku u roku iz članka 18. stavka 1. Uredbe [br. 655/2014] ako je nacionalnim propisom određeno da rokovi ne teku za vrijeme sudskih praznika?”
O prethodnim pitanjima
Uvodne napomene
Valja podsjetiti da je, u okviru suradnje između nacionalnih sudova i Suda ustanovljene u članku 267. UFEU‑a, na Sudu da nacionalnom sucu pruži koristan odgovor na temelju kojega će moći riješiti predmet u kojem vodi postupak. U tom smislu Sud mora, ako je potrebno, preoblikovati postavljena pitanja (presuda od 26. rujna 2019., UTEP 2006.,
C‑600/18
,
EU:C:2019:784
, t.
17.
i navedena sudska praksa). Naime, zadaća je Suda tumačiti sve odredbe prava Unije koje su nacionalnim sudovima potrebne za rješavanje sporova koji se pred njima vode, čak i ako te odredbe nisu izričito navedene u pitanjima koja su ti sudovi uputili Sudu.
Stoga, čak i ako se postavljena pitanja formalno odnose uglavnom na tumačenje članka 4. točke 10., članka 5. točke (a) i članka 18. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, takva okolnost ne sprečava Sud da tome sudu pruži sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u glavnom predmetu. U tom je smislu na Sudu da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku, izdvoji one dijelove prava koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet glavnog postupka (vidjeti po analogiji presude od 4. rujna 2014., eco cosmetics i Raiffeisenbank St. Georgen,
C‑119/13 i C‑120/13
,
EU:C:2014:2144
, t.
33.
i od 26. rujna 2019., UTEP 2006.,
C‑600/18
,
EU:C:2019:784
, t.
18.
i navedenu sudsku praksu).
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. točku 10. Uredbe br. 655/2014 tumačiti na način da platni nalog poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, i koji nije izvršiv, potpada pod pojam „vjerodostojna isprava” u smislu te odredbe.
Najprije valja istaknuti da iz članka 1. Uredbe br. 655/2014 proizlazi da se njome uspostavlja postupak na razini Unije koji vjerovniku omogućava ishođenje europskog naloga za blokadu računa, kao alternativa mjerama blokade propisanima nacionalnim pravom, čime se sprečava da naknadna naplata njegove tražbine bude ugrožena prijenosom ili povlačenjem sredstava do iznosa koji je naveden u nalogu, a koji dužnik drži ili se u njegovo ime drži na bankovnom računu otvorenom u nekoj državi članici.
Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 5. Uredbe br. 655/2014, njome se žele propisati obvezujuće i izravno primjenjive odredbe kojima se uspostavlja nov postupak ujednačen na europskoj razini, kojim se u prekograničnim sporovima omogućava učinkovita i brza blokada sredstava na bankovnim računima.
Kako bi se pojednostavila primjena navedene uredbe u praksi, njome se utvrđuje standardni obrazac zahtjeva za nalog, koji se nalazi u Prilogu I. Provedbenoj uredbi Komisije (EU) 2016/1823 od 10. listopada 2016. o uspostavi obrazaca koji se navode u Uredbi (EU) br. 655/2014 (
SL 2016., L 283, str. 1
.), koji vjerovnik mora koristiti na temelju članka 8. Uredbe br. 655/2014.
U skladu s člankom 5. Uredbe br. 655/2014, vjerovnik može podnijeti zahtjev za izdavanje takvog naloga za blokadu, s jedne strane, prije nego što u državi članici protiv dužnika pokrene postupak o meritumu ili u bilo kojem trenutku tijekom tog postupka, sve do donošenja presude ili odobrenja ili sklapanja sudske nagodbe. S druge strane, vjerovnik može podnijeti takav zahtjev nakon što je u državi članici ishodio odluku, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata vjerovnikove tražbine.
U skladu s člankom 6. stavkom 1. Uredbe br. 655/2014, ako vjerovnik još nije ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu, za izdavanje europskog naloga za blokadu nadležni su sudovi države članice koji imaju nadležnost za odlučivanje o meritumu, u skladu s mjerodavnim pravilima o nadležnosti. Stavci 3. i 4. tog članka odnose se na slučaj u kojem je vjerovnik već ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu. S jedne strane, iz članka 6. stavka 3. te uredbe proizlazi da su sudovi države članice u kojoj je donesena presuda ili je odobrena ili zaključena sudska nagodba nadležni za izdavanje takvog naloga za blokadu u pogledu tražbine iz presude ili sudske nagodbe. S druge strane, na temelju članka 6. stavka 4. navedene uredbe, ako je vjerovnik ishodio vjerodostojnu ispravu, sudovi za to određeni u državi članici u kojoj je donesen navedeni akt imaju nadležnost za izdavanje europskog naloga za blokadu u pogledu tražbine iz tog akta. Ta je razlika preuzeta u rubrici 5., naslovljenoj „Nadležnost”, obrasca koji se nalazi u Prilogu I. Provedbenoj uredbi br. 2016/1823.
Iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da sud koji je uputio zahtjev u biti smatra da platni nalog koji je on na temelju članka 410. GPK‑a izdao u okviru spora u glavnom postupku nije postao izvršiv na dan kada je tužitelj u glavnom postupku podnio svoj zahtjev za izdavanje europskog naloga za blokadu računa na temelju članka 8. Uredbe br. 655/2014. Iz toga proizlazi da sud koji je uputio zahtjev nije nadležan za donošenje takvog naloga.
Kako bi se utvrdilo je li sud koji je donio odluku o izdavanju platnog naloga na temelju nacionalnog prava također nadležan za izdavanje europskog naloga za blokadu računa, valja provjeriti moraju li „presuda”, „sudska nagodba” ili „vjerodostojna isprava” koje je vjerovnik ishodio u državi članici podrijetla biti izvršive u smislu Uredbe br. 655/2014.
U tom smislu valja podsjetiti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se izrazi iz odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izravno upućivanje na pravo država članica radi utvrđenja njezina smisla i dosega moraju načelno autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Uniji, uzimajući u obzir ne samo tekst te odredbe nego i njezin kontekst i cilj koji se želi postići propisom o kojem je riječ (presuda od 23. svibnja 2019., WB,
C‑658/17
,
EU:C:2019:444
, t.
50.
i navedena sudska praksa).
Članak 4. točke 8. do 10. Uredbe br. 655/2014, koji definira pojmove „presuda”, „sudska nagodba” i „vjerodostojna isprava”, ne navodi izričito da predmetni akt mora biti izvršiv. Stoga valja zaključiti da se na temelju doslovnog tumačenja te odredbe ne može samo po sebi utvrditi pretpostavlja li pojam „vjerodostojna isprava” u smislu navedene uredbe da je akt o kojem je riječ izvršiv.
Što se tiče analize konteksta u kojem se nalazi navedena odredba, članak 7. Uredbe br. 655/2014, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 14., nastoji uspostaviti odgovarajuću ravnotežu između interesa vjerovnika i interesa dužnika time što predviđa različite uvjete za izdavanje europskog naloga za blokadu računa, ovisno o tome je li vjerovnik u državi članici podrijetla već ishodio rješenje o ovrsi kojim se od dužnika zahtijeva isplata vjerovnikove tražbine. Točnije, u prvom slučaju vjerovnik mora dokazati samo hitnost mjere zbog postojanja neposredne opasnosti, dok u drugom slučaju mora uvjeriti sud i u
fumus boni iuris
.
Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 68. i 69. svojeg mišljenja, tumačenje članka 4. točaka 8. do 10. Uredbe br. 655/2014, prema kojem je rješenje o ovrsi – koje je vjerovnik ishodio i koje nije izvršivo u državi članici podrijetla – „presuda”, „vjerodostojna isprava” ili „sudska nagodba” u smislu navedene odredbe, može ugroziti ravnotežu navedenu u prethodnoj točki ove presude.
Osim toga, to je tumačenje potkrijepljeno tekstom članka 14. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 20., koji predviđa da se zahtjev za dobivanje informacija o dužnikovim bankovnim računima može podnijeti osobito ako postoji izvršivo rješenje o ovrsi. Takav se zahtjev može temeljiti na neizvršivom rješenju o ovrsi samo iznimno i samo ako su ispunjeni određeni stroži uvjeti.
Pripremni akti za Uredbu br. 655/2014 također potvrđuju takvo tumačenje. Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima [COM (2011) 445
final
] razlikuje, s jedne strane, slučaj u kojem vjerovnik već raspolaže presudom, sudskom nagodbom ili izvršivom vjerodostojnom ispravom u državi članici izvršenja i, s druge strane, slučaj u kojem vjerovnik još nije pokrenuo sudski postupak o meritumu ili ako je u pogledu dužnika ishodio rješenje o ovrsi koje je izvršivo u državi članici podrijetla, ali koje još nije proglašeno izvršivim u državi članici izvršenja.
Međutim, tu je razliku između izvršivosti rješenja o ovrsi u državi članici podrijetla i u državi članici izvršenja zakonodavac Unije izostavio, dok su uvjeti za izdavanje europskog naloga za blokadu računa koji su bili predviđeni za slučaj da vjerovnik već ima rješenje o ovrsi u državi članici podrijetla preneseni s tog slučaja na onaj u kojem vjerovnik ima rješenje o ovrsi kojim se od dužnika zahtijeva isplata tražbine. Stoga iz analize pripremnih akata Uredbe br. 655/2014 proizlazi da, kako bi ga se moglo smatrati „presudom”, „sudskom nagodbom” ili „vjerodostojnom ispravom” u smislu navedene uredbe, to rješenje o ovrsi mora biti izvršivo u državi članici podrijetla.
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 4. točku 10. Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da platni nalog poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, i koji nije izvršiv, ne potpada pod pojam „vjerodostojna isprava” u smislu te odredbe.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 5. točku (a) Uredbe br. 655/2014 tumačiti na način da se postupak izdavanja platnog naloga koji je u tijeku, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, može kvalificirati kao „postupak o meritumu” u smislu te odredbe.
Iz uvodne izjave 13. te uredbe proizlazi da bi pojam postupka o meritumu morao obuhvatiti svaki postupak čiji je cilj ishođenje rješenja o ovrsi u pogledu glavne tražbine, uključujući, na primjer, skraćene postupke izdavanja platnih naloga. Stoga se Uredbom br. 655/2014 tom pojmu dodjeljuje širok doseg.
U ovom slučaju, s obzirom na to da dužnici nisu pronađeni na adresu naznačenoj u Bugarskoj i da u roku od dva tjedna iz članka 414. GPK‑a nisu reagirali na ostavljene obavijesti, sud je obavijestio tužitelja u glavnom postupku da može podnijeti tužbu za utvrđenje svoje tražbine na temelju članka 415. stavka 1. točke 2. GPK‑a.
Osim toga, prema članku 415. stavku 5. GPK‑a, ako podnositelj zahtjeva ne dostavi dokaze o pravodobnom podnošenju tužbe, sud će u cijelosti ili djelomično poništiti platni nalog. Međutim, podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, iz zahtjeva za prethodnu odluku ne proizlazi da je postupak prekinut ili obustavljen.
Iz toga slijedi da se, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev izvrši potrebne provjere, postupak izdavanja platnog naloga koji je pred njim pokrenuo tužitelj u glavnom postupku treba smatrati postupkom o meritumu koji je u tijeku pred tim sudom, u smislu članka 5. točke (a) Uredbe br. 655/2014.
Tako u ovom slučaju tužitelj u glavnom postupku ne mora podnijeti posebnu tužbu u postupku koji se razlikuje od onog na temelju članka 410. GPK‑a.
S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 5. točku (a) Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da se postupak izdavanja platnog naloga koji je u tijeku, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, može kvalificirati kao „postupak o meritumu” u smislu te odredbe.
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 45. Uredbe br. 655/2014 tumačiti na način da sudski praznici potpadaju pod pojam „iznimne okolnosti” u smislu te odredbe.
Što se tiče upita suda koji je uputio zahtjev u pogledu poštovanja roka iz članka 18. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, tom se odredbom predviđa da nadležni sud donosi svoju odluku najkasnije do kraja desetog radnog dana nakon što je vjerovnik podnio ili, prema potrebi, dopunio svoj zahtjev.
Iz uvodne izjave 37. te uredbe proizlazi da su ti rokovi predviđeni kako bi se osiguralo brzo izdavanje i izvršenje europskog naloga za blokadu računa. Međutim, člankom 45. navedene uredbe predviđa se mogućnost odstupanja od navedenih rokova kada je to opravdano iznimnim okolnostima, primjerice u pravno ili činjenično složenim predmetima, kako je to navedeno u uvodnoj izjavi 37. iste uredbe. U tom pogledu razdoblja sudskih praznika ne mogu se kvalificirati kao „iznimne okolnosti” u smislu te odredbe.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da članak 45. Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da sudski praznici ne potpadaju pod pojam „iznimne okolnosti” u smislu te odredbe.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 4. točku 10. Uredbe (EU) br. 655/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da platni nalog, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, i koji nije izvršiv, ne potpada pod pojam „vjerodostojna isprava” u smislu te odredbe.

2.
Članak 5. točku (a) Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da se postupak izdavanja platnog naloga koji je u tijeku, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, može kvalificirati kao „postupak o meritumu” u smislu te odredbe.

3.
Članak 45. Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da sudski praznici ne potpadaju pod pojam „iznimne okolnosti” u smislu te odredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski