CELEX: 62015TJ0126
Žig Europske unije
Postupak povodom prigovora
Prijava figurativnog žiga Europske unije Supeco
Raniji figurativni žig Europske unije SUPER COR
Relativni razlog za odbijanje
Vjerojatnost dovođenja u zabludu
Opseg ispitivanja koje je provelo žalbeno vijeće
Proizvodi i usluge na kojima se temelji prigovor
Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009
Pravilo 15. stavak 2. točka (f) Uredbe (EZ) br. 2868/95
Obavijest br. 2/12

Okolnosti spora
Dana 30. travnja 2012. intervenijent Grup Supeco Maxor, SL podnio je prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
SL L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
Žig za koji je podnesena prijava za registraciju je sljedeći figurativni znak:
Usluge za koje je zatražena registracija nalaze se među ostalim u razredu 35 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, i podrazumijevaju osobito „prodaju na dražbi” i usluge „grupiranja za račun trećih osoba proizvoda (ne uključuje njihov prijevoz) […], radi omogućavanja potrošačima njihovog lakšeg uočavanja, odabira i kupnje u lokalnim prodavaonicama, uključujući u trgovinama, usluge maloprodaje proizvoda” (u daljnjem tekstu: usluge maloprodaje).
Tužitelj El Corte Inglés, SA podnio je 16. kolovoza 2012. prigovor protiv registracije žiga za koji je podnesena prijava za sve usluge obuhvaćene prijavom.
Prigovor se među ostalim temeljio na sljedećem figurativnom žigu Europske unije podnesenom 18. lipnja 2008. i registriranom 1. veljače 2012. pod brojem 6997407 za proizvode i usluge iz razreda 35:
Prigovor je istaknut iz razloga navedenog u članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009. U prigovoru se osobito spominje „popis proizvoda & usluga” i „[prigovor] [u]temeljen na dijelu proizvoda i usluga”, iza čega slijedi sljedeće nabrajanje usluga iz razreda 35: „oglašavanje (reklamiranje); vođenje komercijalnih poslova; komercijalna administracija; uredski poslovi”.
Dana 28. veljače 2014. Odjel za prigovore djelomično je prihvatio prigovor smatrajući da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg žiga. Odjel za prigovore osobito je odbio registraciju žiga za koji je podnesena prijava za sve osporavane usluge iz razreda 35. Pozivajući se na Obavijest br. 2/12 od 20. lipnja 2012. o uporabi naslova razreda u popisima proizvoda i usluga za prijave i registracije žigova Zajednice (SL OHIM 7/2012), Odjel za prigovore smatrao je da je namjera tužitelja bila obuhvatiti sve usluge navedene u abecednom popisu određenog razreda predmetne Nicanske klasifikacije. On je također usporedio usluge iz razreda 35 obuhvaćene žigom za koji je podnesena prijava s uslugama navedenima u prigovoru kao i s uslugama „prodaje na dražbi” i „iznajmljivanje automata” sadržanih u abecednom popisu usluga iz razreda 35 kako bi došao do zaključka o njihovoj istovjetnosti ili sličnosti.
Intervenijent je 24. travnja 2014. podnio žalbu protiv odluke Odjela za prigovore.
Odlukom od 4. prosinca 2014. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) peto žalbeno vijeće EUIPO‑a djelomično je prihvatilo žalbu poništivši i izmijenivši odluku Odjela za prigovore u dijelu u kojem je njome prihvaćen prigovor za „prodaju na dražbi” kao i za usluge maloprodaje.
Žalbeno vijeće najprije je navelo u točki 14. pobijane odluke da se doseg prigovora koji je podnio tužitelj pred Odjelom za prigovore ograničio na izrijekom navedene usluge u prigovoru. Ono je u tom pogledu istaknulo da usluge „prodaje na dražbi” nisu bile na popisu u prigovoru kao usluge iz razreda 35 obuhvaćene ranijim žigom i da, osim toga, tužitelj nije nikada tijekom postupka povodom prigovora ili žalbe potvrdio da se njegov prigovor temelji i na tim uslugama. Suprotno tome, prema mišljenju žalbenog vijeća, tužitelj je potvrdio u svojim očitovanjima na žalbu da se njegov prigovor „temeljio na dijelu proizvoda i usluga” obuhvaćenih ranijim žigovima, naznačivši tako usluge koje su bile izrijekom nabrojene u prigovoru. Ono iz toga zaključuje da prigovor nije bio utemeljen na „prodaji na dražbi” i da nije bilo nužno utvrditi odnosi li se raniji žig na druge usluge koje nisu bile obuhvaćene doslovnim značenjem naslova razreda.
Žalbeno vijeće stoga je ograničilo ispitivanje sličnosti usluga, u pogledu onih obuhvaćenih ranijim žigom, na usluge „oglašavanja (reklamiranja); vođenja komercijalnih poslova; komercijalnu administraciju; uredske poslove”. Ono je u tom pogledu smatralo da te usluge nisu slične ni uslugama „prodaje na dražbi”“ ni uslugama maloprodaje obuhvaćenima žigom za koji je podnesena prijava (točke 36. do 42. pobijane odluke).
Zahtjevi stranaka
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
—
poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je poništila i izmijenila odluku Odjela za prigovore;
—
naloži EUIPO‑u i intervenijentu snošenje troškova.
EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:
—
odbije tužbu;
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Intervenijent od Općeg suda zahtijeva da:
—
odbije tužbu;
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
Tužitelj u bitnom navodi samo jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Bez osporavanja definicije relevantne javnosti ili ocjene sličnosti predmetnih žigova koju je provelo žalbeno vijeće, tužitelj prigovara žalbenom vijeću da prilikom usporedbe predmetnih usluga nije uzelo u obzir određene usluge koje nisu spomenute u prigovoru, ali su obuhvaćene ranijim žigom, među kojima je „prodaja na dražbi”, i da je stoga pogrešno zaključilo o nepostojanju sličnosti između, s jedne strane, usluga obuhvaćenih ranijim žigom i, s druge strane, „prodaje na dražbi” kao i usluga maloprodaje obuhvaćenih žigom za koji je podnesena prijava.
U tom pogledu valja podsjetiti da je tužitelj u obrascu prigovora označio rubriku „temelji se na dijelu proizvoda i usluga” i zatim naveo sljedeće usluge: „oglašavanje (reklamiranje); vođenje komercijalnih poslova; komercijalna administracija; uredski poslovi” (vidjeti točku 6. ove presude).
Osim toga, u obrazloženju svojeg prigovora tužitelj nije dao nikakvo daljnje objašnjenje u vezi s uslugama na kojima se navedeni prigovor temeljio.
Prema tome, kao što je to pravilno istaknuo intervenijent, za razliku od prigovora o kojem je bilo riječ u presudi od 15. siječnja 2013., Lidl Stiftung/OHIM – Lactimilk (BELLRAM) (
T‑237/11
, Zb.,
EU:T:2013:11
), u prigovoru u ovom predmetu ne postoji nikakvo proturječje koje bi moglo izazvati sumnje u pogledu usluga na kojima se temelji prigovor jer je tužitelj istodobno najavio svoju namjeru da utemelji prigovor samo na dijelu proizvoda i usluga obuhvaćenih njegovim žigom te je nabrojao dio tih usluga, osobito one iz razreda 35 navedene u njegovoj prijavi za registraciju.
Tužitelj međutim smatra da je žalbeno vijeće iz prigovora pogrešno zaključilo da se on odnosi samo na usluge „oglašavanja (reklamiranja); vođenja komercijalnih poslova; komercijalne administracije; uredske poslove” i da se ne može analizirati kao da se također odnosi i na „prodaju na dražbi”. Tužitelj se u tom pogledu poziva na točku V. Obavijesti br. 2/12, prema kojoj „u pogledu prijava za žigove Europske unije registriranih prije [21. lipnja 2012.] i koje sadrže sve općenite navode nabrojene u naslovu određenog razreda [Nicanske klasifikacije], [EUIPO] smatra da je namjera podnositelja prijave […] bila obuhvatiti sve proizvode ili usluge navedene u abecednom popisu tog razreda iz izdanja koje je važeće u trenutku podnošenja prijave”. Budući da je raniji žig registriran prije 21. lipnja 2012. i da su korišteni općeniti navodi nabrojeni u naslovu razreda 35 Nicanske klasifikacije, tužitelj iz toga zaključuje da se njegov prigovor temeljio također i na uslugama „prodaje na dražbi” i „iznajmljivanja automata” s abecednog popisa usluga iz tog razreda.
Treba smatrati da se, iako iz teksta točke V. Obavijesti br. 2/12 proizlazi da se proizvodi i usluge zaštićeni žigom ne ograničuju, što se tiče žigova Europske unije registriranih prije 21. lipnja 2012., na one izrijekom navedene u prijavi za registraciju žiga, samo iz tog teksta ne može zaključiti da se takvo široko tumačenje predmetnih proizvoda i usluga primjenjuje i na prigovor koji se temelji na žigu registriranom prije 21. lipnja 2012. Naime, kao što to EUIPO pravilno ističe, sadržaj tog akta uređuju specifične odredbe kao i postupak povodom prigovora. U skladu s tim odredbama tumačenima u smislu sudske prakse, predmetni akt treba jasno i precizno navesti proizvode i usluge na kojima se prigovor temelji.
Tako iz pravila 15. stavka 2. točke (f) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (
SL L 303, str. 1
.) (SL, specijalno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1041/2005 od 29. lipnja 2005. (
SL L 172, str. 4
.) (SL, specijalno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 153.), u većini verzija koje nisu na francuskom jeziku, proizlazi da prigovor treba sadržavati proizvode i usluge na kojima se prigovor temelji.
Francuska verzija pravila 15. stavka 2. točke (f) Uredbe br. 2868/95 propisuje da „prigovor sadržava […] proizvode i usluge protiv kojih je podnesen” („[l]’acte d’opposition doit comporter […] les produits et services à l’encontre desquels l’opposition est formée”).
Međutim, kao što to EUIPO ističe, francuska verzija je jedna od rijetkih sročenih na ovaj način, dok većina drugih jezičnih verzija predmetne odredbe spominje proizvode i usluge na kojima se prigovor temelji. Naime, engleska verzija spominje „the goods and services on which the opposition is based”, njemačka verzija „die Waren und Dienstleistungen, auf die sich der Widerspruch stützt”, talijanska verzija „i prodotti e i servizi sui quali si basa l’opposizione” i španjolska verzija „los productos y servicios en los que se basa la oposición”.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, formulacija korištena u jednoj od jezičnih verzija neke odredbe prava Unije ne može služiti kao jedini temelj za tumačenje te odredbe ili imati prednost u odnosu na ostale jezične verzije. Takav pristup, naime, ne bi bio u skladu sa zahtjevom ujednačene primjene prava Unije. U slučaju nepodudarnosti između različitih jezičnih verzija nekog teksta prava Unije, predmetna odredba mora se tumačiti s obzirom na opću strukturu i svrhu propisa kojeg je dio (vidjeti u tom smislu presudu Kurcums Metal,
C‑558/11
,
EU:C:2012:721
, t.
48.
i navedenu sudsku praksu).
Što se tiče opće strukture pravila koja uređuju postupak povodom prigovora, valja istaknuti s jedne strane, u skladu s EUIPO‑ovim stajalištem, da se sve naznake vezane uz prigovor propisane točkama (b) do (e) i (g) pravila 15. stavka 2. Uredbe br. 2868/95, koje sadržavaju navode propisane točkom (f) istog pravila, odnose na raniji žig, što osnažuje tumačenje prema kojem se potonja odredba odnosi na proizvode i usluge obuhvaćene navedenim žigom. S druge strane, pravilo 15. stavak 3. točka (a) navedene Uredbe, u skladu s kojom prigovor „može” sadržavati popis proizvoda i usluga protiv kojih se podnosi prigovor, potvrđuje da je pozivanje, u prigovoru, na proizvode i usluge obuhvaćene osporavanim žigom tek opcijsko i ne podudara se s pravilom 15. stavkom 2. točkom (f) te uredbe jer pravilo 15. stavak 3. točka (a) iste uredbe pojašnjava da se u nedostatku tog popisa smatra da je prigovor usmjeren protiv svih proizvoda i usluga iz prijave za registraciju žiga Europske unije protiv koje je podnesen prigovor.
Kada je riječ o svrsi pravila kojima se određuje sadržaj prigovora, treba istaknuti da Uredba br. 2868/95 razlikuje dvije vrste naznaka u tom pogledu, one čije nepostojanje može u skladu s pravilom 17. te uredbe dovesti do njegove nedopuštenosti, predviđenih osobito u pravilu 15. stavku 2. navedene uredbe, i one predviđene stavkom 3. istog pravila, čije nepostojanje može uzrokovati posljedice samo na ispitivanje utemeljenosti prigovora. Osobito, kao što je to istaknuto u točki 26. ove presude, točka (a) navedenog stavka predviđa da se u nedostatku popisa proizvoda i usluga protiv kojih se podnosi prigovor smatra da je prigovor usmjeren protiv svih proizvoda i usluga iz prijave za registraciju žiga Zajednice protiv koje je podnesen prigovor. S druge strane, ako prigovor ne sadržava pretpostavke propisane pravilom 15. stavkom 2. točkom (f) predmetne uredbe, odbacuje se kao nedopušten u skladu s pravilom 17. stavkom 4. iste uredbe. Isti uvjet ne može se stoga nalaziti istodobno u stavku 2. i stavku 3. pravila 15. predmetne uredbe.
U takvim uvjetima, izostavljanje u francuskoj verziji pravila 15. stavka 2. točke (f) Uredbe br. 2868/95 pozivanja na proizvode i usluge na kojima se temelji prigovor, izostavljanje do kojega je očito došlo prilikom pisanja pravila, ne omogućava tumačenje te odredbe na način da ona ne propisuje navođenje tih proizvoda i usluga u prigovoru.
Usto valjda podsjetiti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, od presude od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
, Zb.,
EU:C:2012:361
, t.
49.
,
56.
i
61.
, u pogledu Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL L 299, str. 25
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.)), iz koje je upravo obavijest br. 2/12 trebala izvući zaključke, kako bi se poštovali zahtjevi jasnoće i preciznosti koji omogućuju nadležnim tijelima i gospodarskom subjektima da utvrde opseg zatražene zaštite, podnositelj žiga, koji koristi sve općenite navode nabrojene u naslovu određenog razreda Nicanske klasifikacije za određivanje proizvoda i usluga za koji je zatražena zaštita žigom, mora precizirati odnosi li se njegova prijava za registraciju žiga na sve proizvode ili usluge s abecednog popisa određenog predmetnog razreda ili na samo neke do tih proizvoda ili usluga. Ako bi se prijava odnosila samo na neke od proizvoda ili usluga, podnositelj prijave morao bi navesti na koje se proizvode ili usluge iz tog razreda ona odnosi (vidjeti, u tom smislu, presude od 27. veljače 2014., Advance Magazine Publishers/OHIM – López Cabré (VOGUE),
T‑229/12
,
EU:T:2014:95
, t.
36.
i od 29. travnja 2015., Chair Entertainment Group/OHIM – Libelle (SHADOW COMPLEX),
T‑717/13
,
EU:T:2015:242
, t.
32.
,
34.
i
37.
).
Treba smatrati da se ti zahtjevi jasnoće i preciznosti nameću i podnositelju prigovora za navođenje proizvoda i usluga na kojima se prigovor temelji kako bi se omogućilo EUIPO‑u da odluči o prigovoru i podnositelju prijave žiga protiv koje je prigovor podnesen da u pogledu njega istakne svoje argumente (vidjeti, u tom smislu, presudu od 12. veljače 2015., Klaes/OHIM – Klaes Kunststoffe (Klaes),
T‑453/13
,
EU:T:2015:98
, t.
32.
). Prema tome, posebno kada, kao u ovome slučaju, podnositelj prigovora temelji svoj prigovor na dijelu proizvoda i usluga obuhvaćenih žigom čiji je nositelj, on mora jasno i precizno navesti proizvode i usluge na kojima se njegov prigovor temelji.
Iz toga slijedi, suprotno onome što tvrdi tužitelj, da se točka V. obavijesti br. 2/12 ne primjenjuje u ovom slučaju, čak ni po analogiji, kako bi se zaključilo da je prigovor utemeljen, osim na uslugama koje su u njemu navedene, i na uslugama „dražbe (prodaje na dražbi)” i „iznajmljivanje automata”.
S obzirom na ranije navedeno, ne može se zahtijevati od žalbenog vijeća da u svrhu ispitivanja prigovora uzme u obzir proizvode i usluge koji nisu navedeni u prigovoru. Žalbeno vijeće stoga je pravilno usporedilo samo usluge navedene u prigovoru na kojima se on temeljio s osporavanim uslugama obuhvaćenim žigom za koji je podnesena prijava.
Ta se ocjena ne dovodi u pitanje tužiteljevom tvrdnjom prema kojoj je on, s obzirom na to da je vrlo poznata maloprodajna trgovina za prodaju svih vrsta proizvoda trećim osobama, namjeravao obuhvatiti usluge maloprodaje.
Naime, kao što to pravilno ističe EUIPO, i da nije potrebno da odluči o dopuštenosti tog argumenta koji je osim toga osporio, cilj nositelja nekog žiga da osigura određene usluge i njegov ugled kao pružatelja tih usluga ne znače da su žigom čiji je on nositelj nužno zaštićene te usluge ni, dodatno, da su prigovori koje podnosi uzajamno utemeljeni na tim uslugama.
Iz svega ranije navedenog proizlazi da je žalbeno vijeće pravilno usporedilo osporavane usluge žiga za koji je podnesena prijava samo s uslugama obuhvaćenima ranijim žigom navedenima u prigovoru na način da, s obzirom na potpuni izostanak argumentacije kojom bi se doveo u pitanje rezultat tako provedene usporedbe, jedini tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan bez potrebe da se odlučuje o njegovoj dopuštenosti koju osporava intervenijent.
Slijedom navedenoga, ovu tužbu treba odbiti.
Troškovi
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova, sukladno zahtjevu EUIPO‑a i intervenijenta.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (drugo vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
El Corte Inglés, SA nalaže se snošenje troškova.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 24. svibnja 2016.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski