CELEX: 62016CJ0056
Apelācija
Eiropas Savienības preču zīme
Regula (EK) N. 207/2009
8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkta d) apakšpunkts
Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PORT CHARLOTTE”
Pieteikums par šīs preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu
Aizsardzība, kas agrākiem cilmes vietas nosaukumiem “Porto” un “Port” piešķirta atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1234/2007 un valsts tiesībām
Šiem cilmes vietas nosaukumiem piešķirtas aizsardzības izsmeļošais raksturs
Regulas (EK) Nr. 1234/2007 118.m pants
Aizsargāta cilmes vietas nosaukuma “izmantošanas” un “aplinka norādījuma” jēdziens

Ar savu apelācijas sūdzību Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (
EUIPO
) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 18. novembra spriedumu lietā
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto
/ITSB –
Bruichladdich Distillery
(“PORT CHARLOTTE”) (T‑659/14, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2015:863
), ar kuru tā ir atcēlusi Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 946/2013‑4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto IP
un
Bruichladdich Distillery Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “strīdus lēmums”).
Ar savu pretapelācijas sūdzību
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto
(turpmāk tekstā – “
IVDP
”) lūdz daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu.
Atbilstošās tiesību normas
Regula (EK) Nr. 207/2009
Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
) 8. panta 4. punktā ir noteikts:
“Ja nereģistrētas preču zīmes vai citas plašākā nekā tikai vietējas nozīmes tirdzniecībā izmantotas zīmes īpašnieks iebilst, tad preču zīmi, par kuru iesniegts pieteikums, nereģistrē, ja atbilstoši [Eiropas Savienības] tiesību aktiem vai tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuri attiecas uz šo zīmi:
a)
tiesības uz šo apzīmējumu ir iegūtas pirms [Eiropas Savienības] preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas vai prasītās prioritātes datuma attiecībā uz [Eiropas Savienības] preču zīmes reģistrācijas pieteikumu;
b)
šī zīme uzliek [dod] īpašniekam tiesības aizliegt kādas nākošās preču zīmes izmantošanu.”
Atbilstoši šīs regulas 53. panta 1. un 2. punktam:
“1.   [Eiropas Savienības] preču zīmi paziņo par spēkā neesošu, ja Birojā iesniegts attiecīgs iesniegums vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesā attiecībā uz pārkāpumu:
[..]
c)
ja pastāv 8. panta 4. punktā minētas agrākas tiesības un ir izpildīti minētā punkta nosacījumi.
2.   [Eiropas Savienības] preču zīmi arī paziņo par spēkā neesošu, ja par to iesniegts pieteikums Birojam vai arī pamatojoties uz pretprasību pārkāpumu tiesvedībā, ja šādas preču zīmes izmantošanu var aizliegt, ievērojot citas agrākās tiesības atbilstīgi [Eiropas Savienības] tiesību aktiem vai valsts tiesību aktiem, kas reglamentē aizsardzību, un jo īpaši:
[..]
d)
rūpnieciskā īpašuma tiesībām.”
Regula (EK) Nr. 479/2008
Padomes 2008. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju, ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1493/1999, (EK) Nr. 1782/2003, (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 3/2008 un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2392/86 un (EK) Nr. 1493/1999 (
OV 2008, L 148, 1. lpp.
), preambulas 27., 28. un 36. apsvērumā ir noteikts:
“(27)
Kvalitatīvu vīnu jēdziens Kopienā, cita starpā, pamatojas uz specifiskām īpašībām, kas saistītas ar vīna ģeogrāfisko izcelsmi. Lai patērētāji varētu identificēt šos vīnus, tos marķē ar aizsargātiem cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, lai gan pašreizējā sistēma šai sakarā nav pilnībā izstrādāta. Lai varētu izveidot pārskatāmu un sīkāk izstrādātu sistēmu, kas pamatotu attiecīgo produktu kvalitāti, būtu jānosaka kārtība, kādā izskata cilmes vietu nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu pieteikumus atbilstīgi pieejai, ko ievēro saskaņā ar Kopienas horizontālo kvalitātes politiku, kuru piemēro pārtikas produktiem, izņemot vīnu un stipros alkoholiskos dzērienus, Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību [(
OV 2006, L 93, 12. lpp.
)].
(28)
Lai saglabātu īpašās kvalitātes pazīmes vīniem ar cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, dalībvalstīm būtu jāatļauj šai sakarā piemērot stingrākus noteikumus.
[..]
(36)
Juridiskās noteiktības labad jaunās pārbaudes procedūras nevajadzētu attiecināt uz pašreizējiem Kopienas cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Tomēr attiecīgajām dalībvalstīm jāsniedz Komisijai pamatinformācija un tiesību akti, saskaņā ar kuriem nosaukumi un norādes ir atzīti dalībvalsts līmenī, pretējā gadījumā tie zaudēs aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes statusu. Juridiskās noteiktības labad jāierobežo piemērošanas joma pašreizējo cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu dzēšanai.”
Regula (EK) Nr. 1234/2007
Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO” regula) (
OV 2007, L 299, 1. lpp.
), kas grozīta ar Padomes 2009. gada 25. maija Regulu Nr. 491/2009 (
OV 2009, L 154, 1. lpp.
), (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1234/2007”), ņemot vērā izskatāmās lietas faktu rašanās datumu, ir piemērojama strīdā. Pēdējā minētā regula no 2009. gada 1. augusta ar Regulu Nr. 479/2008 ir atcelta.
Regulas Nr. 491/2009 preambulas 3. apsvērumā ir noteikts:
“Vienlaikus ar sarunām un [Regulas Nr. 1234/2007] pieņemšanu Padome sāka arī vest sarunas par politikas reformu vīna nozarē, kas šobrīd ir pabeigta, pieņemot [Regulu Nr. 479/2008]. Kā norādīts [Regulā Nr. 1234/2007], sākotnēji [Regulā Nr. 1234/2007] tika iekļauti tikai tie vīna nozares noteikumi, uz kuriem neattiecas politikas reformas. Tās materiālās tiesību normas, uz kurām attiecās politikas grozījumi, bija jāiekļauj [Regulā Nr. 1234/2007] pēc to ieviešanas. Tā kā šādas materiālās tiesību normas tagad ir ieviestas, [Regulā Nr. 1234/2007] būtu pilnībā iekļaujama vīna nozare, iestrādājot minētajā regulā politikas lēmumus, kas pieņemti ar Regulu [Nr. 479/2008].”
Regulas Nr. 1234/2007 118.b panta “Definīcijas” 1. punktā ir noteikts:
“Šajā apakšiedaļā piemēro šādas definīcijas:
a)
“cilmes vietas nosaukums” nozīmē reģiona, īpašas vietas vai – izņēmuma gadījumos – valsts nosaukumu, ko izmanto, lai aprakstītu produktu, kas minēts 118.a panta 1. punktā un kas atbilst šādām prasībām:
i)
tā kvalitāti un īpašības galvenokārt vai vienīgi nosaka īpašā ģeogrāfiskā vide ar tai raksturīgo dabas un cilvēka faktoru;
ii)
vīnogas, no kurām tas ir ražots, ir augušas tikai šajā ģeogrāfiskajā apgabalā;
iii)
vīns ir ražots šajā ģeogrāfiskajā apgabalā; un
iv)
tas ir iegūts no
Vitis vinifera
vīnogulāju šķirnēm;
b)
“ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” nozīmē norādi uz reģionu, īpašu vietu vai – izņēmuma gadījumos – valsti, ko izmanto, lai aprakstītu produktu, kas minēts 118.a panta 1. punktā un kas atbilst šādām prasībām:
i)
tam piemīt īpaša kvalitāte, reputācija vai citas īpašības, kas ir saistītas ar tā ģeogrāfisko izcelsmi;
ii)
vismaz 85 % vīnogu, kas izmantotas tā ražošanai, augušas tikai šajā ģeogrāfiskajā apgabalā;
iii)
vīns ir ražots šajā ģeogrāfiskajā apgabalā; un
iv)
tas iegūts no
Vitis vinifera
šķirnes vīnogulājiem vai
Vitis vinifera
krustojumiem ar citām
Vitis
ģints sugām.”
Šīs direktīvas 118.f panta “Iepriekšēja procedūra dalībvalstī” 1., 6. un 7. punktā ir paredzēts:
“1.   Uz pieteikumiem Kopienas izcelsmes vīnu cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzībai saskaņā ar 118.b pantu attiecina iepriekšēju dalībvalsts procedūru saskaņā ar šo pantu.
[..]
6.   Dalībvalstīs līdz 2009. gada 1. augustam stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šā panta prasības.
7.   Ja dalībvalstī nav valsts tiesību aktu par cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, tā var piešķirt nosaukuma aizsardzību saskaņā ar šīs apakšiedaļas noteikumiem valsts līmenī tikai uz laiku un no dienas, kad pieteikums ir iesniegts Komisijai. Šāda valsts nodrošināta pagaidu aizsardzība zaudēs spēku dienā, kad saskaņā ar šo apakšiedaļu tiks pieņemts lēmums par reģistrāciju vai lēmums par reģistrācijas atteikumu.”
Atbilstoši minētās regulas 118.i pantam:
“Pamatojoties uz Komisijas rīcībā esošo informāciju, Komisija [..] pieņem lēmumu, vai piešķirt aizsardzību cilmes vietas nosaukumam vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei, kas atbilst šajā apakšiedaļā noteiktajiem nosacījumiem vai kopumā ir saderīgi ar Kopienas tiesību aktiem, vai noraidīt pieteikumu, ja minētie nosacījumi nav ievēroti.”
Regulas Nr. 1234/2007 118.l panta “Saistība ar preču zīmēm” 1. punktā ir paredzēts:
“Ja cilmes vietas nosaukumi vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes ir aizsargātas saskaņā ar šo regulu, tās preču zīmes reģistrācija, kas atbilst vienai no 118.m panta 2. punktā minētajām situācijām un attiecas uz produktu, kas ietilpst vienā no XI b pielikumā uzskaitītajām kategorijām, tiek atteikta, ja pieteikums preču zīmes reģistrācijai iesniegts pēc tam, kad Komisijai iesniegts pieteikums par cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzību, un līdz ar to cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde ir aizsargāta.
Preču zīmes, kas reģistrētas, pārkāpjot šā punkta pirmo daļu, dzēš.”
Šīs regulas 118.m pantā “Aizsardzība” ir paredzēts:
“1.   Aizsargātus cilmes vietas nosaukumus un aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes var lietot visi uzņēmēji, kas laiž tirgū vīnu, kurš ražots saskaņā ar atbilstīgu produkta specifikāciju.
2.   Aizsargāti cilmes vietas nosaukumi un aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un vīni, kuriem izmanto šos aizsargātos nosaukumus saskaņā ar produkta specifikāciju, ir aizsargāti pret:
a)
jebkādu tiešu vai netiešu aizsargātā nosaukuma komerciālu izmantošanu:
i)
attiecībā uz salīdzināmiem produktiem, kas neatbilst aizsargāta nosaukuma produkta specifikācijai; vai
ii)
ja šādi tiek ļaunprātīgi izmantota cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes reputācija;
b)
ļaunprātīgu izmantošanu, atdarināšanu vai aplinku norādījumu, pat tad, ja norādīta produkta vai pakalpojuma patiesā izcelsme vai ja aizsargātais nosaukums ir tulkots vai tam pievienoti vārdi “veids”, “tips”, “metode”, “ražots kā”, “atdarinājums”, “buķete”, “līdzīgs” vai tamlīdzīgi[..] vārdi[..];
c)
jebkuru citu nepareizu vai maldinošu norādi par produkta izcelsmi, cilmes vietu, specifiku vai būtiskām kvalitātes īpašībām uz iekšējā vai ārējā iepakojuma, reklāmas materiāla vai attiecīgā vīna produkta dokumentiem vai tāda iepakojuma izmantošanu, kas varētu radīt nepareizu priekšstatu par produkta izcelsmi;
d)
jebkādu cita veida praksi, kas var maldināt patērētāju par attiecīgā produkta patieso izcelsmi.
3.   Aizsargāti cilmes vietas nosaukumi vai aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes nedrīkst Kopienā kļūt par sugasvārdiem 118.k panta 1. punkta nozīmē.
[..]”
Atbilstoši minētās regulas 118.n pantam “Reģistrs”:
“Komisija izveido un uztur aizsargāto cilmes vietu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu elektronisku un publiski pieejamu vīnu reģistru.”
Regulas Nr. 1234/2007 118.s pants “Pašreizējie aizsargātie vīnu nosaukumi” ir formulēts šādi:
“1.   Vīnu nosaukumi, kas ir aizsargāti saskaņā ar [Padomes 1999. gada 17. maija] Regulas (EK) Nr. 1493/1999 [par vīna tirgus kopīgo organizāciju (
OV 1999, L 179, 1. lpp.
)] 51. un 54. pantu un Komisijas Regulas (EK) Nr. 753/2002 (2002. gada 29. aprīlis), ar ko paredz konkrētus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību [
OV 2002, L 118, 1. lpp.
], 28. pantu, automātiski tiek aizsargāti saskaņā ar šo regulu. Komisija ieraksta tos reģistrā, kas paredzēts šīs regulas 118.n pantā.
2.   Attiecībā uz 1. punktā minētajiem pašreizējiem aizsargātajiem vīnu nosaukumiem dalībvalstis nosūta Komisijai:
a)
tehniskos dokumentus [..];
b)
valsts apstiprinājumu lēmumus.
3.   Vīnu nosaukumi, kuri minēti 1. punktā un par kuriem 2. punktā minētā informācija nebūs iesniegta līdz 2011. gada 31. decembrim, zaudēs aizsardzību saskaņā ar šo regulu. Komisija veic attiecīgo formālo pasākumu un svītro šos nosaukumus no 118.n pantā paredzētā reģistra.
4.   Regulas 118.r pantu nepiemēro šā panta 1. punktā minētajiem pašreizējiem aizsargātajiem vīnu nosaukumiem.
Saskaņā ar 195. panta 4. punktā izklāstīto procedūru Komisija līdz 2014. gada 31. decembrim pēc savas ierosmes var pieņemt lēmumu anulēt aizsardzību 1. punktā minētajiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ja tie neatbilst 118.b pantā noteiktajām prasībām [..]”
Atbilstoši 120.d pantā “Stingrāki vīndarības noteikumi, par kuriem nolēmušas dalībvalstis” ir noteikts:
“Dalībvalstis var savā teritorijā ierobežot vai neatļaut dažas vīndarības metodes un noteikt stingrākus ierobežojumus, nekā atļauts saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, lai nostiprinātu būtisku īpašību saglabāšanu vīniem ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kā arī dzirkstošajiem un deserta vīniem.
Dalībvalstis paziņo par šiem limitējumiem, aizliegumiem un ierobežojumiem Komisijai, kas tos dara zināmus pārējām dalībvalstīm.”
2009. gada 1. augustā saskaņā ar Regulas Nr. 1234/2007 118.n pantu ar datu bāzi
E‑Bacchus
tika aizstāta noteiktos apvidos ražotu kvalitatīvo vīnu (n.a.r.k.v.) saraksta publikācija
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
, kā tā bija paredzēta Regulas Nr. 1493/1999 54. panta 5. punktā. Šajā datu bāzē ir aizsargātās cilmes vietas un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes vīniem no dalībvalstīm atbilstoši Regulas Nr. 1234/2007, kā arī aizsargātās cilmes vietas un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes vīniem no trešajām valstīm, kas aizsargātas, pamatojoties uz divpusējiem nolīgumiem starp Eiropas Savienību un šīm trešajām valstīm.
Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētais lēmums
Pārsūdzētā sprieduma 1.–15. punktā tiesvedības priekšvēsture ir apkopota šādi:
“1
2006. gada 27. oktobrī [
Bruichladdich Distillery Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “
Bruichladdich
”)], [
EUIPO
] iesniedza [Eiropas Savienības] preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz Regulu [Nr. 207/2009].
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “PORT CHARLOTTE” (turpmāk tekstā – “apstrīdētā preču zīme”).
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 33. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “alkoholiskie dzērieni”.
Apstrīdētā preču zīme tika reģistrēta 2007. gada 18. oktobrī ar numuru 5421474 un 2007. gada 29. oktobrī publicēta
Bulletin des marques communautaires
[Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 60/2007.
2011. gada 7. aprīlī [
IVDP
] iesniedza [
EUIPO
] pieteikumu par apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktam, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, 53. panta 2. punkta d) apakšpunktam un 52. panta 1. punkta a) apakšpunktam, lasot to kopā ar 7. panta 1. punkta c) un g) apakšpunktu, ciktāl ar minēto preču zīmi tika aptvertas iepriekš 3. punktā minētās preces.
Atbildot uz pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, [
Bruichladdich
] ierobežoja to preču sarakstu, attiecībā uz kurām apstrīdētā preču zīme ir reģistrēta, ar precēm, kuras atbilst šādam aprakstam: “viskijs”.
Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojumam [
IVDP
] izvirzīja cilmes vietas nosaukumus “[P]orto” un “[P]ort”, kuri [..] esot aizsargāti visās dalībvalstīs ar vairākām Portugāles tiesību normām un ar Regulas [Nr. 1234/2007] 118.m panta 2. punktu [..].
Ar 2013. gada 30. aprīļa lēmumu Anulēšanas nodaļa noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu.
2013. gada 22. maijā [
IVDP
], pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu, iesniedza [
EUIPO
] apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu.
Ar [apstrīdēto lēmumu] [
EUIPO
] Apelācijas ceturtā padome noraidīja apelācijas sūdzību.
Pirmkārt, Apelācijas padome noraidīja pamatu, kurš attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, pārkāpumu, galvenokārt tādēļ, ka cilmes vietas nosaukumu aizsardzība saistībā ar vīniem esot reglamentēta vienīgi Regulā Nr. [1234/2007] un tātad tā ietilpstot Eiropas Savienības ekskluzīvajā kompetencē. [..]
Turklāt šīs ģeogrāfiskās izcelsmes norādes esot aizsargātas vienīgi attiecībā uz vīniem un tātad attiecībā uz precēm, kuras nav nedz identiskas, nedz salīdzināmas ar preci, kuru apzīmē kā “viskiju”, proti, stipro alkoholisko dzērienu ar atšķirīgu alkohola veidu un alkohola koncentrācijas līmeni, kurš nevar atbilst vīna produktu specifikācijai Regulas Nr. [1234/2007] 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas izpratnē. Tiktāl, ciktāl prasītāja ir atsaukusies uz cilmes vietas nosaukumu reputāciju šīs pašas regulas 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas izpratnē, Apelācijas padome ir uzskatījusi, ka apstrīdētajā preču zīmē “[neesot] nedz izmantotas”, nedz “norādītas” ģeogrāfiskās izcelsmes norādes “porto” vai “port”, tādēļ neesot bijis jāpārbauda, vai tām ir reputācija vai nav. [..] Portugāles patērētājs zinās, ka “ģeogrāfiskais nosaukums patiesībā ir “Oporto” vai “Porto” un ka “Port” ir vienīgi tā saīsinātā forma, kas tiek izmantota vīna pudeļu etiķetēs, lai apzīmētu ar šo ģeogrāfiskās izcelsmes norādi aizsargātu vīna veidu” ([strīdus] lēmuma 19.–26. punkts).
Šajā ziņā Apelācijas padome noraidīja [
IVDP
] argumentu, saskaņā ar kuru aizsardzība atbilstoši Regulas Nr. [1234/2007] 118.m panta 2. punktam būtu jāpaplašina attiecībā uz visiem apzīmējumiem, “kuri ietver” vārdu “port”. Neesot arī “aplinka norādījuma” par portvīnu šīs pašas regulas 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, jo viskijs ir atšķirīgs produkts un neviens apstrīdētās preču zīmes elements neietver iespējami nepatiesu vai maldinošu norādi. Tā kā nav jāizvērtē apstrīdētās preču zīmes reputācijas esamība vai neesamība, Apelācijas padomes ieskatā līdz ar to apelācijas sūdzība nevarot tikt apmierināta, pamatojoties uz ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu saistībā ar vīniem aizsargājošām Savienības tiesību normām ([strīdus] lēmuma 27.–29. punkts).
Otrkārt, Apelācijas padome noraidīja pamatu, kurš attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta d) apakšpunkta pārkāpumu un [bija] balstīts uz apgalvotajiem cilmes vietas nosaukumiem “[P]orto” un “[P]ort”, kas saskaņā ar Lisabonas vienošanos 1983. gada 18. martā reģistrēti Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijā (
WIPO
) ar numuru 682. [..]
Treškārt, Apelācijas padome noraidīja pamatus, kuri attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar tās pašas regulas 7. panta 1. punkta c) un g) apakšpunktu, pārkāpumu. [..]”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kurš Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 15. septembrī,
IVDP
cēla prasību par strīdus lēmuma atcelšanu.
Prasības pamatojumā
IVDP
izvirza sešus pamatus, no kuriem viens pamats ir par faktiskajiem apstākļiem un pieci pamati par tiesiskajiem apstākļiem.
Šīs apelācijas sūdzības ietvaros ir nozīmīgs trešais pamats, kurš ir vērsts uz to, ka Apelācijas padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka cilmes vietas nosaukumu attiecībā uz vīniem aizsardzība ir reglamentēta vienīgi Regulā Nr. 1234/2007, nevis arī valsts tiesībās, ceturtā pamata pirmā daļa, kas ir vērsta uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, pārkāpumu, jo Apelācijas padome neesot piemērojusi atbilstošās Portugāles tiesību normas, un ceturtā pamata otrā daļa, kas ir vērsta uz Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta pārkāpumu, jo Apelācijas padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka apstrīdētās preču zīmes reģistrācija vai izmantošana nenozīmējot nedz cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” izmantošanu, nedz aplinku norādījumu, kā rezultātā tā reputācija nebija jāpārbauda.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa apmierināja trešo pamatu un ceturtā pamata pirmo daļu, ciktāl ar to galvenokārt tika iebilsts, ka Apelācijas padome nav piemērojusi atbilstošās Portugāles tiesību normas saistībā ar cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” aizsardzību, un pārējos pamatus noraidīja.
Tādēļ Vispārējā tiesa atcēla strīdus lēmumu.
Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
Ar 2016. gada 22. janvāra procesuālo rakstu
EUIPO
iesniedza šo apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu. Ar atsevišķu 2016. gada 27. maija procesuālo rakstu
IVDP
par šo pašu spriedumu iesniedza pretapelācijas sūdzību.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 7. jūlija rīkojumu Portugāles Republikai tika atļauts iestāties lietā
IVDP
prasījumu atbalstam.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 12. augusta rīkojumu Eiropas Komisijai tika atļauts iestāties lietā
EUIPO
prasījumu mutvārdu procesā atbalstam.
Ar savu apelācijas sūdzību
EUIPO
lūdz Tiesu:
–
pilnībā apmierināt apelācijas sūdzību;
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, un
–
piespriest
IVDP
atlīdzināt
EUIPO
radušos tiesāšanās izdevumus.
IVDP
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
pilnībā noraidīt apelācijas sūdzību;
–
apstiprināt pārsūdzēto spriedumu, un
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt
IVDP
procesā
EUIPO
, Apelācijas padomē un tiesvedībās Vispārējā tiesā un Tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.
Bruichladdich
lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu un piespriest
IVDP
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.
Portugāles Republika lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest
EUIPO
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar savu pretapelācijas sūdzību
IVDP
lūdz Tiesu:
–
pilnībā apmierināt pretapelācijas sūdzību;
–
daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, un
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt
IVDP
kā pretapelācijas sūdzības iesniedzējam radušos tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt pretapelācijas sūdzību;
–
apstiprināt
EUIPO
apelācijas sūdzību;
–
piespriest
IVDP
atlīdzināt
EUIPO
pretapelācijas sūdzības ietvaros radušos tiesāšanās izdevumus.
Bruichladdich
lūdz Tiesu pilnībā noraidīt pretapelācijas sūdzību un piespriest
IVDP
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.
Par pamata apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību
Lietas dalībnieku argumenti
Par pamata apelācijas sūdzību
Savas apelācijas sūdzības pamatojumā
EUIPO
izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu un 53. panta 2. punkta d) apakšpunktu, pārkāpumu.
Ar šo pamatu
EUIPO
norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 41. punktā pamatoti ir uzskatījusi, “ka, runājot par Regulas [Nr. 1234/2007] piemērošanas jomu, [šīs regulas] 118.m panta 1. un 2. punktā vienveidīgi un izsmeļoši ir reglamentēta gan [ar Savienības tiesībām] aizsargātu cilmes vietas nosaukumu [..] komerciālās izmantošanas atļauja, gan tās ierobežojumi vai pat aizliegums”. Tas apgalvo, ka Vispārējā tiesa tomēr ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, šī sprieduma 44. punktā nospriežot, ka šādiem cilmes vietas nosaukumiem atbilstoši valsts tiesību aktiem tomēr var tikt piešķirta papildu aizsardzība, kura var tikt pamatota ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktu.
Šādi nospriežot, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi ne LESD, kurā ir paredzēts, ka dalībvalstu kompetences īstenošana ir pakļauta nosacījumam, ka Savienība nav īstenojusi savu kompetenci, ne Tiesas judikatūrā ietvertos principus. Regulas Nr. 510/2006 īpašības un mērķi, uz kuriem Tiesa ir balstījusies 2009. gada 8. septembra spriedumā lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
), lai uzskatītu, ka pēdējā minētajā regulā paredzētajai aizsardzības sistēmai ir izsmeļošs raksturs, esot analogi Regulu Nr. 1234/2007 un Nr. 479/2008 īpašībām un mērķiem. Turklāt šo regulu materiālās tiesību normas lielākoties esot identiskas.
EUIPO
turklāt norāda, ka Savienības likumdevējs saistībā ar cilmes vietas nosaukumiem, kas ietilpst Regulu Nr. 1234/2007 un Nr. 479/2008 piemērošanas jomā, šo nosaukumu vīna nozarē aizsardzības sistēmu esot ieviesis vienīgi Savienības tiesību līmenī. Vienīgais izņēmums attiecoties uz dalībvalstīs pastāvošajiem cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzības pārejas noteikumiem.
EUIPO
apgalvo, ka, tā kā pārsūdzētā sprieduma 38. punktā Vispārējā tiesa ir skaidri atzinusi, ka pēc analoģijas ir piemērojami 2009. gada 8. septembra spriedumā lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) ietvertie principi, no tā, pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir nospriedusi minētajā sprieduma 44. punktā, izrietot, ka Regulā Nr. 1234/2007 paredzētās aizsardzības sistēmas izsmeļošais raksturs izslēdz iespēju piešķirt papildu aizsardzību, kura papildinātu vai aizstātu minētajā regulā piešķirto aizsardzību.
IVDP
apgalvo, ka no pārsūdzētā sprieduma 38. un 41. punkta skaidri izrietot, ka ar Regulu Nr. 1234/2007 aizsargātajiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm piešķirtā aizsardzība tiek reglamentēta vienīgi šajā regulā. Turpretī no šī sprieduma nevarot tikt izsecināts, ka ar šo regulu ieviestā aizsardzības sistēma būtu izsmeļoša un nepieļautu jebkādas citas aizsardzības sistēmas piemērošanu vai ieviešanu.
Tādējādi ar Regulu Nr. 1234/2007 piešķirtā aizsardzība neesot pretrunā nedz ar Regulu Nr. 207/2009 piešķirtās aizsardzības piemērojamībai, nedz tās raksturam, it īpaši aizsardzībai, kas izriet no šīs regulas 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu un 53. panta 2. punkta d) apakšpunktu.
IVDP
ieskatā Vispārējā tiesa, savā vērtējumā nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā vai pretrunīgu pamatojumu, varēja uzskatīt, ka ar Regulu Nr. 1234/2007 piešķirtā aizsardzība vīnu cilmes vietas nosaukumiem bija izsmeļoša, bet tā varēja tikt papildināta ar atbilstoši valsts tiesībām piešķirto agrāko tiesību aizsardzību Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta izpratnē, jo šiem noteikumiem esot atšķirīgas un autonomas piemērošanas jomas.
IVDP
apstrīd arī apgalvoto paralēlismu starp Regulu Nr. 510/2006 un Regulu Nr. 1234/2007, kādu saskata
EUIPO
, un tātad arī to, ka vīnu cilmes vietas nosaukumiem būtu piemērojami Tiesas 2009. gada 8. septembra spriedumā lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) minētie principi, kas saistīti ar pārtikas produktu cilmes vietu nosaukumiem.
IVDP
atgādina, ka, lai gan no 2009. gada 8. septembra sprieduma lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) 114. punkta izriet, ka Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (
OV 1992, L 208, 1. lpp.
) un Regulas Nr. 510/2006 mērķis ir paredzēt vienveidīgu un izsmeļošu aizsardzības sistēmu, šis izsmeļošais raksturs tomēr nav pretrunā tam, ka tiktu piemērota ģeogrāfisko nosaukumu aizsardzības sistēma, kura ir ārpus šo regulu piemērošanas jomas.
IVDP
norāda, ka, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies ieviest izsmeļošu un ekskluzīvu aizsardzības sistēmu, tas skaidri izrietētu no šo sistēmu ieviesošo tiesību normu formulējuma. Šajā ziņā nozīmīgi esot vārdi, kas ir izmantoti Regulas Nr. 510/2006 preambulas 6. apsvērumā vai Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (
OV 1994, L 227, 1. lpp.
) 1. pantā un 92. panta 1. punktā.
IVDP
turklāt norāda, ka Regulas Nr. 479/2008 preambulas 28. apsvērumā esot norādīts, ka, lai saglabātu īpašās kvalitātes pazīmes vīniem ar cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, “dalībvalstīm būtu jāatļauj šai sakarā piemērot stingrākus noteikumus”.
Bruichladdich
apgalvo, ka atbilstoši Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 38. punktā atzītajam Tiesas pastāvīgā judikatūra saistībā ar Regulas Nr. 510/2006 par pārtikas produktu izcelsmes norādēm ekskluzīvo raksturu ir piemērojama
mutatis mutandis
Regulai Nr. 1234/2007, kura attiecas uz vīnu cilmes vietas nosaukumiem. Proti, šīs regulas ietverot līdzīgas tiesību normas, tostarp saistībā ar reģistrācijas procedūru vai aizsardzības apjomu.
Līdz ar to ikviena iespēja dalībvalstij piešķirt specifisku aizsardzību atbilstoši citiem noteikumiem būtu jāpamato ar skaidriem noteikumiem.
Bruichladdich
apgalvo, ka dalībvalstīm šobrīd esot vienīgi iespēja piešķirt cilmes vietas nosaukumam pagaidu valsts aizsardzību, gaidot Komisijas lēmumu par tā reģistrācijas Savienības līmenī pieteikumu.
Turklāt Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts nevarot tikt atzīts par “skaidru izņēmumu”, jo tajā ir ietverti vispārīgi noteikumi un norādīts vienīgi uz valsts tiesību normām, kuras ir “piemērojamas” minētajam agrākam apzīmējumam.
Turpretī Portugāles Republika apgalvo, ka esot jānoraida tāda interpretācija, saskaņā ar kuru vīna cilmes vietu nosaukumu aizsardzība ir izsmeļoša un ar kuru netiek pieļauta papildu aizsardzība dalībvalstu tiesību līmenī.
Visbeidzot, tiesas sēdes laikā Tiesā Komisija apgalvoja, ka cilmes vietu nosaukumu vīna nozarē aizsardzības sistēmai, kāda tā ir paredzēta Regulā Nr. 1234/2007, ir izsmeļošs raksturs, izslēdzot jebkādu to aizsardzību dalībvalstu tiesībās.
Par pretapelācijas sūdzību
Savas pretapelācijas sūdzības pamatošanai
IVDP
izvirza trīs pamatus.
Ar savas pretapelācijas sūdzības pirmo pamatu, kura mērķis ir apstrīdēt pārsūdzētā sprieduma 38. un 41. punktu,
IVDP
norāda, ka Vispārējā tiesa, nospriežot, ka Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 1. un 2. punktā vienveidīgi un izsmeļoši ir reglamentēta gan ar Savienības tiesībām aizsargātu cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu komerciālās izmantošanas atļauja, gan tās ierobežojumi vai pat aizliegums, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
IVDP
ieskatā tas tā nav, jo šajā ziņā pierādītajai analoģijai starp Regulu Nr. 510/2006 un Regulu Nr. 1234/2007 nav likumīga pamatojuma.
Šajā ziņā
IVDP
balstās uz saviem argumentiem, kas izklāstīti
EUIPO
iesniegtās pamata apelācijas sūdzības ietvaros, saskaņā ar kuriem vīnu cilmes vietu nosaukumu aizsardzība nav izsmeļoši reglamentēta Regulā Nr. 1234/2007, bet izriet arī no valsts tiesībām. Šo argumentu pamatojumam tas norāda, ka 2009. gada 8. septembra sprieduma lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) 114. punktā ietvertie principi, kas attiecas uz Regulā Nr. 510/2006 paredzētās aizsardzības sistēmas apjomu, nevar tikt paplašināti attiecināti uz Regulā Nr. 1234/2007 paredzēto aizsardzības sistēmas apjomu, ņemot vērā šo divu regulu būtiski atšķirīgos mērķus un īpašības.
Ar savu otro pretapelācijas sūdzības pamatu
IVDP
iebilst, ka Vispārējā tiesa pasūdzētā sprieduma 68.–73. punktā kļūdaini ir noraidījusi tā prasības ceturtā pamata otrās daļas otro iebildumu, kurš attiecās uz Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas pārkāpumu, jo apstrīdētajā preču zīmē nav nedz izmantots, nedz aplinkus norādīts aizsargātais cilmes vietas nosaukums “Porto” vai “Port”, kura īpašnieks ir
IVDP
, un līdz ar nebija jāpārbauda šī cilmes vietas nosaukuma reputācija.
IVDP
apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 71. punktā uzskatot, ka vārda “port” primārā nozīme daudzās Eiropas valodās, tostarp angļu un portugāļu valodā, ir osta, proti, vieta, kura atrodas jūras vai upes krastā, esot pieļāvusi kļūdu. Portugāļu valodā neesot vārda “port”, izmantotais vārds, lai apzīmētu ostu, ir “porto”. Šajā valodā vārds “port” esot vienīgi viena no daudzām aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Porto” formām.
IVDP
apstrīd arī Vispārējās tiesas minētajā 71. punktā veikto vērtējumu, saskaņā ar kuru “konkrētā sabiedrības daļa apzīmējumu “PORT CHARLOTTE” uztvers kā tādu, kas apzīmē ostu, kura ir nosaukta personas vārdā Šarlote, nenodibinot tiešu saikni ar cilmes vietas nosaukumu ‘[P]orto” vai “[P]ort” vai portvīnu”.
Vārda “Port” iekļaušana apstrīdētajā preču zīmē nozīmējot aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Port” atdarināšanu vai aplinku norādīšanu, kā rezultātā
IVDP
kā šī cilmes vietas nosaukuma īpašniekam būtu jāvar tikt aizsargātam pret to, ka šī preču zīme tiek izmantota atbilstoši Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļai.
Ar savu trešo pretapelācijas sūdzības pamatu
IVDP
iebilst, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 74.–77. punktā ir noraidījusi tā prasības ceturtā pamata otrās daļas trešo iebildumu, nospriežot, ka apstrīdētās preču zīmes izmantošana nenozīmējot cilmes vietas nosaukuma “Porto” vai “Port”“ļaunprātīgu izmantošanu, atdarināšanu vai aplinku norādījumu” Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Šī trešā pamata pamatojumam
IVDP
atsaucas uz argumentiem, kas izklāstīti pretapelācijas sūdzības otrā pamata ietvaros, jo tas uzskata, ka Vispārējā tiesa minētā sprieduma 75. punktā būtībā ir balstījusies uz tiem pašiem apsvērumiem kā tie, kas ietverti minētā sprieduma 71. punktā, uz kuru attiecās otrais pamats.
Pamatojoties uz šiem pašiem argumentiem,
IVDP
apstrīd arī Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 76. punktā veikto vērtējumu, saskaņā ar kuru “iepriekš [šī sprieduma] 71. punktā izklāstīto iemeslu dēļ, lai arī vārds “port” ir [apstrīdētās] preču zīmes sastāvdaļa, vidusmēra patērētājs, pat pieņemot, ka viņš ir no Portugāles vai prot portugāļu valodu, ja tas saskarsies ar viskiju, kas apzīmēts ar minēto preču zīmi, neasociēs to ar portvīnu, kam ir attiecīgais cilmes vietas nosaukums”.
Turklāt neesot pareizs arī Vispārējās tiesas vērtējums, kas ietverts pārsūdzētā sprieduma 76. punktā, saskaņā ar kuru šis patērētājs neasociēs viskiju, uz kura ir izvietota apstrīdētā preču zīme, ar portvīnu, kurš ir aptverts ar minēto cilmes vietas nosaukumu, jo pastāv nebūt ne maznozīmīgas atšķirības starp attiecīgajām šo divu veidu dzērienu īpašībām, tostarp saistībā ar sastāvdaļām, alkohola koncentrācijas līmeni un garšu.
Katrā ziņā, kā
IVDP
jau esot apgalvojis Vispārējā tiesā, lai gan viskijs un portvīns ir skaidri atšķirīgi dzērieni, runa tomēr ir par salīdzināmiem produktiem.
Runājot par pirmo pretapelācijas sūdzības pamatu,
EUIPO
atsaucas uz argumentiem, kuri jau tika izklāstīti tā apelācijas sūdzības pamatojumā.
EUIPO
apgalvo, ka pretapelācijas sūdzības otrais un trešais pamats, tā kā tie attiecas vienīgi uz argumentiem saistībā ar izskatāmās lietas faktu vērtējumu un tajos nav izvirzīts neviens tiesību jautājums, būtu jānoraida kā nepieņemami.
Ar šiem pamatiem
IVDP
mērķis neesot pierādīt, ka Vispārējā tiesa ir veikusi kļūdainu juridiski nozīmīgu kritēriju Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta piemērošanai vērtējumu, bet apstrīdēt Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, it īpaši to, kas attiecas uz jautājumiem par to, vai apstrīdētā preču zīme nozīmē aplinku norādījumu uz cilmes vietas nosaukumu “Port” un vai viskijs un portvīns ir salīdzināmi produkti.
EUIPO
norāda, ka savas pretapelācijas sūdzības otrā un trešā pamata ietvaros
IVDP
neiebilst, ka Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi jebkādus faktus.
Turklāt tas norāda, ka Vispārējā tiesa ir piemērojusi atbilstošus juridiskos kritērijus, jo saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jēdziens “aplinks norādījums” attiecas uz situāciju, kurā vārds, kas ir izmantots produkta apzīmēšanai, ietver aizsargāta nosaukuma daļu tā, ka tad, kad patērētājs saskaras ar produkta nosaukumu, viņš iedomājas par produktu, kas ir aizsargāts ar šo nosaukumu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2016. gada 21. janvāris, Viiniverla,
C‑75/15
,
EU:C:2016:35
,
21.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Bruichladdich
apgalvo, ka pirmais pretapelācijas sūdzības pamats ir noraidāms, jo no Tiesas judikatūras saistībā ar Regulu Nr. 510/2006 izrietot, ka ar šo regulu ieviestā produktu cilmes vietu nosaukumu aizsardzības sistēma ir izsmeļoša. Līdz ar to, ja kāds produkts ietilpst Savienības tiesību aktu saistībā ar ģeogrāfiskajām norādēm piemērošanas jomā, jebkādai paralēlai vai līdzīgai valsts aizsardzībai būtu jāizbeidzas.
Turpretī šī sabiedrība uzskata, ka Savienības tiesībās paredzētais aizsardzības sistēmas izsmeļošais raksturs neizslēdz jebkādu valsts ģeogrāfisko norāžu aizsardzību. Proti, šāda valsts aizsardzība joprojām esot iespējama saistībā ar ģeogrāfiskajām norādēm, kuras neietilpst attiecīgajā Savienības tiesību aktu piemērošanas jomā. Tomēr cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” gadījumā tas tā neesot, jo tie ir aizsargāti atbilstoši Regulai Nr. 1234/2007.
Bruichladdich
apgalvo, ka arī otrais un trešais pretapelācijas sūdzības pamats neesot pamatoti.
Tā uzskata, ka Vispārējā tiesa pamatoti ir uzskatījusi, ka ar apstrīdēto preču zīmi netiekot pārkāpts Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 1. un 2. punkts. Pamatots esot arī Vispārējās tiesas vērtējums saistībā ar to, ka no Savienības konkrētās sabiedrības daļas viedokļa nepastāv sajaukšanas iespēja starp produktiem, kas ir aptverti ar apstrīdēto preču zīmi, un vīniem, kuri ir aizsargāti ar cilmes vietas nosaukumu “Porto”.
Šajā ziņā
Bruichladdich
tostarp norāda, ka aizsargātais cilmes vietas nosaukums “Porto” vai “Port” tiek uztverts kā tāds, kurā ir atsauce uz Portugāles teritorijas daļu, proti, reģionu, kurā tiek ražoti ar šādu nosaukumu tirgotie vīni. Turpretī apstrīdētajā preču zīmē atsauces esot nevis uz šo reģionu, bet gan uz vietu tuvu jūrai, jo vārds “port” ir angļu valodas vārds, kurš norāda uz aprīkotu vietu piekrastē, kurā ir paredzēts uzņemt kuģus. Kombinētajā apzīmējumā “PORT CHARLOTTE” otrais apzīmējums “CHARLOTTE”, kurš esot dominējošais elements sava izmēra un savas atšķirtspējas dēļ, nekavējoties tiekot interpretēts kā sieviešu personvārds. Tādēļ pirmais apzīmējums, kurš bieži tiek izmantots saistībā ar vairākiem produktiem, tostarp alkoholiskajiem dzērieniem, esot domāts vienīgi tam, lai raksturotu vietas veidu.
Katrā ziņā attiecīgie produkti, proti, portvīns un viskijs, esot pietiekami atšķirīgi, tostarp no to sastāvdaļu, garšas un alkohola koncentrācijas viedokļa.
Tiesas vērtējums
Par pretapelācijas sūdzības pirmo pamatu
Visupirms ir jāizskata
IVDP
iesniegtās pretapelācijas sūdzības pirmais pamats.
Šis pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 38. un 41. punktu, kuros Vispārējā tiesa ir lēmusi šādi:
“38
[..] atbilstoši kopējās lauksaimniecības politikas normatīvās vides jēgai un sistēmai (Regulas Nr. 491/2009 preambulas 1. apsvērums; šajā ziņā un pēc analoģijas skat. arī Regulu Nr. 510/2006, spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
, [..]
EU:C:2009:521
, 107. un nākamie punkti) saistībā ar Regulas Nr. 1234/2007] piemērošanas jomu šīs aizsardzības precīzi nosacījumi un piemērošanas joma ir paredzēti vienīgi šīs pašas regulas 118.m panta 1. un 2. punktā.
[..]
No tā ir jāsecina, ka, runājot par Regulas Nr. [1234/2007] piemērošanas jomu, 118.m panta 1. un 2. punktā vienveidīgi un izsmeļoši ir reglamentēta gan aizsargātu cilmes vietas nosaukumu un ar Savienības tiesībām aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu komerciālās izmantošanas atļauja, gan tās ierobežojumi vai pat aizliegums, kā rezultātā šajā konkrētajā kontekstā Apelācijas padomei nebija jāpiemēro aizsardzības nosacījumi, kuri ir īpaši paredzēti atbilstošajās Portugāles tiesībās, uz kuru pamata cilmes vietas nosaukumi “[P]orto” vai “[P]ort” ir tikuši iekļauti
E‑Bacchus
datubāzē.”
Pretēji tam, ko norāda
IVDP
, Vispārējā tiesa, saistībā ar Regulā Nr. 510/2006 paredzētās aizsardzības sistēmas vienveidīgo un izsmeļošo raksturu Regulas Nr. 1234/2007 paredzētajai sistēmai piemērojot principus, kas ir ieviesti ar Tiesas 2009. gada 8. septembra spriedumu lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
), nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Proti, lai arī ar Regulu Nr. 1234/2007 ieviestā aizsardzības sistēma, protams, nav identiska Regulā Nr. 510/2006 paredzētajai sistēmai, Vispārējā tiesa pamatoti varēja uzskatīt, ka šīm divām sistēmām būtībā ir tāds pats raksturs, jo to mērķi un īpašības, kā to savu secinājumu 63. punktā norādījis arī ģenerāladvokāts, ir līdzīgas.
Lai izvērtētu Regulas Nr. 1234/2007 aizsardzības sistēmas mērķi, ir jāatsaucas uz Regulas Nr. 479/2008 preambulas apsvērumiem, jo ar Regulu Nr. 491/2009, ar kuru tika grozīta agrāka Regulas Nr. 1234/2007 versija, būtībā pēdējā minētajā regulā tika vienīgi iekļautas tiesību normas saistībā ar cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskajām norādēm vīna nozarē, kuras bija ieviestas ar Regulu Nr. 479/2008.
Šajā ziņā no Regulas Nr. 479/2008 norāžu daļas izriet, ka tā, tāpat kā Regula Nr. 510/2006, ir pieņemta, pamatojoties uz EK līguma tiesību normām kopējās lauksaimniecības politikas jomā.
Runājot par šo instrumentu mērķiem, šīs regulas preambulas 27. apsvērumā ir noteikts, ka attiecīgās aizsardzības sistēmas mērķis ir ļaut patērētājiem ar aizsargātu cilmes vietu nosaukumu un aizsargātu ģeogrāfisko norāžu palīdzību identificēt tā dēvētos “kvalitatīvos” vīnus. Šim nolūkam šajā pašā apsvērumā ir izklāstīts, ka šādu ģeogrāfisko norāžu pieteikumi būtu jāizvērtē saskaņā ar Savienības horizontālo politiku pārtikas produktu, kas nav Regulā Nr. 510/2006 definētie vīni un stiprie alkoholiskie dzērieni, kvalitātes jomā.
Turklāt ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 1234/2007 mērķi ir analoģiski mērķiem, kas ir minēti Regulā Nr. 510/2006, kurus Tiesa ir izklāstījusi 2009. gada 8. septembra sprieduma lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) 110.–113. punktā. Minētajā spriedumā Tiesa uzskatīja, ka atbilstoši Regulai Nr. 510/2006 reģistrēts ģeogrāfiskais nosaukums sniedzot patērētājiem kvalitātes garantiju saistībā ar produktiem, kas ar to ir aptverti.
Šajā ziņā tā atgādināja, ka cilmes vietu nosaukumi ietilpst rūpnieciskā un komerciālā īpašuma tiesību jomā. Piemērojamie noteikumi aizsargā to izmantotājus pret šo nosaukumu nelikumīgu izmantojumu, ko veic trešās personas, kas mēģina gūt labumu no reputācijas, ko ieguvuši šie nosaukumi. To mērķis ir garantēt, ka produkts, kam ir šis nosaukums, ir no noteikta ģeogrāfiska reģiona un tam piemīt noteiktas īpašības. Tiem var būt ļoti augsta reputācija patērētāju vidū, un ražotājiem, kuri atbilst nosacījumiem to izmantošanai, tie ir svarīgs līdzeklis klientu piesaistei. Cilmes vietu nosaukumu reputācija ir atkarīga no tā, kā tos uztver klienti. Šāda uztvere kā tāda galvenokārt ir atkarīga no noteiktām īpašībām, bet vispārējā nozīmē – no preces kvalitātes. Pamatā preces reputāciju nosaka kvalitāte. Patērētāju uztverē sasaiste starp ražotāja reputāciju un produkta kvalitāti ir atkarīga arī no viņu pārliecības, ka produkti, kas tiek pārdoti ar cilmes vietas nosaukumu, ir autentiski (spriedums, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
110.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka Regula Nr. 1234/2007 ir kopējās lauksaimniecības politikas instruments, kas būtībā ir paredzēts, lai nodrošinātu patērētājiem, ka lauksaimniecības produkti ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kas reģistrēta saskaņā ar šo regulu, to izcelsmes no noteiktas ģeogrāfiskas vietas dēļ ir apveltīti ar noteiktām īpašām iezīmēm un līdz ar to sniedz kvalitātes garantiju, ar mērķi ļaut lauksaimniekiem, kas ir uzņēmušies patiesas pūles, lai uzlabotu kvalitāti, savukārt saņemt labākus ienākumus un kavēt trešās personas ļaunprātīgi gūt labumu no reputācijas, kas izriet no šo produktu kvalitātes (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
111.
punkts).
Ja dalībvalstis varētu saviem ražotājiem atļaut šo dalībvalstu teritorijā izmantot kādu no norādēm vai simboliem, kas Regulā Nr. 1234/2007 rezervēti nosaukumiem, kuri reģistrēti saskaņā ar šo regulu, balstoties uz valsts tiesībām, kurās varētu nebūt izvirzītas tik stingras prasības kā prasības, kas paredzētas šajā regulā attiecībā uz attiecīgajiem produktiem, rastos risks, ka netiek nodrošināta minētā kvalitātes garantija, kas ir ar Regulu Nr. 1234/2007 piešķirto tiesību pamatfunkcija. Piešķirot šādu iespēju saviem valsts ražotājiem iekšējā tirgū, varētu tikt apdraudēta vienlīdzīga konkurence starp ražotājiem, kas ražo produktus, kuri apzīmēti ar šīm norādēm vai simboliem, un it īpaši varētu rasties kaitējums tiesībām, kas būtu jārezervē ražotājiem, kuri uzņēmušies patiesas pūles, lai uzlabotu kvalitāti, lai varētu izmantot saskaņā ar šo regulu reģistrēto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
112.
punkts).
Šis risks, ka tiks nodarīts kaitējums Regulas Nr. 1234/2007 galvenajam mērķim – nodrošināt attiecīgo lauksaimniecības produktu kvalitāti – ir vēl jo svarīgāks, jo, pretēji preču zīmēm, līdz šim nav veikti nekādi Savienības likumdevēja pasākumi, lai saskaņotu valstu sistēmas ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzībai (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
113.
punkts).
Turpinājumā ir jākonstatē, ka Regulā Nr. 1234/2007 paredzētā aizsardzības sistēma ir analoģiska sistēmai, kas ir ieviesta ar Regulu Nr. 510/2006 un kuru Tiesa ir izklāstījusi 2009. gada 8. septembra sprieduma lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) 115. punktā.
Pirmkārt, pretēji citām Savienības tiesību rūpnieciskā un komerciālā īpašuma tiesību aizsardzības jomā sistēmām, piemēram, sistēmai, kas ir saistīta ar Eiropas Savienības preču zīmi, kura ir paredzēta atbilstoši Regulai Nr. 207/2009, vai sistēmām, kas saistītas ar augu šķirnēm, kuras paredzētas Regulā Nr. 2100/94, cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrācijas procedūra atbilstoši Regulai Nr. 1234/2007 ir balstīta uz pilnvaru sadalījumu starp attiecīgo dalībvalsti un Komisiju, jo lēmumu reģistrēt nosaukumu Komisija var pieņemt vienīgi tad, ja attiecīgā dalībvalsts tai ir iesniegusi šādu pieteikumu, un šāds pieteikums var tikt iesniegts vienīgi tad, ja dalībvalsts ir pārbaudījusi, ka tas ir pamatots (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
116.
punkts).
Tādējādi valsts reģistrācijas procedūras ir integrētas lēmumu Savienības līmenī pieņemšanas procedūrā un veido tās neatņemamu sastāvdaļu. Tās nevar pastāvēt ārpus Savienības aizsardzības sistēmas (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
117.
punkts).
Attiecībā uz reģistrācijas procedūru tāpat raksturojoši ir tas, ka Regulas Nr. 1234/2007 118.f panta 7. punktā, normā, kas būtībā ir identiska Regulas Nr. 479/2008 38. panta 7. punktam, ir paredzēts, ka dalībvalstis nosaukumam var piešķirt vienīgi pagaidu valsts aizsardzību līdz brīdim, kad tiks pieņemts Komisijas lēmums attiecībā uz reģistrācijas pieteikumu (pēc analoģijas skat. attiecībā uz Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punktu spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
118.
punkts).
No šīs tiesību normas izriet, ka ar Regulu Nr. 1234/2007 izveidotajā sistēmā, ciktāl dalībvalstīm ir kompetence pieņemt lēmumus, pat pagaidu lēmumus, ar kuriem tiek izdarīta atkāpe no minētās regulas normām, šī kompetence izriet no tieši izteiktiem noteikumiem (pēc analoģijas skat. attiecībā uz Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punktu spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
119.
punkts).
Turklāt ikviena šāda veida tiesību norma būtu bezjēdzīga, ja dalībvalstis varētu saglabāt savas pašas cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzības sistēmas Regulas Nr. 1234/2007 un Regulas Nr. 479/2008 izpratnē un ļaut tām pastāvēt līdzās sistēmai, kas izriet no šīm regulām (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
120.
punkts).
Otrkārt, apstākli, ka tādas aizsardzības sistēmas kā Regulā Nr. 1234/2007 un Regulā Nr. 479/2008 paredzētās pēc sava rakstura ir izsmeļošas, tāpat apstiprina pārejas perioda normas, kas paredzētas attiecībā uz pastāvošajiem ģeogrāfiskajiem nosaukumiem, piemēram, cilmes vietas nosaukumiem “Porto” vai “Port” (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
121.
punkts).
Tādējādi Regulas Nr. 1234/2007 118.s pantā, tiesību normā, kas būtībā ir identiska Regulas Nr. 479/2008 51. pantam, ir paredzēta pārejas sistēma, kuras mērķis ir tiesiskās noteiktības apsvērumu dēļ saglabāt jau pirms 2009. gada 1. augusta iekšējās tiesībās paredzēto vīnu nosaukumu aizsardzību. Šī pārejas aizsardzības sistēma, kā tas izriet no Regulas Nr. 1234/2007 118.s panta 1. punkta formulējuma, Savienības līmenī ir organizēta saskaņā ar Regulu Nr. 1493/1999 un automātiski tiek piešķirta vīnu nosaukumiem, kuri jau ir aizsargāti, piemērojot tostarp šo pēdējo minēto regulu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 13. februāris, Ungārija/Komisija,
C‑31/13 P
,
EU:C:2014:70
,
58.
punkts).
Turklāt Regulas Nr. 1234/2007 118.s panta 4. punktā ir paredzēts, ka līdz 2014. gada 31. decembrim Komisijai pēc savas iniciatīvas ir ļauts atsaukt šo automātisko aizsardzību vīna nosaukumiem, ja tie neatbilst minētās regulas 118.b pantā minētajiem nosacījumiem.
Ja Regulā Nr. 1234/2007 paredzētā šādu nosaukumu aizsardzības sistēmai nebūtu izsmeļoša rakstura, šādai pastāvošu cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu pagaidu aizsardzības sistēmai nebūtu jēgas, un tā rezultātā dalībvalstis katrā ziņā saglabātu iesēju atstāt spēkā nosaukumus bez ierobežojuma laikā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
128.
punkts).
Turklāt, lai gan, protams, Regulas Nr. 479/2008 preambulas 28. apsvērumā ir noteikts, ka, “lai saglabātu īpašās kvalitātes pazīmes vīniem ar cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, dalībvalstīm būtu jāatļauj šai sakarā piemērot stingrākus noteikumus”, tomēr, kā savu secinājumu 74. punktā norādījis arī ģenerāladvokāts, šis apsvērums attiecas tikai uz šīs regulas 28. pantu “Stingrāki vīndarības noteikumi, par kuriem nolēmušas dalībvalstis”, kurš ir saistīts vienīgi ar vīndarības metodēm.
Līdz ar to Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 38. un 41. punktā pamatoti ir nospriedusi, ka, runājot par atbilstoši Regulai Nr. 1234/2007 aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem “Porto” vai “Port”, šī regula ietver vienveidīgu un izsmeļošu aizsardzības sistēmu, kā rezultātā Apelācijas padomei nebija jāpiemēro atbilstošās Portugāles tiesību normas, uz kuru pamata minētie cilmes vietas nosaukumi tika reģistrēti
E‑Bacchus
datubāzē.
Līdz ar to pirmais pretapelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.
Par pamata apelācijas sūdzības vienīgo pamatu
Ar savu vienīgo pamata apelācijas sūdzības ietvaros izvirzīto pamatu, kurš attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 8. panta 4. punktu un 53. panta 2. punkta d) apakšpunktu, pārkāpumu,
EUIPO
apstrīd pārsūdzētā sprieduma 44. punktu, kurā Vispārējā tiesa ir nospriedusi šādi:
“Runājot par apgalvoto saskaņā ar Regulas Nr. [1234/2007] 118.m panta 1. un 2. punktu piešķirtās aizsardzības izsmeļošo raksturu, ko ir atzinusi Apelācijas padome un izvirzījis [
EUIPO
], ir jānorāda, ka nedz no Regulas Nr. [1234/2007], nedz no Regulas Nr. 207/2009 tiesību normām neizriet, ka aizsardzība atbilstoši pirmajai minētajai regulai būtu jāsaprot tādējādi, ka tā ir izsmeļoša tādā ziņā, ka tā ārpus tās pašas piemērošanas jomas nevarētu tikt papildināta ar citu aizsardzības sistēmu. Gluži pretēji, no skaidrā Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar tās 8. panta 4. punktu, kā arī no šīs pašas regulas 53. panta 2. punkta d) apakšpunkta formulējuma izriet, ka spēkā neesamības pamati alternatīvi vai kumulatīvi var tikt balstīti uz agrākām tiesībām “saskaņā ar [Savienības] tiesību aktiem vai valsts tiesību aktiem, kas reglamentē aizsardzību”. No tā izriet, ka atbilstoši Regulai Nr. [1234/2007] (aizsargātiem) cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ar nosacījumu, ka tie iepriekš minēto Regulas Nr. 207/2009 normu izpratnē nozīmē “agrākas tiesības”, piešķirtā aizsardzība var tikt papildināta ar atbilstošajām valsts tiesībām, ar kurām tiek piešķirta papildu aizsardzība.”
No pirmā pretapelācijas sūdzības pamata noraidījuma izriet, ka Vispārējā tiesa, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā un balstoties uz Tiesas 2009. gada 8. septembra sprieduma lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
),
107.
punktā veikto Regulā Nr. 510/2006 saistībā ar aizsardzības sistēmu paredzēto tiesību normu interpretāciju, pārsūdzētā sprieduma 38. un 41. punktā būtībā nosprieda, ka cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” aizsardzības sistēmai, kas paredzēta Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 1. un 2. punktā, attiecībā uz šīs regulas piemērošanas jomā ietilpstošajiem cilmes vietas nosaukumiem ir vienveidīgs un izsmeļošs raksturs.
Ir jāatgādina, ka 2009. gada 8. septembra spriedumā lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) Tiesa uzskatīja, ka Regulā Nr. 510/2006 paredzētā cilmes vietu nosaukumu aizsardzības sistēma ir interpretējama tādējādi, ka tai ir gan vienveidīgs, gan izsmeļošs raksturs.
Līdz ar to no šīs aizsardzības sistēmas minētā izsmeļošā rakstura Tiesa izsecināja, ka Regula Nr. 510/2006 ir interpretējama arī tādējādi, ka šī regula nepieļauj divām dalībvalstīm saistošas no līgumiem izrietošas aizsardzības sistēmas piemērošanu, ar kuru nosaukumam, kurš atbilstoši vienas dalībvalsts tiesībām ir atzīts par cilmes vietas nosaukumu, tiek piešķirta aizsardzība citā dalībvalstī, kur šī aizsardzība faktiski tiek pieprasīta, kamēr par šo izcelsmes vietas nosaukumu nav iesniegts reģistrācijas pieteikums atbilstoši minētajai regulai.
Turklāt no 2009. gada 8. septembra sprieduma lietā Budějovický Budvar (
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
) neizriet, ka secinājums, kādu Tiesa ir izdarījusi saistībā ar Regulā Nr. 510/2006 paredzētās aizsardzības sistēmas izsmeļošo raksturu, neaptvertu gadījumu, kurā attiecīgā valsts tiesību sistēmā ģeogrāfiskās izcelsmes norādei vai cilmes vietas nosaukumam būtu piešķirta “papildu” aizsardzība, proti, pastiprināta aizsardzība vai augstāka līmeņa aizsardzība par to, kāda tā izrietētu tikai no šīs regulas.
Šī sprieduma 83. un 89.–93. punktā izklāstīto iemeslu dēļ Regulā Nr. 1234/2007 paredzētajai aizsardzības sistēmai ir izsmeļošs raksturs, kā rezultātā ar šo regulu netiek pieļauta valsts aizsardzības sistēmas piemērošana ar šo regulu aizsargātām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm.
Tomēr pārsūdzētā sprieduma 44. punktā Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība atbilstoši Regulai Nr. 1234/2007 nedrīkstētu tikt uzskatīta par izsmeļošu tādējādi, ka “ārpus tās pašas piemērošanas jomas” tā nevarētu tikt papildināta ar citu aizsardzības sistēmu.
Izskatāmajā lietā ir jākonstatē, ka strīds attiecas uz spēkā neesamības atzīšanas procesu, kurš ir uzsākts pret preču zīmes “PORT CHARLOTTE” īpašnieku, jo tas nav ievērojis tostarp cilmes vietas nosaukumam “Porto” vai “Port” ar Portugāles tiesībām piešķirto aizsardzību.
Šis cilmes vietas nosaukums skaidri izriet no pašas Regulas Nr. 1234/2007 piemērošanas jomas, jo runa ir par ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, ar kuru tiek aizsargāts tāda vīna veids, kas ir ticis reģistrēts un ir aizsargāts atbilstoši šai regulai.
Lai gan Regulā Nr. 1234/2007 principā ir pieļauta vienkārša un netieša tādas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzība atbilstoši valsts tiesībām, proti, nosaukuma, attiecībā uz kuru nepastāv tieša saikne starp noteiktu kvalitāti, reputāciju vai citu produkta iezīmi, no vienas puses, un tā īpašo ģeogrāfisko izcelsmi, no otras puses, un kas tādējādi neiziet no Regulas Nr. 1234/2007 piemērošanas jomas (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
,
73.
punkts un tajā minētā judikatūra), tomēr tas tā nav, ja, kā izskatāmajā lietā, strīds attiecas uz vīna cilmes vietas nosaukumu, kurš ietilpst minētās regulas piemērošanas jomā.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 44. punktā nospriežot, ka atbilstoši Regulai Nr. 1234/2007 aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ar nosacījumu, ka tie Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar tās 8. panta 4. punktu, kā arī minētās regulas 53. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē nozīmē “agrākas tiesības”, piešķirtā aizsardzība “var tikt papildināta ar atbilstošajām valsts tiesībām, ar kurām tiek piešķirta papildu aizsardzība”, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, pamata apelācijas sūdzības vienīgais pamats ir apmierināms.
Par pretapelācijas sūdzības otro pamatu
Ar savas pretapelācijas sūdzības otro pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas, kurā ir paredzēts, ka attiecīgie cilmes vietas nosaukumi ir aizsargāti pret jebkādu tiešu vai netiešu komerciālu izmantošanu pat attiecībā uz salīdzināmiem produktiem, ja šādi tiek ļaunprātīgi izmantota to reputācija, pārkāpumu,
IVDP
iebilst, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 72. punktā ir nospriedusi, ka Apelācijas padome pamatoti ir uzskatījusi, ka apstrīdētajā preču zīmē, proti, apzīmējumā “PORT CHARLOTTE”, nav “nedz [..] izmantots, nedz aplinkus norādīts” cilmes vietas nosaukums “Porto” vai “Port”.
Šis pamats ir saistīts ar pārsūdzētā sprieduma 70. un 71. punktā izklāstītajiem motīviem, kuri ir formulēti šādi:
“70
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jānorāda, ka aizsargātais cilmes vietas nosaukums, kura īpašniece ir prasītāja un kurš ir iekļauts
E‑Bacchus
datubāzē, ietver nosaukumus “[O]porto”, “[P]ortvin”, “[P]ortwein”, “[P]ortwijn”, “[V]in de porto”, “[P]ort [W]ine”, “[P]ort”, “[V]inho do [P]orto” un “[P]orto”. Tādējādi runa ir par nosaukumiem dažādās valodās, kurus veido vai nu divi elementi, proti, “port” vai “porto” un “vin”, vai arī viens elements, proti, “oporto” vai “porto”. Otrkārt, kā norāda [
EUIPO
], ir jāņem vērā, ka arī apstrīdētā preču zīme ietver vārdu salikumu, kuru veido divi elementi, proti, “port” un “charlotte”, kas, tāpat kā vārdu salikums “port wine”, ir uztverams kā tāds, kuru veido loģiska un konceptuāla vienība [..].
Atšķirībā no vārdu salikuma, kas ir saistīts ar attiecīgo cilmes vietas nosaukumu, vārdu salikumā, kas ir saistīts ar apstrīdēto preču zīmi, nav skaidras atsauces uz vīnu, bet gan uz sieviešu vārdu Šarlote, kurš ir tieši saistīts ar elementu “port”, kura primārā nozīme daudzās Eiropas valodās, tostarp angļu un portugāļu valodā, ir osta, t.i., vieta, kura atrodas jūras vai upes krastā. Tātad, kā [strīdus] lēmuma 24. punktā pamatoti ir uzskatījusi Apelācijas padome, lasot to kopā kā loģisku un konceptuālu vienību, konkrētā sabiedrības daļa apzīmējumu “PORT CHARLOTTE” uztvers kā tādu, kas apzīmē ostu, kura ir nosaukta personas vārdā Šarlote, nenodibinot tiešu saikni ar cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” vai portvīnu. Kā norāda [
Bruichladdich
], tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka vārds “charlotte” ir apstrīdētās preču zīmes nozīmīgākais un atšķirtspējīgākais elements, kurš uzreiz pievērš konkrētās sabiedrības daļas uzmanību. Konkrētā sabiedrības daļa elementu “port” neatpazīs kā atsevišķu vai no vārda “charlotte” nodalāmu elementu, bet kā apzīmētāju, kas ir tieši saistīts ar minēto vārdu, informējot, ka apstrīdētā preču zīme ir saistīta ar vietu, kas atrodas jūras piekrastē vai pie upes. Šis vērtējums ir spēkā attiecībā uz visiem Savienības vidusmēra patērētājiem, kuriem ir vismaz pamatzināšanas angļu valodā vai kādā no romāņu valodām.”
Kā norāda
IVDP
, portugāļu valodā nav vārda “port”. Turklāt vārds, kurš tiek izmantots, lai apzīmētu ostu, proti, vietu, kura atrodas jūras vai upes krastā, ir “porto”. No tā izriet, ka šajā konkrētajā jautājumā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu faktu kļūdu.
Tomēr kopumā Vispārējās tiesas vērtējums, saskaņā ar kuru konkrētās sabiedrības daļa, proti, Savienības vidusmēra patērētājs, kuram ir vismaz pamatzināšanas angļu valodā vai kādā no romāņu valodām, sapratīs apzīmējumu “PORT CHARLOTTE” kā tādu, kurš apzīmē ostu, kuras nosaukums ir personvārds Šarlote, nenodibinot tiešu saikni ar cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” vai arī portvīnu, ir faktu vērtējums un pats par sevi, kā arī, ja
IVDP
nepierāda acīmredzamu pierādījumu sagrozīšanu, kas varētu ietekmēt šo vērtējumu, nevar tikt pārbaudīts apelācijas sūdzības stadijā.
Šajā vērtējumā nav arī kļūdaini interpretēti Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta a) apakšpunktā ietvertie vārdi “jebkāda tieša vai netieša komerciālā izmantošana”.
Atbilstoši Regulai Nr. 1234/2007 tāda aizsargāta nosaukuma kā cilmes vietas nosaukums “port” ietveršana preču zīmē nevar tikt uzskatīta par tādu, ar ko ļaunprātīgi tiek izmantota šī cilmes vietas nosaukuma reputācija minētās regulas 1183.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas izpratnē, jo šī ietveršana neizraisa to, ka konkrētā sabiedrības daļa asociē šo preču zīmi vai preces, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta, ar attiecīgo cilmes vietas nosaukumu vai vīna produktu, attiecībā uz kuru tas ir aizsargāts.
Izskatāmajā lietā Vispārējā tiesa pēc neatkarīga faktu vērtējuma pārsūdzētā sprieduma 71. un 76. punktā konstatēja, ka apzīmējumu “PORT CHARLOTTE”, tā kā to veido vārds “port” un personvārds Šarlote, konkrētā sabiedrības daļa uztvers kā loģisku un konceptuālu vienību, ar kuru ir veikta atsauce uz ostu, proti, vietu, kas atrodas jūras vai upes krastā, kurai ir pievienots personvārds, kas ir apstrīdētās preču zīmes nozīmīgākais un atšķirtspējīgākais elements. Vispārējās tiesas ieskatā konkrētā sabiedrības daļa šo apzīmējumu neuztvers kā ģeogrāfisku atsauci uz portvīnu, kas ir aizsargāts ar attiecīgo cilmes vietas nosaukumu.
Pamatojoties uz šo faktu vērtējumu, Vispārējā tiesa, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, varēja nospriest, ka Apelācijas padome pamatoti ir secinājusi, ka nevar tikt uzskatīts, ka apstrīdētajā preču zīmē ir izmantots cilmes vietas nosaukums “Porto” vai “Port” Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas izpratnē.
Lai gan pārsūdzētā sprieduma 72. punktā Vispārējā tiesa, pamatojoties uz Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta a) apakšpunktu, ir kļūdaini piebildusi, ka apstrīdētajā preču zīmē nav aplikus norādīts minētais cilmes vietas nosaukums lai gan aplinkais norādījums izriet no šīs tiesību normas b) apakšpunkta, šī kļūda neietekmē Vispārējās tiesas lēmumu noraidīt iebildumu, kurš attiecas uz minētās regulas 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas pārkāpumu.
Tādējādi pretapelācijas sūdzības otrais pamats ir jānoraida.
Par pretapelācijas sūdzības trešo pamatu
Ar savu pretapelācijas sūdzības trešo pamatu
IVDP
apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 75. punktā nospriežot, ka apstrīdētās preču zīmes “PORT CHARLOTTE”, kas ir reģistrēta attiecībā uz viskiju, izmantošana nenozīmējot aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Porto” vai “Port”“ļaunprātīgu izmantošanu, atdarināšanu vai aplinku norādījumu” Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, esot pārkāpusi šo tiesību normu.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā visupirms atgādināja Tiesas judikatūru saistībā ar jēdzienu “aplinks norādījums”, kas ietverts Savienības tiesību aktos par cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību.
Saskaņā ar šo judikatūru šis jēdziens “aplinks norādījums” attiecas uz situāciju, kurā vārds, kas ir izmantots produkta apzīmēšanai, ietver aizsargāta nosaukuma daļu tādējādi, ka tad, kad patērētājs saskaras ar produkta nosaukumu, viņš iedomājas par produktu, kura nosaukums ir aizsargāts (saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Regulas (EK) Nr. 110/2008 par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1576/89 (
OV 2008, L 39, 16. lpp.
) 16. panta b) punktu, tiesību normu, kas visos punktos ir identiska Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta b) apakšpunktam, skat. spriedumu, 2016. gada 21. janvāris, Viiniverla,
C‑75/15
,
EU:C:2016:35
,
21.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt “aplinks norādījums” var būt pat tad, ja attiecīgo produktu sajaukšanas iespēja nepastāv, jo nozīme tostarp ir tam, ka sabiedrībai nav radušās asociācijas par produkta izcelsmi un ka arī uzņēmējs negūst nepamatotu labumu no aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes reputācijas (skat. it īpaši spriedumu, 2016. gada 21. janvāris, Viiniverla,
C‑75/15
,
EU:C:2016:35
,
45.
punkts).
Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 76. punktā nospriežot, ka, ņemot vērā šī paša sprieduma 71. punktā izklāstītos secinājumus, lai arī vārds “port” ir apstrīdētās preču zīmes sastāvdaļa, vidusmēra patērētājs, pat pieņemot, ka viņš ir no Portugāles vai prot portugāļu valodu, ja tas saskarsies ar viskiju, kas apzīmēts ar minēto preču zīmi, neasociēs to ar portvīnu, kam ir attiecīgais cilmes vietas nosaukums, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, ir piemērojusi galveno no šīs judikatūras izrietošo kritēriju.
Šajā 76. punktā Vispārējā tiesa piebilda, ka šie apsvērumi ir apstiprināti ar nebūt ne maznozīmīgām atšķirībām starp attiecīgajām portvīna un viskija īpašībām, it īpaši saistībā ar sastāvdaļām, alkohola koncentrācijas līmeni un garšu, kuri vidusmēra patērētājam ir labi zināmi un par ko pareizi ir atgādinājusi Apelācijas padome strīdus lēmuma 20. un 34. punktā.
Tā kā Vispārējās tiesas minētajā sprieduma 76. punktā veiktie apsvērumi nozīmē faktu vērtējumu un
IVDP
nav pierādījis nekādu Vispārējās tiesas pieļautu pierādījumu sagrozīšanu, pret šiem apsvērumiem nevar iebilst apelācijas sūdzības stadijā, vēl jo vairāk tādēļ, ka tie ir balstīti uz pareizu jēdziena “aplinks norādījums” interpretāciju Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Līdz ar to pretapelācijas sūdzības trešais pamats ir jānoraida.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, pamata apelācijas sūdzība ir jāapmierina un pretapelācijas sūdzība ir jānoraida. Līdz ar to pārsūdzētais spriedums ir atceļams.
Par prasību Vispārējā tiesā
No Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas izriet, ka, ja apelācijas sūdzība ir pamatota, Tiesa pati var taisīt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
Tā kā to ļauj tiesvedības stadija, Tiesa uzskata, ka galīgais spriedums lietā par prasību ir jāpieņem Vispārējai tiesai.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja visus tajā prasības pamatojumam izvirzītos pamatus, izņemot trešo pamatu, kurš attiecās uz to, ka Apelācijas padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka cilmes vietas nosaukumu attiecībā uz vīniem aizsardzība ir reglamentēta vienīgi Regulā Nr. 1234/2007, nevis arī valsts tiesībās, un ceturtā pamata pirmo daļu, kas bija vērsta uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, pārkāpumu, jo Apelācijas padome neesot piemērojusi atbilstošās Portugāles tiesību normas.
Ar šo spriedumu Tiesa, pirmkārt, ir apmierinājusi pamata apelācijas sūdzību, kas iesniegta par pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Vispārējā tiesa tajā ir apmierinājusi trešo pamatu un ceturtā pamata pirmo daļu, un, otrkārt, noraidījusi pretapelācijas sūdzību, kas iesniegta saistībā ar to, ka Vispārējā tiesa ir noraidījusi ceturtā pamata otro daļu, kas bija vērsta uz Regulas Nr. 1234/2007 118.m panta 2. punkta pārkāpumu, jo Apelācijas padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka apstrīdētās preču zīmes reģistrācija vai izmantošana nenozīmējot nedz cilmes vietas nosaukumu “Porto” vai “Port” izmantošanu, nedz aplinku norādījumu, kā rezultātā šī cilmes vietas nosaukuma reputācija nav jāpārbauda.
No tā izriet, ka visi prasības Vispārējā tiesā pamatojumam izvirzītie pamati pret strīdus lēmumu ir noraidāmi.
Līdz ar to prasība Vispārējā tiesā ir jānoraida kopumā, turklāt lieta nav jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Atbilstoši tā paša Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas saskaņā ar tā 184. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas tiesvedībai, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā izskatāmajā lietā Tiesa apmierināja
EUIPO
apelācijas sūdzību un noraidīja
IVDP
pretapelācijas sūdzību, pēdējā minētā prasības Vispārējā tiesā pamatojumam izvirzītie pamati ir noraidīti.
Tā kā
EUIPO
un
Bruichladdich
ir prasījuši piespriest
IVDP
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tam ir jāpiespriež atlīdzināt
EUIPO
un
Bruichladdich
abās instancēs radušos tiesāšanās izdevumus.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 140. panta 1. punktam, kurš saskaņā ar tā 184. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, Portugāles Republika un Komisija, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 18. novembra spriedumu lietā Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto/ITSB – Bruichladdich Distillery (PORT CHARLOTTE) (
T‑659/14
,
EU:T:2015:863
) atcelt;

2)
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP
celto prasību lietā T‑659/14 par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 946/2013‑4 noraidīt;

3)
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP
atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (
EUIPO
) un
Bruichladdich Distillery Co. Ltd
abās instancēs radušos tiesāšanās izdevumus;

4)
Portugāles Republika un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.