CELEX: 62018CJ0670
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
Võrdse kohtlemise põhimõte töö saamisel ja kutsealale pääsemisel
Direktiiv 2000/78/EÜ
Vanuse alusel diskrimineerimise keeld
Avalik osalemiskutse
Osalemise tingimused
Pensionile jäänud avaliku ja erasektori töötajate väljajätmine

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (
EÜT 2000, L 303, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikleid 1 ja 2.
See taotlus esitati CO ja Comune di Gesturi (Gesturi omavalitsusüksus, Itaalia) vahelises kohtuvaidluses uurimis- ja nõustamisülesandeid puudutava avaliku osalemiskutse üle, milles välistati pensionile jäänud isikute osalemine.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2000/78 artikli 1 kohaselt on direktiivi „eesmärk kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine“.
Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“ et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel.
2.   Lõike 1 kohaldamisel:
a)
peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras;
b)
peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui:
i)
kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud […]
[…]“.
Selle direktiivi artikkel 3 „Reguleerimisala“ sätestab:
„1.   [Liidule] antud pädevuse piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
a)
tööle saamise, füüsilisest isikust ettevõtjaks hakkamise või kutsealale pääsemise tingimused, sealhulgas valikukriteeriumid ja töölevõtu tingimused mis tahes tegevusvaldkonnas ja kõigil ametiastmetel, kaasa arvatud ametialane edutamine;
[…]
c)
töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu;
[…]“.
Direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt:
„Olenemata artikli 2 lõigetest 1 ja 2, võivad liikmesriigid ette näha, et erinevat kohtlemist ükskõik millise artiklis 1 nimetatud põhjusega seotud omaduse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui see omadus on teatud kutsetegevuse laadi või sellega liituvate tingimuste tõttu oluline ja määrav kutsenõue, tingimusel et eesmärk on õigustatud ja nõue sellega proportsionaalne.“
Direktiivi 2000/78 artikli 6 „Vanuse alusel erineva kohtlemise õigustatus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Olenemata artikli 2 lõikest 2 võivad liikmesriigid ette näha, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on siseriikliku õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Selline erinev kohtlemine võib muu hulgas seisneda järgmises:
a)
tööle ja kutseõppele pääsemise, töö saamise ja kutsealale pääsemise ning töölt vabastamise ja palga eritingimuste kehtestamine noortele, vanematele töötajatele ja hooldamiskohustusi täitvatele isikutele, et edendada nende kutsealast integreerimist või tagada nende kaitse;
b)
vanuse, töökogemuse või teenistusalase vanemusega seotud tööle pääsemise või teatavate töösoodustuste miinimumtingimuste kehtestamine;
c)
tööle võtmise vanuse ülempiiri kehtestamine kõnealuse ametikoha koolitusnõuete alusel või selleks, et pensionile jäämisele eelneks mõistlik tööstaaž.“
Riigisisene õigus
Itaalia 6. juuli 2012. aasta dekreetseaduse nr 95, mis koos muudatustega kehtestati 7. augusti 2012. aasta seadusena nr 135 (decreto-legge 6 luglio 2012, n. 95, convertito con modificazioni dalla legge 7 agosto 2012, n. 135 (
GURI
nr 156 regulaarne lisa, 6.7.2012)), 24. juuni 2014. aasta dekreetseaduse nr 90, mis kehtestati 11. augusti 2014. aasta seadusena nr 114 (decreto-legge 24 guigno 2014, n. 90, convertito dalla legge 11 agosto 2014, n. 114 (
GURI
nr 190 regulaarne lisa, 18.8.2014)) (edaspidi „dekreetseadus nr 95/2012“), artikliga 6 muudetud redaktsiooni artikli 5 lõikes 9 reguleeritakse valitsussektori asutuste uurimis- ja nõustamisülesannete täitmiseks üleandmist, keelates neil muu hulgas niisuguste ülesannete andmise pensionile jäänud era- või avaliku sektori töötajatele. Ühtlasi on neil keelatud anda pensionile jäänud isikutele valitsussektori asutuste ning nende kontrollile alluvate üksuste ja äriühingute juhtorganites juhtivaid või vastutavaid ametikohti, välja arvatud kohalike omavalitsuste liikmetena ja teatavate ettevõtjate valitavate organite liikmete või juhtidena. Siiski on lubatud neid teenistus-, ametikohti ja ülesandeid täita tasuta. Lisaks on täpsustatud, et juhtivate või vastutavate ametikohtade suhtes kehtib nõue, et ka tasuta ei või see ametiaeg ühes asutuses olla pikem kui üks aasta ning seda ametiaega ei või pikendada ega uuendada.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Gesturi omavalitsusüksus avaldas 28. detsembril 2017 osalemiskutse uurimis- ja nõustamisülesannete täitmiseks omavalitsuse jäätmekäitluskeskuses.
Osalemistingimuste hulgas sisaldas see osalemiskutse klauslit, et kandidaadid peavad vastama järgmistele tingimustele: „Meditsiini- ja kirurgiadiplom – Spetsialiseerumine hügieeni valdkonnas – Vähemalt viieaastane tõendatud juhtimiskogemus Servizio Sanitario Nazionales (riiklik tervishoiuteenistus) – Ei tohi olla pensionile jäänud era- või avaliku sektori töötaja“.
Kuigi CO vastas kõigile nimetatud osalemiskutses nimetatud kutsenõuetele, ei lubatud tal menetluses osaleda seetõttu, et ta on jäänud avalikust sektorist pensionile.
Arvestades, et klausel, mis välistab potentsiaalselt vastuvõetavate kandidaatide hulgast pensionile jäänud isikud, kujutab endast kaudset diskrimineerimist vanuse alusel ning seega tuleb see tunnistada õigusvastaseks või isegi tühiseks, esitas CO põhikohtuasjas käsitlusel oleva osalemiskutse peale kaebuse Tribunale amministrative regionale per la Sardegnale (Sardiinia maakonna halduskohus, Itaalia).
Oma kaebuses väitis põhikohtuasja kaebaja, et dekreetseaduse nr 95/2012 artikli 5 lõige 9, mis keelab valitsussektori asutustel andmast uurimis- ja nõustamisülesandeid era- ja avalikust sektorist pensionile jäänud isikutele, tuleb vastuolu tõttu direktiiviga 2000/78 tunnistada tühiseks. Lisaks rikub see säte Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 21. Kaebaja väidab, et põhikohtuasjas kõne all olev riigisisene õigusnorm on kaudselt diskrimineeriv, mida ei saa põhjendada ühegi õiguspärase eesmärgiga.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas põhikohtuasjas kõne all olev riigisisese õiguse säte on kooskõlas direktiivi 2000/78 artiklitega 1 ja 2. Juhul kui tõepoolest on tegemist kaudse diskrimineerimisega, kahtleb ta selle võimalikus põhjendatuses kõnealuse direktiivi artikli 6 tähenduses. Nimelt on ebatõenäoline, et uurimis- ja nõustamisülesandeid, mis on üpris keerulised ja eeldavad teatavat kogemust, võiks edukalt täita oma karjääri alles alustav isik. Meede, mis välistab niisuguste ülesannete täitmise andmise pensionile jäänud isikutele, on seega taotletud eesmärki arvestades sobimatu, kuna see soosib töötajate väljavahetamist nooremate inimeste töölevõtmise teel.
Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per la Sardegna (Sardiinia maakonna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2000/78] artiklites 1 ja 2 ette nähtud diskrimineerimiskeelu põhimõttega on vastuolus dekreetseaduse nr [95/2012] artikli 5 lõige 9, mis keelab valitsemissektori asutustel anda uurimis- ja nõustamisülesandeid täitmiseks isikutele, kes on pärast era- või avalikus sektoris töötamist jäänud pensionile?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis keelab valitsemissektori asutustel anda uurimis- ja nõustamisülesandeid täitmiseks pensionile jäänud isikutele.
Seoses põhikohtuasja kaebaja argumendiga, mis tugineb sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei analüüsinud küsimust teenuste osutamise vabaduse põhimõttest lähtudes, tuleb kõigepealt märkida, et niisugune riigisisene õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis on ühtviisi kohaldatav Itaalia kodanikele ja teiste liikmesriikide kodanikele, kuulub EL toimimise lepingu põhivabadusi tagavate sätete kohaldamisalasse üldjuhul vaid siis, kui neid kohaldatakse olukorras, millel on seos liikmesriikidevahelise kaubavahetusega (vt selle kohta 11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Berlington Hungary jt,
C‑98/14
,
EU:C:2015:386
, punkt
, ning 4. juuni 2019. aasta kohtumäärus Pólus Vegas,
C‑665/18
, ei avaldata,
EU:C:2019:477
, punkt
).
Käesoleval juhul see aga nii ei ole, kuna kõik põhikohtuasja vaidluse asjaolud piirduvad üheainsa liikmesriigiga, st Itaalia Vabariigiga.
Selleks et vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele, tuleb kontrollida, kas sellised riigisisesed sätted, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuuluvad direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse ning kui nad kuuluvad, siis kas need kehtestavad vanuse alusel erineva kohtlemise, mida saab teatud juhul põhjendada nimetatud direktiivi artikli 6 alusel.
Mis esiteks puudutab küsimust, kas põhikohtuasjas kõne all olev õigusnorm kuulub direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse, siis ilmneb nii selle direktiivi pealkirjast ja preambulist kui ka sisust ja eesmärgist, et see on mõeldud üldise raamistikuna kõikide isikute võrdse kohtlemise tagamiseks „töö saamisel ja kutsealale pääsemisel“, pakkudes tõhusat kaitset diskrimineerimise vastu direktiivi artiklis 1 viidatud põhjustel, mille seas on ka vanus (18. juuni 2009. aasta kohtuotsus Hütter,
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
, punkt
, ja 12. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, punkt
).
Lisaks ilmneb täpsemalt direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punktidest a ja c, et liidule antud pädevuse piires kohaldatakse seda direktiivi „kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes“, kui kõne all on esiteks „tööle saamise […] tingimused, sealhulgas valikukriteeriumid ja töölevõtu tingimused“ ja teiseks „töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu“ (vt selle kohta 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus Hütter,
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
, punkt
, ja 12. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus Petersen,
C‑341/08
,
EU:C:2010:4
, punkt
).
Riigisisene õigusnorm, mis üldjuhul keelab valitsemissektori asutustel anda uurimis- ja nõustamisülesandeid täitmiseks isikutele nii era- kui avalikust sektorist, kuna nad on jäänud pensionile, välistab nende isikute igasuguse töölevõtmise.
Siit järeldub, et niisugune õigusnorm mõjutab otseselt töösuhte tekkimist ja
a fortiori
asjaomaste isikute poolt teatava kutsealase tegevusega tegelemist ning seetõttu tuleb seda käsitada normina, mis kehtestab tööle saamise tingimused direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti a tähenduses.
Neil asjaoludel kuulub põhikohtuasjas kõne all olev õigusnorm direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse.
Mis teiseks puudutab küsimust, kas see õigusnorm kehtestab vanuse alusel erineva kohtlemise direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 tähenduses, siis tuleb tõdeda, et selle sätte kohaselt tähendab „„võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel“. Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis a on täpsustatud, et artikli 2 lõike 1 kohaldamisel peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel sama direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini kui teist inimest samalaadses olukorras. Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b kohaselt peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetses vanuses isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda.
Käesoleval juhul tuleb märkida, et dekreetseaduse nr 95/2012 artiklis 5 teatavale vanusele tõesti otseselt ei viidata. Valitsussektori asutuse poolt uurimis- ja nõustamisülesandeid puudutavas osalemiskutses osalemise välistamist kohaldatakse kõigile pensionile jäänud isikutele, isegi kui tegelik pensioniikka jõudmise vanus ei ole kõigi nende isikute puhul sama, kuna vastavalt kohtuistungil Itaalia valitsuse esitatud seisukohtadele võib see vanusepiir olla 60–75 aastat. Pensionile viidates tugineb riigisisene õigusnorm siiski kaudselt vanusega seotud kriteeriumile, kuna õigus vanaduspensionile tekib teatava arvu tööaastate täitumisel ja teatavasse vanusesse jõudmise tingimusel.
Riigisisene õigusnorm, mis keelab pensionile jäänud isikutel osaleda valitsussektori asutuse antavaid uurimis- ja nõustamisülesandeid puudutavas osalemiskutses, tuleb käsitada normina, milles koheldakse neid isikuid ebasoodsamalt kui kõiki teisi, kes tegelevad veel kutsealase tegevusega.
Niisugune õigusnorm kehtestab seetõttu kaudse diskrimineerimise asjaomase isiku vanuse alusel, erinevalt eeskätt niisugusest diskrimineerimisest, mida käsitleti 21. mai 2015. aasta kohtuotsuse SCMD (
C‑262/14
, ei avaldata,
EU:C:2015:336
, punktid
ja
) aluseks olnud kohtuasjas, mida kohaldati olenevalt ühiskondlik-ametialasest staatusest ja kategooriast, kuhu huvitatud isik riigi tasandil kuulub, keelates vanaduspensioni ja kutsealasest tegevusest saadava tulu samal ajal maksmise.
Siit järeldub, et põhikohtuasjas arutusel olev riigisisene õigusnorm sisaldab kaudset vanuse alusel erinevat kohtlemist direktiivi 2000/78 artikli 1 ja artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses.
Mis kolmandaks puudutab küsimust, kas selline diskrimineerimine võib olla õigustatud direktiivi 2000/78 artikli 6 alusel, siis olgu märgitud, et selle artikli 6 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on riigisisese õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Nimetatud artiklis 6 on ühtlasi täpsustatud, et selle erineva kohtlemise hulka võib kuuluda ka noortele tööle pääsemisel eritingimuste kehtestamine või töölevõtmisel vanuse ülempiiri kindlaksmääramine.
Käesoleval juhul ilmneb eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas arutlusel oleva riigisisese õigusnormi eesmärk on tagada töötajaskonna uuendamine nooremate inimeste töölevõtmise teel. Lisaks tuleneb Itaalia valitsuse esitatud kirjalikest seisukohtadest, et dekreetseaduse nr 95/2012 artiklil 5 on kaks eesmärki, nimelt esiteks avaliku sektori kulutuste tegelik läbivaatamine, vähendades avaliku halduse tegevuskulusid kodanikele pakutavaid teenuseid sisuliselt kahjustamata, ja teiseks soodustada ametiasutuste personali noorenemist, eelistades nooremate isikute astumist avalikku teenistusse.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et samal ajal mitme eesmärgi taotlemine, mis on kas omavahel seotud või pandud tähtsuse järjekorda, ei ole takistuseks sellele, et võiks eksisteerida õigustatud eesmärk direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 tähenduses (21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Fuchs ja Köhler,
C‑159/10 ja C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, punktid
ja
).
Pealegi, kuigi eelarvekaalutlused võivad olla liikmesriigi sotsiaalpoliitiliste valikute aluseks ning mõjutada nende tööhõivekaitse meetmete laadi või ulatust, mida liikmesriik soovib kasutusele võtta, ei saa need kaalutlused siiski ise olla kõnealuse poliitika eesmärk (vt selle kohta 20. juuni 2013. aasta kohtuotsus Giersch jt,
C‑20/12
,
EU:C:2013:411
, punkt
).
Siit järeldub, et avaliku halduse tegevuskulude tegeliku vähendamise eesmärk – kuivõrd dekreetseaduse nr 95/2012 artikkel 5 kuulub üldises majanduskontekstis nende meetmete hulka, mis on vajalikud Itaalia valitsussektori liigse eelarvepuudujäägi vähendamiseks ja täpsemalt soovitakse sellega vältida riiklikest vahenditest makstavate palkade ja pensionide kumuleerumist – võib mõjutada tööhõivekaitse meetmete laadi või ulatust, kuid ei saa iseenesest olla õigustatud eesmärk.
Mis puudutab eesmärki tagada teenistuses oleva personali noorenemist, siis tuleb märkida, et sellise tööhõivepoliitikat hõlmava üldise huvi eesmärgi õiguspärasust ei saa põhjendatult kahtluse alla seada, kuna see kuulub nende eesmärkide hulka, mis on sõnaselgelt nimetatud direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 esimeses lõigus ning vastavalt EL lepingu artikli 3 lõike 3 esimesele lõigule kuulub tööhõive kõrge taseme edendamine Euroopa Liidu taotletavate eesmärkide hulka (vt selle kohta 16. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Palacios de la Villa,
C‑411/05
,
EU:C:2007:604
, punkt
).
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on tööhõive edendamine vaieldamatult liikmesriikide sotsiaal- või tööhõivepoliitika õiguspärane eesmärk, eriti juhul, kui soovitakse parandada teatud kategooria töötajate võimalusi tööelus osaleda, eeskätt soodustada noorte pääsu kutsealale (vt selle kohta 16. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Palacios de la Villa,
C‑411/05
,
EU:C:2007:604
, punkt
, ja 19. juuli 2017. aasta kohtuotsus Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, punkt
).
Täpsemalt on erandina vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttest õigustatud lubada tööle saamise tingimustega seotud erinevusi kohtlemisel, kui eesmärk on luua vanuseline struktuur, mis koosneb tasakaalustatult nii noortest kui ka eakamatest ametnikest, et soodustada noorte tööhõivet ja edutamist (vt selle kohta 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Fuchs ja Köhler,
C‑159/10 ja C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, punkt
).
Seetõttu tuleb põhikohtuasjas arutlusel oleva riigisisese õigusnormiga taotletavaid tööhõivepoliitika eesmärke põhimõtteliselt käsitada nii, et need võivad vanuse alusel erinevat kohtlemist objektiivselt ja mõistlikult õigustada.
Lisaks tuleb direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu sõnastuse kohaselt kontrollida, kas nende eesmärkide saavutamiseks rakendatud meetmed on „asjakohased ja vajalikud“.
Seega tuleb kontrollida, kas dekreetseaduse nr 95/2012 artikkel 5 võimaldab saavutada seadusandja taotletud tööhõivepoliitika eesmärke, kahjustamata siiski liialt nende pensionile jäänud isikute õigustatud huvisid, kes selle sätte tagajärjel jäävad ilma võimalusest tööle tagasi tulla.
Sellega seoses olgu märgitud, et liikmesriikidel ei ole laiaulatuslik kaalutlusõigus mitte ainult selles osas, millist eesmärki sotsiaal- ja tööhõivepoliitika vallas nad peaksid järgima, vaid ka selle eesmärgi saavutamise vahendite valikul (vt selle kohta 22. novembri 2005. aasta kohtuotsus Mangold,
C‑144/04
,
EU:C:2005:709
, punkt
, ja 16. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Palacios de la Villa,
C‑411/05
,
EU:C:2007:604
, punkt
). Selline kaalutlusruum ei tohi aga muuta vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte rakendamist sisutühjaks (12. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, punkt
).
Lisaks on liikmesriikide pädevate asutuste ülesanne leida õige tasakaal erinevate asjasse puutuvate huvide vahel (16. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Palacios de la Villa,
C‑411/05
,
EU:C:2007:604
, punkt
).
Nimelt tuleb vanuse alusel diskrimineerimise keeldu tõlgendades lähtuda põhiõiguste harta artikli 15 lõikes 1 tunnustatud õigusest tööle. Seetõttu tuleb pöörata erilist tähelepanu eakamate töötajate osalemisele tööelus ning ka majanduslikus, kultuuri‑ ja ühiskondlikus elus. Nende isikute hoidmine tööelus soodustab eelkõige tööjõu mitmekesisust. Nimetatud isikute tööelus hoidmise eesmärki tuleb siiski arvestada muid võimalikke lahknevaid huvisid austades (vt selle kohta 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Fuchs ja Köhler,
C‑159/10 ja C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, punktid
–
, ning 5. juuli 2012. aasta kohtuotsus Hörnfeldt,
C‑141/11
,
EU:C:2012:421
, punkt
).
Seega tuleb teha kindlaks, kas seadusandja püüdis selle ulatusliku kaalutlusruumi teostamisel, mis tal sotsiaal- ja tööhõivepoliitika vallas on, saavutada tasakaalu noorte tööhõive suurendamise soovi ja vanemate isikute õiguse tööle austamise vahel.
Mis seega puudutab viidatud eesmärki, mis üldisemalt seisneb selles, et tagada tööjõu noorenemine, siis võib väita, et niisugune eesmärk ei lähe kaugemale vajalikust, tingimusel et pensionile jäänud isikute, kes on lõpetanud töötamise ja saavad vanaduspensioni, töölevõtmisest keeldumist on võimalik mõistlikult kaaluda, selleks et edendada tööealise elanikkonna täielikku tööhõivet või soodustada nooremate sisenemist tööturule.
Seevastu – nagu ka eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdes – ei ole kindel, kas põhikohtuasjas arutlusel olev meede, millega keelatakse pensionile jäänud isikutel osaleda uurimis- ja nõustamisülesannete osalemiskutses, tõepoolest võimaldab parandada nooremate inimeste võimalusi tööelus osaleda. Nimelt, kuna uurimis- ja nõustamisülesannete täitmine võib osutuda delikaatseks ja keerukaks, on vanemal isikul tema kogemust arvesse võttes tõenäoliselt paremad võimalused talle usaldatud ülesande täitmisel. Seetõttu on tema töölevõtmine kasulik nii osalemiskutse väljastanud valitsussektori asutusele kui ka üldistest huvidest lähtudes. Kuigi tööjõu noorendamine võib toimuda juhul, kui juba teatava kogemusega isikud väljendavad huvi niisuguseid ülesandeid täita, võimaldades seega nendest vabanevaid kohti täitvatel noorematel töötajatel siseneda tööturule, on lisaks vajalik, et need uurimis- ja nõustamisülesanded ei oleks isoleeritud ja tähtajaline töö, mis ei paku mingit võimalust hilisemaks ametialaseks edasiliikumiseks.
Lisaks tuleb kontrollida, ega põhikohtuasjas arutlusel olev keeld ei lähe kaugemale seatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust, mis pensionile jäänud isikute õigustatud ootusi liigselt kahjustaks, kuna see tugineb üksnes vanaduspensioni saamise õigust andva vanuse kriteeriumile ega võta arvesse seda, kas vanaduspension, mida huvitatud isikud pärast oma karjääri lõppemist saavad, on mõistliku suurusega või mitte.
Vanaduspensioni, mida asjaomased isikud võivad saada, suuruse arvesse võtmine on asjakohane, kuna põhikohtuasjas arutlusel olev riigisisene õigusnorm võimaldab neil isikutel täita juhtivaid või vastutavaid ametikohti tähtajatult ja vabatahtlikkuse alusel, vastavalt Itaalia valitsuse esitatud eelarvelistele kaalutlustele paralleelselt tööhõivepoliitilise eesmärgiga, mis tugineb tööjõu noorendamisele.
Liikmesriigi kohtu, kelle ainupädevuses on hinnata põhikohtuasja vaidluse asjaolusid ja tõlgendada kohaldatavat riigisisest õigust, ülesanne on kontrollida, kas pensionile jäänud isikutele kehtestatud keeld osaleda uurimis- ja nõustamisülesannete osalemiskutses on konkreetse eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vastab tõepoolest huvile saavutada see eesmärk järjekindlalt ja süstemaatiliselt (vt selle kohta 10. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Hartlauer,
C‑169/07
,
EU:C:2009:141
, punkt
, ja 12. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus Petersen,
C‑341/08
,
EU:C:2010:4
, punkt
).
Selles kontekstis tuleb eelkõige kontrollida, kas juhtivaid või vastutavaid ametikohti vabatahtlikkuse alusel täitmise võimalus ei kujuta endast tegelikult põhikohtuasjas arutlusel oleva õigusnormiga taotletavat eelarvepoliitilist eesmärki, mis on vastuolus tööjõu noorendamisele tugineva tööhõivepoliitika eesmärgiga.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 ja eelkõige selle artikli 2 lõiget 2, artikli 3 lõiget 1 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, mis keelab valitsemissektori asutustel anda uurimis- ja nõustamisülesandeid täitmiseks pensionile jäänud isikutele, kui esiteks järgitakse selle õigusnormiga tööhõivepoliitika ja tööturu õiguspärast eesmärki, ja kui teiseks on selle eesmärgi saavutamiseks rakendatud meetmed asjakohased ja vajalikud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii ka põhikohtuasjas.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ja eelkõige selle artikli 2 lõiget 2, artikli 3 lõiget 1 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm, mis keelab valitsemissektori asutustel anda uurimis- ja nõustamisülesandeid täitmiseks pensionile jäänud isikutele, kui esiteks järgitakse selle õigusnormiga tööhõivepoliitika ja tööturu õiguspärast eesmärki, ja kui teiseks on selle eesmärgi saavutamiseks rakendatud meetmed asjakohased ja vajalikud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii ka põhikohtuasjas.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.