CELEX: 62017CJ0419
Apelācija
Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula)
XIV pielikums
Tādu vielu saraksta izstrāde, uz ko attiecas licencēšana
Iekļaušana to vielu sarakstā, kas ar laiku ir iekļaujamas XIV pielikumā
Šajā sarakstā esošas vielas bis(2‑etilheksil)ftalāta (DEHP) ieraksta atjaunināšana
Kļūdas REACH regulas un tiesiskās noteiktības principa interpretācijā un piemērošanā
Faktu un pierādījumu sagrozīšana
Pārbaudes apjoms

Savā apelācijas sūdzībā
Deza a.s
. lūdz atcelt Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 11. maija spriedumu
Deza
/
ECHA
(T‑115/15, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2017:329
), ar ko tā noraidīja prasību atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (
ECHA
) izpilddirektora 2014. gada 12. decembra Lēmumu ED/108/2014, ar kuru ir atjaunināts un papildināts jau pastāvošs ieraksts attiecībā uz ķīmisku vielu bis(2‑etilheksil)ftalātu (EK Nr. 204‑211‑0, CAS Nr. 117‑81‑7) (turpmāk tekstā – “
DEHP
”) to vielu sarakstā (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas ar laiku iekļaujamas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (
REACH
), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (
OV 2006, L 396, 1. lpp.
, un labojums
OV 2007, L 136, 3. lpp.
), kas grozīta ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 895/2014 (2014. gada 14. augusts) (
OV 2014, L 244, 6. lpp.
), (turpmāk tekstā – “
REACH
regula”) XIV pielikumā.
Atbilstošās tiesību normas
REACH
regulas 57. pantā “Vielas, kas jāiekļauj XIV pielikumā” ir paredzēts:
“Šādas vielas var iekļaut XIV pielikumā saskaņā ar 58. pantā paredzēto procedūru:
a)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.6. iedaļu klasificētu kancerogēno vielu bīstamības klases 1.A vai 1.B kategorijā;
b)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.5. iedaļu klasificētu cilmes šūnu mutācijas izraisošas bīstamības klases 1.A vai 1.B kategorijā;
c)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.7. iedaļu klasificētu seksuālo funkciju un auglību vai attīstību kaitīgi ietekmējošas bīstamības klases reproduktīvajai sistēmai toksiskas vielas 1.A vai 1.B kategorijā;
d)
vielas, kas ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas saskaņā ar šīs regulas XIII pielikumā konkretizētajiem kritērijiem;
e)
vielas, kas ir ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas saskaņā ar šīs regulas XIII pielikumā konkretizētajiem kritērijiem;
f)
vielas, piemēram, tādas, kam ir endokrīno sistēmu noārdošas īpašības, vai tādas, kurām ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas vai ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas īpašības, kuras neatbilst d) vai e) [..]punktā konkretizētajiem kritērijiem un par kurām ir zinātnes liecības, ka tās var izraisīt nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas a) līdz e) [..]punktā uzskaitītās vielas, un kuras ir apzinātas katrā gadījumā individuāli saskaņā ar 59. pantā paredzēto procedūru.”
REACH
regulas 59. pantā “Regulas 57. pantā minēto vielu apzināšana” ir noteikts:
“1.   Šā panta 2. līdz 10. punktā izklāstīto procedūru piemēro, lai apzinātu vielas, kas atbilst 57. pantā minētajiem kritērijiem, un sastādītu sarakstu vielām, ko ar laiku iekļaut XIV pielikumā. [..]
[..]
3.   Ikviena dalībvalsts var sagatavot dokumentāciju saskaņā ar XV pielikumu par vielām, kas pēc dalībvalsts atzinuma atbilst 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, un nosūtīt to [
ECHA
] [..]
[..]
7.   Pēc komentāru sniegšanas vai saņemšanas [
ECHA
] nodod dokumentāciju Dalībvalstu komitejai 15 dienās pēc 5. punktā minētā 60 dienu termiņa beigām.
8.   Ja 30 dienās pēc nodošanas Dalībvalstu komiteja panāk vienprātību par apzināšanu, [
ECHA
] iekļauj vielu 1. punktā minētajā sarakstā. [
ECHA
] var iekļaut vielu ieteikumos saskaņā ar 58. panta 3. punktu.
9.   Ja Dalībvalstu komiteja nepanāk vienprātību, Komisija sagatavo projektu priekšlikumam par vielas apzināšanu 3 mēnešos pēc Dalībvalstu komitejas atzinuma saņemšanas. Galīgo lēmumu par vielas apzināšanu pieņem saskaņā ar 133. panta 3. punktā minēto procedūru.
10.   [
ECHA
] publicē un atjaunina 1. punktā minēto sarakstu savā interneta vietnē, līdzko ir pieņemts lēmums par vielas iekļaušanu.”
Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētais lēmums
Apelācijas sūdzības iesniedzēja
Deza
, kas ir saskaņā ar Čehijas Republikas tiesībām dibināta akciju sabiedrība, darbojas ķīmijas nozarē. Tā ražo, pārdod un izmanto
DEHP
.
Ar 2008. gada 28. oktobra lēmumu
ECHA
izpilddirektors
DEHP
iekļāva “kandidātvielu sarakstā”, proti, to vielu sarakstā, kas ar laiku ir iekļaujamas
REACH
regulas XIV pielikumā.
Pēc tam, kad tika pieņemta Komisijas Regula (ES) Nr. 143/2011 (2011. gada 17. februāris) (
OV 2011, L 44, 2. lpp.
),
DEHP
tika iekļauta
REACH
regulas XIV pielikumā.
2013. gada 12. augustā apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza atļaujas pieteikumu
DEHP
izmantošanai un tam pievienoja virkni pētījumu un detalizētu dokumentu, tostarp ziņojumu par ķīmisko drošību, alternatīvu analīzi un sociālo un ekonomisko aspektu analīzi.
2014. gada 26. augustā Dānijas Karaliste iesniedza četras dokumentācijas, kas atbilst šīs regulas XV pielikumam, piedāvājot, pirmkārt,
DEHP
un trīs citas ķīmiskās vielas, proti, dibutilftalātu (turpmāk tekstā – “
DBP
”), benzilbutilftalātu (turpmāk tekstā – “
BBP
”) un diizobutilftalātu (turpmāk tekstā – “
DIBP
”), arī apzināt kā vielas, kuras noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kurām esot zinātniski pierādīts, ka tās var negatīvi ietekmēt cilvēka veselību, kā arī vidi, un otrkārt, šajā ziņā papildināt kandidātvielu sarakstu.
Sākotnējais Dānijas Karalistes priekšlikums tika nodots ieinteresēto personu apspriešanai. Vairākas dalībvalstis un dažas nevalstiskas organizācijas, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzēja, iesniedza apsvērumus.
Šo dokumentāciju pārbaudē atklājās, ka vairāku dalībvalstu pārstāvju iebildumu dēļ sākotnējais Dānijas Karalistes priekšlikums netiks apstiprināts vienbalsīgi. Dalībvalstu komitejas locekļu iebildumus neizraisīja tikai tas, ka
DEHP
tiek identificēts kā viela, kas noārda endokrīno sistēmu un kam var būt nopietna ietekme uz vidi.
Ņemot vērā šo rezultātu, Dānijas Karaliste savu sākotnējo priekšlikumu sadalīja astoņās daļās, proti:
–
četrās daļās, kuru mērķis ir apzināt četras ķīmiskas vielas
DBP
,
BBP
,
DIBP
un
DEHP
kā vielas, kas noārda endokrīno sistēmu un kam var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē, un ar šo jauno apzināšanu papildināt pastāvošo šo četru vielu ierakstu kandidātvielu sarakstā;
–
četrās daļās, kuru mērķis ir apzināt šīs četras ķīmiskās vielas kā vielas, kas noārda endokrīno sistēmu un kam var būt nopietna ietekme uz vidi
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē, un ar šo jauno apzināšanu papildināt pastāvošo šo četru vielu ierakstu kandidātvielu sarakstā.
Dalībvalstu komiteja nepanāca vienprātīgu vienošanos attiecībā uz tām Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikuma daļām, kuru mērķis bija vielas
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
apzināt kā tādas, kas noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kurām esot zinātniski pierādīts, ka tām var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību.
Šī komiteja savukārt vienbalsīgi apstiprināja to priekšlikuma daļu, kuras mērķis bija
DEHP
apzināt kā vielu, kas noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kuru ir zinātniski pierādīts, ka tai var būt nopietna ietekme uz vidi.
2014. gada 12. decembrī
ECHA
izpilddirektors pieņēma apstrīdēto lēmumu, atjauninot un papildinot jau esošu ierakstu attiecībā uz
DEHP
kandidātvielu sarakstā un identificējot šo vielu kā tādu, kurai ir endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošas īpašības un attiecībā uz kuru ir zinātniski pierādīts, ka tā var izraisīt nopietnu ietekmi uz vidi, izraisot tādas pašas bažas, kādas izraisa citu
REACH
regulā ietverto vielu izmantošana.
Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 5. martā,
Deza
cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa šo prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi
Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt apstrīdēto lēmumu, un
–
piespriest
ECHA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies šajā apelācijas tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.
ECHA
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt kā nepamatotu;
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā apelācijas tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā, tostarp tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā.
Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste atbalsta
ECHA
prasījumus.
Par apelācijas sūdzību
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, ko Vispārējā tiesa ir pieļāvusi, interpretējot un piemērojot
REACH
regulu
Ar pirmo pamatu, kas ir sadalīts trīs daļās,
Deza
apgalvo, ka, pārsūdzētā sprieduma 48.–82. punktā, kā arī 85.–98. un 105.–132. punktā atzīstot, ka
ECHA
kompetencē ir pieņemt apstrīdēto lēmumu un ka pēdējais minētais ir pieņemts likumīgas procedūras beigās, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa kļūdaini ir atzinusi
ECHA
netiešu kompetenci papildināt jau esošu
DEHP
identifikāciju
–
Lietas dalībnieku argumenti
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka
ECHA
nav ne tiešas, ne netiešas kompetences papildināt jau esošu
DEHP
identifikāciju. Tā uzsver, ka Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka ne Savienības vispārējās tiesībās, ne
REACH
regulā, precīzāk – pēdējās minētās 59. panta 8. punktā, aģentūrai tieši nav piešķirta šāda kompetence. Tā norāda, ka Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka no
REACH
regulas 59. panta 8. punkta, kas attiecas uz šīs regulas 57. pantā paredzēto vielu identifikācijas procedūru, izriet, ka
ECHA
bija netieši pilnvarota papildināt jau esošu
DEHP
identifikāciju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā ziņā norāda, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi Tiesas 2017. gada 15. marta spriedumu Polynt/ECHA (
C‑323/15 P
,
EU:C:2017:207
), kā arī 2017. gada 15. marta spriedumu Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA (
C‑324/15 P
,
EU:C:2017:208
), no kuriem izrietot, ka tad, ja ķīmiska viela tiek uzskatīta par tādu, kas var tikt iekļauta to vielu sarakstā, uz kurām attiecas
REACH
regulas XIV pielikumā paredzētā licencēšana tādēļ, ka tā atbilst kādam no šīs regulas 57. panta a)–e) punktā paredzētajiem kritērijiem, tā vairs nevarot tikt identificēta arī kā viela, kas atbilst šī panta f) punkta kritērijiem.
Deza
uzskata, ka
REACH
regulas 57. panta f) punkts attiecas uz vielām, kas nevar tikt identificētas, pamatojoties uz šīs regulas 57. panta a)–e) punktā norādītajiem kritērijiem, vai kas vēl nav identificētas un iekļautas kandidātvielu sarakstā, balstoties uz šiem kritērijiem. Taču tā tas neesot
DEHP
gadījumā, kas ir identificēta atbilstoši minētās regulas 57. panta c) punktam sešus gadus pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa, atzīstot
ECHA
šādu netiešu kompetenci, lai gan netiešu pilnvaru esamība esot atkāpe no LES 13. panta 2. punktā paredzētā kompetenču piešķiršanas principa, kas esot jāsaprot šauri un kas nozīmējot, ka netiešas pilnvaras, kuras ir atzītas, ir vajadzīgas
REACH
regulas mērķa sasniegšanai un, precīzāk, tās lietderīgās iedarbības nodrošināšanai, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Tā norāda, ka, piešķirot
ECHA
šādas netiešas pilnvaras, tāda šīs aģentūras kompetence, kāda ir noteikta
REACH
regulā, ir būtiski paplašināta, pārkāpjot kompetenču piešķiršanas principu.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka
ECHA
var papildināt jau esošu
DEHP
identifikāciju, esot nepareizi piemērojusi doktrīnu par netiešu iekšēju kompetenci. Tā atgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 52. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka, “protams, [
REACH
] regulas 59. panta 8. punktā ietvertā] frāze “[
ECHA
] iekļauj vielu sarakstā” vispirms jau attiecas uz situāciju, kad dalībvalstu komitejai tiek nosūtīta dokumentācija, kura ir izstrādāta saskaņā ar šīs regulas XV pielikumu un kura attiecas uz vielu, kas vēl nav tikusi nodota tās vērtējumam. Tā uzskata, ka minētā sprieduma 53. punktā Vispārējā tiesa nepamatoti atzina, “ka no šiem noteikumiem nevar secināt, ka dalībvalstu komitejas kompetencē ir tikai apzināt vielas, kas vēl nav bijušas iekļautas kandidātvielu sarakstā”.
Tā norāda, ka, lai gan minētās aģentūras netiešās pilnvaras bija vajadzīgas, lai nodrošinātu
REACH
regulas lietderīgo iedarbību, Tiesa savā judikatūrā neesot izslēgusi vielas apzināšanu atbilstoši šīs regulas 57. panta f) punktam, lai gan šī viela jau iepriekš bija apzināta saskaņā ar vienu no minētās regulas 57. panta a)–e) punktiem.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka no
REACH
regulas 58. panta 8. punkta, kurā tieši Komisijai, nevis
ECHA
ir piešķirta kompetence no šīs regulas XIV pielikuma svītrot vielas, kuras vairs neatbilst tās 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, izriet, ka, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies minētajā regulā paredzēt procedūru, kas ļauj papildināt vai grozīt vielu sarakstu, un to uzticēt tādai aģentūrai kā
ECHA
, tas to skaidri būtu paredzējis.
ECHA
uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas arguments, saskaņā ar kuru apzināšana saskaņā ar
REACH
regulas 57. panta a)–e) punktu rada šķērsli apzināšanai saskaņā ar šīs regulas 57. panta f) punktu, nav pieņemams, jo tas nebija izvirzīts Vispārējā tiesā. Tā secina, ka visi paustie argumenti katrā ziņā ir nepamatoti.
Dānijas Karaliste, kā arī Zviedrijas Karaliste uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti ir nepamatoti.
–
Tiesas vērtējums
Runājot par apelācijas sūdzības iesniedzējas piesaukto un šī sprieduma 22. punktā ietverto Tiesas judikatūru, vispirms ir jāatgādina, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz
REACH
regulas 59. panta 8. punktu. Šajā ziņā ir svarīgi norādīt, ka
REACH
regulas 59. pantā ir aprakstīta to vielu apzināšanas procedūra, kuras atbilst
REACH
regulas 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, lai tās iekļautu kandidātvielu sarakstā, kas ir pamats šīs regulas XIV pielikuma izstrādei. Ja attiecīgā viela tiek iekļauta šajā XIV pielikumā, šo vielu vairs nevar izmantot vai laist tirgū, izņemot gadījumu, kad saskaņā ar minētās regulas 60. pantu ir izsniegta licence konkrētam lietošanas veidam.
Tas, kā apelācijas sūdzības iesniedzēja piedāvā interpretēt 2017. gada 15. marta spriedumu Polynt/ECHA (
C‑323/15 P
,
EU:C:2017:207
), kā arī 2017. gada 15. marta spriedumu Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA (
C‑324/15 P
,
EU:C:2017:208
), tomēr izriet no kļūdainas šo spriedumu aplūkošanas. Katra no minētajiem spriedumiem 24. punktā Tiesa uzskatīja, ka
REACH
regulas 57. panta a)–c) punkts vispirms attiecas uz vielām, kas atbilst kritērijiem, lai tās klasificētu kā 1.A vai 1.B kategorijas vielas, kuras ir kancerogēnas, mutagēnas vai reproduktīvajai sistēmai toksiskas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1272/2008 (2008. gada 16. decembris) par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu Nr. 1907/2006 (
OV 2008, L 353, 1. lpp.
), I pielikuma 3.5.–3.7. nodaļu. Vēl šī 57. panta d) un e) punkts attiecas uz vielām, kas ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas, un vielām, kuras ir ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas atbilstoši
REACH
regulas XIII pielikumā noteiktajiem kritērijiem. Šie kritēriji ir balstīti uz bīstamības, kādu šīs vielas izraisa, novērtējumu. Visbeidzot, šīs regulas 57. panta f) punkts attiecas uz visām citām vielām, kas neatbilst nevienam no iepriekšējiem kritērijiem, bet “attiecībā uz kurām ir zinātniski pierādīts, ka tās var negatīvi ietekmēt cilvēka veselību vai vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas a)–e) punktā uzskaitītās vielas, un kuras ir apzinātas katrā gadījumā individuāli saskaņā ar 59. pantā paredzēto procedūru” (spriedums, 2017. gada 15. marts, Polynt/ECHA,
C‑323/15 P
,
EU:C:2017:207
,
24.
punkts).
Tiesa precizēja, ka ar
REACH
regulas 57. panta f) punktu ir izveidots autonoms mehānisms, kas ļauj kā vielas, kas rada ļoti lielas bažas, apzināt vielas, kuras kā tādas vēl nav izraudzītas saskaņā ar šo tiesību normu (spriedumi, 2017. gada 15. marts, Polynt/ECHA,
C‑323/15 P
,
EU:C:2017:207
,
25.
punkts, un 2017. gada 15. marts, Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA,
C‑324/15 P
,
EU:C:2017:208
,
25.
punkts). Kā Tiesa to ir atzinusi katra no minētajiem spriedumiem 29. punktā,
REACH
regulas 57. panta f) punkta piemērošanas joma skaidri attiecas uz vielām, kas noārda endokrīno sistēmu, lai gan šī veida sekas neietilpst nevienā no šajā pielikumā uzskaitītajām bīstamības klasēm.
Šajā ziņā Tiesa 2017. gada 15. marta sprieduma Polynt/ECHA (
C‑323/15 P
,
EU:C:2017:207
), kā arī 2017. gada 15. marta sprieduma Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA (
C‑324/15 P
,
EU:C:2017:208
) 24.–40. punktā ir norādījusi, ka vielas apzināšana atbilstoši šai tiesību normai ir saistīta ar divu kumulatīvu nosacījumu izpildi, proti, pirmkārt, ka ir iespējams, ka attiecīgā viela var negatīvi ietekmēt cilvēka veselību vai vidi, un, otrkārt, ka šī ietekme “izraisa tādas pašas bažas” kā
REACH
regulas 57. panta a)–e) punktā uzskaitītās vielas. Lai gan tā uzskatīja, ka saistībā ar pirmo nosacījumu ir jāanalizē bīstamība, ko rada attiecīgajai vielai raksturīgās īpašības, tā tas nebija saistībā ar otro nosacījumu. Tādējādi, lai noskaidrotu, vai viela izraisa “tādas pašas bažas”
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē, Tiesa uzskatīja, ka vērā ņemamo bažu raksturs nav jāierobežo, attiecinot tās tikai uz bīstamību, kuru rada attiecīgajai vielai raksturīgās īpašības.
Tāpat arī – pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, un kā ģenerāladvokāts to ir norādījis secinājumu 50.–56. punktā, – no 2017. gada 15. marta sprieduma Polynt/ECHA (
C‑323/15 P
,
EU:C:2017:207
), kā arī no 2017. gada 15. marta sprieduma Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA (
C‑324/15 P
,
EU:C:2017:208
) neizriet, ka
REACH
regulas 57. panta f) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tāda ķīmiska viela kā
DEHP
, kas jau ir iekļauta kandidātvielu sarakstā bīstamas īpašības dēļ, kura atbilst šīs regulas 57. panta c) punktā paredzētajiem kritērijiem, vairs nevar tikt apzināta arī atbilstoši minētās regulas 57. panta f) punktam citas raksturīgas īpašības dēļ.
Šo spriedumu 24.–40. punktā Tiesa ir izklāstījusi kritērijus, atbilstoši kuriem vielu var apzināt saskaņā ar kādu no
REACH
regulas 57. panta a)–f) punktiem, neparedzot to iemeslu ierobežojumu, kuru dēļ vielu var iekļaut kandidātvielu sarakstā. Tādējādi Vispārējā tiesa, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, varēja uzskatīt, ka nav izslēgts, ka vielas raksturīgās īpašības var atbilst vairākiem
REACH
regulas 57. panta a)–f) punktā paredzētiem iemesliem.
Nevar piekrist arī apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentam, ka Vispārējā tiesa kļūdaini piemēroja doktrīnu par netiešu kompetenci. Kā ģenerāladvokāts to ir norādījis secinājumu 63. punktā, no pārsūdzētā sprieduma 54. punkta izriet, ka, lai atzītu
ECHA
kompetenci pieņemt apstrīdēto lēmumu, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka ne
REACH
regulas 57. panta un 59. panta 8. punkta formulējums, ne kāda cita šīs regulas noteikuma formulējums neliedz
ECHA
pārbaudīt, vai vielai ir raksturīgas tādas īpašības, kas nav tās, kuras izraisīja šīs vielas sākotnējo iekļaušanu kandidātvielu sarakstā. Turklāt pārsūdzētā sprieduma 55. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka vielas kā tādas apzināšana, kas atbilst citam
REACH
regulas 57. panta punkta kritērijam, nevis tam, kurš izraisīja sākotnējo iekļaušanu kandidātvielu sarakstā, tehniski kļūst par esoša ieraksta papildinājumu. Vispārējā tiesa uzskata, ka
ECHA
arguments, saskaņā ar kuru tai ir “netieši piešķirtas pilnvaras” papildināt kādu esošu ierakstu, ir jāsaprot šādā nozīmē.
Šajā gadījumā brīdī, kad
DEHP
tiek apzināts atbilstoši
REACH
regulas 57. panta c) punktam, ar pieejamo informāciju nepietiek, lai secinātu, ka vielas negatīvā ietekme uz vidi atbilst šīs regulas 57. panta f) punktā paredzētajiem apzināšanas kritērijiem. Kā Vispārējā tiesa to ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 57. un 58. punktā, ķīmiskai vielai piemīt dažādas īpašības, kas var radīt dažādus riskus.
Šajā ziņā, kā ģenerāladvokāts to ir norādījis secinājumu 76. un 77. punktā, ir jāuzskata, ka
ECHA
kompetences papildināt esošu kādas ķīmiskas vielas ierakstu noliegšana tāpēc, ka šī viela jau ir apzināta, izraisītu kļūdainu rezultātu, kas būtu pretrunā
REACH
regulas mērķiem. Šāda šīs regulas interpretācija izraisītu to, ka minētās vielas zinātniskais vērtējums tiktu apstādināts tās sākotnējās apzināšanas brīdī, un tas būtu pretrunā pašam
ECHA
uzdevumam “novērtēt ar vielām saistīto bīstamību”, kā tas ir paredzēts minētajā regulā, jo, lai šis novērtējums būtu efektīvs, ir jābūt iespējai to veikt arī pēc sākotnējās apzināšanas, lai to varētu papildināt ar jauniem zinātniskiem datiem.
Tādējādi, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, Vispārējā tiesa varēja atzīt, ka
ECHA
bija pilnvarota papildināt kandidātvielu sarakstā esošos ierakstus ar jauniem iemesliem
REACH
regulas 57. panta izpratnē.
Līdz ar to pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
Par pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz kļūdainu Vispārējās tiesas vērtējumu par to, ka nav pieļauts apstrīdētā lēmuma pieņemšanas procedūras pārkāpums
–
Lietas dalībnieku argumenti
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas procedūra ir likumīga, lai gan Dānijas Karaliste, kas bija iesniegusi dokumentāciju, lai četras ķīmiskas vielas, tostarp
DEHP
, iekļautu kandidātvielu sarakstā, savu sākotnējo priekšlikumu bija aizstājusi ar jaunu priekšlikumu, kurā bija saglabāts tikai priekšlikums attiecībā uz
DEHP
iekļaušanu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Sākotnējais priekšlikums, kura mērķis bija
REACH
regulu papildināt ar četru vielu, tostarp
DEHP
, jaunu apzināšanu saskaņā ar šīs regulas 57. panta f) punktu un par kuru bija jāveic kopīgs balsojums, tika aizstāts ar jaunu priekšlikumu, kas tika iesniegts astoņās daļās un kura mērķis bija ķīmisku vielu papildu apzināšana, un par kuru bija jāveic atsevišķs balsojums.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šis Dānijas priekšlikuma grozījums ļāva pieņemt apstrīdēto lēmumu. Tā uzskata, ka dalībvalstu komiteja nebūtu panākusi vienbalsīgu vienošanos, pamatojoties uz sākotnējo priekšlikumu. Tā šajā ziņā atgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru procedūras pārkāpums izraisa lēmuma pilnīgu vai daļēju atcelšanu tikai tad, ja ir pierādīts, ka gadījumā, ja šī pārkāpuma nebūtu, minētajam lēmumam varētu būt bijis atšķirīgs saturs. Attiecīgā pieņemšanas procedūra esot bijusi pretrunā
REACH
regulai un Tiesas judikatūrai un Vispārējā tiesa, uzskatot, ka tas tā nebija, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
ECHA
un Dānijas Karaliste uzskata, ka šī pamata otrā daļa nav pamatota.
–
Tiesas vērtējums
Jānorāda, pirmkārt, kā Vispārējā tiesa to ir atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 85. punktā, ka
REACH
regulas 57. pantā paredzēto vielu apzināšanas procedūras, kas ir paredzēta šīs regulas 59. pantā, mērķis bija nodrošināt, lai dalībvalstis un šajā procedūrā ieinteresētās personas varētu tikt uzklausītas, pirms tiek sagatavots lēmums iekļaut vielu kandidātvielu sarakstā. Turklāt, kā Vispārējā tiesa to ir norādījusi minētā sprieduma 86. punktā,
REACH
regulas 59. pantā nav precizēts veids, kādā ir jāiesniedz vairāki priekšlikumi identificēt vielu kā tādu, kas rada ļoti lielas bažas šīs regulas 57. panta izpratnē.
Tāpat arī, kā Vispārējā tiesa to pamatoti ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 86. punktā,
REACH
regulā nav neviena noteikuma, kas aizliegtu dalībvalstij procedūras laikā grozīt vai atsaukt vienu vai vairākus savus priekšlikumus par tādu vielu iekļaušanu, kuras tā uzskata par tādām, kas atbilst šīs regulas 57. pantā minētajiem kritērijiem.
Turklāt abos šajos pantos nav noteikts nekāds pienākums apvienot priekšlikumus vienā dokumentā, ja šos priekšlikumus iesniedz viens un tas pats autors vienlaikus.
Šajā gadījumā, kā Vispārējā tiesa to ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 88. punktā, Dānijas Karaliste savu sākotnējo priekšlikumu tikai sadalīja astoņās atsevišķās daļās. Pēc šīs sadalīšanas daļa no priekšlikumiem tika atsaukta attiecībā uz
DBP
,
BBP
un
DIBP
, ciktāl šie priekšlikumi skāra nopietnu ietekmi uz vidi, savukārt priekšlikums par
DEHP
tika saglabāts.
Runājot par to priekšlikuma daļu, kas attiecās uz
DEHP
, ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 89. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka prasītāja nav pierādījusi, ar ko Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikuma materiāltiesiskais saturs atšķīrās no tā priekšlikuma satura, par kuru notika balsojums 2014. gada 8.–11. decembrī notikušajā dalībvalstu komitejas sanāksmē.
Visbeidzot, pārsūdzētā sprieduma 93. un 94. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka dalībvalstu komitejas vienprātīga vienošanās par
DEHP
nav saistīta ar pretlikumību tāpēc vien, ka tā ir balstīta tikai uz šīs vielas “negatīvo ietekmi uz vidi”, lai gan šīs vielas apzināšanas iemesli, kas ir norādīti sākotnējā apzināšanas priekšlikumā un saskaņā ar
REACH
regulas XV pielikumu iesniegtajā dokumentācijā, attiecas uz minētās vielas “nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi”. No šīs regulas 57. panta f) punkta formulējuma izriet, ka šajā tiesību normā paredzētās īpašības ir tās, kam var būt negatīva ietekme vai nu uz cilvēku veselību, vai arī vidi, jo šie kritēriji ir alternatīvi.
Līdz ar to pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida.
Par pirmā pamata trešo daļu, kas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, kuru ir pieļāvusi Vispārējā tiesa, jo tā nav atzinusi, ka pastāv
ECHA
pilnvaru nepareiza izmantošana
–
Lietas dalībnieku argumenti
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka apstrīdētais lēmums un procedūra, ko
ECHA
īstenoja pirms šī lēmuma pieņemšanas, neatbilst juridiski obligātajai procedūrai, kuru ir paredzējis Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome, un ka tādējādi Vispārējā tiesa, noraidot tās Vispārējā tiesā šajā ziņā pausto argumentāciju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 1386/2013/ES (2013. gada 20. novembris) par vispārējo Savienības vides rīcības programmu līdz 2020. gadam “Labklājīga dzīve ar pieejamajiem planētas resursiem” (
OV 2013, L 354, 171. lpp.
) ir paredzēts, ka “Savienība izstrādās saskaņotu pieeju uz apdraudējumu pamatotiem kritērijiem, lai noteiktu endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošās vielas [..], kas tiks iestrādāta visos attiecīgajos Savienības tiesību aktos”. No šī lēmuma izriet, ka saskaņoti piemērošanas kritēriji, ko Savienība ir izstrādājusi, lai apzinātu vielas, kuras izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, ir jāpiemēro visos Savienības tiesību aktos, tostarp
REACH
regulā. Šie kritēriji ir jāpieņem Komisijai. Apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā ziņā norāda, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (
OV 2012, L 167, 1. lpp.
) 5. panta 3. punktu Komisijai bija pienākums līdz 2013. gada 13. decembrim pieņemt aktus par zinātnisku kritēriju specifikāciju, lai noteiktu īpašības, kas rada endokrīnās sistēmas traucējumus. Tāpat arī Komisijai esot bijis pienākums līdz 2013. gada 14. decembrim iesniegt priekšlikumus pasākumiem saistībā ar konkrētiem zinātniskiem kritērijiem to vielu noteikšanai, kas izraisa endokrīnās sistēmas traucējumus.
Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pilnvaras noteikt kritērijus bīstamu vielu apzināšanai ir Komisijai, kas tās neesot izmantojusi.
ECHA
šādā situācijai tomēr neesot pilnvaru noteikt šos kritērijus pašai. Tādējādi
DEHP
apzināšana atbilstoši
REACH
regulas 57. panta c) punktam saskaņā ar aģentūras
ad hoc
kritērijiem esot prettiesiska.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa nepamatoti uzskatīja, ka
ECHA
, pati izstrādājot savus apzināšanas kritērijus, lai gan dažās Savienības tiesību normās šai aģentūrai nav piešķirta šāda kompetence, nav pieļāvusi pilnvaru nepareizu izmantošanu.
ECHA
, Dānijas Karaliste, kā arī Zviedrijas Karaliste apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus noraida.
–
Tiesas vērtējums
Runājot par Lēmumu Nr. 1386/2013, kā ģenerāladvokāts to ir konstatējis secinājumu 100. un 101. punktā, Vispārējā tiesa, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 120. un 121. punktā būtībā uzskatīja, ka tas, kā skaidri izriet no šī lēmuma pielikuma 50. punkta trešās daļas otrajā teikumā izmantotā formulējuma, proti, Savienība “izstrādās” saskaņotu pieeju, ir problemātisks.
Runājot par Regulu Nr. 528/2012, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 109. punktā pamatoti norādīja, ka šī regula, kā tas izriet no tās 2. panta 3. punkta j) apakšpunkta, ir piemērojama, neskarot
REACH
regulu. Tādējādi Regulas Nr. 528/2012, tāpat kā Lēmuma Nr. 1386/2013, uzdevums nav apšaubīt to
REACH
regulas 57. pantā noteikto endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošu vielu identificēšanas kritēriju piemērojamību, kurus
ECHA
ir piemērojusi šīs regulas 59. pantā paredzētajā procedūrā.
Tāpat tas tā ir saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (
OV 2009, L 309, 1. lpp.
), II pielikuma 3.6.5. punktu. Kā ģenerāladvokāts to ir norādījis secinājumu 103. punktā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā pamatoti konstatēja, ka no šīs tiesību normas izriet, ka bija lietderīgi pārbaudīt, vai vielai piemīt endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošas īpašības, kas var izraisīt nelabvēlīgu ietekmi, ne tikai “balstoties uz [Savienības] novērtējumu vai starptautiski pieņemtām pētījumu pamatnostādnēm”, bet arī balstoties uz “citiem pieejamiem datiem un informāciju, arī zinātniskās literatūras pārskatiem, ko izskata [Eiropas Pārtikas nekaitīguma] iestāde”.
Visbeidzot, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisijas 2014. gada ceļvedim nav juridiski saistoša spēka.
Taču, ja nav saskaņotas definīcijas,
REACH
regula ļauj
ECHA
turpināt pārvaldīt integrētu ķīmisko vielu pārbaudes sistēmu, ieskaitot to reģistrēšanu, vērtējumu, kā arī to licencēšanu un iespējamus to izmantošanas ierobežojumus (spriedums, 2017. gada 15. marts, HitachiChemical Europe un Polynt/ECHA,
C‑324/15 P
,
EU:C:2017:208
,
20.
punkts), kam efektivitātes nolūkā ir jāietver endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošas vielas.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida, un līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida kopumā.
Par otro pamatu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas veiktu kļūdainu tiesiskās drošības principa interpretāciju un piemērošanu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 135.–153. punktā atzīstot, ka apstrīdētais lēmums nav pretrunā tiesiskās drošības principam, lai gan tas apelācijas sūdzības iesniedzējai esot radījis juridiski neskaidru, neprecīzu un neparedzamu situāciju, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pašreizējā
DEHP
identifikācija
REACH
regulas XIV pielikumā atbilstoši šīs regulas 57. panta c) punktam, kas papildināta ar jaunu identifikāciju saskaņā ar minētās regulas 57. panta f) punktu, ir problemātiska. Tā šajā ziņā vēlas noskaidrot, vai tiks noteikti jauni termiņi, lai iesniegtu licences pieteikumu attiecībā
DEHP
, kas apzināts saskaņā ar
REACH
regulas 57. panta f) punktu, jo termiņš šāda pieteikuma iesniegšanai saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem beidzās 2013. gada 21. augustā. Tā vēlas noskaidrot, kāds būs pašreizējā licences pieteikuma, ko tā ir iesniegusi attiecībā uz
DEHP
saskaņā ar
REACH
regulas 57. panta c) punktu, “iznākums” un kāda ietekme ir tam, ka
DEHP
tiek izmantots medicīniskās ierīcēs, kas vispārīgi nav paredzētas šajā regulā, kaut gan šādai izmantošanai saskaņā ar pašreizējo tiesisko regulējumu nav vajadzīga licence minētās regulas VII sadaļas izpratnē.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 146. punktā pati esot skaidri atzinusi, ka, lai gan
REACH
regulas XIV pielikums tika papildināts ar jaunu
DEHP
identifikāciju saskaņā ar šīs regulas 57. panta f) punktu, “[šīs vielas, kas apzināta saskaņā ar minētās regulas 57. panta c) punktu], licences pieteikums, [kuru iesniegusi apelācijas sūdzības iesniedzēja], [būtu] jāgroza tā, lai tiktu ņemts vērā šis vērtējums”, un “apelācijas sūdzības iesniedzējai [būtu] jāņem vērā šis grozījums [
REACH
regulas] XIV pielikumā”. Tomēr Vispārējā tiesa neesot ne norādījusi veidu, kādā minētais “grozījums” būtu veicams, ne arī atsaukusies uz kādu konkrētu
REACH
regulas noteikumu vai citu tiesību aktu, kas reglamentē šo jautājumu.
ECHA
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus.
Tiesas vērtējums
Jānorāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 133.–153. punktā pārbaudīja, vai apstrīdētajā lēmumā nav pārkāpti paredzamības, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi.
Atgādinājusi, ka tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi ir Savienības tiesību vispārējie principi, Vispārējā tiesa pārbaudīja, vai apstrīdētais lēmums atbilst no šiem principiem izrietošajām prasībām.
Tādējādi pārsūdzētā sprieduma 135. un 137. punktā tā norādīja, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka tiesiskās drošības princips prasa, lai tiesību normu sekas būtu skaidras, precīzas un paredzamas, it īpaši, ja tām var būt nelabvēlīga ietekme uz privātpersonām un uzņēmumiem, un ka, runājot par tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, Tiesa ir atzinusi, ka neviens nevar atsaukties uz šī principa pārkāpumu, ja nav precīzu solījumu, ko tam būtu sniegusi administrācija (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. decembris, GlobalStarnet,
C‑322/16
,
EU:C:2017:985
,
46.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi iespēja atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ir ikvienam uzņēmējam, kam iestāde ir radījusi pamatotas cerības. Šajā ziņā par solījumiem, kas var radīt šādas cerības, lai arī kādā formā tie būtu pausti, ir uzskatāma precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija no pilnvarotiem un ticamiem avotiem (spriedums, 2013. gada 14. marts, AgrargenossenschaftNeuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
,
24.
un
25.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Savukārt, ja gādīgs un rūpīgs uzņēmējs var paredzēt tāda Savienības pasākuma noteikšanu, kas var ietekmēt tā intereses, tad gadījumā, ja šis pasākums tiek noteikts, tas nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu (spriedums, 2013. gada 14. marts, AgrargenossenschaftNeuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
,
26.
punkts).
Vispārējā tiesa noskaidroja, vai saskaņā ar tiesiskās drošības principa prasībām apstrīdētajā lēmumā ir skaidri norādīts tā juridiskais pamats, kā arī tā tiesiskās sekas. Tā konstatēja, ka šajā lēmumā ir skaidra atsauce uz
REACH
regulas 59. panta 8. punktu kā uz tā pieņemšanas juridisko pamatu. Tā arī pamatoti uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja spēja nepārprotami uzzināt šī lēmuma piemērojamību, jo no tā skaidri izrietēja, ka tā mērķis ir esošo ierakstu attiecībā uz
DEHP
kandidātvielu sarakstā papildināt ar identifikāciju saskaņā ar
REACH
regulas 57. panta f) punktu.
Turklāt no pārsūdzētā sprieduma neizriet, ka Vispārējā tiesa pati būtu radījusi juridiski nedrošu situāciju. Pēc šī sprieduma
DEHP
klasifikācija ir apstiprināta un šo vielu tiks turpināts novērtēt saskaņā ar
REACH
regulu.
Tādējādi Vispārējā tiesa pamatoti uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav izvirzījusi nevienu pierādījumu, kas varētu pierādīt, ka Savienības iestāde vai aģentūra tai būtu tieši sniegusi precīzus solījumus. Līdz ar to Vispārējā tiesa varēja uzskatīt, ka apstrīdētajā lēmumā ir ņemti vērā tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi.
Šajos apstākļos apelācijas sūdzības otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi savas tiesu kontroles apjomu un ir sagrozījusi pierādījumus
Lietas dalībnieku argumenti
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 163.–202. punktā Vispārējā tiesa apstrīdēto lēmumu ir pārbaudījusi, neievērojot prasības saistībā ar Savienības iestāžu un struktūru lēmumu tiesu kontroles apjomu, un turklāt ir sagrozījusi faktus un tai iesniegtos pierādījumus.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka, lai arī Savienības iestāžu plašā rīcības brīvība, it īpaši, lai pārbaudītu ļoti sarežģītus zinātniskus un tehniskus elementus, ir pakļauta ierobežotai tiesu kontrolei, minētā tiesu kontrole prasa, lai Savienības iestādes, kuras ir attiecīgā tiesību akta autores, spētu Tiesā pierādīt, ka šis akts ir ticis pieņemts, “faktiski īstenojot savu rīcības brīvību”, kas nozīmē, ka ir jāņem vērā visi atbilstošie situācijas elementi un apstākļi, kurus ar šo aktu ir paredzēts regulēt.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī uzskata, ka Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka pētījumi, ar kuriem bija pamatota dokumentācija, kas izstrādāta saskaņā ar
REACH
regulas XV pielikumu par
DEHP
(turpmāk tekstā – “informatīvais dokuments”), ir tikai daļa no visu to pierādījumu kopuma, kurus pārbaudīja dalībvalstu komiteja, ir sagrozījusi pierādījumus. Tā norāda, ka neviens no zinātniskajiem pētījumiem, kas ir veikti attiecībā uz zivīm pēc 2008. gada, nenorāda, ka
DEHP
ir negatīva ietekme uz cilvēku veselību un vidi, kas, kā uzskata arī Vispārējā tiesa, esot nosacījums, lai šī viela tiktu apzināta atbilstoši
REACH
regulas 57. panta f) punktam.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt apgalvo, ka informatīvais dokuments ir pamatots ar zinātniskiem pētījumiem, kas ir veikti ar žurkām un kas attiecās uz
DEHP
ietekmi nevis uz vidi, bet uz cilvēku veselību gadījumā, kad pakļautība
DEHP
ietekmei ir bijusi tieša, lai gan bija “jāpierāda” šīs vielas ietekme uz vidi. Šāds solis esot zinātniski nepareizs. Vispārējā tiesa nepamatoti neesot ņēmusi vērā šo apstākli pārsūdzētajā spriedumā.
ECHA
savā atbildē norāda, ka trešais pamats ir nepamatots un ka pierādījumi ir pārbaudīti pareizi.
Tiesas vērtējums
Pierādījumus un zinātniskos pētījumus, kuri bija apstrīdētā lēmuma pamatā, Vispārējā tiesa pārbaudīja pārsūdzētā sprieduma 157.–202. punktā, – tādas garas un rūpīgas pārbaudes beigās, kas atbilda prasībām par efektīvu pārbaudi tiesā.
Atgādinājusi par judikatūrā izstrādātajiem principiem, kas reglamentē pārbaudes tiesā intensitāti saistībā ar ļoti sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktisko elementu vērtējumu, Vispārējā tiesa atsaucās uz visiem juridiskajiem pētījumiem attiecībā uz zivīm un žurkām, kuri ietilpst informatīvajā dokumentā.
Vispārējā tiesa skaidri ir atsaukusies uz secinājumiem, kas ir izdarīti vairākos pētījumos ar zivīm saistībā ar to endokrīnās sistēmas traucējumiem pēc
DEHP
ietekmes.
Pārsūdzētā sprieduma 166. punktā Vispārējā tiesa tomēr ir konstatējusi, “kā tas izriet no informatīvā dokumenta 5.1.6. punkta, ka saskaņā ar izmantoto pētījumu daļas vispārējo vērtējumu ir ļoti iespējams, ka
DEHP
estrogēniskās iedarbības veidam ir negatīva ietekme uz zivju tēviņu un mātīšu seksuāli fenotipiskajām un reproduktīvajām īpašībām. Ar šo apstākli, kā arī
DEHP
ietekmi, kas ir novērota pētījumos ar žurkām, t.i., ietekmi, kas ir minēta informatīvā dokumenta 4. nodaļā, pietiek, lai secinātu, ka
DEHP
var būt negatīva ietekme uz vidi”.
Šķiet, ka no Tiesas rīcībā esošās dokumentācijas izriet, ka pētījumu ar žurkām mērķis bija konstatēt
DEHP
ietekmi uz cilvēku veselību, nevis uz vidi.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa, atsaucoties uz pētījumiem ar žurkām, kas attiecās uz
DEHP
ietekmi uz cilvēku veselību tiešas
DEHP
ietekmes gadījumā, lai no tā secinātu, ka šai vielai ir ietekme uz vidi, ir sagrozījusi pierādījumus.
Tomēr saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, ja Vispārējās tiesas nolēmuma argumentos atklājas Savienības tiesību pārkāpums, bet nolēmuma rezolutīvā daļa, šķiet, ir balstīta uz citu tiesisko pamatojumu, šāds pārkāpums nevar būt pamats minētā nolēmuma atcelšanai un ir jāveic argumentu aizstāšana (spriedums, 2017. gada 26. janvāris, Mamoli Robinetteria/Komisija,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
,
107.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai gan pārsūdzētā sprieduma 166. punktā Vispārējā tiesa kļūdaini ir atsaukusies uz pētījumiem ar žurkām, tā šajā punktā ir atsauksies arī uz pētījumiem ar zivīm, kas pierāda
DEHP
ietekmi uz vidi. Tādējādi Vispārējās tiesas veiktais vērtējums attiecībā uz lielu pētījumu ar zivīm skaitu un
DEHP
ietekmi uz to endokrīno sistēmu bija pietiekams, lai pamatotu to, ka Vispārējā tiesa noraidīja pamatu, kas attiecās uz nepietiekamiem zinātniskajiem pierādījumiem.
Ņemot vērā šos apsvērumus, trešais pamats ir jānoraida kā nelietderīgs.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesības
Lietas dalībnieku argumenti
Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pamattiesības un principus, kas ir paredzēti Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, kura parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”), un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (turpmāk tekstā – “Harta”). Kļūdaini interpretējot un piemērojot Savienības tiesības, Vispārējā tiesa esot arī pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības un principus, kas ir paredzēti ECPAK un Hartā, it īpaši tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kuras ir paredzētas ECPAK 6. pantā un Hartas 47. pantā, tiesības izmantot savu īpašumu saskaņā ar ECPAK 1. papildprotokola 1. pantu un Hartas 17. pantu, kā arī tiesiskās drošības principu.
ECHA
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jākonstatē, ka šis pamats ir acīmredzami nepamatots un neprecīzs, jo tajā tikai abstrakti ir minētas tiesību normas, ko Vispārējā tiesa esot pārkāpusi, un tajā nav sniegta nekāda argumentācija.
No LESD 256. panta un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas, kā arī Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta un 169. panta 2. punkta izriet, ka apelācijas sūdzībā precīzi ir jānorāda apstrīdētie elementi spriedumā, kura atcelšana tiek lūgta, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti pamato šo lūgumu (spriedums, 2000. gada 4. jūlijs, Bergaderm un Goupil/Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
34.
punkts).
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru apelācijas sūdzības elementi, kuros nav nekādas argumentācijas, kuras mērķis konkrēti būtu identificēt kļūdu tiesību piemērošanā, kas ir pieļauta pārsūdzētajā spriedumā, neatbilst šai prasībai un ir jānoraida kā acīmredzami nepieņemami (rīkojums, 2016. gada 24. novembris, Petraitis/Komisija,
C‑137/16 P
, nav publicēts,
EU:C:2016:904
,
17.
punkts).
No iepriekš izklāstītā izriet, ka ceturtais pamats ir jānoraida kā nepieņemams, un līdz ar to apelācijas sūdzība ir jānoraida kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī paša reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Atbilstoši šī paša reglamenta 140. panta 1. punktam dalībvalstis, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Tā kā
ECHA
ir prasījusi piespriest
Deza
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un
Deza
spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.

2)
Deza, a.s
.
sedz savus un atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (
ECHA
) tiesāšanās izdevumus
.

3)
Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.