CELEX: 62022CJ0098
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili‑ ja kauppaoikeuden alalla
Asetus (EU) N:o 1215/2012
1 artiklan 1 kohta
Siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsite
Viranomaisen kanne, jossa vaaditaan toteamaan ja lopettamaan kilpailua rajoittavat menettelytavat sekä määräämään niistä seuraamuksia

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili‑ ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (
EUVL 2012, L 351, s. 1
) 1 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä yhtiöt Eurelec Trading SCRL (jäljempänä Eurelec) ja Scabel SA, joiden kotipaikka on Belgiassa, ja toisaalta ministre de l’Économie et des Finances (talous‑ ja valtiovarainministeri, Ranska) ja jossa on kyse Ranskaan sijoittautuneisiin tavarantoimittajiin kohdistetuista kilpailua rajoittavista menettelytavoista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto‑osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tämän asetuksen soveltamisalan olisi katettava kaikki tärkeimmät siviili‑ ja kauppaoikeudelliset asiat lukuun ottamatta tiettyjä selkeästi määriteltyjä asioita – –”
Kyseisen asetuksen I luvussa, jonka otsikko on ”Soveltamisala ja määritelmät”, olevan 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan siviili‑ ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä käsitellään. Sitä ei erityisesti sovelleta vero‑ tai tulliasioihin eikä hallinto‑oikeudellisiin asioihin eikä valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (acta iure imperii).”
Ranskan oikeus
Kauppalain (code de commerce) VI osa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä kauppalaki), jonka otsikko on ”Hinta‑ ja kilpailuvapaus”, sisältää muun muassa IV osaston, jonka otsikko on ”Avoimuus, kilpailua rajoittavat menettelytavat ja muut kielletyt menettelytavat”. Kyseisen lain L. 442‑6 §:ssä, joka kuuluu kyseiseen IV osastoon, säädetään seuraavaa:
”I. Tuottajalle, kauppiaalle, teollisuusyrittäjälle tai ammatinharjoittajien luetteloon kirjatulle henkilölle syntyy vahingonkorvausvelvollisuus seuraavissa tapauksissa:
– –
2° kauppakumppanille asetetaan tai yritetään asettaa velvoitteita, jotka aiheuttavat huomattavan epätasapainon osapuolten oikeuksien ja velvollisuuksien välille
– –
III. Kanteen voi nostaa toimivaltaisessa siviili‑ tai kauppatuomioistuimessa jokainen, jonka etua asia koskee, yleinen syyttäjä, talousasioista vastaava ministeri tai kilpailuviranomaisen pääjohtaja, jos viimeksi mainittu toteaa toimivaltaansa kuuluvien asioiden yhteydessä tässä pykälässä mainitun menettelytavan.
Tämän kanteen yhteydessä talousasioista vastaava ministeri ja virallinen syyttäjä voivat pyytää asiaa käsittelevää tuomioistuinta määräämään, että tässä pykälässä mainitut menettelytavat on lopetettava. Ne voivat myös kaikkien näiden menettelytapojen osalta vaatia laittomien ehtojen tai sopimusten toteamista pätemättömiksi ja vaatia perusteettoman edun palauttamista. Ne voivat lisäksi vaatia enintään viiden miljoonan euron suuruisen sakon määräämistä. Tätä sakkoa voidaan kuitenkin korottaa siten, että se on perusteettomasti maksettujen summien määrä kolminkertaisena tai rikkomisesta saatavien etujen osalta 5 prosentin suhteellinen osuus Ranskassa toteutuneesta verottomasta liikevaihdosta sinä tilikautena, joka edelsi sitä tilikautta, jona tässä pykälässä mainitut menettelytavat on toteutettu. Myös aiheutuneiden vahinkojen korvaamista voidaan vaatia. – –
– –”
Kauppalain VI osan V osasto, jonka otsikko on ”Tutkintavaltuudet”, sisältää kyseisen lain L. 450‑1–L. 450‑10 §:n.
Mainitun lain L. 450‑1 §:n II momentissa säädetään seuraavaa:
”Talousasioista vastaavan ministerin tähän tarkoitukseen valtuuttamat virkamiehet voivat suorittaa tämän osan säännösten soveltamiseksi tarvittavat tutkimukset.”
Kauppalain L. 450‑4 §:n 1 momentin mukaan kyseisen lain L. 450‑1 §:ssä mainitut virkamiehet voivat tuomarin luvalla ja tämän valvonnassa vierailla kaikissa paikoissa sekä takavarikoida asiakirjoja ja tietovälineitä muun muassa talousasioista vastaavan ministerin pyytämien tutkimusten yhteydessä.
Mainitun lain 450‑8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jokainen, joka millä tavalla tahansa vastustaa edellä L. 450‑1 §:ssä mainituille virkamiehille uskottujen tehtävien hoitamista, tuomitaan kahden vuoden vankeusrangaistukseen ja 300000 euron sakkoon.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Eurelec, joka on Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, on E. Leclerc‑konsernin ja Rewe‑konsernin perustama hintaneuvottelu‑ ja hankintakeskus; ensin mainittu konserni on Ranskan oikeuden ja jälkimmäinen Saksan oikeuden mukaan perustettu kauppiaiden osuuskunta.
Scabel, joka on Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, toimii välittäjänä Eurelecin ja Leclerc‑yhtiön ranskalaisten ja portugalilaisten alueellisten hankintakeskusten välillä ja tarjoaa hallinnollisia ja teknisiä palveluja Eurelecille.
Groupement d’achat des centres Édouard Leclerc (GALEC) on Leclerc‑konsernin kansallinen hankintakeskus, joka neuvottelee vuosittaiset puitesopimukset ranskalaisten tavarantoimittajien kanssa, ja alueelliset hankintakeskukset panevat nämä puitesopimukset täytäntöön.
Association des centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC) vastaa Mouvement E. Leclercin pitkän aikavälin strategian laatimisesta ja sen aloitteesta perustettiin E. Leclerc‑ ja Rewe ‑merkkien välinen allianssi Euroopassa.
Talous‑ ja valtiovarainministeri suoritti vuosien 2016 ja 2018 välisenä aikana tutkimuksen, jonka perusteella se epäili, että Eurelec oli toteuttanut Belgiassa mahdollisesti kilpailua rajoittavia menettelytapoja, jotka kohdistuivat Ranskaan sijoittautuneisiin tavarantoimittajiin. Tämän tutkimuksen mukaan Eurelec velvoittaa tavarantoimittajat suostumaan vastikkeetta hinnanalennuksiin kauppalain vastaisesti ja määrää ne soveltamaan tehtyihin sopimuksiin Belgian oikeutta Ranskan oikeuden kiertämiseksi.
Koska talous‑ ja valtiovarainministeri katsoi, että helmikuussa 2018 GALEC:n ja ACDLEC:n tiloissa tehdyillä tarkastuksilla ja asiakirjojen takavarikoinnilla oli vahvistettu epäiltyjen menettelytapojen todenperäisyys, hän haastoi 19.7. ja 27.9.2019 tiedoksi annetuilla haastehakemuksilla kauppalain L. 442‑6 §:n nojalla Eurelecin, Scabelin, GALEC:n ja ACDLEC:n tribunal de commerce de Paris’hin (Pariisin kauppatuomioistuin, Ranska) ja vaati sitä toteamaan, että näillä menettelytavoilla niiden kauppakumppaneille asetettiin velvoitteita, jotka aiheuttavat huomattavan epätasapainon osapuolten oikeuksien ja velvollisuuksien välille, määräämään, että näiden yhtiöiden on lopetettava mainitut menettelytavat ja asettamaan näille yhtiöille muun muassa siviiliprosessissa määrättävän sakon. Vastaajina olevat yhtiöt esittivät väitteen, jonka mukaan Ranskan tuomioistuimilla ei asetuksen N:o 1215/2012 säännösten nojalla ollut toimivaltaa ratkaista talous‑ ja valtiovarainministerin nostamaa kannetta siltä osin kuin kanne oli nostettu Eurelecia ja Scabelia vastaan, jotka ovat Belgiaan sijoittautuneita yhtiöitä.
Tribunal de commerce de Paris hylkäsi 15.4.2021 antamallaan välipäätöksellä toimivallan puuttumista koskevan väitteen ja totesi olevansa toimivaltainen käsittelemään kanteen.
Eurelec ja Scabel valittivat tästä tuomiosta cour d’appel de Paris’hin (Pariisin ylioikeus, Ranska), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja totesivat, että talous‑ ja valtiovarainministerin nostama kanne ei kuulunut asetuksessa N:o 1215/2012 tarkoitetun siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian alaan, ja näin ollen, että kyseinen tuomioistuin ei ollut toimivaltainen siltä osin kuin kanne oli nostettu niitä vastaan.
Talous‑ ja valtiovarainministeri katsoo, että sen vaatimukset kuuluvat asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan. Koska kanteen tarkoituksena on suojata Ranskan valtion talouselämän perusteita, hän katsoo, että ainoastaan ranskalaiset tuomioistuimet voivat tutkia tämän kanteen. Talous‑ ja valtiovarainministeri katsoo tutkintavaltuuksiensa käytön osalta, että tutkintavaihe ja oikeudenkäyntimenettelyn vaihe on tarpeen erottaa toisistaan, ja väittää, että asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisperusteena on näiden todisteiden käyttäminen eikä se, miten ne on hankittu. Ministeri toteaa vielä, että hän on nostanut kanteensa vastaajina oleviin yhtiöihin nähden yhdenvertaisessa tilanteessa, koska myös häneen sovelletaan siviiliprosessilain säännöksiä, jotka ovat sovellettavissa kaikkiin asianosaisiin.
Cour d’appel de Paris päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 1 artiklan 1 kohdassa määriteltyä siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsitettä tulkittava siten, että sen soveltamisala käsittää kanteen – ja sen johdosta annetun tuomioistuimen ratkaisun – i) jonka [talous‑ ja valtiovarainministeri] on nostanut [kauppalain L. 442‑6 §:n I momentin 2 kohdan] perusteella belgialaista yhtiötä vastaan ii) ja jossa vaaditaan kilpailua rajoittavien menettelytapojen toteamista ja lopettamista ja näiden menettelytapojen väitetylle toteuttajalle siviiliprosessissa määrättävää sakkoa iii) ministerin erityisten tutkintavaltuuksiensa perusteella saamien todisteiden perusteella?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsite kattaa jäsenvaltion viranomaisen kanteen, joka on nostettu toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita yhtiöitä vastaan ja jossa vaaditaan toteamaan ja lopettamaan kilpailua rajoittavat menettelytavat sekä määräämään niistä seuraamuksia, kun kyseinen viranomainen käyttää tutkintavaltuuksia tai oikeussuojakeinoja, jotka ovat yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajoja.
Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka tietyt viranomaisen ja yksityisen väliset oikeusriidat saattavatkin kuulua asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan, näin ei ole viranomaisen käyttäessä julkista valtaa (tuomio 16.7.2020, Movic ym.,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nimittäin se, että yksi oikeusriidan asianosaisista käyttää julkista valtaa, koska se käyttää yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajaa valtaa, estää sen, että tällainen oikeusriita olisi asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili‑ ja kauppaoikeudellinen asia (tuomio 16.7.2020, Movic ym.,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä seuraa, että sen selvittämiseksi, kuuluuko asia asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsitteen alaan ja siten tämän asetuksen soveltamisalaan, on tunnistettava riita‑asian asianosaisten välinen oikeussuhde ja riita‑asian kohde tai vaihtoehtoisesti tutkittava kanteen perusta ja sen vireille saattamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt (tuomio 16.7.2020, Movic ym.,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsitteen alaan kuuluu siten jäsenvaltion viranomaisten toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita elinkeinonharjoittajia vastaan nostama kanne, jossa kyseiset viranomaiset vaativat ensisijaisesti toteamaan rikkomiset, jotka muodostuvat väitetysti lakia rikkovista sopimattomista kaupallisista menettelyistä, ja määräämään, että ne on lopetettava, ja liitännäisesti määräämään julkaisutoimenpiteistä ja uhkasakosta (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, Movic ym.,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
,
kohta).
Näin ei sitä vastoin ole silloin, kun on kyse vaatimuksesta, jolla pyritään saamaan toimivalta todeta tulevat rikkomiset pelkällä kyseisen viranomaisen virkamiehen laatimalla pöytäkirjalla, koska tämä vaatimus koskee todellisuudessa yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin verrattuna poikkeuksellisen laajan vallan käyttämistä (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, Movic ym.,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee yhtäältä, että pääasiassa kyseessä oleva kanne, jonka tarkoituksena on Ranskan valtion talouselämän perusteiden suojaaminen, on nostettu sellaisten todisteiden perusteella, jotka on saatu paikan päällä tehtyjen tarkastusten ja asiakirjojen takavarikoinnin yhteydessä. Vaikka tällaisten tutkintavaltuuksien käyttämiseksi on oltava tuomioistuimen etukäteen antama lupa, ne ovat kuitenkin yleisesti sovellettaviin oikeussääntöihin nähden poikkeuksellisen laajoja erityisesti sen vuoksi, että yksityiset oikeussubjektit eivät voi käyttää niitä, ja koska asiaa koskevien kansallisten säännösten mukaan jokainen, joka vastustaa tällaisten toimenpiteiden toteuttamista, tuomitaan vankeusrangaistukseen ja 300000 euron sakkoon.
Toisaalta pääasian kanne koskee muun muassa kauppalain L. 442‑6 §:n III momentin 2 kohdassa tarkoitettua siviiliprosessissa määrättävää sakkoa. Vaikka on totta, että toimivaltaisen tuomioistuimen on määrättävä tällainen sakko, ainoastaan taloudesta vastaava ministeri ja virallinen syyttäjä voivat vaatia tämän sakon määräämistä. Erityisesti kauppalain L. 442‑6 §:n mukaan kilpailua rajoittavien menettelytapojen vuoksi vahinkoa kärsinyt voi ainoastaan vaatia korvausta näistä menettelytavoista aiheutuneesta vahingosta ja mainittujen menettelytapojen määräämistä lopetettavaksi taikka kyseisen ehdon toteamista pätemättömäksi.
Tältä osin pääasiassa kyseessä oleva kanne eroaa 16.7.2020 annettuun tuomioon Movic ym. (
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
) johtaneessa asiassa kyseessä olleesta kanteesta, koska tuossa asiassa toimivaltaiset viranomaiset eivät vaatineet sakon määräämistä yhtiöille, joiden väitettiin syyllistyneen kaupallisiin rikkomisiin, vaan ainoastaan kyseisiä rikkomisia koskevan kieltomääräyksen antamista, ja myös asiassa osallisilla ja kuluttajansuojayhdistyksillä oli tämä mahdollisuus (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, Movic ym.,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
,
kohta).
Näin ollen on niin, että kun talous‑ ja valtiovarainministeri nostaa pääasiassa kyseessä olevan kanteen, se toimii asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”julkista valtaa käytettäessä (acta iure imperii)”, joten tämä kanne ei kuulu mainitussa säännöksessä tarkoitetun siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsitteen alaan, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
Esitettyyn kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsite ei kata jäsenvaltion viranomaisen kannetta, joka on nostettu toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita yhtiöitä vastaan ja jossa vaaditaan toteamaan ja lopettamaan ensin mainittuun jäsenvaltioon sijoittautuneisiin tavarantoimittajiin kohdistuvat kilpailua rajoittavat menettelytavat sekä määräämään niistä seuraamuksia, kun kyseinen viranomainen käyttää oikeussuojakeinoja tai tutkintavaltuuksia, jotka ovat yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajoja.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili‑ ja kauppaoikeuden alalla annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohtaa

on tulkittava siten, että

kyseisessä säännöksessä tarkoitettu siviili‑ ja kauppaoikeudellisen asian käsite ei kata jäsenvaltion viranomaisen kannetta, joka on nostettu toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita yhtiöitä vastaan ja jossa vaaditaan toteamaan ja lopettamaan ensin mainittuun jäsenvaltioon sijoittautuneisiin tavarantoimittajiin kohdistuvat kilpailua rajoittavat menettelytavat sekä määräämään niistä seuraamuksia, kun kyseinen viranomainen käyttää oikeussuojakeinoja tai tutkintavaltuuksia, jotka ovat yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajoja.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.