CELEX: 62018CJ0572
Odvolanie
Colná únia
Nariadenie (EÚ) č. 952/2013
Článok 211 ods. 6
Povolenie na aktívny zušľachťovací styk určitých výrobkov z elektroocele s orientovanou štruktúrou
Riziko nepriaznivého ovplyvnenia základných záujmov výrobcov v Únii
Preskúmanie hospodárskych podmienok
Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/2447
Článok 259
Závery Komisie o hospodárskych podmienkach
Článok 263 ZFEÚ
Akt, ktorý nie je možné napadnúť žalobou

Svojím odvolaním thyssenkrupp Electrical Steel GmbH a thyssenkrupp Electrical Steel Ugo navrhujú zrušenie uznesenia Všeobecného súdu Európskej únie z 2. júla 2018, thyssenkrupp Electrical Steel a thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisia (
T‑577/17
, neuverejnené, ďalej len napadnuté uznesenie,
EU:T:2018:411
), ktorým tento súd zamietol ich návrh na zrušenie záverov Európskej komisie uvedených v zápisnici zo šiesteho zasadnutia časti „Iné osobitné postupy než tranzit“ skupiny colných expertov z 2. mája 2017 v tom zmysle, že neexistuje riziko nepriaznivého ovplyvnenia základných záujmov výrobcov v Európskej únii, ak sa vydá povolenie na aktívny zušľachťovací styk určitých výrobkov z elektroocele s orientovanou štruktúrou, o ktoré žiada Euro‑Mit Staal BV (ďalej len „EMS“).
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (EHS) č. 2913/92
Články 130 až 136 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1
; Mim. vyd. 02/004, s. 307), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 zo 16. novembra 2000 (
Ú. v. ES L 311, 2000, s. 17
; Mim. vyd. 02/010, s. 239) (ďalej len „nariadenie č. 2913/92“), sa týkali režimu prepracovania pod colným dohľadom.
Článok 130 nariadenia č. 2913/92 stanovoval:
„Colný režim prepracovanie pod colným dohľadom umožňuje podrobiť tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva, na colnom území spoločenstva takým operáciám, ktoré zmenia jeho vlastnosti alebo stav bez toho, aby podliehal dovoznému clu alebo obchodno‑politickým opatreniam a umožňuje prepustiť do voľného obehu výrobky, ktoré vznikli pri týchto operáciách s uplatnením pre ne platného dovozného cla. Tieto výrobky sa označujú ako prepracované výrobky.“
Podľa článku 132 tohto nariadenia:
„Povolenie na prepracovanie pod colným dohľadom sa udelí na žiadosť osoby, ktorá vykonáva prepracovanie alebo zabezpečí jeho vykonanie.“
Článok 133 uvedeného nariadenia stanovoval:
„Povolenie sa udeľuje iba:
…
e)
ak sú splnené podmienky potrebné na to, aby tento colný režim prispel k vytvoreniu alebo zachovaniu prepracovateľskej činnosti v spoločenstve bez toho, aby tým boli nepriaznivo ovplyvnené zásadné záujmy výrobcov rovnakého tovaru v spoločenstve (hospodárske podmienky). Prípady, v ktorých sa ekonomické podmienky považujú za splnené, sa môžu určiť v súlade s postupom výboru.“
V súlade s článkami 247 až 249 toho istého nariadenia Komisii pomáhal výbor.
Nariadenie č. 2913/92 bolo zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 z 23. apríla 2008, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (modernizovaný Colný kódex) (
Ú. v. EÚ L 145, 2008, s. 1
), ktoré bolo tiež zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013 z 9. októbra 2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie (
Ú. v. EÚ L 269, 2013, s. 1
, ďalej len „colný kódex“).
Nariadenie (EHS) č. 2454/93
Článok 502 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92 (
Ú. v. ES L 253, 1993, s. 1
; Mim. vyd. 02/006, s. 3), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 993/2001 zo 4. mája 2001 (
Ú. v. ES L 141, 2001, s. 1
; Mim. vyd. 02/011, s. 286) (ďalej len „nariadenie č. 2454/93“), stanovoval:
„S výnimkou prípadov, kedy sú hospodárske podmienky považované za splnené podľa kapitol 3, 4 alebo 6, sa bez preskúmania hospodárskych podmienok colnými orgánmi povolenie neudelí.“
Článok 503 tohto nariadenia stanovoval:
„K preskúmaniu hospodárskych podmienok za účasti Komisie môže dôjsť:
a)
ak príslušné colné orgány majú záujem o konzultácie pred alebo po vydaní povolenia;
b)
ak iná colná správa vznesie námietky proti vydanému povoleniu;
c)
z iniciatívy Komisie.“
Podľa článku 504 ods. 1 a 4 uvedeného nariadenia:
„1.   Ak sa začne preskúmanie v súlade s článkom 503, prípad sa zasiela Komisii. Musí obsahovať výsledky už vykonaného preskúmania.
…
4.   Príslušné colné orgány a všetky ostatné colné orgány, ktoré sa zaoberajú podobnými povoleniami alebo žiadosťami, zoberú do úvahy záver výboru.“
Nariadenie č. 2454/93 bolo zrušené vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) 2016/481 z 1. apríla 2016 (
Ú. v. EÚ L 87, 2016, s. 24
).
Colný kódex
Článok 5 colného kódexu s názvom „Vymedzenie pojmov“ v bode 39 uvádza, že pojem „rozhodnutie“ sa má na účely tohto kódexu chápať tak, že označuje „akýkoľvek úkon colných orgánov týkajúci sa colných predpisov, ktorým sa rozhoduje v konkrétnom prípade a ktorý má právne účinky na dotknutú osobu alebo osoby“.
Článok 22 tohto kódexu, nazvaný „Rozhodnutia vydané na základe žiadosti“, stanovuje:
„1.   Ak osoba žiada o rozhodnutie týkajúce sa uplatňovania colných predpisov, poskytne všetky informácie, ktoré príslušné colné orgány vyžadujú, aby mohli vydať takéto rozhodnutie.
…
2.   Colné orgány bezodkladne a najneskôr do 30 dní odo dňa doručenia žiadosti o rozhodnutie overia, či sú splnené podmienky pre prijatie tejto žiadosti.
Ak colné orgány konštatujú, že žiadosť obsahuje všetky požadované informácie, ktoré potrebujú na vydanie rozhodnutia, v lehote uvedenej v prvom pododseku informujú žiadateľa o prijatí žiadosti.
3.   Príslušný colný orgán vydá a žiadateľovi oznámi rozhodnutie uvedené v odseku 1 bezodkladne a najneskôr 120 dní odo dňa prijatia žiadosti, pokiaľ nie je ustanovené inak.
…
6.   Pred vydaním rozhodnutia, ktoré by bolo v neprospech žiadateľa, oznámia colné orgány dôvody, ktoré budú podkladom ich rozhodnutia, žiadateľovi, ktorému sa umožní, aby v stanovenej lehote, ktorá plynie odo dňa, keď mu bolo uvedené oznámenie doručené alebo sa považuje za doručené, predložil svoje stanovisko. Po uplynutí tejto lehoty sa žiadateľovi vhodným spôsobom oznámi rozhodnutie.
…
7.   V rozhodnutí, ktoré je v neprospech žiadateľa, sa uvedú dôvody, ktoré boli podkladom pre rozhodnutie a uvedené rozhodnutie musí obsahovať poučenie o možnosti odvolania podľa článku 44.“
Článok 44 uvedeného kódexu, nazvaný „Právo na odvolanie“, v odsekoch 1 a 3 stanovuje:
„1.   Každá osoba má právo na odvolanie proti rozhodnutiu colných orgánov týkajúceho sa uplatňovania colných predpisov, ktoré sa jej priamo a osobne dotýka.
Právo na odvolanie má tiež každá osoba, ktorá požiadala colné orgány o vydanie rozhodnutia a rozhodnutie o svojej žiadosti nedostala v lehote uvedenej v článku 22 ods. 3.
…
3.   Odvolanie sa podáva v členskom štáte, kde sa rozhodnutie vydalo alebo kde sa podala žiadosť o jeho vydanie.“
Článok 211 tohto kódexu stanovuje:
„1.   Povolenie od colných orgánov sa vyžaduje na:
a)
použitie colných režimov aktívny… zušľachťovací styk…;
…
4.   Ak nie je ustanovené inak, povolenie uvedené v odseku 1 sa udeľuje len vtedy, ak okrem podmienok uvedených v odseku 3 sú splnené všetky tieto podmienky:
a)
colné orgány môžu vykonávať colný dohľad bez toho, aby museli zaviesť administratívne opatrenia, ktoré sú z hľadiska príslušných ekonomických potrieb neprimerané;
b)
povolením vykonávať colný režim zušľachťovací styk sa nepriaznivo neovplyvnia základné záujmy výrobcov v Únii (hospodárske podmienky).
5.   Základné záujmy výrobcov v Únii sa nepovažujú za nepriaznivo ovplyvnené podľa odseku 4 písm. b), ak sa nepreukáže opak alebo ak sa hospodárske podmienky považujú za splnené.
6.   Ak existuje dôkaz, že základné záujmy výrobcov v Únii budú pravdepodobne nepriaznivo ovplyvnené, je potrebné preskúmať hospodárske podmienky na úrovni Únie.“
Článok 213 colného kódexu je nazvaný „Prenos vykonávacích právomocí“ a jeho prvý odsek stanovuje:
„Komisia vymedzí prostredníctvom vykonávacích aktov procesné pravidlá vzťahujúce sa na preskúmanie hospodárskych podmienok podľa článku 211 ods. 6“
Delegované nariadenie
Článok 166 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2015/2446 z 28. júla 2015, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013, pokiaľ ide o podrobné pravidlá, ktorými sa bližšie určujú niektoré ustanovenia Colného kódexu Únie (
Ú. v. EÚ L 343, 2015, s. 1
, ďalej len „delegované nariadenie“), v odseku 1 stanovuje všeobecné pravidlo, podľa ktorého sa podmienka stanovená v článku 211 ods. 4 písm. b) colného kódexu neuplatňuje na povolenia aktívneho zušľachťovacieho styku, pričom stanovuje tri výnimky z tohto pravidla.
Vykonávacie nariadenie
Článok 259 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2015/2447 z 24. novembra 2015, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania určitých ustanovení nariadenia č. 952/2013 (
Ú. v. EÚ L 343, 2015, s. 558
, ďalej len „vykonávacie nariadenie“), nazvaný „Preskúmanie hospodárskych podmienok“, znie:
„1.   Keď sa v nadväznosti na žiadosť o povolenie, ako sa uvádza v článku 211 ods. 1 písm. a) kódexu, vyžaduje preskúmanie hospodárskych podmienok v súlade s článkom 211 ods. 6 [tohto] kódexu, colná správa, ktorej colný orgán je príslušný na vydanie rozhodnutia vo veci žiadosti, bezodkladne postúpi spis Komisii so žiadosťou o takéto preskúmanie.
…
4.   Komisia zriadi skupinu expertov zloženú so zástupcov členských štátov, ktorá bude Komisii radiť v otázkach, či sú hospodárske podmienky splnené alebo nie.
5.   Záver, ku ktorému sa dospeje v súvislosti s hospodárskymi podmienkami, zohľadní príslušný colný orgán a každý iný colný orgán, ktorý sa zaoberá obdobnými žiadosťami alebo povoleniami.
V záveroch, ku ktorým sa dospelo v súvislosti s hospodárskymi podmienkami, sa môže spresniť, že preskúmavaný prípad je jedinečný a preto nemôže slúžiť ako precedens pre iné žiadosti alebo povolenia.
…“
Rozhodnutie C(2016) 3301 final
Článok 3 ods. 1 písm. c) rozhodnutia Komisie z 30. mája 2016, ktorým sa stanovujú horizontálne pravidlá vytvárania a fungovania expertných skupín Komisie [C(2016) 3301 final] stanovuje, že tieto skupiny poskytujú poradenstvo a poskytujú Komisii odborné znalosti týkajúce sa okrem iného vykonávania právnych predpisov, ako aj koordinácie a spolupráce s členskými štátmi. Podľa článku 5 tohto rozhodnutia musí byť funkčné obdobie expertnej skupiny jasne definované a jej úlohy musia byť čo najpresnejšie vymedzené.
Skupina colných expertov bola zriadená podľa článku 259 ods. 4 vykonávacieho nariadenia a podlieha horizontálnym pravidlám uvedeným v predchádzajúcom bode. Úlohou tejto skupiny je v súlade s článkom 2 písm. g) „mandátom“ udeleným 3. mája 2016 [Ares (2016) 2109319] poradná spolupráca s Komisiou a jej službami v súvislosti s preskúmaním, či sú splnené hospodárske podmienky.
Okolnosti predchádzajúce sporu
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 1 až 8 napadnutého uznesenia a možno ich na účely tohto konania zhrnúť takto.
EMS podala 21. februára 2017 podľa článku 211 ods. 1 písm. a) colného kódexu holandskému colnému orgánu žiadosť o povolenie aktívneho zušľachťovacieho styku pre určité výrobky z elektroocele s orientovanou štruktúrou s pôvodom v Japonsku.
Tento orgán 27. februára 2017 podľa článku 259 ods. 1 vykonávacieho nariadenia predložil spis Komisii a požiadal ju o preskúmanie hospodárskych podmienok.
Dňa 2. mája 2017 pri príležitosti šiesteho zasadnutia skupiny colných expertov, časti „Iné osobitné postupy než tranzit“, bola otázka hospodárskych podmienok predmetom diskusie a následného kladného hlasovania. Komisia na základe toho dospela k záveru, že hospodárske podmienky na povolenie aktívneho zušľachťovacieho styku boli splnené (ďalej len „sporné závery“).
V ten istý deň holandský colný orgán vydal spoločnosti EMS povolenie na aktívny zušľachťovací styk na obdobie od 2. mája 2017 do 1. mája 2020.
Dňa 12. júla 2017 odvolateľky predložili tomuto orgánu námietky voči vydaniu tohto povolenia.
Holandský colný orgán vo svojich predbežných rozhodnutiach o týchto námietkach z 11. decembra 2017 konštatoval, že je „povinný“ („verplicht“) udeliť požadované povolenie, lebo musí „zohľadniť [sporné závery]“.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnuté uznesenie
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 25. augusta 2017 podali odvolateľky žalobu o neplatnosť sporných záverov.
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 6. novembra 2017 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 130 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu založenú predovšetkým na neexistencii napadnuteľného aktu v zmysle článku 263 ZFEÚ a subsidiárne na neexistencii priamej a osobnej dotknutosti odvolateliek v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
Všeobecný súd, ktorý rozhodoval o námietke neprípustnosti, konštatoval, že sporné závery nie sú napadnuteľným aktom v zmysle článku 263 ZFEÚ, a preto zamietol žalobu ako neprípustnú bez toho, aby rozhodol o otázke priamej a osobnej dotknutosti odvolateliek v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy odvolateliek
Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnuté uznesenie,
–
vyhlásil odvolanie za prípustné,
–
vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie, aby sa prejednala vec sama,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené v konaní na tomto stupni.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie ako nedôvodné,
–
uložil odvolateľkám povinnosť nahradiť trovy konania.
Uznesením zo 7. marca 2019, thyssenkrupp Electrical Steel a thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisia (
C‑572/18 P
, neuverejnené,
EU:C:2019:188
), predseda Súdneho dvora zamietol návrh EMS na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie z dôvodu, že EMS nepreukázala, že má záujem na výsledku konania.
O odvolaní
Odvolateľky na podporu svojho odvolania uvádzajú päť odvolacích dôvodov. Prvým odvolacím dôvodom odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že colný kódex, delegované nariadenie ani vykonávacie nariadenie Komisii nepriznávajú právomoc prijímať rozhodnutia, ktoré by boli pre vnútroštátne colné orgány záväzné v konaní o udelení povolenia na aktívny zušľachťovací styk. Druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého vychádzal Všeobecný súd, keď rozhodol, že úloha Komisie je v rámci preskúmania hospodárskych podmienok čisto procesná. Tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého vychádzal Všeobecný súd, keď sa domnieval, že rozsudok z 11. mája 2006, Friesland Coberco Dairy Foods (C‑11/05, ďalej len „rozsudok Friesland Coberco,
EU:C:2006:312
), je právne záväzný pre výklad článku 259 ods. 5 vykonávacieho nariadenia. Štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého vychádzal Všeobecný súd, keď ako dôkaz záväznej povahy sporných záverov nezohľadnil dokument nazvaný „Správna prax posudzovania hospodárskych podmienok v súlade s článkom 211 ods. 6 [colného kódexu] a článkom 259 [vykonávacieho nariadenia]“ (
Administrative practice regarding the examination of the economic conditions in accordance with Articles 211(6) [Union Customs Code (UCC)] and 259 [UCC Implementing Act (IA UCC)]
), z 5. augusta 2016 [Ares(2016)4155451, ďalej len „správne dojednanie“]. Piaty odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého vychádzal Všeobecný súd, keď nedospel k záveru, že odvolateľky boli priamo a osobne dotknuté spornými závermi.
Na úvod treba poznamenať, že Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti, uviedla, že v prípade, že by odvolateľky nezačali súdne konania proti zamietnutiu ich námietok holandským colným orgánom, stalo by sa povolenie aktívneho zušľachťovacieho styku udelené spoločnosti EMS konečným, takže odvolateľky nepreukázali záujem na pokračovaní v odvolacom konaní.
Vo svojej replike však odvolateľky potvrdili, že návrhy na začatie takýchto konaní podali na holandské súdy, čo Komisia tiež uznala vo svojej duplike.
V dôsledku toho treba odmietnuť tvrdenia Komisie založené na neexistencii odôvodnenia záujmu na pokračovaní v odvolacom konaní.
O prvom, druhom a štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Týmito odvolacími dôvodmi, ktoré treba vzhľadom na ich spojitosť preskúmať spoločne, odvolateľky Všeobecnému súdu vytýkajú, že v rámci svojho posúdenia otázky, či sporné závery predstavujú napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ, vychádzal z troch nesprávnych právnych posúdení týkajúcich sa výkladu a uplatnenia jednak ustanovení colného kódexu, delegovaného nariadenia a vykonávacieho nariadenia týkajúceho sa konania o preskúmaní hospodárskych podmienok, a jednak správneho dojednania.
Na podporu prvého odvolacieho dôvodu, ktorý smeruje proti bodu 48 napadnutého uznesenia, odvolateľky tvrdia, že Komisia v rámci svojich vykonávacích právomocí zaviedla postup, v rámci ktorého otázka, či sú splnené hospodárske podmienky, musí byť preskúmaná na úrovni Únie, pričom vnútroštátnym colným orgánom nebola zverená žiadna právomoc preskúmať tieto podmienky. Zavedenie takého postupu by znamenalo odklon od nariadenia č. 2913/92, ako ho vyložil Súdny dvor v rozsudku Friesland Coberco.
Odvolateľky sa domnievajú, že vzhľadom na to, že udelenie povolenia na aktívny zušľachťovací styk podlieha splneniu hospodárskych podmienok a vnútroštátne colné orgány nemajú právomoc preskúmať túto otázku, sú závery Komisie v tejto oblasti pre tieto orgány nevyhnutne záväzné. Tento záver potvrdzuje správne dojednanie, ako aj predbežné rozhodnutia holandského colného orgánu z 11. decembra 2017 o námietkach odvolateliek.
Odvolateľky tiež tvrdia, že právomoc Komisie prijímať záväzné rozhodnutia po preskúmaní hospodárskych podmienok nemôže byť spochybnená ani skutočnosťou, že článok 259 vykonávacieho nariadenia označuje akt vyplývajúci z tohto preskúmania ako „závery“, ani skutočnosťou, že tejto inštitúcii pomáha skupina colných expertov. V tejto súvislosti zdôrazňujú, že forma, v akej je akt prijatý, nemôže zmeniť jeho povahu a že stanoviská tejto skupiny majú čisto poradnú hodnotu.
Na podporu druhého odvolacieho dôvodu smerujúceho proti bodom 49 a 50 napadnutého uznesenia odvolateľky tvrdia, že žiadne ustanovenie colného kódexu, delegovaného nariadenia alebo vykonávacieho nariadenia neobmedzuje úlohu Komisie usporiadať hlasovanie zástupcov členských štátov v rámci skupiny colných expertov a vykonať sčítanie týchto hlasov. Vzhľadom na to, že Komisia nie je povinná riadiť sa odporúčaniami tejto skupiny expertov, musí byť podľa odvolateliek „právne zodpovedná“ za svoje závery o ekonomických podmienkach.
Odvolateľky sa preto domnievajú, že takéto závery predstavujú akt, ktorý má vyvolať záväzné právne účinky, a v dôsledku toho môžu byť predmetom žaloby podľa článku 263 ZFEÚ.
Na podporu štvrtého odvolacieho dôvodu, ktorý smeruje proti bodu 66 napadnutého uznesenia, odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia pri preskúmaní rozsahu záverov Komisie týkajúcich sa hospodárskych podmienok tým, že ako dôkaz záväznosti týchto záverov nezohľadnil správne dojednanie, zatiaľ čo bod 3 prvý odsek tohto dojednania spresňuje, že „závery Komisie sú záväzné pre príslušné colné orgány, ktoré sa od nich preto nemôžu odchýliť“. Okrem toho holandský colný orgán vyhlásil, že bol „povinný“ („verplicht“) na základe sporných záverov udeliť požadované povolenie.
Komisia spochybňuje dôvodnosť týchto odvolacích dôvodov.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod je potrebné pripomenúť, že za „napadnuteľné akty“ v zmysle článku 263 ZFEÚ sa považujú všetky opatrenia prijímané inštitúciami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky takej povahy, že ovplyvňujú záujmy žalobcu tým, že podstatným spôsobom menia jeho právne postavenie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. októbra 2011, Deutsche Post a Nemecko/Komisia,
C‑463/10 P a C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, bod
, a z 20. septembra 2016, Mallis a i./Komisia a ECB,
C‑105/15 P až C‑109/15 P
,
EU:C:2016:702
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
Naopak, všetky akty, ktoré nemajú záväzné právne účinky, nepodliehajú súdnemu preskúmaniu podľa článku 263 ZFEÚ, a to prípravné akty, potvrdzujúce akty a výlučne vykonávacie akty, jednoduché odporúčania a stanoviská, ako aj v zásade vnútorné inštrukcie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco a i./Komisia,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, bod
a citovanú judikatúru, ako aj z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, bod
).
Podľa judikatúry Súdneho dvora na účely určenia, či napadnutý akt vyvoláva takéto účinky, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť tieto účinky z hľadiska objektívnych kritérií, ako je obsah uvedeného aktu, prípadne zohľadniť kontext jeho prijatia, ako aj právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom (rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, bod
a citovaná judikatúra, ako aj z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
, bod
).
Neplatí to iba v prípade, že akty prijaté počas prípravného konania predstavujú samy osebe definitívne ukončenie osobitného konania odlišného od konania, v ktorom môže dotknutá inštitúcia rozhodnúť vo veci samej (rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia,
60/81
,
EU:C:1981:264
, bod
).
V každom prípade, hoci čisto prípravné opatrenia nemôžu byť ako také predmetom žaloby o neplatnosť, možno sa ich prípadnej protiprávnosti dovolávať na podporu žaloby proti konečnému aktu, ktorého sú prípravnou fázou (rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia,
60/81
,
EU:C:1981:264
, bod
).
V prejednávanej veci Všeobecný súd najskôr v bode 48 napadnutého uznesenia uviedol, že ani colný kódex, ani delegované nariadenie, ani vykonávacie nariadenie nepriznávajú Komisii právomoc prijímať rozhodnutia, a už vôbec nie záväzné rozhodnutia pre vnútroštátne colné orgány v rámci preskúmania hospodárskych podmienok.
Všeobecný súd ďalej v bode 49 napadnutého uznesenia uviedol, že colný kódex neukladá Komisii povinnosť, aby sama preskúmala hospodárske podmienky, a opísal úlohu tejto inštitúcie pri spolupráci medzi ňou samotnou a expertmi členských štátov na jednej strane a dotknutými colnými orgánmi na strane druhej ako čisto procesnú. Takúto spoluprácu si podľa Všeobecného súdu nemožno zamieňať so situáciou, keď by predpis nariaďoval prijatie rozhodnutia na úrovni Únie, v ktorej by členské štáty boli viazané neformálne vydanými závermi.
Napokon Všeobecný súd v bode 50 napadnutého uznesenia zdôraznil, že z postupu zavedeného Komisiou na základe vykonávacích právomocí, ktoré má na základe článku 213 colného kódexu, nevyplýva, že by táto inštitúcia mala vyjadriť svoj názor alebo vykonať voľnú úvahu v súvislosti s otázkou, či sú splnené hospodárske podmienky.
Okrem toho Všeobecný súd v bode 66 napadnutého uznesenia konštatoval jednak, že správne dojednanie iba nahradilo skorší správny dokument týkajúci sa uplatňovania relevantných ustanovení nariadenia č. 2454/93, a jednak, že vzhľadom na to, že tento dokument nevyvodil dôsledky z rozsudku Friesland Coberco, nemohol slúžiť ako platný základ pre výklad obsiahnutý v správnom dojednaní.
V rámci prvého a druhého odvolacieho dôvodu sa odvolateľky v podstate domnievajú, že relevantné ustanovenia colného kódexu, delegovaného nariadenia a vykonávacieho nariadenia sa majú vykladať v tom zmysle, že konanie o preskúmaní hospodárskych podmienok, ktoré na úrovni Únie vedie Komisia v spolupráci so skupinou colných expertov, je samostatné a oddeliteľné od konania o povoľovaní aktívneho zušľachťovacieho styku.
Po prvé však závery Komisie týkajúce sa hospodárskych podmienok, akými sú sporné závery, sú súčasťou konania o povoľovaní aktívneho zušľachťovacieho styku, v rámci ktorého je podľa článku 211 ods. 1 písm. a) colného kódexu prepustenie tovaru do colného režimu aktívneho zušľachťovacieho styku podmienené povolením vnútroštátnych colných orgánov, pričom tieto orgány tak v rámci tohto konania vykonávajú výlučne konečnú rozhodovaciu právomoc.
Toto konštatovanie potvrdzujú ustanovenia článku 22 colného kódexu. V súlade s odsekom 3 tohto článku totiž prináleží príslušnému colnému orgánu, aby prijal rozhodnutie v nadväznosti na žiadosť o uplatnenie colných predpisov a toto rozhodnutie oznámil žiadateľovi v zákonných lehotách. Odsek 6 uvedeného článku ukladá colným orgánom pred prijatím rozhodnutia, ktoré môže mať nepriaznivé dôsledky pre žiadateľa, povinnosť oznámiť žiadateľovi dôvody, na ktorých majú v úmysle založiť svoje rozhodnutie, čím žiadateľovi umožnia vyjadriť sa k týmto dôvodom. Napokon podľa odseku 7 toho istého článku rozhodnutie, ktoré má pre žiadateľa nepriaznivé dôsledky, musí uvádzať dôvody, na ktorých je založené, a uvádzať „právo na odvolanie podľa článku 44 [colného kódexu]“, pričom toto odvolanie sa musí v súlade s odsekom 3 tohto článku podať „v členskom štáte, kde sa rozhodnutie vydalo alebo kde sa podala žiadosť o jeho vydanie“.
Pokiaľ ide o článok 5 bod 39 colného kódexu, ktorý definuje pojem „rozhodnutie“ ako „akýkoľvek úkon colných orgánov týkajúci sa colných predpisov, ktorým sa rozhoduje v konkrétnom prípade a ktorý má právne účinky na dotknutú osobu alebo osoby“, toto ustanovenie nevyvoláva žiadne pochybnosti, pokiaľ ide o skutočnosť, že právomoc prijímať akty s povahou rozhodnutia podľa tohto kódexu majú vnútroštátne colné orgány.
Je pravda, že medzi kumulatívnymi podmienkami potrebnými na získanie povolenia na aktívny zušľachťovací styk článok 211 colného kódexu v odseku 4 písm. b) vyžaduje, aby boli splnené hospodárske podmienky, a v odseku 6 stanovuje, že v prípadoch, keď je potrebné preskúmanie týchto podmienok, sa toto preskúmanie „vykonáva na úrovni Únie“. Zo znenia článku 211 ods. 1 písm. a) v spojení s článkom 211 ods. 4 písm. b) a článkom 211 ods. 6 tohto kódexu však vyplýva, že takéto preskúmanie je súčasťou konania vedúceho k prijatiu konečného rozhodnutia vnútroštátnymi colnými orgánmi v nadväznosti na žiadosť o povolenie v tomto zmysle a predstavuje iba medzistupeň v tomto konaní.
Zatiaľ čo teda článok 211 ods. 1 písm. a) colného kódexu výslovne zveruje rozhodovaciu právomoc v oblasti režimu aktívneho zušľachťovacieho styku vnútroštátnym colným orgánom, článok 211 ods. 4 písm. b) a článok 211 ods. 6 tohto kódexu nepriznáva orgánu Únie v rámci skúmania hospodárskych podmienok žiadnu vlastnú rozhodovaciu právomoc.
Toto konštatovanie je podporené skutočnosťou, že na rozdiel od toho, čo stanovujú článok 22 a článok 44 ods. 3 colného kódexu, pokiaľ ide o rozhodnutia prijaté príslušným colným orgánom na základe žiadosti, žiadne ustanovenie tohto kódexu neukladá orgánu Únie, ktorý musí preskúmať hospodárske podmienky, povinnosť oznámiť žiadateľovi výsledok tohto preskúmania, alebo mu oznámiť dôvody, ktoré viedli k tomuto výsledku. Okrem toho v tejto súvislosti žiadne ustanovenie nepriznáva žalobcovi právo na opravný prostriedok proti takému výsledku.
Okrem toho na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolateľky, z ustanovení colného kódexu nevyplýva, že úloha príslušného colného orgánu sa obmedzuje na dosiahnutie výsledku získaného po preskúmaní hospodárskych podmienok na úrovni Únie. Tento kódex a najmä jeho článok 211 totiž nepriznávajú orgánu Únie, ktorému prináleží vykonať preskúmanie hospodárskych podmienok, právomoc prijať iné než čisto predbežné a prípravné opatrenie.
Po druhé, pokiaľ ide o procesné pravidlá uplatniteľné na preskúmanie hospodárskych podmienok na úrovni Únie v zmysle článku 211 ods. 6 colného kódexu, zo znenia článku 259 ods. 1 v spojení s odsekom 4 vykonávacieho nariadenia jednoznačne vyplýva, že ak je takéto preskúmanie potrebné, prináleží Komisii ho vykonať v spolupráci so skupinou expertov zloženou zo zástupcov členských štátov na základe údajov, ktoré jej poskytol príslušný colný orgán. Okrem toho z článku 259 ods. 5 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že Komisia zaznamená výsledok preskúmania hospodárskych podmienok na úrovni Únie v „záveroch“ a že tieto závery príslušný colný orgán a akýkoľvek iný colný orgán, ktorý sa zaoberá podobnými povoleniami alebo žiadosťami o povolenie, „zohľadnia“.
Článok 259 vykonávacieho nariadenia tak potvrdzuje konštatovanie, že závery, ku ktorým Komisia dospela po preskúmaní hospodárskych podmienok, predstavujú jednoduché predbežné opatrenie, ktorého cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie colných orgánov o žiadosti o povolenie aktívneho zušľachťovacieho styku.
Ako totiž v podstate uviedol generálny advokát v bode 52 svojich návrhov, výraz „zohľadniť“, ktorý je uvedený v článku 259 ods. 5 prvom pododseku vykonávacieho nariadenia, vzhľadom na svoj obvyklý význam v bežnom jazyku naznačuje určitú mieru voľnej úvahy príslušného colného orgánu, pokiaľ ide o spôsob, akým vyhovie záverom Komisie týkajúcim sa hospodárskych podmienok. Z tohto výrazu teda vyplýva, že príslušný colný orgán preskúma závery Komisie a v prípade nesúhlasu s nimi uvedie dôvody svojho rozhodnutia neriadiť sa nimi (pozri analogicky rozsudok Friesland Coberco, bod 27).
Je pravda, ako zdôrazňujú odvolateľky, že v súlade s ustanoveniami článku 259 ods. 1 vykonávacieho nariadenia je príslušný colný orgán, ktorému bola predložená žiadosť o povolenie aktívneho zušľachťovacieho styku, povinný v prípade, že je preskúmanie hospodárskych podmienok vykonané na úrovni Únie potrebné podľa článku 211 ods. 6 colného kódexu, predložiť spis Komisii a požiadať ju o vykonanie uvedeného preskúmania.
Ako však Súdny dvor v podstate rozhodol v bodoch 28 a 29 rozsudku Friesland Coberco, pokiaľ ide o nariadenie č. 2913/92, povinnosť príslušného colného orgánu za určitých okolností predložiť spis Komisii neznamená, že tento orgán je povinný riadiť sa závermi tejto inštitúcie. Ako správne zdôraznil Všeobecný súd v bodoch 53 a 54 napadnutého uznesenia, ktoré neboli v rámci tohto odvolania spochybnené, okolnosť, že závery týkajúce sa hospodárskych podmienok už vydala Komisia a nie, ako to bolo v dobe účinnosti nariadenia č. 2913/92, výbor zriadený týmto posledným uvedeným nariadením, nemôže vyvrátiť tento záver. Ako uviedol generálny advokát v bode 64 svojich návrhov, cieľ sledovaný týmto preskúmaním zostáva rovnaký a zmenil sa len autor tohto preskúmania.
Okrem toho povinnosť vnútroštátnych colných orgánov, pokiaľ sa chcú odchýliť od záverov Komisie, odôvodniť svoje rozhodnutia v tejto súvislosti, podporuje konštatovanie, podľa ktorého tieto závery nemajú záväzné právne účinky, ktoré by mohli podstatným spôsobom zmeniť právne postavenie žalobcu. Ako totiž v podstate uviedol generálny advokát v bode 70 svojich návrhov, hoci táto povinnosť odôvodnenia poukazuje na existenciu určitého právneho účinku záverov Komisie, tento účinok nemôže stačiť na to, aby tieto závery mali povahu napadnuteľného aktu v zmysle článku 263 ZFEÚ.
Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateliek založené na znení článku 259 ods. 5 druhého pododseku vykonávacieho nariadenia – ktorý stanovuje možnosť Komisie vo svojich záveroch spresniť, že skúmaný prípad je jedinečný a nemôže predstavovať precedens pre iné žiadosti alebo povolenia –, ani z tohto ustanovenia nevyplýva, že by Komisia bola oprávnená prijímať akty so záväznými právnymi účinkami, ktoré by mohli zasahovať do záujmov žalobcu tým, že by podstatným spôsobom menili jeho právne postavenie. Aj v takom prípade sa totiž dotknuté vnútroštátne colné orgány môžu odchýliť od týchto záverov, pokiaľ svoje rozhodnutia v tomto zmysle odôvodnia.
Napokon v rozsahu, v akom odvolateľky uvádzajú správne dojednanie na podporu svojho stanoviska, podľa ktorého závery Komisie týkajúce sa hospodárskych podmienok predstavujú napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ, ako Všeobecný súd správne pripomenul v bode 67 napadnutého uznesenia – čo je bod, ktorý nie je v rámci tohto odvolania spochybnený –, hoci správna prax môže byť považovaná za platný prostriedok na výklad povahy takýchto záverov, nie je právne záväzná a nemôže teda meniť dosah aktu, na ktorý sa vzťahuje.
Vzhľadom na výklad článku 259 vykonávacieho nariadenia, ako je uvedený v bodoch 63 až 69 tohto rozsudku, Všeobecný súd tiež v bode 68 napadnutého uznesenia správne odmietol výklad obsiahnutý v správnom dojednaní z dôvodu, že nie je v súlade so samotnými ustanoveniami vykonávacieho nariadenia.
Za týchto podmienok správne dojednanie nemôže spochybniť výklad ustanovení colného kódexu a vykonávacieho nariadenia, ktorý je uvedený v bodoch 56 až 69 tohto rozsudku, takže tvrdenie odvolateliek založené na tomto dojednaní nemôže uspieť. Okolnosť, že v prejednávanej veci príslušný colný orgán vydal svoje rozhodnutie v domnienke, že spornými závermi je viazaný, nemá za následok, ako to uviedol generálny advokát v bode 61 svojich návrhov, že tieto závery sú právne záväzným aktom.
Z toho vyplýva, že argumentácia odvolateliek, ktorej cieľom je preukázať, že Všeobecný súd v rámci svojho posúdenia otázky, či sporné závery predstavujú napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ, vychádzal z troch nesprávnych právnych posúdení týkajúcich sa výkladu a uplatnenia jednak ustanovení colného kódexu, delegovaného nariadenia a vykonávacieho nariadenia týkajúcich sa konania o preskúmaní hospodárskych podmienok a jednak správneho dojednania, nemôže uspieť.
Prvý, druhý a štvrtý odvolací dôvod preto treba zamietnuť ako nedôvodné.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Odvolateľky svojím tretím odvolacím dôvodom tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 60 a 61 napadnutého uznesenia tým, že rozhodol, že výklad článku 504 ods. 4 nariadenia č. 2454/93, ktorý Súdny dvor poskytol v rozsudku Friesland Coberco, platí aj pre výklad článku 259 ods. 5 vykonávacieho nariadenia uplatniteľný v prejednávanej veci, vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia. Spochybňujú konštatovanie Všeobecného súdu, podľa ktorého tieto dve ustanovenia „možno považovať za rovnocenné“.
Proti tomuto konštatovaniu odvolateľky uvádzajú, že postup prepracovania pod colným dohľadom, o ktorý išlo vo veci, ktorá viedla k rozsudku Friesland Coberco, sa v colnom kódexe už nenachádza. Táto zmena okrem toho viedla k zmene definície pojmu „hospodárske podmienky“. Okrem toho výbor zriadený nariadením č. 2913/92 už nehrá žiadnu úlohu pri skúmaní hospodárskych podmienok, keďže závery o týchto podmienkach v súčasnosti vydáva Komisia.
Odvolateľky zdôrazňujú aj rozdielne znenia článku 502 ods. 1 nariadenia č. 2454/93 na jednej strane a článku 211 ods. 6 colného kódexu a článku 259 ods. 1 vykonávacieho nariadenia na druhej strane. Slovné spojenie „sa zohľadnia“ uvedené v článku 259 ods. 5 vykonávacieho nariadenia by sa preto malo chápať v tom zmysle, že závery Komisie o hospodárskych podmienkach sú pre vnútroštátne colné orgány záväzné.
Komisia spochybňuje dôvodnosť tohto odvolacieho dôvodu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Týmto odvolacím dôvodom, ktorý smeruje proti bodom 60 a 61 napadnutého uznesenia, odvolateľky tvrdia, že vzhľadom na rozsah zmien, ku ktorým došlo v colnej právnej úprave od výkladu nariadení č. 2913/92 a č. 2454/93 vo veci Friesland Coberco, Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že článok 504 ods. 4 nariadenia č. 2454/93 a článok 259 ods. 5 prvý pododsek vykonávacieho nariadenia sú rovnocenné ustanovenia, a vyložil tak druhé ustanovenie zhodne s výkladom prvého z nich, ktorý v uvedenom rozsudku poskytol Súdny dvor, v tom zmysle, že závery výboru zriadeného nariadením č. 2913/92 nie sú pre vnútroštátne colné orgány záväzné.
V tejto súvislosti stačí uviesť, že vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 56 až 69 tohto rozsudku Všeobecný súd nevychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 60 a 61 napadnutého uznesenia rozhodol, že výklad článku 504 ods. 4 nariadenia č. 2454/93, ktorý poskytol Súdny dvor v rozsudku Friesland Coberco, zostáva relevantný pre výklad článku 259 ods. 5 prvého pododseku vykonávacieho nariadenia, keďže prvé a druhé z týchto ustanovení možno považovať za rovnocenné.
Za týchto podmienok nemôžu mať úspech ani tvrdenia odvolateliek predložené na preukázanie toho, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď uviedol, že výklad článku 504 ods. 4 nariadenia č. 2454/93, ktorý Súdny dvor poskytol v rozsudku Friesland Coberco, platí aj pre článok 259 ods. 5 vykonávacieho nariadenia, ktorý sa uplatní v prejednávanej veci.
Z toho vyplýva, že tretí odvolací dôvod je tiež potrebné zamietnuť ako nedôvodný.
O piatom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
V tomto odvolacom dôvode odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď nekonštatoval, že odvolateľky sú priamo a osobne dotknuté spornými závermi v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
Komisia zastáva názor, že tento odvolací dôvod je neúčinný a v každom prípade nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Vzhľadom na to, že Všeobecný súd správne rozhodol, že sporné závery nepredstavujú napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ, nemožno mu vytýkať, že vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď nepreskúmal, či sú odvolateľky týmto aktom priamo a osobne dotknuté v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Keďže totiž žaloba nesmeruje proti napadnuteľnému aktu, musí byť odmietnutá ako neprípustná, a to aj za predpokladu, že by odvolateľky boli, ako to tvrdia, priamo a osobne dotknuté spornými závermi.
Za týchto podmienok sa piaty odvolací dôvod musí zamietnuť ako nedôvodný.
Keďže žiadnemu z piatich odvolacích dôvodov sa nevyhovelo, odvolanie treba zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak je odvolanie nedôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, ktorý sa na základe článku 184 ods. 1 uplatní na odvolacie konanie, Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Komisia navrhla, aby bola odvolateľkám uložená povinnosť nahradiť trovy konania, a odvolateľky vo veci nemali úspech, je potrebné uložiť im povinnosť, aby znášali svoje vlastné trovy konania a nahradili trovy konania vzniknuté Komisii.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie vo veci C‑572/18 P sa zamieta.

2.
thyssenkrupp Electrical Steel GmbH a thyssenkrupp Electrical Steel Ugo znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.