CELEX: 62021CJ0595
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Patērētāju tiesību aizsardzība
Pārtikas produktu informācijas sniegšana patērētājiem
Regula (ES) Nr. 1169/2011
17. pants un VI pielikuma A daļas 4. punkts
“Pārtikas produkta nosaukums”
“Produkta nosaukums”
Pārtikas produktu marķējumā ietveramās obligātās norādes
Komponents vai sastāvdaļa, kas izmantots pilnīgai vai daļējai tā komponenta vai sastāvdaļas aizstāšanai, par ko patērētāji uzskata, ka to parasti izmanto pārtikas produktā vai ka tas tajā parasti ir

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 17. pantu un VI pielikuma A daļas 4. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (
OV 2011, L 304, 18. lpp.
).
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
LSI – Germany GmbH
(turpmāk tekstā – “
LSI
”) un
Freistaat Bayern
(Bavārijas federālā zeme, Vācija) par lēmumu aizliegt
LSI
laist tirgū tās ražotos pārtikas produktus, šo pārtikas produktu nosaukuma tiešā tuvumā galvenajā redzamības laukā nenorādot noteiktus komponentus vai sastāvdaļas.
Atbilstošās tiesību normas
Regula Nr. 1169/2011
Saskaņā ar Regulas Nr. 1169/2011 1. panta “Priekšmets un darbības joma” 1. punktu šī regula “ir pamats tam, lai saistībā ar pārtikas produktu informāciju nodrošinātu augstu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni, ņemot vērā patērētāju uztveres atšķirības un viņu vajadzības pēc informācijas, vienlaicīgi nodrošinot netraucētu iekšējā tirgus darbību”.
Minētās regulas 2. pantā “Definīcijas” ir noteikts:
“1.   Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
[..] “pārtikas produkts”, kas noteikt[s] [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (EK) Nr. 178/2002 [(2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (
OV 2002, L 31, 1. lpp.
], 2. pantā [..];
[..].
2.   Piemēro arī šādas definīcijas:
[..]
l)
“galvenais redzamības lauks” ir iepakojuma redzamības lauks, kuru patērētājs visdrīzāk ieraudzīs pirkšanas brīdī un kas ļauj patērētājam nekavējoties atpazīt produktu attiecībā uz tā īpašībām vai specifiku un, vajadzības gadījumā, zīmolvārdu. Ja iepakojumam ir vairāki līdzvērtīgi galvenie redzamības lauki, tad šo lauku izvēlas pārtikas apritē iesaistītais uzņēmējs;
[..]
n)
“tirdzniecības nosaukums” ir pārtikas produkta nosaukums, ko nosaka attiecīgie Savienības tiesību akti, vai, ja šādu Savienības tiesību aktu nav, nosaukums, kuru nosaka tās dalībvalsts normatīvie un administratīvie akti, kurā pārtikas produkts tiek pārdots galapatērētājam vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumam;
o)
“pieņemtais nosaukums” ir pārtikas produkta nosaukums, ko pieņēmuši tās dalībvalsts patērētāji, kurā minētais produkts tiek pārdots, minēto nosaukumu nav nepieciešamības sīkāk paskaidrot;
p)
“aprakstošais nosaukums” ir nosaukums, kas apraksta pārtikas produktu un, ja nepieciešams, tā lietošanu, kas ir pietiekami skaidrs, lai ļautu patērētājiem saprast produkta patieso būtību un atšķirt to no citiem produktiem, ar kuriem to varētu sajaukt;
[..].”
Šīs pašas regulas 3. panta “Vispārēji mērķi” 1. punktā ir noteikts:
“Noteikumi par pārtikas produktu informāciju paredz nodrošināt augstu patērētāju veselības un interešu aizsardzības līmeni un radīt pamatu tam, lai galapatērētāji varētu veikt apzinātu izvēli un droši lietot uzturā pārtiku, īpaši attiecībā uz veselības, ekonomiskiem, vides, sociāliem un ētiskiem apsvērumiem.”
Regulas Nr. 1169/2011 7. pants “Godīgas informēšanas prakse” ir formulēts šādi:
“1.   Pārtikas produktu informācija nav maldinoša, jo īpaši:
a)
par pārtikas produktiem raksturīgajām pazīmēm [..];
[..]
d)
noformējumā, aprakstā vai attēlā iekļaujot norādi, kas liek noprast konkrēta pārtikas produkta vai sastāvdaļas klātbūtni, lai gan faktiski minētajā pārtikas produktā dabīgi esošais komponents vai parasti izmantotā sastāvdaļa ir aizstāta ar citu komponentu vai citu sastāvdaļu.
2.   Pārtikas produktu informācija ir precīza, skaidra un patērētājam viegli saprotama.
[..]”
Šīs regulas 9. panta “Obligāto ziņu uzskaitījums” 1. punktā ir paredzēts:
“Saskaņā ar regulas 10. līdz 35. pantu un ievērojot šajā nodaļā noteiktos izņēmumus, obligāti norādāmas šādas ziņas:
a)
pārtikas produkta nosaukums;
b)
sastāvdaļu saraksts;
[..].”
Minētās regulas 17. pants “Pārtikas produkta nosaukums” ir formulēts šādi:
“1.   Pārtikas produkta nosaukums ir tā tirdzniecības nosaukums. Ja tāda nav, nosaukums atbilst tā pieņemtajam nosaukumam vai, ja tāda nav vai tas netiek lietots, sniedz pārtikas produktu aprakstošu nosaukumu.
[..]
4.   Pārtikas produkta nosaukumu neaizstāj ar nosaukumu, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums, preču zīme vai modes nosaukums.
5.   Īpaši noteikumi par pārtikas produkta nosaukuma lietošanu un par tam pievienojamām ziņām izklāstīti VI pielikumā.”
Šīs pašas regulas VI pielikuma nosaukums ir “Pārtikas produkta nosaukums un īpašas pievienojamās norādes”, un tas sastāv no trīs daļām. A daļas “Pārtikas produkta nosaukumam pievienojamās obligātās norādes” 4. punktā ir noteikts:
“Pārtikas produktiem, kam kāds komponents vai sastāvdaļa, par ko patērētāji uzskata, ka tos šādos produktos parasti izmanto vai ka tie tajos ir dabiski, ir aizstāti ar citu komponentu vai sastāvdaļu, uz marķējuma – papildus sastāvdaļu sarakstam – ir skaidra norāde par komponentu vai sastāvdaļu, kas izmantots daļējai vai pilnīgai aizstāšanai, un tā ir:
a)
izvietota tuvu produkta nosaukumam; un
b)
izveidota, izmantojot rakstzīmju izmēru, kura x‑augstums ir vismaz 75 % no produkta nosaukumam izmantotā x‑augstuma un kurš nav mazāks par rakstzīmju minimālo izmēru, kā noteikts šīs regulas 13. panta 2. punktā.”
Regula Nr. 178/2002
Regulas Nr. 178/2002 2. pantā jēdziens “pārtika” ir definēts kā “jebkura apstrādāta, daļēji apstrādāta vai neapstrādāta viela vai produkts, kas paredzēts cilvēkiem uzturam vai ko saprātīgi paredzamos apstākļos cilvēki varētu lietot uzturā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
LSI
ražo mājputnu gaļas mini salami, kuros dzīvnieku tauki ir aizstāti ar palmu taukiem un rapšu eļļu, un tā tos pārdod mazumtirdzniecībā kā fasētus pārtikas produktus ar nosaukumu “BiFi The Original Turkey” (turpmāk tekstā – “attiecīgais pārtikas produkts”). Saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem “BiFi The Original” ir vārdiska un grafiska preču zīme, un saskaņā ar Savienības tiesību aktiem – grafiska preču zīme.
Ar 2019. gada 7. janvāra lēmumu kompetentā uzraudzības iestāde aizliedza
LSI
laist tirgū attiecīgo pārtikas produktu, ja iepakojuma priekšpusē ietvertā tirdzniecības nosaukuma “BiFi The Original Turkey” tiešā tuvumā nav norādītas attiecīgās aizstāšanai izmantotās sastāvdaļas, izmantojot rakstzīmju izmēru, kura x–augstums ir vismaz 75 % no produkta nosaukumam izmantotā x‑augstuma un kurš nav mazāks par rakstzīmju minimālo izmēru, kā noteikts Regulas Nr. 1169/2011 13. panta 2. punktā.
Šī marķēšanas prasība esot noteikta Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 5. punktā, lasot to kopsakarā ar VI pielikuma A daļas 4. punktu, precīzāk, tā izriet no šajā pēdējā minētajā tiesību normā ietvertā termina “produkta nosaukums”, kas neesot sinonīms terminam “pārtikas produkta nosaukums”. Pirmais termins tostarp ietverot arī šīs regulas 17. panta 4. punktā minētos jēdzienus “preču zīme” vai “modes nosaukums” un nozīmējot, ka šajā gadījumā tirdzniecības nosaukuma “BiFi The Original Turkey” norādei, kas ir izvietota attiecīgā pārtikas produkta iepakojuma priekšpusē un atrodas šī iepakojuma galvenajā redzamības laukā, atbilstoši minētās regulas VI pielikuma A daļas 4. punktā paredzētajām prasībām ir jābūt pievienotam formulējumam “ar palmu taukiem un rapšu eļļu”.
LSI
vērsās
Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach
(Bavārijas Administratīvā tiesa Ansbahā, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa, ar prasību atcelt šo lēmumu.
LSI
norāda – tā kā termins “produkta nosaukums” ir sinonīms terminam “pārtikas produkta nosaukums”, tā ir pilnībā ievērojusi marķēšanas prasības, kas noteiktas Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 5. punktā, lasot to kopsakarā ar VI pielikuma A daļas 4. punktu, jo attiecīgā pārtikas produkta iepakojuma aizmugurē ir norāde “mājputnu gaļas mini salami ar palmu taukiem un rapša eļļu”. Tādējādi šajās tiesību normās neesot prasīts šī iepakojuma priekšpusē, kur ir ietverts tirdzniecības nosaukums “BiFi The Original Turkey”, iekļaut arī norādi “ar palmu taukiem un rapšu eļļu”.
Iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka konkrētais attiecīgā pārtikas produkta marķējuma veids ir atkarīgs no Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punktā ietvertā termina “produkta nosaukums” interpretācijas. Šī termina definīcija neesot sniegta nedz šajā regulā, nedz kādā citā Savienības pārtikas aprites tiesību aktu noteikumā, un tā precīzo saturu neesot iespējams noteikt, pamatojoties uz minētās regulas tekstu vai sistēmu. Minētā tiesa arī apgalvo, ka Regulas Nr. 1169/2011, kuras mērķis tās ieskatā ir nodrošināt vispārēju patērētāju informētību, 17. panta 5. punkta, lasot to kopsakarā ar VI pielikuma A daļas 4. punktu, noteikumi atšķirībā no citiem šīs regulas noteikumiem, piemēram, tās 7. panta, neļauj secināt, ka šo noteikumu mērķis ir aizsargāt patērētājus pret maldināšanu.
Šī tiesa tāpat norāda – tas, ka pārtikas apritē iesaistītie uzņēmēji izmanto kā intelektuālo īpašumu aizsargātu nosaukumu, preču zīmi vai modes nosaukumu Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 4. punkta izpratnē, var novirzīt patērētāja uzmanību no šī panta 1. punktā minētā pārtikas produkta nosaukuma. Tā atgādina, ka šajā gadījumā šī nosaukuma izmērs uz attiecīgā pārtikas produkta iepakojuma ir ievērojami mazāks nekā šī pārtikas produkta preču zīmes izmērs un “tādējādi acīmredzami nav tik uzkrītošs”.
Iesniedzējtiesa pieņem, ka šīs regulas VI pielikuma A daļas 4. punkta mērķis ir nodrošināt pārskatāmību un informācijas sniegšanu patērētājam, vismaz šajā tiesību normā paredzētajos gadījumos nodrošinot, ka uz pārtikas produkta iepakojuma šīs regulas 17. panta 4. punktā minēto nosaukumu tiešā tuvumā ir norādīta informācija par šajā produktā esošajiem aizstājējkomponentiem vai aizstājējsastāvdaļām, izmantojot rakstzīmes, kuru izmērs ir salīdzināms ar attiecīgajā nosaukumā izmantotajām rakstzīmēm. Termins “produkta nosaukums” Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punkta izpratnē neesot sinonīms terminam “pārtikas produkta nosaukums” šīs regulas 17. panta 1. punkta izpratnē un esot plašāks par pēdējo minēto terminu, jo aptverot arī “kā intelektuālo īpašumu aizsargātu nosaukumu”, “preču zīmi” vai “modes nosaukumu”, kas minēti šī 17. panta 4. punktā. Iesniedzējtiesa arī norāda, ka gadījumā, ja Tiesa apstiprinātu šo interpretāciju,
LSI
apelācijas sūdzība par šī sprieduma 12. punktā minēto 2019. gada 7. janvāra lēmumu būtu jānoraida kā nepamatota, jo tad varētu tikt likumīgi pieprasīts tāds attiecīgā pārtikas produkta marķējums kā šajā lēmumā paredzētais.
Šādos apstākļos
Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach
(Bavārijas Administratīvā tiesa Ansbahā) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai jēdziens “produkta nosaukums” [Regulas Nr. 1169/2011] VI pielikuma A daļas 4. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tāda pati nozīme kā “pārtikas produkta nosaukumam” [šīs regulas] 17. panta 1.–3. punkta izpratnē?
2)
Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
vai “produkta nosaukums” ir nosaukums, ar kādu pārtikas produkts tiek piedāvāts tirdzniecībā un reklāmā un ar kādu tas patērētājiem ir plaši pazīstams, pat ja šajā ziņā runa ir nevis par pārtikas produkta nosaukumu, bet gan par aizsargātu nosaukumu, preču zīmi vai modes nosaukumu [Regulas Nr. 1169/2011] 17. panta 4. punkta izpratnē?
3)
Gadījumā, ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
vai “produkta nosaukumu” var veidot arī divi elementi, no kuriem viens ir atbilstoši preču zīmju tiesībām aizsargāts sugas vārds vai vispārīgs jēdziens, kas saistībā ar konkrētajiem produktiem tiek papildināts ar vārdu, kurš tos apzīmē precīzāk (kā produkta nosaukuma otrā daļa)?
4)
Gadījumā, ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
kurš no abiem produkta nosaukuma elementiem ir jāņem vērā saistībā ar [Regulas Nr. 1169/2011] VI pielikuma A daļas 4. punkta b) apakšpunktā paredzēto papildu norādi, ja abi produkta nosaukuma elementi uz iepakojuma ir nodrukāti dažādos izmēros?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 1., 4. un 5. punkts, kā arī VI pielikuma A daļas 4. punkts, lasot tos kopsakarā, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā VI pielikuma A daļas 4. punktā ietvertajam terminam “produkta nosaukums” ir autonoma, no termina “pārtikas produkta nosaukums” šīs regulas 17. panta 1. punkta izpratnē atšķirīga nozīme un līdz ar to tas var aptvert ne tikai tirdzniecības nosaukumu un pieņemto vai aprakstošo nosaukumu, bet arī “nosaukumu, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīmi” vai “modes nosaukumu” šīs regulas 17. panta 4. punkta izpratnē.
Šajā ziņā ir jāatgādina, pirmkārt, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 1. punktu “pārtikas produkta nosaukums” ir tā “tirdzniecības nosaukums” vai, ja tāda nav, tā “pieņemtais nosaukums”, vai, ja arī tāda nav vai tas netiek lietots, – “aprakstošais nosaukums”; šie trīs jēdzieni ir definēti šīs regulas 2. panta 2. punkta attiecīgi n), o) un p) apakšpunktā. Minētās regulas 17. panta 4. punktā ir precizēts, ka “pārtikas produkta nosaukumu” šī panta 1. punkta izpratnē neaizstāj ar “nosaukumu, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīmi” vai “modes nosaukumu”.
Otrkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punktu, ja kāds komponents vai sastāvdaļa, par ko patērētāji uzskata, ka tos pārtikas produktā parasti izmanto vai ka tie tajā ir dabiski, ir aizstāti ar citu komponentu vai sastāvdaļu, uz marķējuma – papildus sastāvdaļu sarakstam – ir jābūt skaidrai norādei par komponentu vai sastāvdaļu, kas izmantots daļējai vai pilnīgai aizstāšanai, un tai ir jābūt izvietotai tuvu “produkta nosaukumam” (a) punkts), izmantojot rakstzīmju izmēru, kura x-augstums ir vismaz 75 % no “produkta nosaukumam” izmantotā x-augstuma (b) punkts).
Treškārt, termins “produkta nosaukums”, kas ir lietots vienīgi Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punkta a) un b) apakšpunktā, minētajā regulā nav definēts. Dažās valodu versijās, piemēram, vācu (“Produktname”) vai franču (“nom du produit”) valodās, šis termins vairāk atšķiras no Regulas Nr. 1169/2011 17. pantā ietvertā termina, proti, attiecīgi “Bezeichnung des Lebensmittels” un “dénomination de la denrée alimentaire”, nekā citās valodu versijās, piemēram, spāņu (“denominación del producto” un “denominación del alimento”), čehu (“název produktu” un “název potraviny”), angļu (“name of the product” un “name of the food”), horvātu (“naziv proizvoda” un “naziv hrane), itāļu (“denominazione del prodotto” un “denominazione dell’alimento”), holandiešu (“benaming van het product” un “benaming van het levensmiddel”), poļu (“nazwa produktu” un “nazwa środka spożywczego”), portugāļu (“denominação do produto” un “denominação do género alimentício”), rumāņu (“denumirea produsului” un “denumirea produsului alimentar”), slovāku (“názov výrobku” un “názov potraviny”), slovēņu (“ime proizvoda” un “ime živila”), somu (“tuotteen nimi” un “elintarvikkeen nimi”) un zviedru (“produktens beteckning” un “livsmedlets beteckning”) valodās.
Tādējādi, pat pieņemot, ka vācu un franču valodu versijas, kurās ir izmantoti mazāk tuvi termini, ļauj interpretēt abus attiecīgos terminus tādējādi, ka tiem nav vienādas nozīmes, šādu interpretāciju neapstiprina pārējās iepriekšējā punktā minētās valodu versijas. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienā no Savienības tiesību normas valodu versijām lietotais formulējums nevar būt vienīgais pamats šīs tiesību normas interpretācijai un tam arī nevar piešķirt prioritāru nozīmi salīdzinājumā ar pārējām valodu versijām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1977. gada 27. oktobris, Bouchereau,
30/77
,
EU:C:1977:172
,
14.
punkts, un 2021. gada 25. februāris, Bartosch Airport Supply Services,
C‑772/19
,
EU:C:2021:141
,
26.
punkts).
Katrā ziņā ar jēdziena “pārtika” definīciju – kas sniegta Regulas Nr. 178/2002 2. pantā, uz kuru ir atsauce Regulas Nr. 1169/2011 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā –, atbilstoši kurai “pārtika” ir “jebkura apstrādāta, daļēji apstrādāta vai neapstrādāta viela vai produkts, kas paredzēts cilvēkiem uzturam vai ko saprātīgi paredzamos apstākļos cilvēki varētu lietot uzturā”, ir pietiekami, lai secinātu, ka atšķirībai starp terminu “pārtikas produkta nosaukums”, kas minēts Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 1. punktā, un terminu “produkta nosaukums”, kas minēts šīs regulas VI pielikuma A daļas 4. punktā, ir tikai terminoloģisks raksturs. Ņemot vērā šo “pārtikas produkta” definīciju, termins “produkta nosaukums”, uz kuru ir atsauce šī VI pielikuma A daļas 4. punktā, var nozīmēt tikai “pārtikas produkta nosaukumu”.
No iepriekš minētā izriet, ka abi attiecīgie termini, neraugoties uz to atšķirībām dažādās valodu versijās, ir uzskatāmi par tādiem, kuriem ir vienāds saturs, un nevar uzskatīt, ka terminam “produkta nosaukums” ir plašāks tvērums nekā terminam “pārtikas produkta nosaukums”.
Šo interpretāciju apstiprina, pirmām kārtām, konteksts, kādā iekļaujas Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punkts.
Šajā ziņā ir jānorāda, pirmkārt, ka šī pielikuma nosaukums ir “Pārtikas produkta nosaukums un īpašas pievienojamās norādes” un tā A daļas nosaukums ir “Pārtikas produkta nosaukumam pievienojamās obligātās norādes”. Tajos ir ietverti īpaši marķēšanas noteikumi šajā jomā.
Otrkārt, šīs regulas 17. panta “Pārtikas produkta nosaukums” 5. punktā ir precizēts, ka “īpaši noteikumi par pārtikas produkta nosaukuma lietošanu un par tam pievienojamām ziņām izklāstīti VI pielikumā”. Tomēr vārds “tam” acīmredzami ir attiecināms uz pārtikas produkta nosaukumu, jo nekas nenorāda, ka šīs tiesību normas varētu attiekties arī uz citiem šī panta 4. punktā ietvertajiem jēdzieniem, proti, “nosaukumu, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīmi” vai “modes nosaukumu”.
Otrām kārtām, runājot par Regulas Nr. 1169/2011 mērķiem, jāatgādina, ka viens no tiem, kā izriet no tās 1. panta 1. punkta un 3. panta 1. punkta, lasot tos kopsakarā, ir nodrošināt augstu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni saistībā ar pārtikas produktu informāciju, ņemot vērā patērētāju uztveres atšķirības, sniedzot viņiem pamatinformāciju, uz kuru balstoties, tie var pieņemt apzinātu lēmumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 24. marts, Upfield Hungary,
C‑533/20
,
EU:C:2022:211
,
45.
punkts un tajā minētā judikatūra). Saskaņā ar šīs regulas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu “pārtikas produkta nosaukums” ir to norāžu skaitā, kurām obligāti jābūt pārtikas produktu marķējumā.
Turklāt ciešā saistībā ar šo mērķi nodrošināt augstu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni saistībā uz viņu tiesībām uz informāciju, Regulas Nr. 1169/2011 mērķis ir arī novērst patērētāju maldināšanu ar pārtikas produktu informāciju. Šajā nolūkā atbilstoši tās 7. panta 1. punkta d) apakšpunktam gadījumā, ja attiecīgajā pārtikas produktā dabīgi esošais komponents vai parasti izmantotā sastāvdaļa ir aizstāta ar citu komponentu vai citu sastāvdaļu, ir aizliegts ar noformējumā, aprakstā vai attēlā iekļautu norādi likt patērētājam noprast konkrēta pārtikas produkta vai sastāvdaļas klātbūtni minētajā produktā.
Lai gan, kā norādījusi iesniedzējtiesa, Regulas Nr. 1169/2011 7. pantā atšķirībā no šīs regulas 17. panta 5. punkta nav tiešas atsauces uz minētās regulas VI pielikuma A daļas 4. punkta noteikumiem, tomēr šo pēdējo minēto noteikumu, tostarp lasot tos šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta d) apakšpunkta gaismā, mērķis būtībā ir papildināt šī 7. panta noteikumus ar īpašām marķēšanas prasībām, lai aizsargātu patērētāju pret maldināšanu nepareizas informācijas dēļ.
Tomēr pretēji Bavārijas federālās zemes apgalvojumiem patērētāju tiesību aizsardzības mērķis, kas ir Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punktā paredzētā aizlieguma maldināt patērētāju pamatā, var tikt sasniegts – īpaši nepievēršot šī patērētāja uzmanību atšķirībai starp pārtikas produkta faktisko sastāvu un to sastāvu, kādu viņš principā būtu sagaidījis –, izmantojot uz šī pārtikas produkta iepakojuma galvenajā redzamības laukā izvietotās norādes, kas parasti atrodas šī iepakojuma priekšpusē. Lai sasniegtu šo mērķi, būtībā pietiek ar to, ka minētā pārtikas produkta nosaukums šīs regulas 17. panta 1. un 5. punkta izpratnē, kā arī to veidojošo sastāvdaļu uzskaitījums ir precīzi, skaidri un patērētājam viegli saprotamā veidā ietverts šāda iepakojuma aizmugurē, kā noteikts šīs pašas regulas 7. panta 2. punktā.
Proti, samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, ja tā lēmums iegādāties produktu ir atkarīgs no attiecīgā pārtikas produkta sastāva, vispirms izlasīs šī produkta sastāvdaļu uzskaitījumu, kurš atbilstoši Regulas Nr. 1169/2011 9. panta 1. punkta b) apakšpunktam ir obligāti norādāms (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1998. gada 16. jūlijs, Gut Springenheide un Tusky,
C‑210/96
,
EU:C:1998:369
,
31.
punkts, un 2015. gada 4. jūnijs, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
,
37.
punkts).
Šādos apstākļos, kā ir norādījusi Komisija, tāda Regulas Nr. 1169/2011 VI pielikuma A daļas 4. punktā paredzēto īpašo marķēšanas prasību interpretācija, atbilstoši kurai būtu jāpieprasa, lai aizstājējkomponenti vai aizstājējsastāvdaļas tiktu norādīti uz attiecīgā pārtikas produkta iepakojuma šīs regulas 17. panta 4. punktā minētā “nosaukuma, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīmes” vai “modes nosaukuma” tiešā tuvumā – un nevis tikai “pārtikas produkta nosaukuma” šīs regulas 17. panta 1. punkta izpratnē tiešā tuvumā, kuru šī produkta “nosaukums, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīme” vai “modes nosaukums” nevar aizstāt, – pārsniegtu to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu ar šīm īpašajām marķēšanas prasībām izvirzīto mērķi, kurš ir precizēts šī sprieduma 31. punktā.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1169/2011 17. panta 1., 4. un 5. punkts, kā arī VI pielikuma A daļas 4. punkts, lasot tos kopsakarā, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā VI pielikuma A daļas 4. punktā iekļautajam terminam “produkta nosaukums” nav autonomas, no termina “pārtikas produkta nosaukums” šīs regulas 17. panta 1. punkta izpratnē atšķirīgas nozīmes, un līdz ar to minētā VI pielikuma A daļas 4. punktā paredzētās īpašās marķēšanas prasības nav attiecināmas uz šīs regulas 17. panta 4. punktā minēto “nosaukumu, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīmi” vai “modes nosaukumu”.
Par otro līdz ceturto jautājumu
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, uz otro līdz ceturto jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu, 17. panta 1., 4. un 5. punkts, kā arī VI pielikuma A daļas 4. punkts, lasot tos kopsakarā,

ir jāinterpretē tādējādi, ka

šajā VI pielikuma A daļas 4. punktā iekļautajam terminam “produkta nosaukums” nav autonomas, no termina “pārtikas produkta nosaukums” šīs regulas 17. panta 1. punkta izpratnē atšķirīgas nozīmes, un līdz ar to minētā VI pielikuma A daļas 4. punktā paredzētās īpašās marķēšanas prasības nav attiecināmas uz šīs regulas 17. panta 4. punktā minēto “nosaukumu, kas aizsargāts kā intelektuālais īpašums”, “preču zīmi” vai “modes nosaukumu”.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.