CELEX: 62014TJ0335
Ochranná známka Společenství
Řízení o prohlášení neplatnosti
Obrazová ochranná známka Společenství DoggiS
Starší národní obrazové ochranné známky DoggiS
Starší národní slovní ochranné známky DOGGIS a DOGGIBOX
Starší národní obrazové ochranné známky představující postavu ve tvaru hotdogu
Dodatečné důkazy předložené poprvé před odvolacím senátem
Článek 76 nařízení (ES) č. 207/2009
Neexistence dobré víry
Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
Důkazy předložené poprvé před Tribunálem

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 18. února 2010 podal žalobce, José-Manuel Davó Lledó, u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (
Úř. věst. L 78, s. 1
).
Ochrannou známku, jejíž zápis byl požadován, je následující obrazové označení červené barvy:
Výrobky a služby, pro které byl zápis požadován, náležejí do tříd 29, 30 a 43 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
—
třída 29: „Hamburgery; klobásy, salámy a párky; studené maso; zpracované ovoce a zelenina; ovocné saláty; zeleninové saláty, zahradní bylinky a luštěniny; luštěniny, zahradní bylinky a zelenina (saláty); hranolky; zpracované brambory; smetana; mléko; výrobky na bázi brambor; maso, ryby, drůbež a zvěřina; masové výtažky; konzervované, zmrazené, sušené a vařené ovoce a konzervovaná, zmrazená, sušená a vařená zelenina; rosoly, džemy, kompoty; vejce, mléko a mléčné výrobky; jedlé oleje a tuky“;
—
třída 30: „Pizza; plněné chleby; sendviče; pekárenské výrobky; zmrzlina; omáčky pro potravinářské použití; jemné pečivo; dezerty; zálivky na saláty; čokoláda; káva, čaj, kakao, cukr, rýže, tapioka, ságo, kávové náhražky; mouka a výrobky z obilnin, chléb, jemné pečivo a cukrovinky, zmrzlina; med, melasový sirup; droždí, prášek do pečiva; sůl, hořčice; ocet, omáčky (chuťové přísady); koření; led na osvěžení“;
—
třída 43: „Restaurační služby; kavárny; automaty a bufety (rychlé občerstvení); restaurace a služby poskytování jídel pro odnesení; služby restaurace, kavárny, pivnice, hospody, baru, hotových jídel a hotelu; restaurace a poskytování jídel; příprava a vaření jídel; zásobování (catering); bufety [snack-bars]; restaurace (stravování); dočasné ubytovací služby“.
Přihláška ochranné známky byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 65/2010 ze dne 12. dubna 2010.
Zpochybněná ochranná známka byla zapsána dne 14. prosince 2010 pod číslem 8894826 pro všechny výrobky a služby uvedené v bodě 3 výše.
Dne 6. června 2012 společnosti Administradora y Franquicias América, SA a Inversiones Ged Ltda (dále společně jako „navrhovatelky na prohlášení neplatnosti“) podaly na základě čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 návrh na prohlášení neplatnosti zpochybněné ochranné známky pro všechny výrobky a služby, pro něž byla zapsána.
Hlavní činností navrhovatelek na prohlášení neplatnosti je provozování barů, restaurací, kaváren a zařízení rychlého občerstvení, jakož i koncese, řízení a provozování franšízingu v tomto odvětví.
Společnost Inversiones Ged na podporu návrhu na prohlášení neplatnosti uplatnila následující starší ochranné známky, jejichž je majitelkou:
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, s písmeny červené barvy a pozadím žluté barvy, zapsanou dne 12. ledna 2004 pod číslem 683048 k označení „bufetů, barů, restaurací“ náležejících do třídy43:
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, s písmeny červené barvy a pozadím žluté barvy, zapsanou dne 15. září 2008 pod číslem 857568 k označení „služeb restaurací, barů, bufetů, kaváren, čajoven, rychlého občerstvení“ náležejících do třídy 43:
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, s písmeny červené barvy a pozadím žluté barvy, zapsanou dne 26. listopadu 2007 pod číslem 801904 k označení výrobků náležejících do tříd 16, 25, 28 a 32:
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 21. června 2005 pod číslem 728038 k označení „služeb poskytovaných takovými zařízeními, jejichž hlavní činností je poskytování potravin a nápojů připravených ke konzumaci, jako jsou restaurace, samoobslužné restaurace, kavárny a čajovny, bufety, kantýny, bary, a služeb dodávky potravin připravených doma“ náležejících do třídy 43:
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 5. května 2005 pod číslem 724717 k označení výrobků náležejících do tříd 16, 25, 28 et 32:
—
chilskou slovní ochrannou známku DOGGIS, zapsanou dne 6. prosince 2009 pod číslem 867740 k označení „bufetů, barů, restaurací“ náležejících do třídy 43;
—
peruánskou slovní ochrannou známku DOGGIS, zapsanou dne 12. června 2009 pod číslem 352647 k označení služeb náležejících do třídy 43;
—
chilskou slovní ochrannou známku DOGGIBOX, zapsanou dne 1. září 2004 pod číslem 702110 k označení výrobků náležejících do třídy 32;
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 5. května 2005 pod číslem 724718 k označení týchž služeb náležejících do třídy 43, jako jsou služby chráněné chilskou ochrannou známkou č. 728038:
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 5. května 2005 pod číslem 724716 k označení výrobků náležejících do tříd 16, 25, 28 a 32:
—
brazilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 22. června 1999 pod číslem 819295671 k označení „potravin/potravinářských služeb“ náležejících do tříd 38 a 60:
Společnost Administradora y Franquicias América na podporu téhož návrh uplatnila následující starší ochranné známky, jejichž je majitelkou:
—
chilskou slovní ochrannou známku COFFEE BREAK DOGGIS, zapsanou dne 13. prosince 2004 pod číslem 711375 k označení týchž služeb náležejících do třídy 43, jako jsou služby chráněné chilskou ochrannou známkou č. 728038;
—
chilskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 12. července 2006 pod číslem 762423 k označení „služeb restaurací, barů, bufetů, kaváren, čajoven“ náležejících do třídy 42:
—
uruguayskou obrazovou ochrannou známku vyobrazenou níže, zapsanou dne 14. května 2008 pod číslem 387908 k označení služeb náležejících do třídy 43:
Navrhovatelky na prohlášení neplatnosti upřesnily, že když chtěla společnost Inversiones Ged v srpnu 2011 zapsat ve Španělsku ochrannou známku doggis, zjistila existenci následujících ochranných známek zapsaných pro žalobce: zpochybněné ochranné známky, španělské ochranné známky doggis, zapsané dne 2. června 2010 pod číslem 2914857, označující výrobky a služby náležející do tříd 29, 30, 39 a 43, a mezinárodní ochranné známky doggis, zapsané dne 16. března 2010 pod číslem 1037118, označující služby náležející do třídy 43. Navrhovatelky na prohlášení neplatnosti dodaly, že se rovněž dozvěděly o tom, že je žalobce majitelem doménových jmen „doggis.es“ a „doggis.com.es“.
Navrhovatelky na prohlášení neplatnosti uvedly, že žalobce přihlášku zpochybněné ochranné známky nepodal v dobré víře, aniž o tom byly předem informovány a aniž k tomu daly svůj souhlas. Uvedly, že tato ochranná známka je ve slovní podobě shodná se všemi jejich staršími ochrannými známkami a ze vzhledového hlediska shodná s některými z nich, že služby, které označuje, jsou shodné se službami chráněnými několika jejich staršími ochrannými známkami a že výrobky, které označuje, jsou komplementární se službami chráněnými většinou jejich starších ochranných známek. Uvedly rovněž, že žalobce při podání přihlášky zpochybněné ochranné známky věděl o existenci jejich starších ochranných známek, jakož i o jejich činnostech, jak jsou popsány v bodě 7 výše.
Rozhodnutím ze dne 18. července 2013 zrušovací oddělení OHIM návrh na prohlášení neplatnosti v plném rozsahu zamítlo.
Dne 18. září 2013 navrhovatelky na prohlášení neplatnosti podaly proti rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání.
Rozhodnutím ze dne 13. března 2014 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát OHIM odvolání podanému navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti vyhověl, rozhodnutí zrušovacího oddělení v plném rozsahu zrušil a zápis zpochybněné ochranné známky prohlásil za neplatný. Odvolací senát rovněž rozhodl, že žalobce ponese náklady řízení vynaložené pro účely řízení o prohlášení neplatnosti a odvolacího řízení.
Odvolací senát zaprvé v podstatě přijal, že podle čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 zohlední některé dodatečné důkazy, které před ním poprvé předložily navrhovatelky na prohlášení neplatnosti, v projednávaném případě výňatek z internetové stránky www.consultafranquicias.com, jakož i výňatek z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html (body 20 a 21 napadeného rozhodnutí).
Zadruhé měl odvolací senát za to, že v době podání přihlášky zpochybněné ochranné známky dne 18. února 2010 existovaly relevantní faktory zvláštní pro projednávaný případ, z nichž vyplývá, že žalobce výslovně uznal dřívější existenci chilských obrazových ochranných známek DoggiS chráněných zápisy č. 683048, č. 857568 a č. 801904 (bod 32 napadeného rozhodnutí). Na podporu tohoto posouzení odvolací senát odkázal na výňatky z internetové stránky žalobce, jakož i na výňatky z reklamy, kterou žalobce provedl na internetové stránce týkající se franšízingu (body 33 až 37 napadeného rozhodnutí).
Zatřetí odvolací senát s ohledem na povahu zpochybněné ochranné známky uvedl, že tato ochranná známka je shodná s chilskými staršími obrazovými ochrannými známkami DoggiS a že označuje tytéž služby jako tyto ochranné známky, jakož i výrobky nezbytné pro poskytování předmětných restauračních služeb. Odvolací senát měl za to, že tato podobnost nemůže být „plodem náhodné shody“ (body 37 až 41 napadeného rozhodnutí).
Začtvrté odvolací senát uvedl, že v době podání přihlášky zpochybněné ochranné známky byla ochranná známka navrhovatelek na prohlášení neplatnosti doggis užívána již několik let a že v Chile v posledních letech zaznamenala vzrůstající úspěch, což posílilo její dobré jméno u dotčené veřejnosti (bod 42 napadeného rozhodnutí).
Zapáté měl odvolací senát za to, že okolnost, že navrhovatelky na prohlášení neplatnosti neprojevily zájem chránit své starší ochranné známky v Evropské unii před datem podání přihlášky zpochybněné ochranné známky i přes užívání uvedených starších ochranných známek v Chile, neumožňuje prokázat, že žalobce v době uvedeného podání jednal v dobré víře, neboť tato okolnost „[spadá] pod subjektivitu navrhovatelek [na prohlášení neplatnosti]“ (bod 43 napadeného rozhodnutí).
Zašesté měl odvolací senát za to, že skutečnost, že se podá přihláška obrazové ochranné známky shodné se staršími obrazovými ochrannými známkami navrhovatelek na prohlášení neplatnosti k označení služeb, které jsou shodné se službami, na něž se tyto ochranné známky vztahují, a výrobků, které jsou nezbytné pro poskytování těchto služeb, nejen že neodpovídá žádné obchodní logice, ale může rovněž potvrdit úmysl neoprávněně si přisvojit práva vyplývající z uvedených starších ochranných známek (bod 45 napadeného rozhodnutí).
Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
—
zrušil napadené rozhodnutí, a tudíž potvrdil rozhodnutí zrušovacího oddělení;
—
uložil OHIM a navrhovatelkám na prohlášení neplatnosti náhradu nákladů řízení.
OHIM navrhuje, aby Tribunál:
—
zamítl žalobu;
—
uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
Na podporu žaloby žalobce uplatňuje dva důvody, přičemž první vychází z porušení článku 76 řízení č. 207/2009 a druhý z porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.
K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení článku 76 nařízení č. 207/2009
Žalobce tvrdí, že odvolací senát porušil článek 76 nařízení č. 207/2009, jelikož zohlednil důkazy, které navrhovatelky na prohlášení neplatnosti na podporu nového žalobního důvodu, který se sám zakládá na nových skutečnostech, předložily poprvé před ním, v daném případě výňatky z internetové a webové stránky uvedené v bodě 15 výše.
Předmětné nové skutečnosti jsou následující:
—
skutečnost, vyvozená z výňatku z internetové stránky www.consultafranquicias.com, že žalobce „konstatoval úspěch hotdogů na americkém kontinentu“ a měl „za cíl dobýt Evropu“ (bod 35 napadeného rozhodnutí);
—
skutečnost, že výňatek z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html „svědčí o tom, že [žalobce] uznal dřívější existenci [latinskoamerických ochranných známek] Doggis“ a že žalobce provádí reklamu, když uvádí, že „Doggis je franšízingovou sítí hotdogů, která má na mezinárodní úrovni značnou prestiž“ a že „[jeho] řetězec byl právě zaveden ve Španělsku a [že] je jeho cílem stát se prvním řetězcem hotdogů na evropské úrovni“ (bod 36 napadeného rozhodnutí);
—
skutečnost, že postava ve tvaru hotdogu vyobrazená níže, která se objevuje na výňatku z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, vykazuje podobnosti s chilskými staršími ochrannými známkami č. 728038 a č. 724717 (bod 37 napadeného rozhodnutí):
OHIM v podstatě namítá, že mu čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 umožňuje zohlednit opožděně uplatněné nebo předložené skutečnosti a důkazy a přiznává mu v tomto ohledu širokou posuzovací pravomoc.
Článek 76 nařízení č. 207/2009 stanoví:
„1.   V průběhu řízení zkoumá [OHIM] skutečnosti z moci úřední; v řízení týkajícím se relativních důvodů zamítnutí se však [OHIM] při zkoumání omezí na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky.
2.   [OHIM] nemusí přihlížet ke skutečnostem, které účastníci včas neuvedli, ani k důkazům, které včas nepředložili.“
Podle ustálené judikatury ze znění čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 vyplývá, že obecně platí – není-li stanoveno jinak – že předložení skutečností a důkazů účastníky řízení je stále možné i po uplynutí lhůt, kterým podléhá takové předložení podle ustanovení nařízení č. 207/2009, a že OHIM nic nezakazuje přihlédnout ke skutečnostem a důkazům, které byly takto opožděně uvedeny nebo předloženy, to znamená po uplynutí lhůty stanovené zrušovacím oddělením, a případně poprvé před odvolacím senátem (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. března 2007, OHIM v. Kaul,
C‑29/05 P
, Sb. rozh.,
EU:C:2007:162
, bod
a ze dne 18. července 2013, New Yorker SHK Jeans v. OHIM,
C‑621/11 P
, Sb. rozh.,
EU:C:2013:484
, bod
).
Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, který upřesňuje, že OHIM „nemusí“ přihlížet ke skutečnostem a důkazům, které byly opožděně uvedeny nebo předloženy, přiznává OHIM širokou posuzovací pravomoc ohledně rozhodnutí, které musí v tomto smyslu odůvodnit, zda je namístě k těmto skutečnostem a důkazům přihlédnout, či nikoliv (rozsudky OHIM v. Kaul, bod 28 výše,
EU:C:2007:162
, body
a
, a New Yorker SHK Jeans v. OHIM, bod 28 výše,
EU:C:2013:484
, bod
).
Pokud jde kromě toho o výkon posuzovací pravomoci OHIM pro účely případného zohlednění opožděně předložených důkazů, takové zohlednění ze strany OHIM v případě, kdy má rozhodovat v rámci řízení o prohlášení neplatnosti, může být odůvodněné zvláště tehdy, usoudí-li OHIM, že skutečnosti předložené opožděně mohou být
prima facie
skutečně relevantní, pokud jde o výsledek návrhu na prohlášení neplatnosti podaného k OHIM, a dále, že stadium řízení, ve kterém dojde k tomuto opožděnému předložení, a okolnosti, které jej provázejí, takovému zohlednění nebrání (obdobně viz rozsudky OHIM v. Kaul, bod 28 výše,
EU:C:2007:162
, bod
a New Yorker SHK Jeans v. OHIM, bod 28 výše,
EU:C:2013:484
, bod
).
V projednávané věci je třeba nejprve konstatovat, že z odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že odvolací senát vykonal účinně širokou posuzovací pravomoc, kterou mu přiznává čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, aby rozhodl, přičemž uvedl odůvodnění a řádně zohlednil všechny relevantní okolnosti, že je pro účely vydání rozhodnutí, která má přijmout, třeba zohlednit dva doplňkové důkazy předložené poprvé před odvolacím senátem.
Odvolací senát poté, co v bodě 20 napadeného rozhodnutí identifikoval dotčené důkazy, a sice výňatek z internetové stránky www.consultafranquicias.com a výňatek z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, tak v bodě 21 uvedeného rozhodnutí uvedl následující:
„Písemnosti předložené navrhovatelkami [na prohlášení neplatnosti] před odvolacím senátem obsahují dokumenty, které pouze potvrzují a doplňují obsah internetové stránky [www.doogis.es], která již byla uvedena na podporu tvrzení, podle něhož [žalobce] věděl o existenci ochranných známek a činnostech navrhovatelek na prohlášení neplatnosti v odvětví rychlého občerstvení. Tyto dokumenty proto musejí být zohledněny v souladu s čl. 76 odst. 2 [nařízení č. 207/2009].“
Dále je třeba mít za to, že odvolací senát vhodně využil posuzovací pravomoc, kterou mu přiznává čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, když souhlasil se zohledněním obou dotčených důkazů.
V tomto ohledu je třeba zaprvé uvést, že – jak uvedl správně odvolací senát a OHIM – oba zpochybněné výňatky se omezují na podpoření a na doplnění důkazů, které již navrhovatelky na prohlášení neplatnosti původně předložily před zrušovacím oddělením, a sice výňatků z internetové stránky žalobce www.doggis.es.
Zadruhé je nutno konstatovat, že údajně nové skutečnosti uvedené žalobcem (viz bod 25 výše) již byly uvedeny v rubrice „Podnik“ jeho vlastní internetové stránky www.doggis.es, z níž navrhovatelky na prohlášení neplatnosti předložily výňatek před zrušovacím oddělením. Posledně uvedený výňatek totiž hlásá tytéž myšlenky, jako jsou myšlenky uvedené v obou zpochybněných výňatcích, a je v něm uvedeno zejména následující:
—
„Doggis přichází do Španělska se [žalobcem] v roce 2010 s cílem zahájit expanzi na světové úrovni prostřednictvím franšízingového systému“;
—
„Hotdog […] je produktem, který je velmi úspěšný v řadě států světa, jako jsou USA, Chile, Brazílie, Kolumbie, Německo, atd.“;
—
„Ve Španělsku jsme první franšízingovou sítí hotdogů a poskytujeme našim odběratelům franšízingu možnost pracovat pod naším vedením, na základě naší zkušenosti, znalosti odvětví a nepřetržité podpory odběratelům franšízingu, kterých budou moci využívat odběratelé franšízingu, kteří si nás zvolí pro zavedení vlastní franšízingové sítě na hotdogy“.
Je třeba dodat, že postava ve tvaru hotdogu, která je uvedena na výňatku z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, se objevila již na některých výňatcích z internetové stránky www.doggis.es, které navrhovatelky na prohlášení neplatnosti předložily před zrušovacím oddělením.
Zatřetí je třeba uvést, že na rozdíl od toho, co uvádí žalobce, navrhovatelky na prohlášení neplatnosti oba zpochybněné výňatky, jakož i skutečnosti, které jsou v nich uvedeny, před odvolacím senátem neuplatnily na podporu jakéhokoli nového důvodu. Jak správně zdůraznil odvolací senát a OHIM, uvedené výňatky byly totiž určeny pouze k podpoře jedné z hlavních tezí navrhovatelek na prohlášení neplatnosti, kterou zastávaly před zrušovacím oddělením, a sice teze, podle níž žalobce v době, kdy požádal o zápis zpochybněné ochranné známky, věděl o existenci jejich ochranných známek a jejich obchodních činností (viz bod 4 poslední část rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 18. července 2013).
Začtvrté – podobně jak bylo uvedeno v bodě 37 výše – je třeba konstatovat, že cílem toho, že navrhovatelky na prohlášení neplatnosti předložily opožděně oba zpochybněné výňatky, bylo odpovědět na posouzení zrušovacího oddělení, podle něhož dostatečně neprokázaly, že žalobce předem věděl o existenci jejich starších ochranných známek (viz body 16 a 17 rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 18. července 2013).
Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že důkazy, které navrhovatelky na prohlášení neplatnosti předložily poprvé před odvolacím senátem, měly skutečnou relevanci pro vyřešení sporu. Kromě toho byly tyto doplňkové důkazy předloženy navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti v okamžiku předložení odůvodnění jejich odvolání, což umožnilo odvolacímu senátu, aby objektivním a odůvodněným způsobem vykonal svou posuzovací pravomoc, pokud jde o zohlednění uvedených důkazů. Konečně s ohledem na to, co bylo konstatováno v bodě 38 výše, nelze mít za to, že navrhovatelky na prohlášení neplatnosti zneužily stanovených lhůt tím, že se zjevně dopustily nedbalosti.
První žalobní důvod musí proto být zamítnut jako neopodstatněný.
Ke druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
Žalobce tvrdí, že odvolací senát porušil čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, když dospěl k závěru, že při podání přihlášky zpochybněné ochranné známky nejednal v dobré víře.
OHIM argumenty žalobce zpochybňuje a navrhuje, aby byl druhý žalobní důvod zamítnut jako neopodstatněný.
Úvodem je třeba připomenout, že režim zápisu ochranné známky Společenství vychází ze zásady „prvního přihlašovatele“ stanovené v čl. 8 odst. 2 nařízení č. 207/2009. Na základě této zásady může být označení zapsáno jako ochranná známka Společenství pouze za podmínky, že tomu nebrání starší ochranná známka, ať už jde o ochrannou známku Společenství, ochrannou známku zapsanou v některém členském státě nebo u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví, ochrannou známku zapsanou na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo o ochrannou známku zapsanou na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro Unii. Naproti tomu, i když není dotčeno případné použití čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, pouhá skutečnost, že třetí osoba užívá nezapsanou ochrannou známku, není na překážku tomu, aby byla totožná nebo podobná ochranná známka zapsána jakožto ochranná známka Společenství pro totožné či podobné výrobky nebo služby [rozsudek ze dne 11. července 2013, SA.PAR. v. OHIM – Salini Costruttori (GRUPPO SALINI),
T‑321/10
, Sb. rozh.,
EU:T:2013:372
, bod
]. Totéž konstatování platí v zásadě i pro užívání ochranné známky zapsané mimo Unii třetí osobou [rozsudek ze dne 21. března 2012, Feng Shen Technology v. OHIM – Majtczak (FS),
T‑227/09
, Sb. rozh.,
EU:T:2012:138
, bod
].
Tato zásada je relativizována zejména v čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, na jehož základě je ochranná známka Společenství prohlášena za neplatnou na základě návrhu podaného u OHIM nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení, pokud přihlašovatel v době podání přihlášky ochranné známky nebyl v dobré víře. Osobě, která návrh na prohlášení neplatnosti podala a zamýšlí vycházet z tohoto důvodu, přísluší, aby prokázala okolnosti, které umožňují dospět k závěru, že majitel ochranné známky Společenství v době podání přihlášky této ochranné známky nebyl v dobré víře (rozsudek GRUPPO SALINI, bod 43 výše,
EU:T:2013:372
, bod
).
Pojem „nebyl v dobré víře“ uvedený v čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 není v unijních právních předpisech definován, vymezen ani jakýmkoli způsobem popsán [rozsudek ze dne 26. února 2015, Pangyrus v. OHIM – RSVP Design (COLOURBLIND),
T‑257/11
,
EU:T:2015:115
, bod
].
Jak však odvolací senát uvedl v bodě 27 napadeného rozhodnutí, Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 11. června 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
, Sb. rozh.,
EU:C:2009:361
, bod
), poskytl několik upřesnění týkající se způsobu, jakým je třeba tento pojem vyložit a použít v kontextu právní úpravy v oblasti ochranné známky Společenství. Soudní dvůr tak uvedl, že neexistence dobré víry přihlašovatele musí být posuzována globálně, se zohledněním všech relevantních faktorů, které se týkají projednávaného případu a existují v době podání přihlášky označení jako ochranné známky Společenství, zejména pak:
—
skutečnosti, že si je přihlašovatel vědom nebo si musí být vědom toho, že třetí osoba používá přinejmenším v jednom členském státě totožné nebo podobné označení pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby, které je zaměnitelné s označením, o jehož zápis žádá;
—
úmyslu přihlašovatele zabránit této třetí osobě v dalším používání takového označení;
—
úrovně právní ochrany, které požívají označení třetích osob a označení, jehož zápis je požadován.
Jak odvolací senát právem zdůraznil v bodě 30 napadeného rozhodnutí, faktory uvedené v bodě 46 výše jsou však pouze příkladem skutečností, které mohou být zohledněny za účelem rozhodnutí o případné neexistenci dobré víry přihlašovatele zápisu v době podání přihlášky ochranné známky [rozsudky ze dne 14. února 2012, Peeters Landbouwmachines v. OHIM – Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
, Sb. rozh.,
EU:T:2012:77
, bod
, a GRUPPO SALINI, bod 43 výše,
EU:T:2013:372
, bod
].
Je tedy třeba mít za to, že v rámci globální analýzy provedené na základě čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 lze rovněž zohlednit původ slova nebo označení, které tvoří zpochybněnou ochrannou známku a předchozí užívání tohoto slova nebo označení v oblasti obchodu jakožto ochranné známky, obchodní logiku, do níž spadá podání přihlášky ochranné známky Společenství tvořené tímto slovem nebo označením, jakož i časový sled událostí, který charakterizuje uvedené podání [v tomto smyslu viz rozsudky GRUPPO SALINI, bod 43 výše,
EU:T:2013:372
, bod
; ze dne 8. května 2014, Simca Europe v. OHIM – PSA Peugeot Citroën (Simca),
T‑327/12
, Sb. rozh.,
EU:T:2014:240
, bod
, a COLOURBLIND, bod 45 výše,
EU:T:2015:115
, bod
].
S ohledem na předcházející úvahy je třeba přezkoumat legalitu napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát dospěl k závěru, že žalobce v době podání přihlášky zpochybněné ochranné známky nebyl v dobré víře.
Na prvním místě odvolací senát k tomuto závěru dospěl na základě konstatování, že žalobce v době podání přihlášky zpochybněné ochranné známky věděl o existenci chilských starších obrazových ochranných známek DoggiS, chráněných zápisy č. 683048, č. 857568 a č. 801904 (bod 32 napadeného rozhodnutí). Tuto znalost odvolací senát vyvodil z výňatků z internetové a webové stránky předložených navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti před zrušovacím oddělením, jakož i poprvé před odvolacím senátem (body 33 až 37 napadeného rozhodnutí).
Zaprvé je v tomto ohledu třeba odmítnout tvrzení žalobce, podle něhož skutečnosti a důkazy, které byly předloženy před zrušovacím oddělením a byly podle něj jedinými skutečnostmi a důkazy, které mohl odvolací senát legitimně zohlednit, neumožňovaly dospět k takovému závěru. Je třeba rovněž odmítnout jeho tvrzení, podle něhož musejí být s ohledem na údajné porušení článku 76 nařízení č. 207/2009 body 35 až 37 napadeného rozhodnutí prohlášeny za neplatné.
Jak bylo konstatováno v rámci přezkumu prvního žalobního důvodu v bodech 24 až 40 výše, odvolací senát byl totiž zcela oprávněn zohlednit výňatky z internetové a webové stránky uvedené v bodě 15 výše, které navrhovatelky na prohlášení neplatnosti předložily poprvé před ním.
Zadruhé je nutno konstatovat, že z různých důkazů předložených navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti právně dostačujícím způsobem vyplývá, že žalobce při podání přihlášky zpochybněné ochranné známky věděl o existenci chilských starších obrazových ochranných známek DoggiS.
V tomto ohledu je třeba nejprve mít za to, že odvolací senát v bodě 34 napadeného rozhodnutí správně uvedl, že z výňatku z internetové stránky www.doggis.es (viz bod 35 výše), na níž žalobce popisoval podnik s názvem Doggis España, vyplývá, že Doggis není označením původně vytvořeným ve Španělsku („Doggis přichází do Španělska se [žalobcem] v roce 2010“), ale cizí entitou, která byla údajně v této zemi implantována s cílem rozvoje na světové úrovni. Odvolací senát rovněž správně uvedl, že v tomto výňatku byl tento podnik prezentován jako první franšízingová síť Doggis hotdogů ve Španělsku a že v něm bylo uvedeno, že hotdogy mají velký úspěch „v řadě států světa, jako jsou USA, Chile, Brazílie, Kolumbie, Německo, atd“.
Je zajisté pravda – jak správně uvádí žalobce– že předcházející informace nejsou uvedeny v rubrice „Franšízing“ internetové stránky www.doggis.es, jak bylo uvedeno v bodě 34 napadeného rozhodnutí, ale v rubrice „Podnik“. Je však jasné, že se v tomto případě jedná pouze o chybu v psaní, která nemůže nikterak zpochybnit opodstatněnost konstatování odvolacího senátu.
Odvolací senát dále právem v bodě 35 napadeného rozhodnutí uvedl, že výňatek z internetové stránky www.consultafranquicias.com, který franšízingový systém Doggis prezentoval jako „řetězec rychlého občerstvení, jehož základním produktem jsou hotdogy“, zmiňoval, že „franšízingový systém Doggis“ přišel do Španělska v roce 2010 se žalobcem poté, co žalobce konstatoval úspěch hotdogů na americkém kontinentu a s cílem zahájit expanzi v Evropě, a dále, že „se [zdá], že jiné modely franšízingu v oblasti rychlého občerstvení pocházející z Ameriky zaznamenaly velký úspěch v celém světě“. Je třeba dodat, že i uvedený výňatek výslovně odkazuje na úspěch hotdogu v Chile a v Brazílii.
Konečně odvolací senát v bodě 36 napadeného rozhodnutí rovněž správně konstatoval, že výňatek z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html uvádí, že „Doggis je franšízingovou sítí hotdogů, která má na mezinárodní úrovni značnou prestiž,“ a že „řetězec [žalobce] byl právě zaveden ve Španělsku a [že] je jeho cílem stát se prvním řetězcem hotdogů na evropské úrovni“.
Jak správně uvádí OHIM, z různých výňatků uvedených v bodech 54, 56 a 57 výše vyplývá, že žalobce před tím, než ve Španělsku pod označením Doggis začal užívat značku franšízingového systému v odvětví rychlého občerstvení s hotdogy, provedl studii tohoto odvětví na mezinárodní úrovni a konstatoval velký úspěch tohoto produktu na americkém kontinentě, a především v Chile a v Brazílii, což jsou právě země, v nichž navrhovatelky na prohlášení neplatnosti již několik let pod tímtéž označením rozvíjely franšízingovou síť v tomtéž odvětví. Žalobce tudíž při podání přihlášky zpochybněné ochranné známky nezbytně věděl nejen o existenci franšízingové sítě navrhovatelek na prohlášení neplatnosti, ale rovněž o existenci chilských starších obrazových ochranných známek DoggiS těchto navrhovatelek.
Tento závěr je zřejmý tím spíše, že – jak odvolací senát správně konstatoval v bodě 37 napadeného rozhodnutí – mezi chilskými staršími obrazovými ochrannými známkami DoggiS, jejichž písmena mají červenou barvu a pozadí má žlutou barvu, a níže vyobrazeným označením, které používá žalobce na své internetové stránce www.doggis.es, jakož i ve svých reklamách na internetových stránkách týkajících se franšízingu, existuje shoda nebo přinejmenším téměř úplná shoda:
Tato shoda nebo téměř úplná shoda, která přistupuje k téměř úplné shodě mezi uvedenými staršími ochrannými známkami a zpochybněnou ochrannou známkou (viz body 76 až 78 níže), nemůže být zjevně plodem náhody.
Posledně uvedené konstatování nelze zpochybnit tvrzením žalobce, podle něhož je používání červené a žluté barvy zcela obvyklé pro označení zařízení rychlého občerstvení, a zvláště amerických zařízení pro prodej hotdogů, jelikož uvedené barvy odkazují na barvy kečupu a hořčice. Je třeba totiž uvést, že nejenže jsou v projednávané věci použité barvy totožné, ale navíc jsou uspořádány týmž způsobem, přičemž červená barva je používána pro písmena a žlutá barva pro pozadí. Třebaže je možné, že je používání těchto barev v odvětví rychlého občerstvení běžné, nic to nemění na tom, že v souvislosti s hotdogy mohly být učiněny i jiné volby barev, zejména – jak uvádí OHIM – kaštanově hnědá barva, která připomíná barvu frankfurtského párku a určitého druhu pečiva, do něhož je párek vložen.
V tomtéž smyslu je třeba mít za to, že odvolací senát právem v bodě 37 napadeného rozhodnutí poukázal na vysoký stupeň podobnosti mezi postavou ve tvaru hotdogu, která se objevuje na výňatku z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, jakož i na výňatcích z internetové stránky www.doggis.es (viz body 25 a 36 výše), a staršími chilskými ochrannými známkami č. 728038 a č. 724717 (viz bod 8 výše).
Ani tento vysoký stupeň podobnosti mezi oběma výše uvedenými postavami nemůže být plodem náhody. Je zajisté pravda – jak uvedl žalobce – že je v celé řadě zařízení rychlého občerstvení běžné, že se produkt „polidšťuje“. Nic to však nemění na tom, že v projednávané věci se tyto postavy shodují, pokud jde o jejich postoj, použití barev, šťastný výraz a přítomnost takových doplňků, jako je baseballová čepice, bílé rukavice a sportovní obuv. Pokud jde o dokumenty uplatněné žalobcem ve snaze o prokázání toho, že tento typ postav nemá v odvětví rychlého občerstvení s hotdogy originální charakter, stačí uvést, že byly předloženy poprvé před Tribunálem, a že tudíž musejí být v souladu s ustálenou judikaturou odmítnuty jako nepřípustné [viz rozsudek ze dne 27. června 2013, MOL v. OHIM – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card),
T‑367/12
,
EU:T:2013:336
, bod
a citovaná judikatura].
Zatřetí je nutno konstatovat, že žádný z argumentů uplatněných žalobcem nemůže zpochybnit závěr odvolacího senátu, podle něhož žalobce v době podání přihlášky zpochybněné ochranné známky věděl o existenci chilských starších obrazových ochranných známek DoggiS chráněných zápisy č. 683048, č. 857568 a č. 801904.
Předně tak nelze přijmout argument žalobce založený na výňatku z internetové stránky www.doggis.es uvedeném v první odrážce bodu 35 výše, podle něhož „[i když] bylo cílem zahájit expanzi na světové úrovni, nelze tím chápat, že podnik a ochranná známka existovaly předtím a [byly] od té doby dováženy z amerického kontinentu do Španělska“.
Z uvedeného výňatku totiž jasně vyplývá, že podnik a ochranná známka doggis již existovaly (viz bod 54 výše) a žalobce vystupoval jako osoba odpovědná za jejich proniknutí na španělský trh. Dále pak skutečnost, že tento podnik a tato ochranná známka existovaly před jejich „dovezením“ do Španělska, není nikterak neslučitelná s cílem „zahájit“ rozvoj na světové úrovni. Konkrétně – jak správně uvádí OHIM – s ohledem na historické a kulturní vazby existující mezi Latinskou Amerikou a Španělskem je zcela dobře představitelné, že si majitel latinskoamerické ochranné známky zvolí španělský trh jako výchozí bod k realizaci expanze této ochranné známky na evropský kontinent. Údaje obsažené ve výňatku z internetové stránky www.consultafranquicias.com (viz bod 56 výše), jakož i ve výňatku z webové stránky es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html (viz bod 57) vyznívají ostatně v tomto smyslu.
Dále nemůže být přijat ani argument žalobce, podle něhož je třeba odkaz na americké podniky rychlého občerstvení, které měly značný úspěch na světové úrovni uvedený v bodě 35 napadeného rozhodnutí, chápat jako odkaz na „takové mimořádně známé severoamerické ochranné známky pocházející ze Spojených států, jako jsou Burger King, McDonald’s, Pizza Hut, atd.“, a podle něhož si žádný španělský spotřebitel nevybaví chilský podnik rychlého občerstvení.
Žádná skutečnost ve výňatku z internetové stránky www.consultafranquicias.com, z něhož pochází dotčený odkaz, totiž neumožňuje mít za to, že se tento odkaz týká pouze severoamerického trhu. Je nutno naopak konstatovat, že uvedený výňatek uvádí výslovně nejen pouze „americký kontinent“ obecně, ale rovněž země Jižní Ameriky, jako je Chile, Brazílie a Kolumbie. Dále pak nelze
a

priori
vyloučit, že na trhu s rychlým občerstvením existují rovněž úspěšné jihoamerické firmy a že si španělská veřejnost, která zahrnuje zejména spotřebitele, kteří mají vazby s jihoamerickými zeměmi, rovněž vybaví tyto firmy.
Tvrzení žalobce, podle něhož lze zmínění Chile a Brazílie kromě Spojených států ve výňatcích z internetových stránek www.consultafranquicias.com a www.doggis.es vysvětlit tím, že jde o země, které zaznamenávají nejsilnější hospodářský růst, a tudíž „vazbou na potenciál jejich příslušných hospodářství s oprávněným reklamním cílem spočívajícím v podpoře franšízingového systému, jehož zavedení se předpokládá ve Španělsku“, není přesvědčivé. Je totiž překvapující, že v těchto výňatcích žalobce zmiňuje Chile a Brazílii, což jsou právě dvě země, v nichž jsou navrhovatelky na prohlášení neplatnosti majitelkami zápisů ochranné známky doggis, a nikoli jiné jihoamerické země, jako Argentina a Mexiko, které přitom ve svých písemnostech rovněž identifikuje jako země se silným hospodářským růstem na americkém kontinentě. Dále pak a v každém případě ze skutečnosti, že žalobce použil Chile jako příklad země, v níž hotdog zaznamenává velký úspěch, vyplývá, že předtím přezkoumal trh s tímto výrobkem v této zemi a nemohl nevědět o hlavních ochranných známkách, které se na něm vyskytují a k nimž patří ochranná známka doggis.
Dále žalobce nemůže účelně argumentovat tím, že mezi ním a navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti nikdy neexistovaly smluvní či mimosmluvní vazby.
Ačkoli by totiž existence takové vazby mohla stačit k prokázání toho, že žalobce o dotčených starších ochranných známkách předem věděl, naproti tomu neexistence takové vazby neznamená, že o nich nevěděl.
Konečně – pokud jde o tvrzení žalobce, podle nichž nikdy v Chile nebyl a nikdy neměl v úmyslu rozvíjet svou ochrannou známku a svůj obchodní model v Jižní Americe – stačí konstatovat, že jsou čistě subjektivní povahy a nestačí k tomu, aby vyvrátila objektivní skutečnosti zohledněné odvolacím senátem k tomu, aby dospěl ke svému závěru.
Na druhém místě z napadeného rozhodnutí vyplývá, že se odvolací senát neomezil na zohlednění toho, že žalobce věděl předem o chilských starších ochranných známkách, ale rovněž konstatoval nedostatek dobré víry žalobce, když vycházel z určitých objektivních faktorů, které mohou objasnit žalobcovy úmysly, a sice povahy přihlášené ochranné známky (body 38 až 41 napadeného rozhodnutí), stupně proslulosti dotčených ochranných známek (bod 42 napadeného rozhodnutí) a obchodní logiky, do níž spadá podání přihlášky zpochybněné ochranné známky (bod 45 napadeného rozhodnutí).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že skutečnost, že přihlašovatel ví o určité ochranné známce, totiž nepostačuje sama o sobě k tomu, aby byla prokázána neexistence jeho dobré víry. Je třeba rovněž vzít v úvahu jeho úmysl v době podání přihlášky k zápisu (rozsudek Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, bod 46 výše,
EU:C:2009:361
, body
a
). Třebaže je tento úmysl přirozeně subjektivním prvkem, musí být určen na základě objektivních okolností projednávaného případu (rozsudek Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, bod 46 výše,
EU:C:2009:361
, bod
).
Zaprvé – pokud jde o povahu přihlášené ochranné známky – je třeba předně uvést, že tento faktor může být relevantní pro účely posouzení existence nedostatku dobré víry (v tomto smyslu viz rozsudek Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, bod 46 výše,
EU:C:2009:361
, bod
).
Dále je třeba mít za to, že odvolací senát právem v bodě 39 napadeného rozhodnutí konstatoval, že zpochybněná ochranná známka a chilské starší obrazové ochranné známky DoggiS, které jsou předmětem zápisu č. 683048, č. 857568 a č. 801904, jsou shodné. Přinejmenším jsou téměř shodné.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že zpochybněnou ochrannou známku a dotčené chilské starší ochranné známky tvoří tentýž slovní prvek „doggis“. Argument žalobce, podle něhož tento slovní prvek postrádá originalitu, obstát nemůže. Dokumenty přiložené v příloze žaloby, na nichž zakládá svůj argument, byly totiž předloženy poprvé před Tribunálem, a musejí být tedy odmítnuty jako nepřípustné (viz bod 63 výše). Kromě toho i za předpokladu, že by měl výraz „doggis“ význam související s hotdogy, nic to nemění na tom, že –jak bude uvedeno podrobněji v bodě 78 níže – způsob, jakým je ztvárněn na dotčených chilských starších ochranných známkách, vykazuje celou řadu zvláštností, které se nacházejí identicky na zpochybněné ochranné známce.
Dále je třeba poukázat na následující vzhledové shody mezi dotčenými chilskými staršími ochrannými známkami a zpochybněnou ochrannou známkou:
—
výraz „doggis“ je napsán červenou barvou;
—
výraz „doggis“ je napsán zvláštním druhem písma zaobleného tvaru;
—
počáteční písmeno „d“ a poslední písmeno „s“ jsou napsána velkými písmeny, zatímco písmena nacházející se uprostřed jsou napsána malými písmeny;
—
písmena „d“ a „s“ jsou širší než písmena nacházející se uprostřed;
—
písmena „o“, „g“ a „g“ mají na svém vrcholu tentýž výstupek.
Jedinou odlišností existující mezi zpochybněnou ochrannou známkou a dotčenými chilskými staršími ochrannými známkami ze vzhledového hlediska je to, že posledně uvedené ochranné známky mají žluté pozadí, což samozřejmě nemůže stačit k vyloučení toho, že tyto ochranné známky vyvolávají tentýž globální dojem.
K tomu, co bylo konstatováno v bodech 77 a 78 výše, přistupuje dále skutečnost, která je mezi účastníky řízení nesporná, že zpochybněná ochranná známka označuje tytéž služby jako dotčené chilské starší ochranné známky, jakož i výrobky nezbytné pro poskytování restauračních služeb, kterých se tyto ochranné známky týkají.
Jak správně uvádí odvolací senát v bodě 41 napadeného rozhodnutí, takový stupeň podobnosti mezi uvedenými ochrannými známkami a hospodářskými odvětvími, na která se tyto ochranné známky vztahují, nemůže být zjevně plodem náhody.
S ohledem na tento mimořádně vysoký stupeň podobnosti mezi dotčenými ochrannými známkami je argument žalobce, podle něhož se jak on sám, tak navrhovatelky na prohlášení neplatnosti při vytvoření koncepce příslušných ochranných známek inspirovali týmiž severoamerickými modely, nepřesvědčivý.
Zadruhé – pokud jde o stupeň proslulosti dotčených ochranných známek – je třeba připomenout, že pro účely posouzení neexistence dobré víry přihlašovatele ochranné známky může být brán v úvahu stupeň proslulosti, které požívá označení v době podání přihlášky za účelem jeho zápisu, přičemž takový stupeň proslulosti může právě ospravedlnit zájem přihlašovatele zajistit širší právní ochranu svému označení (rozsudek Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, bod 46 výše,
EU:C:2009:361
, body
a
).
V projednávané věci je třeba uvést, že ze spisu nevyplývá, že v době podání přihlášky k zápisu již byla zpochybněná ochranná známka používána, zatímco z dokumentů předložených navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti jako přílohy jejich návrhu na prohlášení neplatnosti jasně vyplývá, že jejich ochranné známky doggis byly v Chile používány již několik let a zaznamenaly v této zemi v průběhu posledních let vzrůstající úspěch, což posílilo jejich proslulost u dotčené veřejnosti. Kromě celé řady zařízení poskytujících rychlé občerstvení, fungujících pod označením Doggis v této zemi, navrhovatelky na prohlášení neplatnosti působí od roku 2009 i v Brazílii.
Argument žalobce, podle něhož byla chilská ochranná známka č. 683048 zapsána relativně nedávno, a sice v lednu 2004, nelze přijmout. Jak správně uvedl OHIM, ačkoli dlouhodobé užívání ochranné známky může představovat faktor, který je třeba zohlednit pro posouzení její proslulosti, tato proslulost však nezávisí výlučně na takovém faktoru. V takovém odvětví, jako je odvětví rychlého občerstvení, může ochranná známka získat určitou proslulost v relativně krátkém časovém období z důvodu jiných faktorů, jako jsou reklamní kampaně nebo počet prodejních míst. Je třeba dodat, že žalobce sám na webové stránce es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html prezentuje Doggis jako „franšízingovou síť hotdogů, která má na mezinárodní úrovni značnou prestiž“.
Mimoto na rozdíl od toho, co uvádí žalobce, konstatování, podle něhož ochranná známka doggis požívá určité proslulosti, neodporuje skutečnosti, že navrhovatelky na prohlášení neplatnosti nejsou ve Španělsku ani na mezinárodní úrovni majitelkami žádného práva vyplývajícího z ochranné známky. Je totiž třeba připomenout, že navrhovatelky na prohlášení neplatnosti jsou majitelkami několika ochranných známek doggis v různých zemích Latinské Ameriky (viz body 8 a 9 výše). Dále pak volba chránit ochrannou známku tím, že se nechá zapsat, spadá pouze do rámce obchodní strategie jejího majitele a neexistence zápisu nemusí nutně vést k závěru, že se na určitém trhu nevyskytuje či není proslulá.
Žalobce není oprávněn ani tvrdit, že skutečnost, že navrhovatelky na prohlášení neplatnosti nejsou majitelkami doménového jména www.doggis.com, prokazuje, že mají jen slabou vůli rozvíjet svou činnost na mezinárodní úrovni. Volba nechat zapsat doménové jméno spadá totiž pouze do rámce obchodní strategie navrhovatelek na prohlášení neplatnosti. Dále pak je nutno konstatovat, že tyto navrhovatelky měly jasný úmysl rozvíjet své činnosti na evropském trhu poté, co si vytvořily solidní přítomnost v Jižní Americe, neboť zjistily existenci zpochybněné ochranné známky právě v okamžiku, kdy společnost Inversiones Ged chtěla zapsat ochrannou známku doggis ve Španělsku.
Zatřetí je třeba mít za to, že – jak bylo správně uvedeno v bodě 45 napadeného rozhodnutí – skutečnost, že žalobce požádal o zápis obrazové ochranné známky, která je téměř shodná s některými staršími obrazovými ochrannými známkami navrhovatelek na prohlášení neplatnosti k označení týchž služeb, které označují posledně uvedené ochranné známky, jakož i výrobků nezbytných pro poskytování těchto služeb, neodpovídá žádné obchodní logice. Je nutno ostatně konstatovat, že žalobce ani neuplatňuje jakoukoli obchodní logiku k odůvodnění tohoto jednání, přičemž se v podstatě spokojuje s tvrzením, přičemž uplatňuje řadu neopodstatněných argumentů, že v době, kdy podal přihlášku zpochybněné ochranné známky, nevěděl o existenci starších ochranných známek navrhovatelek na prohlášení neplatnosti.
Na třetím místě s ohledem na všechno předcházející je třeba mít za to, že odvolací senát právem v bodech 44 a 45 napadeného rozhodnutí dospěl k závěru, že žalobce v době podání přihlášky zpochybněné ochranné známky nebyl v dobré víře. Jak správně uvedl odvolací senát v bodě 45 napadeného rozhodnutí, skutečnost, že žalobce požádal o tento zápis, byla nepochybně vedena úmyslem neoprávněně si přisvojit práva vyplývající z ochranných známek navrhovatelek na prohlášení neplatnosti. Tento úmysl je potvrzen zejména způsobem, jakým žalobce prezentuje svůj franšízingový řetězec veřejnosti. Kromě skutečnosti, že zpochybněná ochranná známka a chilské starší ochranné známky č. 683048, č. 857568 a č. 801904 jsou téměř shodné a vztahují se na tentýž druh činností, zvláště franšízing v odvětví rychlého občerstvení s hotdogy, totiž žalobce – jak vyplývá z dokumentů předložených navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti v rámci řízení před OHIM (viz body 25 a 35 výše) – vyvolává dojem, že je jeho franšízingový řetězec spojen se zahraničním franšízingovým řetězcem, který má značnou prestiž na mezinárodní úrovni, a budoucím odběratelům franšízingu poskytuje jeho zkušenost, znalost daného odvětví a nepřetržitou podporu.
Předcházející závěr nelze zpochybnit tvrzením žalobce, podle něhož jeho přihláška zpochybněné ochranné známky odpovídá vážnému, rigoróznímu a oprávněnému obchodnímu projektu, který nemá žádný spekulativní zájem týkající se ochranné známky doggis a má zejména dlouhodobou zkušenost v odvětví franšízingu ve Španělsku. Takto uváděné skutečnosti totiž nikterak nevysvětlují téměř úplnou shodu dotčených ochranných známek a shodnost služeb, kterých se týkají. Kromě toho je nutno konstatovat, že zkušenost uplatňovaná žalobcem se týká finanční oblasti, tedy oblasti, která je zcela odlišná od oblasti rychlého občerstvení.
Žalobce se odvolává rovněž na rozsudek vydaný Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Murcia (obchodní soud č. 2 v Murcie, Španělsko) ze dne 10. května 2015 v rámci běžného řízení č. 263/2012, který předložil na základě dopisu došlého soudní kanceláři dne 18. května 2015. Podle jeho názoru tento rozsudek představuje „novou skutečnost“, jelikož zamítá zejména návrh na prohlášení neplatnosti podaný navrhovatelkami na prohlášení neplatnosti proti jeho španělské ochranné známce doggis č. 2914857. Uvádí, že se v uvedeném rozsudku konstatuje, že neexistuje žádná skutková okolnost, která by mohla prokázat, že v době, kdy podal přihlášku této španělské ochranné známky, nejednal v dobré víře.
Je nutno konstatovat, že ani tento rozsudek nemůže zpochybnit závěr odvolacího senátu uvedený v bodě 89 výše, aniž by bylo nezbytné vyjadřovat se k přípustnosti tohoto nového důkazu, kterou OHIM zpochybňuje.
Předně z uvedeného rozsudku totiž vyplývá, že – pokud jde o návrh na prohlášení neplatnosti, který byl u něj podán – soud provedl analýzu především skutkové povahy, a to na základě řady důkazů předložených stranami dotčeného sporu. Je přitom nutno konstatovat, že se tato analýza netýká výkladu unijního práva ochranných známek a že žalobce ostatně nikterak nevysvětluje, jak by tomu tak mohlo být.
Dále je pak třeba uvést, že dotčený rozsudek uvádí, že lze proti němu podat odvolání. Nelze tedy vyloučit, že nenabyl právní moci.
Konečně a v každém případě je třeba připomenout, že unijní režim ochranných známek je autonomním systémem, který se skládá ze souboru pravidel a sleduje cíle jemu vlastní, přičemž jeho použití je nezávislé na jakémkoli vnitrostátním systému a legalita rozhodnutí odvolacích senátů OHIM musí být posuzována výlučně na základě nařízení č. 207/2009 tak, jak je vykládáno unijním soudem (rozsudek ze dne 17. července 2008, L & D v. OHIM,
C‑488/06 P
, Sb. rozh.,
EU:C:2008:420
, bod
).
Z toho vyplývá, že druhý žalobní důvod musí být zamítnut, a tudíž i žaloba musí být v plném rozsahu zamítnuta.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM požadoval náhradu nákladů řízení a žalobce neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (šestý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
José-Manuelovi Davó Lledóvi se ukládá náhrada nákladů řízení.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 28. ledna 2016.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.