CELEX: 62021CJ0595
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Vartotojų apsauga
Informacijos apie maistą teikimas vartotojams
Reglamentas (ES) Nr. 1169/2011
17 straipsnis ir VI priedo A dalies 4 punktas
„Maisto produkto pavadinimas“
„Produkto pavadinimas“
Maisto produktų etiketėje privalomai nurodomi duomenys
Komponentas arba sudedamoji dalis, naudojama iš dalies ar visiškai pakeisti komponentui ar sudedamajai daliai, kuri paprastai naudojama arba natūraliai yra, kaip tikisi vartotojai, maisto produkto sudėtyje

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (
OL L 304, 2011, p. 18
), 17 straipsnio ir VI priedo A dalies 4 punkto išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
LSI- Germany GmbH
(toliau – LSI) ir
Freistaat Bayern
(Bavarijos federalinė žemė, Vokietija) ginčą dėl federalinės žemės sprendimo uždrausti LSI pateikti rinkai šios bendrovės pagamintus maisto produktus, kurių pakuotės pagrindiniame regėjimo lauke šalia maisto produkto pavadinimo nenurodyti tam tikri komponentai ar sudedamosios dalys.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 1169/2011
Reglamento Nr. 1169/2011 1 straipsnio „Dalykas ir taikymo sritis“ 1 dalyje nustatyta, kad šiuo teisės aktu „nustatomas aukšto lygio vartotojų apsaugos, susijusios su informacija apie maistą, užtikrinimo pagrindas, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą bei jų informacijos poreikį, tuo pačiu metu užtikrinant sklandų vidaus rinkos veikimą“.
Šio reglamento 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nurodyta:
„1.   Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
a)
„maistas“ <…>, kaip apibrėžta [2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (
OL L 31, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 t., 6 t., p. 463)] 2 straipsnyje <…>;
<…>
2.   Taip pat vartojamos šios terminų apibrėžtys:
<…>
l)
pagrindinis regėjimo laukas – pakuotės regėjimo laukas, kurį vartotojui pirkimo metu lengviausia pamatyti iš pirmo žvilgsnio ir kuris padeda vartotojui nedelsiant identifikuoti produktą pagal jo savybes ar pobūdį ir, prireikus, pagal jo registruotąjį prekės pavadinimą. Jei pakuotė turi keletą identiškų pagrindinių regėjimo laukų, pagrindiniu regėjimo lauku laikomas tas, kurį pasirinko maisto verslo operatorius;
<…>
n)
teisinis pavadinimas – maisto produkto pavadinimas, nustatytas jam taikomose Sąjungos nuostatose arba, jei tokių Sąjungos nuostatų nėra, įstatymuose ir kituose teisės aktuose, taikomuose valstybėje narėje, kurioje maisto produktas parduodamas galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms, numatytas pavadinimas;
o)
įprastinis pavadinimas – pavadinimas, kuris valstybės narės, kurioje maisto produktas parduodamas, vartotojams yra priimtinas kaip maisto produkto pavadinimas ir kurio nereikia išsamiau aiškinti;
p)
aprašomasis pavadinimas – pavadinimas, kuriuo apibūdinamas maisto produktas ir prireikus jo naudojimo paskirtis ir kuris yra pakankamai aiškus, kad vartotojas suprastų tikrą to maisto produkto pobūdį ir atskirtų jį nuo kitų produktų, su kuriais jis galėtų būti supainiojamas;
<…>“
Minėto reglamento 3 straipsnio „Bendrieji tikslai“ 1 dalyje nustatyta:
„Teikiant informaciją apie maistą siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų sveikatos ir interesų apsaugą sudarant sąlygas galutiniams vartotojams rinktis turint pakankamai informacijos ir saugiai vartoti maistą, visų pirma atsižvelgiant į sveikatos, ekonominius, aplinkos, socialinius ir etinius aspektus.“
Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnis „Sąžininga informacijos teikimo praktika“ suformuluotas taip:
„1.   Informacija apie maistą neturi klaidinti, visų pirma:
a)
dėl maisto produkto ypatybių <…>
<…>
d)
naudojantis išvaizda, aprašomąja arba vaizdine medžiaga darant užuominą, kad maisto produkto sudėtyje yra tam tikras maisto produktas arba sudedamoji dalis, nors iš tikrųjų tame maisto produkte natūraliai esantis komponentas arba įprastai naudojama sudedamoji dalis yra pakeisti kitu komponentu ar kita sudedamąja dalimi.
2.   Informacija apie maistą turi būti tiksli, aiški ir vartotojui lengvai suprantama.
<…>“
Šio reglamento 9 straipsnio „Privalomų duomenų sąrašas“ 1 dalyje numatyta:
„Laikantis 10–35 straipsnių ir taikant šiame skyriuje nustatytas išimtis, privaloma nurodyti šiuos duomenis:
a)
maisto produkto pavadinimą;
b)
sudedamųjų dalių sąrašą;
<…>“
Minėto reglamento 17 straipsnis „Maisto produkto pavadinimas“ suformuluotas taip:
„1.   Maisto produkto pavadinimas turi būti jo teisinis pavadinimas. Jei tokio pavadinimo nėra, nurodomas įprastinis maisto produkto pavadinimas arba, jei tokio pavadinimo nėra arba jis nevartojamas, – aprašomasis maisto produkto pavadinimas.
<…>
4.   Vietoj maisto produkto pavadinimo negali būti vartojami: pavadinimas, saugomas kaip intelektinė nuosavybė, prekės ženklas ar išgalvotas pavadinimas.
5.   VI priede pateikiamos specialiosios nuostatos dėl maisto produkto pavadinimo ir kartu teikiamų duomenų.“
Šio reglamento VI priedas „Maisto produkto pavadinimas ir konkretūs papildomi duomenys“ suskirstytas į tris dalis. A dalies „Su maisto produkto pavadinimu teikiami privalomi duomenys“ 4 punkte nustatyta:
„Maisto produktų, kurių vienas iš komponentų arba viena iš sudedamųjų dalių, kuri yra paprastai naudojama arba natūraliai esanti, kaip tikisi vartotojai, yra pakeista kitokiu komponentu ar kitokia sudedamąja dalimi, etiketėje, be sudedamųjų dalių sąrašo, aiškiai nurodomas komponentas arba sudedamoji dalis, kuri naudota iš dalies ar visiškai pakeisti paprastai naudojamą arba natūraliai esantį komponentą ar sudedamąją dalį:
a)
šalia produkto pavadinimo; ir
b)
naudojamų rašmenų x aukštis turi siekti bent 75 % produkto pavadinimo rašmenų x aukščio, tačiau naudojamų rašmenų aukštis negali būti mažesnis nei minimalus šrifto dydis, kurio reikalaujama pagal šio reglamento 13 straipsnio 2 dalį.“
Reglamentas Nr. 178/2002
Reglamento Nr. 178/2002 2 straipsnyje sąvoka „maisto produktas“ apibrėžiama kaip „medžiaga arba produktas, perdirbtas, perdirbtas iš dalies arba neperdirbtas, kurį žmogus nur[i]s arba pagrįstai tikimasi, kad nur[i]s“.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
LSI gamina paukštienos saliamio mini dešreles, kurioms vietoj gyvulinių riebalų naudoja palmių arba rapsų aliejų, ir jas pateikia rinkai kaip mažmeninėje prekyboje parduodamą fasuotą maisto produktą „BiFi The Original Turkey“ (toliau – aptariamas maisto produktas). Pagal Vokietijos teisės aktus „BiFi The Original“ yra žodinis ir vaizdinis prekių ženklas, pagal Sąjungos teisės aktus – vaizdinis prekių ženklas.
2019 m. sausio 7 d. sprendimu kompetentinga priežiūros institucija uždraudė LSI pateikti rinkai aptariamą maisto produktą, kurio priekinėje pakuotės pusėje šalia prekinio pavadinimo „BiFi The Original Turkey“ nenurodyti sudedamųjų dalių pakaitalai tokio dydžio rašmenimis, kurių x aukštis siektų bent 75 % produkto pavadinimo rašmenų aukščio, bet kurie ne mažesni už minimalų šrifto dydį, numatytą Reglamento Nr. 1169/2011 13 straipsnio 2 dalyje.
Anot jos, šis ženklinimo reikalavimas išplaukia iš Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 5 dalies ir VI priedo A dalies 4 punkto nuostatų, konkrečiau – iš pastarojoje nuostatoje vartojamos sąvokos „produkto pavadinimas“, kuris nėra „maisto produkto pavadinimo“ sinonimas. Pirmoji sąvoka apima, be kita ko, šio reglamento 17 straipsnio 4 dalyje vartojamas sąvokas „prekių ženklas“ arba „išgalvotas pavadinimas“, ir šiuo atveju reikalauja, kad nuoroda į prekinį pavadinimą „BiFi The Original Turkey“, esanti priekinėje aptariamo maisto produkto pakuotės pusėje ir pagrindiniame jos regėjimo lauke, būtų papildyta nuoroda „su palmių ir rapsų aliejumi“, atsižvelgiant į minėto reglamento VI priedo A dalies 4 punkto reikalavimus.
LSI kreipėsi į
Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach
(Bavarijos (Ansbacho) administracinis teismas, Vokietija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, dėl šio sprendimo panaikinimo. Kadangi sąvoka „produkto pavadinimas“ yra „maisto produkto pavadinimo“ sinonimas, ji manė, kad visiškai laikėsi ženklinimo reikalavimų, nustatytų Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 5 dalyje, siejamoje su VI priedo A dalies 4 punktu, nes aptariamo maisto produkto galinėje pusėje nurodyta „paukštienos saliamio mini dešrelės su palmių ir rapsų aliejumi“. Taigi pagal šias nuostatas nereikalaujama, kad priekinėje pakuotės pusėje, kurioje užrašytas prekinis pavadinimas „BiFi The Original Turkey“, būtų papildomai nurodyta „su palmių ir rapsų aliejumi“.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma pažymi, kad tai, kaip konkrečiai turi būti paženklintas aptariamas maisto produktas, priklauso nuo to, kaip reikia aiškinti Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punkte vartojamą sąvoką „produkto pavadinimas“, kuri neapibrėžta nei šiame reglamente, nei kurioje nors Sąjungos maisto produktus reglamentuojančių teisės aktų nuostatoje ir kurios tikslus turinys negali būti nustatytas nei remiantis šio reglamento tekstu, nei sistema. Jis taip pat pažymi, kad iš Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 5 dalies, siejamos su VI priedo A dalies 4 punktu, nuostatų, kurių tikslas, anot jo, užtikrinti bendrą vartotojo informavimą, negalima daryti išvados, kad jomis siekiama, skirtingai nei kitomis šio reglamento nuostatomis, pavyzdžiui, jo 7 straipsniu, apsaugoti vartotojus nuo apgaulės.
Be to, nacionalinis teismas pažymi, kad tuomet, kai maisto verslo operatoriai vartoja pavadinimą, saugomą kaip intelektinę nuosavybę, prekių ženklą arba išgalvotą pavadinimą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 4 dalį, vartotojo dėmesys gali būti nukreiptas nuo maisto produkto pavadinimo, apie kurį kalbama šio straipsnio 1 dalyje. Jis primena, kad šiuo atveju ant aptariamo maisto produkto pakuotės nurodytas pavadinimas yra daug mažesnis už maisto produkto prekių ženklą, taigi „ir daug mažiau matomas“.
Minėtas teismas vadovaujasi principu, kad šio reglamento VI priedo A dalies 4 punktu siekiama užtikrinti skaidrumą ir vartotojų informavimą, bent jau jame numatytais atvejais garantuojant, kad informacija apie maisto produkto komponentų ar sudedamųjų dalių pakaitalus būtų nurodyta ant jo pakuotės šalia minėto reglamento 17 straipsnio 4 dalyje nurodytų pavadinimų panašaus dydžio rašmenimis kaip ir atitinkami pavadinimai. „Produkto pavadinimo“ sąvoka pagal Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punktą, jo nuomone, nėra „maisto produkto pavadinimo“, nurodyto šio reglamento 17 straipsnio 1 dalyje, sinonimas ir yra už ją platesnė, nes taip pat apima „pavadinimą, saugomą kaip intelektinę nuosavybę“, „prekės ženklą“ ar „išgalvotą pavadinimą“, nurodytus jo 17 straipsnio 4 dalyje. Šis teismas pažymi, kad tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas patvirtintų tokį aiškinimą, LSI skundas dėl šio sprendimo 12 punkte nurodyto 2019 m. sausio 7 d. sprendimo turėtų būti atmestas kaip nepagrįstas, nes būtų galima teisėtai reikalauti ženklinti aptariamą maisto produktą taip, kaip įpareigojama pagal tą sprendimą.
Šiomis aplinkybėmis
Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach
(Bavarijos (Ansbacho) administracinis teismas, Vokietija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Reglamento Nr. 1169/2011] VI priedo A dalies 4 punkte vartojama sąvoka „produkto pavadinimas“ turi būti aiškinama kaip reiškianti tą patį kaip ir „maisto produkto pavadinimas“, kaip jis suprantamas pagal [šio reglamento] 17 straipsnio 1–3 dalis?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
ar „produkto pavadinimas“ yra pavadinimas, kuriuo maisto produktas siūlomas prekyboje ir reklamoje ir kuriuo jis vartotojams yra visuotinai žinomas, net jei tai nėra maisto produkto pavadinimas, o saugomas pavadinimas, prekės ženklas ar išgalvotas pavadinimas, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 1169/2011] 17 straipsnio 4 dalį?
3.
Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
ar „produkto pavadinimą“ gali sudaryti du elementai, iš kurių vienas yra pagal prekių ženklų teisės aktus saugomas, ne su atskirais maisto produktais siejamas bendrinis žodis ar hiperonimas, kuriuo pavadinant atskirus produktus pridedamas juos sukonkretinantis papildomas žodis (kaip antras produkto pavadinimo elementas)?
4.
Jei į trečiąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
kuriuo iš dviejų produkto pavadinimo elementų reikia remtis pateikiant papildomus duomenis pagal [Reglamento Nr. 1169/2011] VI priedo A dalies 4 punkto b papunktį, jeigu ant pakuotės išspausdintų dviejų produkto pavadinimo elementų dydis yra skirtingas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 1, 4 ir 5 dalių, siejamų su jo VI priedo A dalies 4 punktu, nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad VI priedo A dalies 4 punkte vartojama sąvoka „produkto pavadinimas“ turi savarankišką reikšmę, kuri skiriasi nuo sąvokos „maisto produkto pavadinimas“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 17 straipsnio 1 dalį, reikšmės, todėl gali apimti ne tik teisinį pavadinimą, įprastinį pavadinimą arba aprašomąjį pavadinimą, bet ir jo 17 straipsnio 4 dalyje nurodytą „pavadinimą, saugomą kaip intelektinę nuosavybę“, „prekės ženklą“ ar „išgalvotą pavadinimą“.
Šiuo klausimu primintina, pirma, kad pagal Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 1 dalį „maisto produkto pavadinimas“ yra jo „teisinis pavadinimas“, o jeigu tokio pavadinimo nėra – jo „įprastinis pavadinimas“ arba, jei tokio pavadinimo nėra arba jis nevartojamas, – „aprašomasis maisto produkto pavadinimas“, turint omenyje, kad visos šios trys sąvokos apibrėžtos atitinkamai šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies n, o p ir p punktuose. Minėto reglamento 17 straipsnio 4 dalyje patikslinta, kad vietoj „maisto produkto pavadinimo“, kaip jis suprantamas pagal šio straipsnio 1 dalį, negali būti vartojamas „pavadinimas, saugomas kaip intelektinė nuosavybė“, „prekės ženklas“ arba „išgalvotas pavadinimas“.
Antra, pagal Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punktą tuomet, kai vienas iš komponentų arba viena iš sudedamųjų dalių, kuri paprastai naudojama arba natūraliai yra, kaip tikisi vartotojai, maisto produkto sudėtyje, yra pakeisti kitokiu komponentu ar kitokia sudedamąja dalimi, etiketėje, be sudedamųjų dalių sąrašo, turi būti aiškiai nurodytas komponentas arba sudedamoji dalis, kurie naudoti siekiant iš dalies ar visiškai pakeisti paprastai naudojamam arba natūraliai esančiam komponentui ar sudedamajai daliai, konkrečiai – šalia „produkto pavadinimo“ [a punktas], o naudojamų rašmenų x aukštis turi siekti bent 75 % „produkto pavadinimo“ rašmenų x aukščio [b punktas].
Trečia, sąvoka „produkto pavadinimas“, vartojama tik Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punkto a ir b papunkčiuose, šiame reglamente neapibrėžta. Kai kuriose kalbinėse versijose, kaip antai vokiečių k. („
Produktname
“) arba prancūzų k. („
nom du produit
“), ši sąvoka labiau skiriasi nuo Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnyje vartojamos sąvokos, t. y. atitinkamai „
Bezeichnung des Lebensmittels
“ ir „
dénomination de la denrée alimentaire
“, nei kitose kalbinėse versijose, pavyzdžiui, ispanų k. („
denominación del producto
“ ir „
denominación del alimento
“), čekų k. („
název produktu
“ ir „
název potraviny
“), anglų k. („
name of the product“ ir
„
name of the food
“), kroatų k. („
naziv proizvoda
“ ir „
naziv hrane
“), italų k. („
denominazione del prodotto“ ir
„
denominazione dell’alimento
“), nyderlandų k. („
benaming van het product“ ir
„
benaming van het levensmiddel
“), lenkų k. („
nazwa produktu“ ir
„
nazwa środka spożywczego
“), portugalų k. („
denominação do produto“ ir
„
denominação do género alimentício
“), rumunų k. („
denumirea produsului“ ir
„
denumirea produsului alimentar
“), slovakų k. („
názov výrobku“ ir
„
názov potraviny
“), slovėnų k. („
ime proizvoda“ ir
„
ime živila
“), suomių k. („
tuotteen nimi“ ir
„
elintarvikkeen nimi
“) ir švedų k. („
produktens beteckning“ ir
„
livsmedlets beteckning
“).
Taigi, net ir darant prielaidą, kad versijos vokiečių ir prancūzų k. – dėl to, kad vartojamas mažiau panašus terminas – abi nagrinėjamas sąvokas leidžia aiškinti kaip reiškiančias ne tą patį, vis dėlto tokio aiškinimo nepatvirtina kitos nurodytos kalbinės versijos. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją vienoje iš Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijoje vartojami terminai negali būti vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti prioriteto prieš kitas kalbines versijas (šiuo klausimu žr. 1977 m. spalio 27 d. Sprendimo Bouchereau,
30/77
,
EU:C:1977:172
,
punktą ir 2021 m. vasario 25 d. Sprendimo Bartosch Airport Supply Services,
C‑772/19
,
EU:C:2021:141
,
punktą).
Bet kuriuo atveju Reglamento Nr. 178/2002 2 straipsnyje, į kurį daroma nuoroda Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 1 dalies a punkte, pateiktos sąvokos „maisto produktas“ apibrėžties, pagal kurią tai yra „medžiaga arba produktas, perdirbtas, perdirbtas iš dalies arba neperdirbtas, kurį žmogus nur[i]s arba pagrįstai tikimasi, kad nur[i]s“, pakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog skirtumas tarp Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąvokos „maisto produkto pavadinimas“ ir jo VI priedo A dalies 4 punkte nurodytos sąvokos „produkto pavadinimas“ yra išimtinai terminologinio pobūdžio. Atsižvelgiant į šią maisto produkto apibrėžtį, „produkto pavadinimas“, nurodytas VI priedo A dalies 4 punkte, faktiškai gali reikšti tik „maisto produkto pavadinimą“.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad abi nagrinėjamos sąvokos, nepaisant skirtumų tarp įvairių kalbinių versijų, turi būti laikomos išreiškiančiomis tą patį turinį, o sąvoka „produkto pavadinimas“ negali būti laikoma platesne už sąvoką „maisto produkto pavadinimas“.
Tokį aiškinimą patvirtina, pirma, Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punkto kontekstas.
Šiuo klausimu pažymėtina, pirma, kad minėtam priedui suteiktas pavadinimas „Maisto produkto pavadinimas ir konkretūs papildomi duomenys“, o jo A daliai – „Su maisto produkto pavadinimu teikiami privalomi duomenys“. Juose įtvirtintos specialios šioje srityje galiojančios ženklinimo nuostatos.
Antra, šio reglamento 17 straipsnio „Maisto produkto pavadinimas“ 5 dalyje nurodyta, kad „VI priede pateikiamos specialiosios nuostatos dėl maisto produkto pavadinimo ir kartu teikiamų duomenų“. Žodis „kartu“ akivaizdžiai siejamas su maisto produkto pavadinimu, atsižvelgiant į tai, kad niekas nerodo, kad šios nuostatos gali apimti ir kitas šio straipsnio 4 dalyje išvardytas sąvokas, t. y. „pavadinimą, saugomą kaip intelektinę nuosavybę“, „prekės ženklą“ ar „išgalvotą pavadinimą“.
Kita vertus, dėl Reglamentu Nr. 1169/2011 siekiamų tikslų primintina, kad, kaip matyti iš jo 1 straipsnio 1 dalies ir 3 straipsnio 1 dalies, be kita ko, juo siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą, susijusią su informacija apie maisto produktus, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą, sudarant jiems sąlygas rinktis turint pakankamai informacijos (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo Upfield Hungary,
C‑533/20
,
EU:C:2022:211
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Vadovaujantis šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies a punktu, „maisto produkto pavadinimas“ – yra vienas iš duomenų, kuriuos privaloma nurodyti ženklinant maisto produktus.
Be to, su šiuo tikslu užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį, kalbant apie jų teisę į informaciją, glaudžiai susijęs ir Reglamento Nr. 1169/2011 tikslas užkirsti kelią tam, kad informacija apie maisto produktus klaidintų vartotojus. Tam jo 7 straipsnio 1 dalies d punkte draudžiama naudojantis išvaizda, aprašomąja arba vaizdine medžiaga daryti vartotojui užuominą, kad maisto produkto sudėtyje yra tam tikras maisto produktas arba sudedamoji dalis, kaskart, kai tame maisto produkte natūraliai esantis komponentas arba įprastai naudojama sudedamoji dalis yra pakeisti kitu komponentu ar kita sudedamąja dalimi.
Nors, kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje, skirtingai nei jo 17 straipsnio 5 dalyje, nėra aiškios nuorodos į jo VI priedo A dalies 4 punkto nuostatas, vis dėlto šiomis nuostatomis, aiškinamomis atsižvelgiant visų pirma į šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies d punktą, iš esmės siekiama papildyti 7 straipsnio nuostatas specialiais ženklinimo reikalavimais, kad vartotojai būtų apsaugoti nuo apgaulės pateikiant netikslius duomenis.
Vis dėlto, priešingai, nei teigia Bavarijos federalinė žemė, vartotojų apsaugos tikslas, kuriuo grindžiamas draudimas klaidinti vartotoją, numatytas Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punkte, gali būti pasiektas nebūtinai specialiai atkreipiant vartotojo dėmesį į skirtumą tarp tikrosios maisto produkto sudėties ir tos, kurios jis iš esmės turėtų tikėtis, pateikiant informaciją šio maisto produkto pakuotės pagrindiniame regėjimo lauke, kuris paprastai yra priekinėje pakuotės pusėje. Šiam tikslui pasiekti faktiškai pakanka, kad maisto produkto pavadinimas, kaip jis suprantamas pagal minėto reglamento 17 straipsnio 1 ir 5 dalis, ir maisto produktą sudarančių sudedamųjų dalių sąrašas būtų nurodytas galinėje pakuotės pusėje tiksliais, aiškiais ir lengvai suprantamais žodžiais, kaip to reikalaujama pagal šio reglamento 7 straipsnio 2 dalį.
Iš tiesų tuomet, kai vidutinio, gerai informuoto, protingai atidaus ir apdairaus vartotojo sprendimą įsigyti maisto produktą lemia to produkto sudėtis, jis pirmiausia skaito sudedamųjų dalių sąrašą, kuris turi būti pateiktas pagal Reglamento Nr. 1169/2011 9 straipsnio 1 dalies b punktą (pagal analogiją žr. 2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
,
punktą ir 1998 m. liepos 16 d. Sprendimo Gut Springenheide ir Tusky,
C‑210/96
,
EU:C:1998:369
,
punktą).
Tokiomis aplinkybėmis, kaip pažymi Komisija, Reglamento Nr. 1169/2011 VI priedo A dalies 4 punkte numatytus specialiuosius ženklinimo reikalavimus aiškinant taip, kad reikalaujama sudedamųjų dalių ar komponentų pakaitalus nurodyti ant aptariamo maisto produkto pakuotės šalia „pavadinimo, saugomo kaip intelektinės nuosavybės“, „prekės ženklo“ ar „išgalvoto pavadinimo“, minimų šio reglamento 17 straipsnio 4 dalyje – o ne tik šalia „maisto produkto pavadinimo“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 17 straipsnio 1 dalį, kurio negali pakeisti tie pavadinimai ar prekių ženklas, – būtų viršyta tai, kas būtina specialiųjų reikalavimų tikslui, nurodytam šio sprendimo 31 punkte, pasiekti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą atsakytina: Reglamento Nr. 1169/2011 17 straipsnio 1, 4 ir 5 dalių, siejamų su jo VI priedo A dalies 4 punktu, nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad VI priedo A dalies 4 punkte vartojama sąvoka „produkto pavadinimas“ neturi savarankiškos reikšmės, kuri skirtųsi nuo sąvokos „maisto produkto pavadinimas“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 17 straipsnio 1 dalį, reikšmės, todėl minėto VI priedo A dalies 4 punkte numatyti specialieji ženklinimo reikalavimai netaikomi „pavadinimui, saugomam kaip intelektinei nuosavybei“, „prekės ženklui“ ar „išgalvotam pavadinimui“, nurodytiems to reglamento 17 straipsnio 4 dalyje.
Dėl antrojo–ketvirtojo klausimų
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, į antrąjį–ketvirtąjį klausimus atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004, 17 straipsnio 1, 4 ir 5 dalių, siejamų su jo VI priedo A dalies 4 punktu, nuostatos

turi būti aiškinamos taip:

VI priedo A dalies 4 punkte vartojama sąvoka „produkto pavadinimas“ neturi savarankiškos reikšmės, kuri skirtųsi nuo sąvokos „maisto produkto pavadinimas“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 17 straipsnio 1 dalį, reikšmės, todėl minėto VI priedo A dalies 4 punkte numatyti specialieji ženklinimo reikalavimai netaikomi „pavadinimui, saugomam kaip intelektinei nuosavybei“, „prekės ženklui“ ar „išgalvotam pavadinimui“, nurodytiems to reglamento 17 straipsnio 4 dalyje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių k.