CELEX: 62015TJ0126
Marcă a Uniunii Europene
Procedură de opoziție
Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Supeco
Marca Uniunii Europene figurativă anterioară SUPER COR
Motiv relativ de refuz
Risc de confuzie
Întinderea examinării efectuate de camera de recurs
Produse și servicii pe care s‑a întemeiat opoziția
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009
Norma 15 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95
Comunicarea nr. 2/12

Istoricul cauzei
La 30 aprilie 2012, intervenienta, Grup Supeco Maxor, SL, a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene la Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (
JO L 78, p. 1
).
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul figurativ următor:
Serviciile pentru care a fost solicitată înregistrarea fac parte, printre altele, din clasa 35 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și cuprind în special „licitațiile” și serviciile de „strângere[…] la un loc, în beneficiul terților, a unor produse […] (exceptând transportul) pentru a permite clienților să le vadă, să le aleagă și să le achiziționeze cât mai comod în comerțul de proximitate, inclusiv în magazine, servicii de vânzare de produse en détail” (denumite în continuare „serviciile de vânzare en détail”).
La 16 august 2012, reclamanta, El Corte Inglés, SA, a formulat opoziție la înregistrarea mărcii solicitate, pentru toate serviciile vizate de cerere.
Opoziția se întemeia în special pe următoarea marcă figurativă a Uniunii Europene, depusă la 18 iunie 2008 și înregistrată la 1 februarie 2012 sub numărul 6997407, pentru produse și servicii care fac parte, printre altele, din clasa 35:
Motivul invocat în susținerea opoziției era cel vizat la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. În actul de opoziție figurau printre altele mențiunile „Lista de produse & servicii” și „[opoziție] [î]ntemeiată pe o parte din produse și servicii”, succedate de următoarea enumerare a serviciilor care fac parte din clasa 35: „publicitate; conducerea și administrarea afacerilor; lucrări de birou”.
La 28 februarie 2014, divizia de opoziție a admis în parte opoziția reținând existența unui risc de confuzie între marca solicitată și marca anterioară. Ea a refuzat printre altele înregistrarea mărcii solicitate pentru toate serviciile contestate care fac parte din clasa 35. Întemeindu‑se pe Comunicarea nr. 2/12 din 20 iunie 2012 privind utilizarea titlurilor claselor în listele de produse și servicii pentru cererile și înregistrările de mărci comunitare (JO OAPI 7/2012), divizia de opoziție a considerat că intenția reclamantei era aceea de a acoperi toate serviciile repertoriate în lista alfabetică a clasei specifice din Clasificarea de la Nisa vizate. Astfel, ea a comparat serviciile care fac parte din clasa 35 acoperite de marca solicitată cu serviciile menționate în actul de opoziție, precum și cu serviciile de „licitații” și de „închiriere a tonomatelor”, cuprinse în lista alfabetică a serviciilor corespunzătoare clasei 35, pentru a deduce din aceasta identitatea sau similitudinea lor.
La 24 aprilie 2014, intervenienta a formulat o cale de atac împotriva deciziei diviziei de opoziție.
Prin decizia din 4 decembrie 2014 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a cincea de recurs a EUIPO a admis în parte calea de atac, anulând și reformând decizia diviziei de opoziție în măsura în care prin aceasta se admisese opoziția pentru „licitații”, precum și pentru serviciile de vânzare en détail.
Camera de recurs a indicat, cu titlu introductiv, la punctul 14 din decizia atacată, că întinderea opoziției formulate de reclamantă în fața diviziei de opoziție era limitată la serviciile enumerate expres în actul de opoziție. Ea a arătat în această privință că serviciile de „licitații” nu fuseseră repertoriate în acest act ca servicii cuprinse în clasa 35 acoperite de marca anterioară și că, pe de altă parte, reclamanta nu afirmase niciodată în cursul procedurii de opoziție sau al celei privind calea de atac că opoziția sa era întemeiată și pe aceste servicii. Dimpotrivă, potrivit camerei de recurs, reclamanta confirmase, în observațiile sale cu privire la calea de atac, faptul că opoziția sa „era întemeiată pe o parte din produsele și serviciile” acoperite de mărcile anterioare, desemnând astfel serviciile enumerate expres în actul de opoziție. Camera de recurs a dedus din aceasta că opoziția nu era întemeiată pe „licitații” și că nu era necesar să se stabilească dacă marca anterioară privea alte servicii care nu erau acoperite de semnificația literală a titlurilor claselor.
Camera de recurs a limitat, în consecință, examinarea similitudinii serviciilor, în ceea ce le privește pe cele acoperite de marca anterioară, la serviciile de „publicitate, conducerea și administrarea afacerilor, lucrări de birou”. Ea a considerat în această privință că serviciile respective nu prezentau similitudini nici cu „licitațiile”, nici cu serviciile de vânzare en détail vizate de marca solicitată (punctele 36-42 din decizia atacată).
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate, în măsura în care prin aceasta a fost anulată și reformată decizia diviziei de opoziție;
—
obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
Intervenienta solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
Reclamanta invocă, în esență, un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
Fără a contesta nici definirea publicului relevant, nici aprecierea similitudinii semnelor în cauză de către camera de recurs, reclamanta îi reproșează acesteia că nu a luat în considerare, cu prilejul comparării serviciilor vizate, anumite servicii care nu sunt menționate în actul de opoziție, dar care sunt acoperite de marca anterioară, printre care „licitațiile”, și, astfel, că a concluzionat în mod greșit în sensul inexistenței unei similitudini între, pe de o parte, serviciile acoperite de marca anterioară și, pe de altă parte, „licitațiile”, precum și serviciile de vânzare en détail vizate de marca solicitată.
Este necesar să se amintească în această privință că reclamanta a bifat în formularul actului de opoziție căsuța intitulată „Întemeiată pe o parte din produse și servicii”, iar ulterior a enumerat următoarele servicii: „publicitate; conducerea și administrarea afacerilor; lucrări de birou” (a se vedea punctul 6 de mai sus).
Pe de altă parte, în expunerea de motive referitoare la opoziția formulată, reclamanta nu a oferit nicio altă precizare cu privire la serviciile pe care era întemeiată această opoziție.
Astfel, după cum subliniază în mod întemeiat intervenienta, spre deosebire de opoziția în discuție în Hotărârea din 15 ianuarie 2013, Lidl Stiftung/OAPI – Lactimilk (BELLRAM) (
T‑237/11
, Rep.,
EU:T:2013:11
), actul de opoziție din prezenta cauză nu prezintă nicio contradicție care să poată suscita dubii în privința serviciilor pe care se întemeiază opoziția, întrucât reclamanta și‑a și anunțat intenția de a nu își întemeia opoziția decât pe o parte din produsele și serviciile acoperite de marca sa și a și enumerat o parte din aceste servicii, respectiv pe cele menționate în cererea sa de înregistrare, care fac parte din clasa 35.
Reclamanta apreciază însă că s‑a dedus în mod greșit de către camera de recurs din actul de opoziție că acesta nu privea decât serviciile de „publicitate; conducerea și administrarea afacerilor; lucrări de birou” și că nu putea fi analizat în sensul că privește și „licitațiile”. Ea se întemeiază în această privință pe punctul V din Comunicarea nr. 2/12, potrivit căruia, „[î]n ceea ce privește cererile de înregistrare a unei mărci [a Uniunii Europene] înregistrate înainte de [21 iunie 2012] și care utilizează toate indicațiile generale enumerate în titlul unei anumite clase [din Clasificarea de la Nisa], [EUIPO] consideră că intenția solicitantului […] este de a acoperi toate produsele sau serviciile repertoriate în lista alfabetică a acestei clase din ediția în vigoare la momentul depunerii”. Întrucât marca anterioară a fost înregistrată înaintea datei de 21 iunie 2012 și utilizează indicațiile generale enumerate în titlul clasei 35 din Clasificarea de la Nisa, reclamanta deduce din aceasta că opoziția sa era întemeiată și pe serviciile de „licitații” și de „închiriere a tonomatelor” repertoriate în lista alfabetică a acestei clase.
Trebuie să se considere că, deși din cuprinsul punctului V din Comunicarea nr. 2/12 reiese că produsele și serviciile protejate printr‑o marcă nu se limitează, în cazul mărcilor Uniunii Europene înregistrate anterior datei de 21 iunie 2012, la cele enumerate expres în cererea de înregistrare a mărcii, nu se poate deduce doar din textul respectiv că această interpretare largă a produselor și a serviciilor vizate se aplică și în cazul actului de opoziție întemeiat pe o marcă înregistrată anterior datei de 21 iunie 2012. Astfel, după cum subliniază în mod întemeiat EUIPO, conținutul acestui act, precum și procedura de opoziție sunt reglementate prin dispoziții specifice. În temeiul acestor dispoziții interpretate în lumina jurisprudenței, în actul menționat trebuie să se indice în mod clar și precis produsele și serviciile pe care se întemeiază opoziția.
În acest sens, reiese din norma 15 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (
JO L 303, p. 1
), astfel cum a fost modificat în special prin Regulamentul (CE) nr. 1041/2005 al Comisiei din 29 iunie 2005 (
JO L 172, p. 4
), în majoritatea celorlalte versiuni ale sale decât cea în limba franceză, că actul de opoziție trebuie să cuprindă bunurile și serviciile pe care se bazează opoziția.
Desigur, versiunea franceză a normei 15 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul nr. 2868/95 prevede că „[l]’acte d’opposition doit comporter […] les produits et services à l’encontre desquels l’opposition est formée” [„[a]ctul de opoziție trebuie să cuprindă […] produsele și serviciile împotriva cărora este formulată opoziția”].
Cu toate acestea, după cum arată EUIPO, versiunea franceză este una dintre singurele astfel redactate, majoritatea celorlalte versiuni lingvistice ale dispoziției în cauză vizând produsele și serviciile pe care se întemeiază opoziția. Astfel, versiunea engleză menționează „the goods and services on which the opposition is based”, versiunea germană „die Waren und Dienstleistungen, auf die sich der Widerspruch stützt”, versiunea italiană „i prodotti e i servizi sui quali si basa l’opposizione”, iar versiunea spaniolă „los productos y servicios en los que se basa la oposición”.
Or, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că formularea utilizată în una dintre versiunile lingvistice ale unei dispoziții a dreptului Uniunii nu poate constitui singurul temei pentru interpretarea acestei dispoziții și nici nu se poate atribui respectivei formulări, în această privință, un caracter prioritar în raport cu celelalte versiuni lingvistice. Astfel, o asemenea abordare ar fi incompatibilă cu cerința aplicării uniforme a dreptului Uniunii. În caz de divergență între diferitele versiuni lingvistice, dispoziția în cauză trebuie, așadar, interpretată în raport cu economia generală și cu finalitatea reglementării din care face parte (a se vedea Hotărârea din 15 noiembrie 2012, Kurcums Metal,
C‑558/11
, Rep.,
EU:C:2012:721
, punctul
și jurisprudența citată).
În ceea ce privește economia generală a normelor care reglementează procedura de opoziție, este necesar să se arate, așa cum a arătat și EUIPO, pe de o parte, că toate mențiunile actului de opoziție impuse de dispozițiile literelor (b)-(e) și (g) ale normei 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95, care circumscriu mențiunea impusă de dispoziția de la litera (f) a aceleiași norme, privesc marca anterioară, fapt care susține interpretarea conform căreia această din urmă dispoziție se referă la produsele și la serviciile acoperite de marca respectivă. Pe de altă parte, norma 15 alineatul (3) litera (a) din regulamentul amintit, potrivit căreia actul de opoziție „poate” conține indicarea bunurilor și a serviciilor împotriva cărora este îndreptată opoziția, confirmă faptul că referirea în actul de opoziție la produsele și la serviciile acoperite de marca contestată nu este decât opțională și nu coincide cu norma 15 alineatul (2) litera (f) din acest regulament, norma 15 alineatul (3) litera (a) din același regulament precizând chiar că, în absența unei asemenea indicații, opoziția este considerată a fi îndreptată împotriva tuturor bunurilor și serviciilor din cererea de marcă a Uniunii Europene la care se opune.
În ceea ce privește finalitatea normelor care stabilesc conținutul actului de opoziție, este necesar să se arate că Regulamentul nr. 2868/95 distinge între două tipuri de mențiuni ale actului amintit, cele a căror lipsă poate, în temeiul normei 17 din acest regulament, să conducă la inadmisibilitatea acestui act, prevăzute îndeosebi de norma 15 alineatul (2) din regulamentul menționat, și cele prevăzute de alineatul (3) al aceleiași norme, a căror lipsă nu poate să producă consecințe decât asupra examinării temeiniciei opoziției. În special, după cum s‑a arătat la punctul 26 de mai sus, dispoziția de la litera (a) a alineatului menționat prevede că, în absența indicării produselor sau a serviciilor împotriva cărora este formulată opoziția, se consideră că aceasta este formulată împotriva tuturor produselor și a serviciilor din cererea de înregistrare a unei mărci vizate de opoziție. În schimb, dacă actul de opoziție nu conține mențiunea impusă de norma 15 alineatul (2) litera (f) din regulamentul în discuție, opoziția se respinge ca inadmisibilă în temeiul normei 17 alineatul (4) din același regulament. O aceeași condiție nu poate, în consecință, să figureze atât la alineatul (2), cât și la alineatul (3) ale normei 15 din regulamentul în cauză.
În aceste condiții, omisiunea trimiterii la produsele și la serviciile pe care se întemeiază opoziția în versiunea franceză a normei 15 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul nr. 2868/95, omisiune care se prezintă în mod vădit ca o eroare materială, nu permite interpretarea acestei dispoziții în sensul că nu impune indicarea în actul de opoziție a produselor și serviciilor respective.
În plus, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante începând cu Hotărârea din 19 iunie 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys [
C‑307/10
, Rep.,
EU:C:2012:361
, punctele
,
și
, referitoare la Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (
JO L 299, p. 25
)], exact cea ale cărei consecințe urmărea să le tragă Comunicarea nr. 2/12, pentru a respecta cerințele de claritate și de precizie care să permită autorităților competente și operatorilor economici să stabilească întinderea protecției solicitate, solicitantul unei mărci care utilizează toate indicațiile generale din titlul unei anumite clase din Clasificarea de la Nisa pentru a identifica produsele sau serviciile pentru care este solicitată protecția prin intermediul mărcii trebuie să precizeze dacă cererea sa de înregistrare vizează toate produsele sau serviciile repertoriate în lista alfabetică a clasei specifice vizate sau numai unele dintre aceste produse sau servicii. În cazul în care cererea ar include numai anumite produse sau servicii dintre cele menționate, solicitantul este obligat să precizeze care produse sau servicii din această clasă sunt vizate [a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 februarie 2014, Advance Magazine Publishers/OAPI – López Cabré (VOGUE),
T‑229/12
,
EU:T:2014:95
, punctul
, și Hotărârea din 29 aprilie 2015, Chair Entertainment Group/OAPI – Libelle (SHADOW COMPLEX),
T‑717/13
,
EU:T:2015:242
, punctele
,
și
].
Trebuie să se considere că asemenea cerințe de claritate și de precizie i se impun și autorului opoziției în ceea ce privește desemnarea produselor și a serviciilor pe care se întemeiază opoziția, pentru a permite atât EUIPO să se pronunțe asupra opoziției formulate, cât și solicitantului mărcii vizate de opoziție să își prezinte argumentele în apărare [a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 februarie 2015, Klaes/OAPI – Klaes Kunststoffe (Klaes),
T‑453/13
,
EU:T:2015:98
, punctul
]. Astfel, în special, atunci când, precum în speță, autorul opoziției arată că își întemeiază opoziția pe o parte din produsele și serviciile acoperite de marca al cărei titular este, îi revine lui sarcina de a indica cu claritate și precizie produsele și serviciile pe care se întemeiază opoziția.
În consecință, contrar a ceea ce susține reclamanta, punctul V din Comunicarea nr. 2/12 nu își poate găsi aplicarea, nici chiar prin analogie, în speță pentru a deduce din aceasta că opoziția este întemeiată, în plus față de serviciile menționate în actul de opoziție, pe serviciile de „licitații” și de „închiriere a tonomatelor”.
Având în vedere cele ce precedă, nu i se poate pretinde camerei de recurs să ia în considerare, în scopul examinării opoziției, produse și servicii care nu sunt menționate în actul de opoziție. În consecință, camera de recurs a comparat în mod întemeiat doar serviciile menționate în actul de opoziție, pe care aceasta era întemeiată, cu serviciile contestate acoperite de marca solicitată.
Această apreciere nu este repusă în discuție de susținerea reclamantei potrivit căreia, în calitate de întreprindere foarte cunoscută de vânzări en détail de orice tipuri de produse către terți, ea ar avea vocația de a acoperi serviciile de vânzare en détail.
Astfel, după cum subliniază în mod întemeiat EUIPO și fără a fi necesară pronunțarea asupra admisibilității acestui argument, contestată de altfel în egală măsură de EUIPO, vocația titularului unei mărci de a asigura anumite servicii și notorietatea faptului că acest titular exploatează serviciile respective nu înseamnă că marca al cărei titular este protejează în mod necesar serviciile amintite, nici,
a fortiori
, că opozițiile pe care le va introduce vor fi în mod corelativ întemeiate pe aceste servicii.
Rezultă astfel din tot ceea ce precedă că în mod corect camera de recurs a comparat serviciile contestate ale mărcii solicitate doar cu serviciile acoperite de marca anterioară menționate în actul de opoziție, așa încât, în lipsa oricărei argumentații care să repună în discuție rezultatul comparației efectuate în acest mod, motivul unic al cererii introductive trebuie înlăturat ca neîntemeiat, fără a fi necesar să se statueze asupra admisibilității sale, contestată de intervenientă.
În consecință, prezenta acțiune trebuie respinsă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor EUIPO și ale intervenientei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a doua)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Obligă El Corte Inglés, SA la plata cheltuielilor de judecată.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 24 mai 2016.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.