CELEX: 62014TJ0341
Обща външна политика и политика на сигурност
Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна
Замразяване на средства
Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси
Включване на името на жалбоподателя
Доказване на основателността на включването в списъка

Обстоятелствата по спора
Жалбоподателят, г‑н Sergiy Klyuyev, е брат на г‑н Andrii Klyuyev, бивш ръководител на администрацията на президента на Украйна.
На 5 март 2014 г. Съветът на Европейския съюз приема на основание член 29 ДЕС Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (
ОВ L 66, стр. 26
).
Член 1, параграфи 1 и 2 от Решение 2014/119 предвижда следното:
„1.   Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от лица, за които е установено, че са отговорни за присвояване на финансови средства на украинската държава, и от лица, отговорни за нарушения на правата на човека, и от физически и юридически лица, образувания или органи, свързани с тях, така както са посочени в списъка в приложението.
2.   Никакви финансови средства или икономически ресурси не могат да се предоставят пряко или непряко на разположение или в полза на посочените в списъка в приложението физически или юридически лица, образувания или органи“.
Правилата за прилагане на въпросните ограничителни мерки се съдържат в следващите параграфи от същия член.
На същата дата Съветът приема на основание член 215, параграф 2 ДФЕС Регламент (ЕС) № 208/2014 от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна (
OВ L 66, стр. 1
).
В съответствие с Решение 2014/119 Регламент № 208/2014 налага приемането на разглежданите ограничителни мерки и установява правила за прилагането им, по същество идентични с установените с посоченото решение.
Имената на лицата, за които се прилагат Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014, са посочени в списък, който се намира в приложението към решението и в приложение I към регламента (наричан по-нататък „списъкът“) и съдържа по-специално основанията за включване на съответните лица в него.
Името на жалбоподателя фигурира в списъка със следната информация за идентифициране: „бизнесмен, брат на Andrii K1iuiev“ и на следното основание:
На 6 март 2014 г. Съветът публикува в
Официален вестник на Европейския съюз
известие на вниманието на лицата, спрямо които се прилагат ограничителните мерки, предвидени в Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Украйна (
ОВ C 66, стр. 1
). Според това известие „[з]асегнатите лица могат да отправят до Съвета искане, придружено от съпътстваща документация, за преразглеждане на решението за включването им в […] списъка“. С известието се обръща също така внимание на засегнатите лица „за възможността да оспорят решението на Съвета пред Общия съд […] съгласно условията, предвидени в член 275, втора алинея, и член 263, четвърта и шеста алинея [ДФЕС]“.
Решение 2014/119 е изменено с Решение (ОВППС) 2015/143 на Съвета от 29 януари 2015 г. (
ОВ L 24, стр. 16
), влязло в сила на 31 януари 2015 г. Видно от член 1 от последното, член 1, параграф 1 от Решение 2014/119, отнасящ се до критериите за определяне на лицата, на които се налагат разглежданите ограничителни мерки, е заменен със следния текст:
„1.   Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от лица, за които е установено, че са отговорни за присвояване на финансови средства на украинската държава, и от лица, отговорни за нарушения на правата на човека, и от физически и юридически лица, образувания или органи, свързани с тях, така както са посочени в списъка в приложението.
За целите на настоящото решение лица, за които е установено, че са отговорни за присвояване на финансови средства на украинската държава, включват лица, по отношение на които украинските органи провеждат разследване:
a)
за присвояването на украински публични финансови средства или активи или за съучастие в подобно деяние; или
б)
за злоупотреба със служебно положение от страна на лице на публична длъжност с цел получаване на неправомерна облага за себе си или за трето лице, като по този начин се причиняват загуби на украински публични финансови средства или активи, или за съучастие в подобно деяние“.
Регламент (ЕС) 2015/138 на Съвета от 29 януари 2015 г. за изменение на Регламент № 208/2014 (
ОВ L 24, стp. 1
) изменя последния в съответствие с Решение 2015/143.
Впоследствие Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 са изменени с Решение (ОВППС) 2015/364 на Съвета от 5 март 2015 година за изменение на Решение 2014/119 (
ОВ L 62, стр. 25
) и с Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/357 на Съвета от 5 март 2015 година за прилагане на Регламент № 208/2014 (
ОВ L 62, стр. 1
). Решение 2015/364 изменя член 5 от Решение 2014/119, като, що се отнася до жалбоподателя, удължава до 6 юни 2015 г. срока за прилагане на ограничителните мерки. Регламент за изпълнение № 2015/357 съответно заменя приложение I от Регламент № 208/2014.
С Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357 името на жалбоподателя е оставено в списъка със следната информация за идентифициране: „брат на г‑н Андрiй Клюєв, бизнесмен“ и на следното основание:
На 5 юни 2015 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2015/876 за изменение на Решение 2014/119 (
ОВ L 142, стр. 30
) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/869 за прилагане на Регламент № 208/2014 (
ОВ L 142, стр. 1
). Решение 2015/876, от една страна, заменя член 5 от Решение 2014/119, като, що се отнася до жалбоподателя, удължава до 6 октомври 2015 г. срока за прилагане на ограничителните мерки, и от друга страна, изменя приложението към Решение 2014/119. Регламент за изпълнение 2015/869 съответно изменя приложение I към Регламент № 208/2014.
С Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869 името на жалбоподателя е оставено в списъка като „брат на г‑н Андрiй Клюєв, бизнесмен“ и на следното ново основание:
Производство и искания на страните
На 15 май 2014 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
На 12 август 2014 г. и 18 декември 2014 г. Съветът представя на основание член 18, параграф 4 от Указанията за секретаря на Общия съд мотивирани искания за това съдържанието на някои от приложенията към писмената защита и дупликата да не бъде цитирано в документите по настоящото дело, до които е предоставен обществен достъп.
С молба, подадена в секретариата на Общия съд на 18 септември 2014 г., Европейската комисия иска да встъпи в настоящото производство в подкрепа на исканията на Съвета. С определение от 6 ноември 2014 г. председателят на девети състав на Общия съд допуска това встъпване. С молба, подадена в секретариата на Общия съд на 17 декември 2014 г., Комисията се отказва от представянето на изявление при встъпване.
В рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник на Общия съд, на 14 август 2015 г. Общият съд приканва страните да представят становища по въпроса дали за жалбоподателя продължава да е налице правен интерес след направеното с Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357 изменение на основанието за включване на името му в списъка и удължаване, що се отнася до него, на срока за прилагане на ограничителните мерки до 6 юни 2015 г., и в случай на положителен отговор, по отношение на кои основания този интерес продължава да е налице. Страните изпълняват искането в определения срок. Те представят също в определения срок и становища по отговорите на въпросите.
С изявление за изменение на жалбата, подадено в секретариата на Общия съд на 12 август 2015 г., жалбоподателят моли да бъдат отменени също така и Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, доколкото го засягат. На 14 септември 2015 г. Съветът представя мотивирано искане по член 66 от Процедурния правилник за това съдържанието на някои от приложенията към становищата по изявлението за изменение на жалбата да не бъдат цитирани в документите по настоящото дело, до които е предоставен обществен достъп.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 24 септември 2015 г.
Жалбоподателят моли Общия съд:
—
да отмени Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014, доколкото тези актове го засягат,
—
да отмени Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, доколкото тези актове го засягат,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
Съветът, подпомаган от Комисията, моли Общия съд:
—
да отхвърли жалбата като недопустима или, при условията на евентуалност, като неоснователна,
—
да обяви изявлението за изменение на жалбата за недопустимо или, при условията на евентуалност, за неоснователно,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
По исканията за отмяна на Решение 2014/119 и на Регламент № 208/2014, доколкото засягат жалбоподателя
По запазването на правния интерес на жалбоподателя
Както беше посочено в точки 12 и 13 по-горе, с Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357 е изменено основанието за включване на името на жалбоподателя в списъка и срокът за прилагане на ограничителните мерки е удължен до 6 юни 2015 г., що се отнася до жалбоподателя. Впоследствие основанието за включването в списъка е изменено, а срокът за прилагане на ограничителните мерки — удължен до 6 октомври 2015 г., що се отнася до жалбоподателя, с Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869.
Жалбоподателят не е обжалвал Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357 и те са влезли в сила по отношение на него. Той обаче е изменил жалбата си по настоящото дело, като е поискал да бъдат отменени също Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869.
Съветът, подкрепян от Комисията, изтъква, че като не е обжалвал Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357, които са заменили ограничителните мерки, наложени с Решение 2014/119 и Регламент №°208/2014, жалбоподателят мълчаливо се е съгласил с наложените му мерки и с това е загубил правния си интерес. Освен това обстоятелството, че с изявлението за изменение на жалбата се претендира да бъдат отменени също и Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, не можело да се изтъква в подкрепа на твърдението, че за жалбоподателя продължава да е налице правен интерес, тъй като изменението било безсмислено и недопустимо.
Съгласно постоянната съдебна практика предметът на спора, също както и правният интерес на жалбоподателя, трябва да продължава да съществува до обявяването на съдебното решение, тъй като иначе няма да има основание за произнасяне по същество, а това предполага жалбата да може чрез резултата си да донесе полза на страната, която я е подала (вж. решение от 6 юни 2013 г., Ayadi/Комисия,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това от съдебната практика следва, че макар установяването на незаконосъобразността на обжалвания акт да не може само по себе си да поправи имуществена вреда или засягане на личния живот, то все пак може да възстанови доброто име на засегнатото лице или да представлява своеобразно поправяне на неимуществената вреда, която то е претърпяло вследствие на тази незаконосъобразност, и по този начин да обоснове запазването на правния му интерес (вж. в този смисъл решение от 28 май 2013 г., Abdulrahim/Съвет и Комисия,
C‑239/12 P
, Сб.,
EU:C:2013:331
, т.
—
).
В настоящия случай в становището си по отговорите, дадени от Съвета и Комисията на поставения от Общия съд писмен въпрос (вж. т. 19 по-горе), жалбоподателят изтъква, че макар наложените му ограничителни мерки да са били заменени с нови, той продължава да има, от една страна, право евентуално да предяви иск за обезщетение за вредите, претърпени през периода на действие на незаконосъобразната мярка, и от друга страна, правен интерес от възстановяване в определена степен на доброто му име.
Що се отнася по-специално до обстоятелството, че не е обжалвал Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357, той изтъква, че тъй като те удължават по отношение на него срока за прилагане на ограничителните мерки само с три месеца, или до 6 юни 2015, няма вероятност времето до следващото изменение да е достатъчно за приключване на съдебно производство. Добавя, че все пак е изменил жалбата си, като е направил искане за отмяна и на Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, с които впоследствие са продължени наложените му ограничителни мерки, и следователно продължава да има правен интерес от воденето на настоящото дело.
Следва да се посочи, че за жалбоподателя продължа да е налице правен интерес, тъй като обявяването на Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 за незаконосъобразни може да е основание за последващо предявяване на иск за поправяне на имуществените и неимуществените вреди, претърпени вследствие на тези актове през периода, в който те са се прилагали, а именно от 6 март 2014 г. до 6 март 2015 г. (вж. в този смисъл и по аналогия решение Abdulrahim/Съвет и Комисия, т. 28 по-горе,
EU:C:2013:331
, т.
).
В това отношение следва да се установи, че обстоятелството, че Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 не са вече в сила, тъй като са били изменени, що се отнася до жалбоподателя, с Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357, не е равносилно на евентуална отмяна от Общия съд на първоначално приетите актове, тъй като това изменение не представлява признание, че същите са незаконосъобразни (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 11 юни 2014 г., Syria International Islamic Bank/Съвет,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
, т.
—
и цитираната съдебна практика).
Ето защо следва да се приеме, че за жалбоподателя продължава да е налице правен интерес, въпреки че ограничителните мерки по отношение на него са изменени и че не е обжалвал Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357.
По основателността на исканията за отмяна на Решение 2014/119 и на Регламент № 208/119
Жалбоподателят излага седем основания в подкрепа на жалбата си. Първото е липса на правно основание за приемането им. Второто е неспазване на критериите за включване в списъка. Третото е нарушаване на правото на защита и на правото на достъп до съд. Четвъртото е липса на мотиви. Петото е накърняване на правото на собственост и на доброто име. Шестото е фактическа грешка и явна грешка в преценката, а седмото — неправилна преценка на доказателствата.
С второто, шестото и седмото основание, които следва да се разгледат най-напред, жалбоподателят по същество изтъква, че мярката му е наложена при липса на достатъчно солидни фактически основания. Той поддържа по-специално, че не е установено да е отговорен за присвояване на публични средства или за нарушаване на човешките права в Украйна, или свързан с лице, извършило такива престъпления, нито че срещу него се води разследване.
Съветът изтъква, че писмото, изпратено на 3 март 2014 г. от изпълняващия длъжността главен прокурор на Украйна до Върховния представител на Европейския съюз по въпросите на външните работи и политиката на сигурност (наричано по-нататък „писмото от 3 март 2014 г.“), представлява достатъчно солидно фактическо основание за приемането на Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 по отношение на жалбоподателя и че доказателства, които са последващи спрямо приемането на тези актове, потвърждавали, че срещу него е започнало предварително разследване в рамките на наказателно производство за присвояване на публични средства, което позволявало да се приеме, че общият критерий за вписване е изпълнен, независимо от това какво ще се приеме в резултат на разследването.
Съветът подчертава също така, че трябва да се прави разлика между, от една страна, наказателните производства, които са в ход в Украйна и в рамките на които жалбоподателят би могъл да се защити при спазване на украинските наказателно-процесуални разпоредби, и от друга страна, временните обратими мерки за замразяване на имуществото му на равнището на Европейския съюз, при приемането на които Съветът не бил длъжен да докаже, че жалбоподателят е извършил престъпленията, във връзка с които се провежда разследване.
Следва да се напомни, че макар Съветът да разполага с широка свобода на преценка, що се отнася до общите критерии, които трябва да се вземат предвид при приемането на ограничителни мерки, ефективността на съдебния контрол, гарантиран от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, изисква при проверката на законосъобразността на съображенията, на които се основава решението за включването или оставянето на името на дадено лице в списък на лицата, обект на ограничителни мерки, съдът на Съюза да се увери, че това решение, което за посоченото лице е индивидуален акт, почива на достатъчно солидни факти. Това предполага проверка на фактическите твърдения в изложението на основанията на посоченото решение, така че съдебният контрол да не се свежда до преценка на абстрактната правдоподобност на посочените основания, а да обхване и въпроса дали тези основания или поне едно от тях, считано само по себе си за достатъчно, за да обоснове решението, са подкрепени от достатъчно точно изложени конкретни факти (вж. решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
, Rec,
EU:C:2015:248
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
В настоящия случай съгласно предвидения в член 1, параграф 1 от Решение 2014/119 критерий ограничителни мерки се вземат по отношение на лица, за които е установено, че са отговорни за присвояване на публични средства. Освен това, видно от съображение 2 от посоченото решение, Съветът е приел тези мерки „с цел утвърждаване и подкрепа на правовата държава […] в Украйна“.
Името на жалбоподателя е включено в списъка, на основание че той е „[л]ице, което е обект на разследване в Украйна за участие в престъпления във връзка с присвояването на украински държавни средства и незаконното им прехвърляне извън Украйна“. От това следва, че Съветът е приел, че срещу жалбоподателя се води предварителна проверка или предварително разследване за предполагаемото му участие в присвояване на публични средства, без (или без все още) да се е стигнало до формално повдигане на обвинение.
В подкрепа на основанието за включване на името на жалбоподателя в списъка Съветът се позовава на писмото от 3 март 2014 г., както и на други доказателства, които са последващи спрямо Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014.
В първата част на писмото от 3 март 2014 г. се уточнява, че „украинските правоприлагащи органи“ са образували определен брой наказателни производства във връзка с престъпления, извършени от бивши високопоставени държавни служители, чиито имена се изброяват непосредствено след това и по отношение на които при разследването на посочените по-горе престъпления е установено, че са присвоили публични средства в големи размери и след това са ги прехвърлили извън територията на Украйна.
Във втората част на писмото от 3 март 2014 г. се добавя, че „при разследването е установено, че и други високопоставени държавни служители от предишното управление са участвали в извършването на престъпления от същия вид“, и че се предвижда в най-кратки срокове те да бъдат уведомени за започването на това разследване. Имената на тези високопоставени държавни служители, един от които е жалбоподателят, също са изброени непосредствено след това.
Видно от преписката по делото, писмото от 3 март 2014 г. е единственото от представените от Съвета в настоящото производство доказателства, което предхожда Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014. Следователно само това доказателство трябва да се има предвид при преценката на законосъобразността на тези актове.
Така следва да се прецени дали писмото от 3 март 2014 г. е достатъчно доказателство в подкрепа на извода, че за жалбоподателя е установено, „че [e отговорeн] за присвояване на финансови средства на украинската държава“ по смисъла на член 1, параграф 1 от Решение 2014/119.
Макар, както подчертава Съветът, писмото от 3 март 2014 г. да е изпратено от висш съдебен орган на трета страна, а именно главния прокурор на Украйна, то съдържа само общи и неконкретизирани твърдения, свързващи името на жалбоподателя, наред с тези на други бивши високопоставени държавни служители, с разследване, което по същество трябва да провери дали тези лица са участвали в присвояване на публични средства. Всъщност писмото не уточнява кои от деянията, във връзка с които украинските власти са започнали разследването, са установени, и още по-малко — че жалбоподателят е лично, макар и предполагаемо, отговорен за тях.
Вярно е, както изтъква Съветът, че съдът на Съюза счита във връзка с прилагането на ограничителни мерки, че за да се приеме дадено лице за отговорно за извършването на престъпление, не е задължително то да е било осъдено за това престъпление (вж. в този смисъл решения от 5 март 2015 г., Ezz и др./Съвет,
C‑220/14 P
, Сб.,
EU:C:2015:147
, т.
и от 27 февруари 2014 г., Ezz и др./Съвет,
T‑256/11
, Сб.,
EU:T:2014:93
, т.
—
).
В случаите, разглеждани по делата, по които са постановени решенията, посочени в точка 47 по-горе, обаче поне е имало потвърдено от наказателен съд постановление на главния прокурор на съответната трета страна за запор на имуществото на жалбоподателите (решение Ezz и др./Съвет, т.
по-горе,
EU:T:2014:93
, т.
). Следователно прилагането на ограничителни мерки по отношение на жалбоподателите по тези дела се е основавало на конкретни факти, с които Съветът се е бил запознал.
В настоящия случай се установява, от една страна, че Съветът не е разполагал със сведения относно конкретните деяния, в чието извършване жалбоподателят е упрекван от украинските власти, и от друга страна, че дори разгледано в контекста си, писмото от 3 март 2014 г., на което се позовава Съветът, не може да представлява достатъчно солидно фактическо основание по смисъла на съдебната практика, цитирана в точка 39 по-горе, за включване на името на жалбоподателя в списъка, по съображение че за него е било „установено, че [е отговорен]“ за присвояването на публични средства.
Независимо от стадия на предполагаемото производство срещу жалбоподателя, Съветът не е можел да му налага ограничителни мерки, без да знае какви са конкретните деяния по присвояване на публични средства, в чието извършване го упрекват украинските власти. Всъщност само ако тези деяния са му известни, Съветът би могъл да приеме, че те могат, от една страна, да бъдат квалифицирани като присвояване на публични средства и от друга страна, да са заплаха за правовата държава в Украйна, чието утвърждаване и подкрепа се цели с приемането на разглежданите ограничителни мерки, както беше напомнено в точка 40 по-горе.
Освен това в случай на оспорване компетентният орган на Съюза е този, който трябва да докаже правилността на мотивите си по отношение на съответното лице, и не е нужно това лице да доказва отрицателен факт, а именно че тези мотиви са неправилни (решения от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
, Сб.,
EU:C:2013:518
, т.
и
и от 28 ноември 2013 г., Съвет/Fulmen и Mahmoudian,
C‑280/12 P
, Сб.,
EU:C:2013:775
, т.
и
).
С оглед на всичко изложено по-горе включването на името на жалбоподателя в списъка не отговаря на критериите за определяне на лицата, по отношение на които се прилагат ограничителните мерки, посочени в Решение 2014/119.
Поради основателността на твърденията за наличието на второто, шестото и седмото основание жалбата следва да бъде уважена в частта, с която се иска отмяна на Решение 2014/119, доколкото то засяга жалбоподателя, без да е необходимо произнасяне по другите посочени от него основания.
По същите съображения трябва да бъде отменен Регламент № 208/2014, доколкото засяга жалбоподателя.
По исканията за отмяна на Решение 2015/876 и на Регламент за изпълнение 2015/869, доколкото засягат жалбоподателя
С изявлението за изменение на жалбата жалбоподателят иска да бъдат отменени също така и Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, доколкото го засягат.
Съветът, поддържан от Комисията, възразява най-напред, че изявлението за изменение на жалбата е недопустимо. От една страна, изтъква, че жалбоподателят не може да изменя исканията си за отмяна на Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014, доколкото те го засягат, така че да обхванат също така и Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, тъй като Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 вече са заменени с Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357. Ето защо той счита, че Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869 само изменят Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357 и не се отнасят до Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014.
От друга страна, Съветът изтъква, че изявлението за изменение на жалбата не е мотивирано, въпреки че според член 86, параграф 3 от Процедурния правилник би следвало да е мотивирано с оглед на новото фактическо и правно положение към момента на приемането на новите мерки, а именно положението при влизане в сила на Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869.
Съветът поддържа също така, че при всяко положение искането за отмяна, направено с изявлението за изменение на жалбата, е неоснователно.
Следва да се напомни, че според постоянната съдебна практика, когато в хода на производството първоначално обжалваният акт е заменен с друг акт със същия предмет, вторият акт следва да се разглежда като ново обстоятелство, което позволява на жалбоподателя да измени своите искания и основания (вж. в този смисъл решение от 5 ноември 2014 г., Mayaleh/Съвет,
T‑307/12 и T‑408/13
, Сб.,
EU:T:2014:926
, т.
).
Следва също така да се напомни, че съгласно член 86, параграф 3 от Процедурния правилник изявлението за изменение на жалбата съдържа по-специално изменените основания и доводи.
Настоящият случай обаче не е такъв. Всъщност следва да се напомни, че приложението към Решение 2014/119 и приложение I към Регламент № 208/2014 са „заменени“ съответно с Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357. Както беше посочено в точка 13 по-горе, при това изменение името на жалбоподателя е оставено в списъка на ново основание. Тези актове не са оспорени от жалбоподателя с отделна жалба или изменение на жалбата.
Впоследствие въпросните приложения са „изменени“ с Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869. Както беше посочено в точка 15 по-горе, при това изменение името на жалбоподателя е оставено в списъка на ново основание. Тези актове са оспорени с изявлението за изменение на жалбата.
Основанията за включване на името на жалбоподателя в списъка са следните.
Най-напред името на жалбоподателя е включено в списъка в Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014, на основание че той е „[л]ице, което е обект на разследване в Украйна за участие в престъпления във връзка с присвояването на украински държавни средства и незаконното им прехвърляне извън Украйна“.
След това името на жалбоподателя е оставено в списъка в Решение 2015/364 и Регламент за изпълнение 2015/357, на основание че той е „[л]ице, по отношение на което се провежда разследване от украинските власти за участие в присвояване на публични средства или активи и в злоупотреба със служебно положение в качеството му на лице на публична длъжност с цел получаване на неправомерна облага за себе си или за трето лице, като по този начин се причиняват загуби на украински публични финансови средства или активи“ и „[л]ице, свързано с лице от списъка (Андрiй Петрович Клюєв), по отношение на което се провежда наказателно производство от украинските власти за присвояване на публични финансови средства или активи“.
Накрая името на жалбоподателя е оставено в списъка в Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, на основание че той е „[л]ице, по отношение на което се провежда разследване от украинските власти за участие в присвояване на публични финансови средства“ и „[л]ице, свързано с лице от списъка (Андрiй Петрович Клюєв), по отношение на което се провежда наказателно производство от украинските власти за присвояване на публични финансови средства или активи“.
Следователно основанието за включване на жалбоподателя в списъка в оспорените с изявлението за изменение на жалбата Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869 съществено се различава от основанието за включването в списъка в оспорените с жалбата Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014.
Всъщност, докато в Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 като основание за вписване на жалбоподателя в списъка е посочено единствено воденото в Украйна разследване за участие в престъпления във връзка с присвояването на украински публични средства и незаконното им прехвърляне извън Украйна, основанието за включване на името на жалбоподателя в списъка в Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869 съдържа повече обяснения за причините за налагане на ограничителни мерки по отношение на жалбоподателя, като по-специално е посочена и връзката му с лице, на което са наложени ограничителни мерки, а именно брат му Andrii Klyuyev, който от своя страна е преследван от украинските власти за присвояване на публични средства или имущество.
В това отношение следва да се отбележи, че в жалбата си жалбоподателят по същество изтъква, че включването на името му в списъка не е мотивирано, нито основано на доказателства и че не е получил конкретна информация за разследването, което се водело срещу него.
Макар, както следва от точки 35—53 по-горе, доводите, посочени в точка 69 по-горе, да са основателни, що се отнася до доказателствата, с оглед на които името на жалбоподателя е включено в списъка, трябва да се установи, че основанието за включване на името на жалбоподателя в списъка в Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869 почива на други доказателства, които Съветът е представил в настоящото производство. Макар като последващи спрямо Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014 тези доказателства да не са релевантни за преценката на законосъобразността на посоченото по-горе първоначално вписване, те все пак следва да бъдат взети предвид при преценката на законосъобразността на оставянето на името на жалбоподателя в списъка със следващите актове.
От изложеното следва, че като просто завява, че първоначалните му искания за отмяна на Решение 2014/119 и Регламент № 208/2014, доколкото те го засягат, се отнасят и до Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, доколкото те го засягат, и не предоставя никакви други пояснения, жалбоподателят не излага никакви доводи за необосноваността на последните, които да позволят на Общия съд да прецени тяхната законосъобразност.
Следователно трябва да се заключи, че изявлението за изменение на жалбата не отговаря на изискванията на член 86, параграф 3от Процедурния правилник.
Ето защо исканията за отмяна на Решение 2015/876 и Регламент за изпълнение 2015/869, доколкото последните засягат жалбоподателя, трябва да се отхвърлят като недопустими.
По действието във времето на частичната отмяна на Решение 2014/119
Съветът счита, че за да се гарантират правната сигурност, както и съгласуваността и единството на правния ред, ако Общият съд отмени Решение 2014/119, доколкото то засяга жалбоподателя, неговите правни последици трябва да се запазят на основание член 264, втора алинея ДФЕС до момента, в който ще породи действие частичната отмяна на Регламент № 208/2014.
Жалбоподателят оспорва тези доводи.
Следва да се напомни, че Решение 2014/119 е изменено с Решение 2015/364, което заменя списъка, считано от 7 март 2015 г., и удължава, що се отнася до жалбоподателя, срока за прилагане на ограничителните мерки до 6 юни 2015 г. При тези изменения името на жалбоподателя е оставено в списъка на ново основание (вж. т. 12 и 13 по-горе).
Впоследствие Решение 2014/119 е изменено с Решение 2015/876, което удължава, що се отнася до жалбоподателя, срока за прилагане на ограничителните мерки до 6 октомври 2015 г. и изменя списъка, считано от 7 юни 2015 г. При тези изменения името на жалбоподателя е включено в списъка на ново основание (вж. т. 14 и 15 по-горе).
Следователно към настоящия момент на жалбоподателя е наложена нова ограничителна мярка. Поради това отмяната на Решение 2014/119, доколкото то засяга жалбоподателя, не води до отпадане на името му от списъка.
Ето защо не е необходимо да се запазват правните последици от Решение 2014/119, доколкото то засяга жалбоподателя.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 2 от Процедурния правилник, когато има няколко загубили делото страни, Общият съд взема решение по разпределянето на съдебните разноски. След като в настоящия случай Съветът е загубил по направеното с жалбата искане за отмяна, той следва да бъде осъден, в съответствие с поисканото от жалбоподателя, да заплати съдебните разноски във връзка с това искане за отмяна. Също така, след като жалбоподателят е загубил по направеното с изявлението за изменение на жалбата искане за отмяна, той следва да бъде осъден, в съответствие с поисканото от Съвета, да заплати съдебните разноски във връзка с това искане за отмяна.
Освен това съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник държавите членки и институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Ето защо Република Полша и Комисията ще понесат направените от тях съдебни разноски.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (девети състав)
реши:

1)
Отменя Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна и Регламент (ЕС) № 208/2014 на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна, доколкото името на г‑н Sergiy Klyuyev е включено в списъка на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилагат тези ограничителни мерки.

2)
Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

3)
Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе, освен своите съдебни разноски, и съдебните разноски на г‑н Klyuyev във връзка с искането за отмяна, направено с жалбата.

4)
Осъжда г‑н Klyuyev да понесе, освен своите съдебни разноски, и съдебните разноски на Съвета във връзка с искането за отмяна, направено с изявлението за изменение на жалбата.

5)
Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

Berardis
Czúcz
Popescu
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 28 януари 2016 година.
Подписи
(
*1
)   Език на производството: английски.