CELEX: 62020CJ0466
Előzetes döntéshozatal
Védjegyek
2008/95/EK irányelv
9. cikk
207/2009/EK rendelet
54., 110. és 111. cikk
Belenyugvás
A »belenyugvás« fogalma
A belenyugvási idő megszakadása
Felszólítás
A belenyugvási idő bírósági jogorvoslat benyújtása miatti megszakadásának időpontja
A belenyugvás hatásai
Kártérítés, tájékoztatás nyújtása és árusemmisítés iránti kérelmek

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2008. L 299., 25. o.
) 9. cikkének, valamint a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (
HL 2009. L 78., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2017. L 142., 104. o.
) 54. és 111. cikkének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet egyrészről a HEITEC AG (a továbbiakban: Heitec), másrészről a HEITECH Promotion GmbH (a továbbiakban: Heitech) és az RW között, a HEITECH Promotion GmbH kereskedelmi név és a „heitech” szóelemet tartalmazó védjegyek utóbbiak általi használata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2008/95 irányelv
A 2008/95 irányelv (12) preambulumbekezdése kimondta:
„A jogbiztonság érdekében, valamint a korábbi védjegy jogosultjának méltányos érdekeire is figyelemmel fontos arról gondoskodni, hogy ez utóbbi ne kérhesse egy sajátjánál későbbi védjegy törlését, illetve annak használatát ne kifogásolhassa, ha e használatról tudomása volt, és azt hosszabb időn át eltűrte, kivéve, ha a későbbi védjegyet rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.”
Ezen irányelv „Korábbi jogokkal való ütközéssel kapcsolatos további kizáró, illetve törlési okok” című 4. cikke előírta:
„(1)   A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye, ha
a)
a megjelölés egy korábbi védjeggyel azonos, és az árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonosak a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)
a megjelölést a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt a fogyasztók a korábbi védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
(2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában »korábbi védjegy«:
a)
a következőkben felsorolt minden olyan védjegy, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a védjegy lajstromozására irányuló bejelentés megtételének napja, figyelembe véve – ha ennek helye van – az igényelt elsőbbségek napját:
i)
[európai uniós] védjegy;
ii)
valamely tagállamban, illetve – Belgium, Luxemburg és Hollandia esetében – a Benelux Szellemi Tulajdonvédelmi Hivatalnál lajstromozott védjegy;
iii)
nemzetközi megállapodás alapján a tagállamra kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegy;
b)
olyan [európai uniós] védjegy, amely tekintetében […] szenioritását érvényesen igényelték […];
c)
az a) vagy b) pontban említett védjegy lajstromozására irányuló bejelentés, feltéve, hogy annak alapján a védjegyet lajstromozzák;
[…]
(4)   Továbbá bármely tagállam előírhatja, hogy a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye, ha a megjelölés
a)
a (2) bekezdés szerinti korábbi nemzeti védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, és az árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások nem hasonlóak a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal, feltéve, hogy a korábbi védjegy az érintett tagállamban jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét;
b)
a védjegy lajstromozására irányuló bejelentés megtételének napját, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napját megelőzően valamely nem lajstromozott védjegyhez vagy a gazdasági tevékenység körében használt egyéb megjelöléshez fűződő olyan jogokat szereztek, amelyek alapján a jogosult megtilthatja a későbbi védjegy használatát;
c)
használata a (2) bekezdésben és e bekezdés b) pontjában nem említett – különösen a következő – korábbi jogok alapján megtiltható:
i)
névhez fűződő jog,
ii)
képmáshoz fűződő jog,
iii)
szerzői jog,
iv)
iparjogvédelmi jog;
[…]”
Az említett irányelv „Belenyugvás” című 9. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   Ha a 4. cikk (2) bekezdése szerinti korábbi védjegy jogosultja a tagállamban öt egymást követő éven át eltűrte az abban a tagállamban lajstromozott későbbi védjegy használatát, noha tudomása volt e használatról, a továbbiakban korábbi védjegyére hivatkozva nem kérheti e későbbi védjegy törlését, továbbá nem léphet fel a későbbi védjegy használata ellen olyan áruk, illetve szolgáltatások tekintetében, amelyekkel kapcsolatban a későbbi védjegyet használták, kivéve, ha a későbbi védjegyet rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.
(2)   Bármely tagállam előírhatja, hogy az (1) bekezdést megfelelően alkalmazni kell a 4. cikk (4) bekezdésének a) pontjában említett korábbi védjegy, illetve a 4. cikk (4) bekezdésének b) vagy c) pontjában említett korábbi jog jogosultjára.
(3)   Az (1) és a (2) bekezdésben említett esetekben a későbbi védjegy jogosultja akkor sem léphet fel a korábbi védjegy használatával, illetve jog gyakorlásával szemben, ha a későbbi védjegy használata a korábbi jog alapján már nem kifogásolható.”
A 2008/95 irányelvet, amely hatályon kívül helyezte és felváltotta a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelvet (
HL 1989. L 40., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.), hatályon kívül helyezte és felváltotta a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2015. L 336., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2016. L 110., 5. o.
). Mindazonáltal az alapügy tényállásának időpontjára tekintettel az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a 2008/95 irányelv alapján kell megvizsgálni.
A 207/2009 rendelet
A 207/2009 rendelet „Viszonylagos kizáró okok” című 8. cikke értelmében:
„(1)   A korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
a)
az a korábbi védjeggyel azonos, és az árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonosak a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)
azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
(2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában »korábbi védjegy«:
a)
a következőkben felsorolt minden olyan védjegy, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a[z európai uniós] védjegybejelentés bejelentési napja, figyelembe véve – ha ennek helye van – az igényelt elsőbbségek napját:
i)
[európai uniós] védjegy;
ii)
valamely tagállamban, illetve – Belgium, Hollandia és Luxemburg esetében – a Benelux Szellemitulajdon‑védelmi Hivatalnál lajstromozott védjegy;
iii)
nemzetközi megállapodás alapján a tagállamra kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegy;
iv)
nemzetközi megállapodás alapján az [Európai Unióra] kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegy;
b)
az a) pontban említett védjegy lajstromozására irányuló bejelentés, feltéve hogy annak alapján a védjegyet lajstromozzák;
[…]
(4)   A nem lajstromozott védjegy, illetve a helyi jelentőségűt meghaladó mértékű kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölés jogosultjának felszólalása alapján nem részesülhet védjegyoltalomban a megjelölés, ha az irányadó [uniós] vagy tagállami jogszabályok szerint
a)
a megjelöléshez fűződő jogokat a[z európai uniós] védjegybejelentés bejelentési napjánál, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napjánál korábban szerezték meg;
b)
a megjelöléshez fűződő jogok alapján a jogosult megtilthatja a későbbi védjegy használatát.
[…]”
E rendelet „Belenyugvás” című 54. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   Ha a[z európai uniós] védjegy jogosultja öt egymást követő éven át eltűrte egy későbbi [európai uniós] védjegynek a[z Unióban] történő használatát, noha tudomása volt e használatról, a továbbiakban korábbi védjegyére hivatkozva nem kérheti e későbbi védjegy törlését, továbbá nem léphet fel a későbbi védjegy használata ellen olyan áruk, illetve szolgáltatások tekintetében, amelyekkel kapcsolatban a későbbi védjegyet használták, kivéve, ha a későbbi [európai uniós] védjegyet rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.
(2)   Ha a 8. cikk (2) bekezdése szerinti korábbi nemzeti védjegy vagy a 8. cikk (4) bekezdése szerinti más korábbi megjelölés jogosultja öt egymást követő éven át eltűrte egy későbbi [európai uniós] védjegynek abban a tagállamban történő használatát, amelyben a korábbi védjegy vagy a más korábbi megjelölés oltalom alatt áll, noha tudomása volt e használatról, a továbbiakban az őt megillető korábbi védjegyre vagy más korábbi megjelölésre hivatkozva nem kérheti a későbbi védjegy törlését, továbbá nem léphet fel a későbbi védjegy használata ellen olyan áruk, illetve szolgáltatások tekintetében, amelyekkel kapcsolatban a későbbi védjegyet használták, kivéve, ha a későbbi [európai uniós] védjegyet rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.
[…]”
Az említett rendeletnek „A[z európai uniós] védjegy használatától való eltiltás” című 110. cikke az (1) bekezdésében a következőket írta elő:
„Eltérő rendelkezés hiányában e rendelet nem érinti a 8. cikk […] szerinti korábbi jogoknak a későbbi [európai uniós] védjegy használata útján történő megsértése miatti igények érvényesítésére a tagállami jogszabályokban biztosított jogosultságot. A 8. cikk (2) és (4) bekezdése szerinti korábbi jogok megsértése miatti igények azonban nem érvényesíthetők, ha a korábbi jog jogosultja az 54. cikk (2) bekezdésének megfelelően már nem kérheti a[z európai uniós] védjegy törlését.”
A 207/2009 rendeletnek a „Helyi jelentőségű korábbi jogok” című 111. cikke a következőképpen rendelkezett:
(1)   A kizárólag egy meghatározott területre érvényes korábbi jog jogosultja felléphet a[z európai uniós] védjegynek az azon a területen való használata ellen, ahol az ő joga védelemben részesül, feltéve, hogy az érintett tagállam jogszabályai erre lehetőséget biztosítanak.
(2)   Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha a korábbi jog jogosultja öt egymást követő éven át eltűrte a[z európai uniós] védjegy használatát azon a területen, ahol joga védelemben részesül, noha tudomása volt e használatról, kivéve, ha a[z európai uniós] védjegyet rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.
(3)   A[z európai uniós] védjegy jogosultja akkor sem léphet fel az (1) bekezdésben említett korábbi jog gyakorlásával szemben, ha a[z európai uniós] védjegy használata a korábbi jog alapján már nem kifogásolható.”
A 207/2009 rendeletet 2017. október 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezte és felváltotta az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2017. L 154., 1. o.
). Mindazonáltal az alapügy tényállásának időpontjára tekintettel az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a 207/2009 rendeletre tekintettel kell megvizsgálni.
A német jog
Az 1994. október 25‑i Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen (Markengesetz) (a védjegyek és egyéb megkülönböztető megjelölések oltalmáról szóló törvény, BGBl. 1994. I., 3082. o.) alapeljárásra alkalmazandó változata (a továbbiakban: védjegytörvény) 21. §‑a előírja:
„(1)   Valamely védjegy vagy kereskedelmi név jogosultja nem tilthatja meg a később lajstromozott védjegy használatát olyan áruk, illetve szolgáltatások tekintetében, amelyekre vonatkozóan e védjegyet lajstromozták, amennyiben e használat ismeretében öt egymást követő éven át eltűrte e védjegy használatát, kivéve ha a későbbi védjegy bejelentése rosszhiszeműen történt.
(2)   Valamely védjegy vagy kereskedelmi név jogosultja nem tilthatja meg […] a későbbi kereskedelmi név […] használatát, amennyiben e használat ismeretében öt egymást követő éven át eltűrte [e kereskedelmi név] használatát, kivéve ha e jog jogosultja a megszerzés időpontjában rosszhiszeműen járt el.
[…]”
A védjegytörvény 125b. §‑ának 3. pontja értelmében:
„Ha a jelen törvény alapján lajstromozott későbbi védjegy használata ellenében egy lajstromozott [európai uniós] védjegyre hivatkoznak, a […] 21. § (1) bekezdését megfelelően alkalmazni kell.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapeljárás felperese, a Heitec, az 1998. március 18‑án1991. július 13‑i elsőbbséggel bejelentett és 2005. július 4‑én lajstromozott HEITEC európai uniós szóvédjegy jogosultja.
A cégjegyzékbe 1984‑ben Heitec Industrieplanung GmbH néven jegyezték be. Nevét 1988‑ban Heitec GmbH‑ra változtatták. 2000 óta Heitec AG néven folytatja tevékenységét.
A Heitechet, amelynek RW az ügyvezetője, 2003. április 16‑án jegyezték be a cégjegyzékbe.
A Heitech a jogosultja egy 2002. szeptember 17‑én bejelentett és 2003. február 4‑én lajstromozott „heitech promotion” szóelemet tartalmazó német ábrás védjegynek, amelyet legalább 2004. szeptember 29. óta használ, valamint egy 2008. február 6‑án bejelentett és 2008. november 20‑án lajstromozott „heitech” szóelemet tartalmazó európai uniós ábrás védjegy jogosultja, amelyet legalább 2009. május 6‑a óta használ.
2004. november 29‑i levelében a Heitech kapcsolatba lépett a Heitec képviselőivel annak érdekében, hogy megkérdezze, ez utóbbi beleegyezik‑e a védjegyek párhuzamos jelenlétére vonatkozó megállapodás megkötésébe.
2008. július 7‑én a Heitec tudomást szerzett a Heitech „heitech” szóelemet tartalmazó európai uniós ábrás védjegy lajstromozása iránti kérelméről.
2009. április 22‑i levelében a Heitec felszólító levelet küldött a Heitech részére, mivel ez utóbbi kereskedelmi nevét és a „heitech” szóelemet tartalmazó európai uniós védjegyet használta. A Heitech 2009. május 6‑i válaszában ismét a védjegyek párhuzamos jelenlétére vonatkozó megállapodás megkötését javasolta.
2012. december 31‑én a Landgericht Nürnberg‑Fürth (Nürnberg‑Fürth‑i regionális bíróság, Németország) faxon megkapta a Heitec által a Heitech és RW ellen indított eljárást megindító iratot. Ez az irat 2012. december 15‑i keltezésű. 2013. január 4‑én e bíróság felhívta a Heitecet, hogy fizessen előleget az eljárási költségekre.
2013. március 12‑én e bíróság felhívta a Heitec képviselőjének figyelmét arra, hogy ezt az előleget nem fizették ki, és az eljárást megindító irat eredeti példányait nem nyújtották be.
2013. szeptember 23‑i levelében a Heitec arról tájékoztatta a Heitechet, hogy nem köti meg vele a védjegyek párhuzamos jelenlétére vonatkozó megállapodást, licenciaszerződés megkötését javasolta neki, és közölte, hogy bírósági eljárást kezdeményezett.
2013. december 29‑i levelében a Heitec arról tájékoztatta a Heitechet, hogy a saját kereskedelmi nevére hivatkozik, és hogy ő a HEITEC európai uniós védjegy jogosultja. Azt is közölte, hogy bírósági eljárás van folyamatban.
2013. december 30‑án a Landgericht Nürnberg‑Fürth (Nürnberg‑Fürth‑i regionális bíróság) megkapta a Heitec 2013. december 12‑i keltezésű beadványait, amelyekhez az eljárási költségekről egy csekket, valamint 2013. október 4‑i dátummal egy újabb eljárást megindító iratot mellékeltek.
2014. január 14‑én e bíróság felhívta a Heitec figyelmét arra, hogy a 2012. december 15‑i eljárást megindító iratot is kézbesíteni kell, és ebből következően az eredeti példányok benyújtását kérték tőle. Ezen eredeti példányok 2014. február 22‑én érkeztek meg az említett bírósághoz.
2014. február 24‑én ugyanezen bíróság felhívta a Heitec figyelmét arra, hogy az eljárást megindító irat 2014. február 22‑én beérkezett eredeti példányaiban előterjesztett kérelmek nem egyeznek meg a 2012. december 31‑én benyújtott eljárást megindító iratban előterjesztett kereseti kérelmekkel.
2014. május 16‑án a Landgericht Nürnberg‑Fürth (Nürnberg‑Fürth‑i regionális bíróság) megnyitotta az előkészítő írásbeli eljárást, és elrendelte a 2012. december 15‑i eljárást megindító irat e bíróság által készített másolatainak kézbesítését az alapeljárás alperesei részére. E kézbesítésre végül 2014. május 23‑án került sor.
Keresetével a Heitec elsődlegesen a HEITEC kereskedelmi névhez fűződő jogainak megsértésére, másodlagosan pedig a HEITEC európai uniós védjegyének bitorlására alapított kérelmeket terjesztett elő. Azt kérte, hogy a bíróság kötelezze a Heitechet arra, hogy hagyja abba az üzleti tevékenységének a HEITECH Promotion GmbH kereskedelmi névvel történő azonosítását, a „heitech promotion” és a „heitech” szóelemek árukon történő feltüntetését, valamint áruk és szolgáltatások e megjelöléssekkel történő forgalmazását vagy reklámozását, tartózkodjon a heitech‑promotion.de honlap üzleti célból történő használatától vagy átruházásától, továbbá hogy járuljon hozzá cégnevének a cégjegyzékből való törléséhez. A Heitec ezenkívül tájékoztatásra, kártérítési kötelezettség megállapítására, árumegsemmisítésre és a felszólítási költségek megfizetésére irányuló kérelmeket is előterjesztett.
A Landgericht Nürnberg‑Fürth (Nürnberg‑Fürth‑i regionális bíróság) arra kötelezte a Heitechet, hogy felszólítási költség címén fizessen meg a Heitecnek kamatokkal növelten 1353,80 euró összeget, a Heitec által előterjesztett további kereseti kérelmeket pedig elutasította.
A Heitec fellebbezést nyújtott be a Landgericht Nürnberg‑Fürth (nürberg‑Fürth‑i regionális bíróság) határozatával szemben az Oberlandesgericht Nürnberghez (nürnbergi regionális felsőbíróság, Németország).
Az Oberlandesgericht Nürnberg (nürnbergi regionális felsőbíróság) úgy ítélte meg, hogy a Heitec által benyújtott kereset megalapozatlan, mivel a Heitec jogosultsága megszűnt. E tekintetben kifejtette, hogy a Heitech legalább öt éven át megszakítás nélkül használta e későbbi megjelöléseit, és hogy a Heitec eltűrte ezt a használatot, mivel bár tudomása volt e használatról, nem tett megfelelő intézkedéseket e használat megszüntetésére.
E bíróság szerint ez a kereset nem szakította meg a jogvesztő határidőt, mivel azt a Heitech és RW részére csak az említett keresetet megelőző felszólítás óta eltelt ötéves határidőn túl kézbesítették.
A Heitec felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
E bíróság megállapítja, hogy a felülvizsgálati kérelem elbírálása attól függ, hogy a Heitec a védjegytörvény 21. §‑ának (1) és (2) bekezdése, valamint a 207/2009 rendelet 54. cikkének (1) és (2) bekezdése és 111. cikkének (2) bekezdése alapján elvesztette‑e jogosultságát a jogsértés abbahagyására irányuló kérelme és járulékos kérelmei tekintetében.
E bíróság megjegyzi, hogy a Heitec azon kérelmei tekintetében fennálló jogvesztésére, amelyek lényegében a Heitech német védjegyének utóbbi általi használatára vonatkoznak, a védjegytörvény 125b. §‑ának 3. pontjával összefüggésben értelmezett 21. §‑ának (1) bekezdése az irányadó, amennyiben e kérelmek a Heitec európai uniós védjegyén alapulnak.
Pontosítja, hogy a védjegytörvény 21. §‑ának (1) bekezdése ülteti át a német jogba a 2008/95 irányelv 9. cikkében szereplő, a védjegyek (a 2008/95 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése) és a gazdasági tevékenység körében használt egyéb megjelölések – ideértve a kereskedelmi neveket – (a 2008/95 irányelv 9. cikkének (2) bekezdése) által előírt, a lajstromozott védjegy használatával szembeni fellepéshez való jogot érintő jogvesztést.
Mivel a Heitec a Heitech kereskedelmi nevének használatával szemben lép fel, a kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint a jogvesztésre a védjegytörvény 21. §‑ának (2) bekezdése az irányadó. E tekintetben e bíróság pontosítja, hogy annak ellenére, hogy e rendelkezés normatív tartalma meghaladja a 2008/95 irányelv rendelkezésének tartalmát, és azt a 207/2009 rendelet 54. cikke sem tükrözi, e rendelkezést – ugyanúgy, ahogyan a védjegyekről szóló törvény 21. §‑ának (1) bekezdését – az ezen irányelvnek megfelelő értelmezés alapján kell értelmezni.
A Heitec azon kérelmeit illetően, amelyek a Heitech európai uniós védjegyének az általa történő használatára vonatkoznak, a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a 207/2009 rendelet 54. cikke és 110. cikke, valamint 111. cikkének (2) bekezdése az irányadó.
E bíróság megjegyzi, hogy az Oberlandesgericht Nürnberg (nürnbergi regionális felsőbíróság) nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor megállapította, hogy a védjegytörvény 21. §‑ának (1) és (2) bekezdése, valamint a 207/2009 rendelet 54. és 111. cikke értelmében vett „használat” a jelen esetben legalább 2009. május 6‑a óta fennállt, és hogy a Heitec erről a Heitech által küldött 2009. május 6‑i levélben tudomást szerzett. Egyébiránt nem vitatott, hogy a Heitechnek nem rótták fel azt, hogy rosszhiszeműen járt volna el.
E körülményekre tekintettel meg kell határozni, hogy miben áll pontosan a 2008/95 irányelv 9. cikke, valamint a 207/2009 rendelet 54. és 111. cikke értelmében vett „belenyugvás”.
E tekintetben egyrészt pontosítani kell, hogy a belenyugvás kizárása nemcsak akkor lehetséges‑e, ha közigazgatási vagy bírósági jogorvoslatot kezdeményeznek, hanem felszólítás esetén is. Másrészt azt kell meghatározni, hogy bírósági jogorvoslat esetén annak meghatározásához, hogy e keresetet a jogvesztő határidő lejárta előtt nyújtották‑e be, az eljárást megindító irat benyújtásának időpontját vagy ezen irat alperes általi kézhezvételének időpontját kell‑e alapul venni. Ebben az összefüggésben pontosítani kell, hogy e tekintetben releváns‑e az a tény, hogy az említett irat kézbesítését késlelteti a korábbi védjegy jogosultjának hibája.
Egyébiránt meg kell határozni, hogy a jogvesztés kizárólag az abbahagyásra kötelezés iránti kérelemre gyakorol‑e hatást, vagy a járulékos vagy kapcsolódó, például kártérítés fizetése, tájékoztatás nyújtása vagy árumegsemmisítés iránti kérelmekre is.
E körülmények között a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) felfüggesztette az eljárást, és a következő előzetes döntéshozatal iránti kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Kizárható‑e a 2008/95 irányelv 9. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint a 207/2009 rendelet 54. cikkének (1) és (2) bekezdése, továbbá 111. cikkének (2) bekezdése szerinti belenyugvás nemcsak a közigazgatási vagy bíróság előtti eljárás megindításával, hanem olyan magatartással is, amely nem érinti a közigazgatási vagy bírósági eljárást?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
A 2008/95 irányelv 9. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint a 207/2009 rendelet 54. cikkének (1) és (2) bekezdése, továbbá 111. cikkének (2) bekezdése értelmében vett belenyugvást kizáró magatartást valósít‑e meg az a felszólítás, amellyel a korábbi megjelölés jogosultja a bírósági eljárás megindítása előtt arra kéri a későbbi megjelölés jogosultját, hogy vállaljon kötelezettséget a szóban forgó megjelölés használatának abbahagyására, és jogsértés esetére vállaljon kötbérfizetési kötelezettséget?
3)
A 2008/95 irányelv 9. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint a 207/2009 rendelet 54. cikkének (1) és (2) bekezdése, továbbá 111. cikkének (2) bekezdése értelmében vett ötéves belenyugvási időszak számítása során bírósági jogorvoslat esetén az eljárást megindító irat bírósághoz történő benyújtásának időpontja vagy az ellenérdekű fél részére történő kézbesítésének időpontja releváns‑e? Van‑e jelentősége e tekintetben annak, hogy ezen irat ellenérdekű fél részére történő kézbesítése a korábbi védjegy jogosultjának hibájából szenved az ötéves határidő lejártán túlmenő késedelmet?
4)
Kiterjed‑e a 2008/95 irányelv 9. cikkének (1) és (2) bekezdésében, valamint a 207/2009 rendelet 54. cikkének (1) és (2) bekezdésében, továbbá 111. cikkének (2) bekezdésében foglalt jogvesztés a jogsértés abbahagyására irányuló kérelmen kívül például a kártérítésre, tájékoztatásra és megsemmisítésre irányuló, járulékos védjegyjogi kérelmekre is?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdésről
Első és második kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54. és 111. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan cselekmény, mint a felszólítás, amellyel valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja anélkül lép fel valamely későbbi védjegy használata ellen, hogy közigazgatási vagy bírósági jogorvoslatot nyújtana be, véget vethet az e rendelkezésekben említett belenyugvásnak.
Emlékeztetni kell arra, hogy a védjegyekre vonatkozó uniós jogszabályokban előírt belenyugvási rendszer célja az, hogy egyensúlyba hozza a védjegyjogosultnak a védjegy alapvető funkciójának a biztosításában fennálló érdekét, valamint a többi gazdasági szereplő azon érdekét, hogy olyan megjelölések álljanak rendelkezésükre, amelyek alkalmasak áruik és szolgáltatásaik jelölésére (lásd ebben az értelemben: 2006. április 27‑iLevi Strauss ítélet,
C‑145/05
,
EU:C:2006:264
,
29.
pont; 2011. szeptember 22‑iBudějovický Budvar ítélet,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
,
34.
pont).
Különösen azáltal, hogy a későbbi védjegy használatának ismeretében öt egymást követő évre vonatkozó belenyugvási időt vezetett be, az uniós jogalkotó azt kívánta biztosítani, hogy a korábbi védjegy által a jogosultjának biztosított oltalom azokra az esetekre korlátozódjék, amelyekben a jogosult elég ébernek tűnik ahhoz, hogy fellépjen az e védjegyre estlegesen veszélyt jelentő megjelölések más gazdasági szereplők általi használata ellen (lásd ebben az értelemben: 2006. április 27‑iLevi Strauss ítélet,
C‑145/05
,
EU:C:2006:264
,
30.
pont).
Konkrétabban, amint azt a 2008/95 irányelv (12) preambulumbekezdése hangsúlyozza, a belenyugvás szabálya a jogbiztonság megőrzésére irányul. Ha a 2008/95 irányelv vagy a 207/2009/EK rendelet értelmében vett korábbi védjegy vagy egyéb korábbi jog jogosultja öt éven keresztül megszakítás nélkül, tudatosan „eltűrte” egy későbbi, jóhiszeműen bejelentett védjegy használatát, az utóbbi védjegy jogosultjának jogbiztonságot kell szereznie arra vonatkozóan, hogy e használatot e korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja többé nem kérdőjelezheti meg.
E szabály alkalmazása szempontjából a 2008/95 irányelvben és a 207/2009 rendeletben azonos értelemben vett „belenyugvás” fogalma azt jelenti, hogy az említett korábbi védjegy vagy említett más korábbi jog jogosultja tétlen marad, noha tudomása van egy olyan későbbi védjegy használatáról, amellyel szemben lehetősége lenne fellépni. Az, aki „eltűrt”, nem tette meg a rendelkezésére álló intézkedéseket e helyzet orvoslására (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 22‑iBudějovický Budvar ítélet,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
,
35.
és
44.
pont).
Ezen elemekből következik, hogy valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultjának arra való jogosultsága, hogy kérje a jóhiszeműen bejelentett későbbi védjegy törlését vagy fellépjen annak használata ellen, megszűnik, ha öt egymást követő éven át e használat ismeretében tartózkodott az olyan cselekménytől, amely egyértelműen kifejezi az említett használat elleni fellépésre és a jogai állítólagos megsértésének orvoslására irányuló szándékát.
A 2008/95 irányelv 9. cikkének, valamint a 207/2009 rendelet 54. és 111. cikkének ilyen értelmezése e rendelet 110. cikkére is érvényes, mivel ez utóbbi cikket kétségkívül nem említik az előterjesztett kérdésekben, azonban releváns lehet az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a belenyugvásnak a 2008/95 irányelv 9. cikkében foglalt, a későbbi védjegy használatáról tudomással bíró, öt egymást követő éves határidő leteltétől alkalmazandó szabályát az európai uniós védjegy tekintetében a 207/2009/EK rendelet 54., 110. és 111. cikke tartalmazza.
Azon kérdést illetően, hogy a korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultját milyen feltételek mellett kell úgy tekinteni, mint aki olyan cselekményt tett, amely a jelen ítélet 50. pontjában említett joghatásokkal jár, és ennélfogva megszakítja a belenyugvási időt, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat e határidő lejárta előtt történő benyújtása mindenképpen megszünteti a belenyugvást, és ennek következtében megakadályozza a jogvesztést (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 22‑iBudějovický Budvar ítélet,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
,
49.
pont).
Az ilyen jogorvoslat benyújtásával ugyanis a korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja egyértelműen kifejezi a későbbi védjegy használata elleni fellépésre és a jogai állítólagos megsértésének orvoslására irányuló szándékát.
Amennyiben – mint a jelen ügyben is – e jogorvoslat benyújtását felszólítás előzte meg, amelynek a későbbi védjegy jogosultja nem tett eleget, e felszólítás megszakíthatja a belenyugvási időt, feltéve hogy az említett felszólításra adott nem kielégítő választ követően a korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja továbbra is tiltakozik a későbbi védjegy használata ellen, és megteszi a jogai érvényesítése érdekében rendelkezésére álló intézkedéseket.
Ezzel szemben, ha a korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja, bár felszólítás útján kifejezte tiltakozását a későbbi védjegy használata ellen, miután megállapította azt, hogy a felszólítás címzettje nem tesz eleget a felszólításnak és nem kezd tárgyalásokba, nem tett észszerű határidőn belül erőfeszítéseket e helyzet orvoslására, adott esetben közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat benyújtásával, azt a következtetést kell levonni, hogy e jogosult nem tette meg a rendelkezésére álló intézkedéseket a jogai állítólagos megsértésének megszüntetése érdekében.
A 2008/95 irányelv 9. cikkének, valamint a 207/2009 rendelet 54., 110. és 111. cikkének minden olyan értelmezése, amely szerint valamely felszólítás küldése önmagában elegendő a belenyugvási idő megszakításához, lehetővé tenné a korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja számára, hogy a felszólító levél közel ötévenként történő ismételt elküldésével megkerülje a belenyugvásra vonatkozó szabályozást. Márpedig az ilyen helyzet sértené a belenyugvás rendszerének a jelen ítélet 46–48. pontjában felidézett céljait, és megfosztaná e rendszert a hatékony érvényesülésétől.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54., 110. és 111. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan cselekmény, mint a felszólítás, amellyel valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja anélkül lép fel valamely későbbi védjegy használata ellen, hogy jogilag kötelező erejű megoldás eléréséhez szükséges lépéseket tett volna, nem szünteti meg a belenyugvást, és következésképpen nem szakítja meg az e rendelkezésekben említett belenyugvási időt.
A harmadik kérdésről
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54. és 111. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy úgy tekinthető, hogy akadályát képezi az e rendelkezésekben említett belenyugvásnak az olyan bírósági jogorvoslat benyújtása, amellyel valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja egy későbbi védjegy törlését kéri, vagy fellép annak használata ellen, amennyiben az eljárást megindító iratot, bár a belenyugvási idő lejárta előtt nyújtották be, a felperes gondosságának hiánya miatt csak ezen időpontot követően kézbesítették az alperes részére.
Amint arra a jelen ítélet 52. pontja emlékeztet, a közigazgatási vagy bírósági jogorvoslatnak az e határidő lejártát megelőző benyújtása megszünteti a belenyugvást, és ennek következtében megakadályozza a jogvesztést.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a bírósági jogorvoslatot mely időpontban kell benyújtottnak tekinteni, a Bíróság a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területén elfogadott szabályok értelmezése keretében megállapította, hogy ezen időpont lehet az eljárást megindító irat benyújtásának időpontja, az érintett bírósághoz ezen időpontban történő fordulás azonban csak abban az esetben vélelmezhető, ha a felperes nem mulasztotta el a továbbiakban megtenni azokat az intézkedéseket, amelyek ezen irat alperesnek történő kézbesítéséhez szükségesek (lásd többek között: 2015. október 6‑iA ítélet,
C‑489/14
,
EU:C:2015:654
,
32.
pont; 2017. május 4‑iHanseYachts ítélet,
C‑29/16
,
EU:C:2017:343
,
29.
pont).
Noha a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területén elfogadott e szabályok a jelen ügyben formálisan nem alkalmazhatók, azok tartalma mégis releváns a harmadik kérdés megválaszolása szempontjából. Ugyanis a jogvesztő határidő közvetlen és azonnali hatást gyakorol a korábbi védjegy vagy a más korábbi jog jogosultjának azon lehetőségére, hogy e védjegyre vagy e jogra bíróság előtt hivatkozhasson a későbbi védjegy jogosultjával szemben. A felperes jogosultsága tehát nem szűnik meg, amíg a keresetet ezen ötéves határidőn belül benyújtják.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint azt a főtanácsnok indítványának 53. pontjában megjegyezte – az eljárást megindító irat benyújtása általában a felperes részéről a jogai érvényesítésének komoly és egyértelmű szándékát tükrözi, ami főszabály szerint elegendő a belenyugvás megszüntetéséhez és következésképpen a jogvesztő határidő megszakításához.
E fél magatartása azonban bizonyos esetekben kétségeket ébreszthet e szándékot és az eljáró bíróság előtt tett cselekmény komolyságát illetően. Ez az eset áll fenn különösen akkor, ha a felperes gondosságának hiánya miatt az eljárást megindító iratot, noha az nem felel meg a nemzeti jog által az alperes részére történő kézbesítéshez előírt alaki követelményeknek, nem hiánypótolják megfelelő időben.
A felperes ugyanis ilyen, neki felróható körülmények között nem hivatkozhat arra, hogy a későbbi védjegy használatának tűrését az eljárást megindító irat benyújtásával megszüntette. Csak ezen aktusnak az alkalmazandó nemzeti jog követelményei szerinti hiánypótlásával tekinthető úgy, hogy a felperes egyértelműen kifejezte a jogai érvényesítésére irányuló világos és komoly szándékát, következésképpen a keresetet ténylegesen benyújtottnak lehet tekinteni.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetett és a jelen ítélet 22–28. pontjában összefoglalt tényezőkből kitűnik, hogy az a bíróság, amelyhez a Heitec 2012. december 31‑én eljárást megindító iratot nyújtott be, többször is felvette a kapcsolatot a Heitec képviselőjével, hogy felhívja a figyelmet azon szabálytalanságokra, amelyek megakadályozták mind ezen iratnak, mind pedig a Heitec által később benyújtott új eljárást megindító iratnak a Heitech és RW részére történő kézbesítését. Végeredményben úgy tűnik, hogy az eljárást megindító iratot hiánypótolták 2014. február 24‑e – az eljáró bíróság által a Heitechez intézett utolsó felszólítás időpontja – és ugyanezen év május 16‑a, vagyis azon időpont között, amikor e bíróság megindította az előkészítő írásbeli eljárást.
E határozatból az is kitűnik, hogy az ügy érdemében eljáró bíróság azon megállapításai szerint, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság tudomásul vesz, a későbbi védjegy használatáról való tudomásszerzésre 2009. május 6‑án sor került.
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy ellenőrizze az eljárást megindító irat hiánypótlásának időpontját oly módon, hogy lehetővé tegye az eljáró bíróság számára az eljárás megindítását és ezen iratnak az alapeljárás alperesei részére történő kézbesítését. Ha a módosításra csak a belenyugvási idő lejárta után került sor, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy ez a körülmény elsősorban az alapeljárás felperese magatartásának tudható‑e be, amely a gondosság hiányával jellemezhető. Amennyiben e bíróság úgy ítélné meg, hogy ez a helyzet állt fenn, akkor azt kellene megállapítania, hogy a Heitec jogosultsága – gondosságának hiánya miatt – megszűnt.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54., 110. és 111. cikkét úgy kell értelmezni, hogy nem tekinthető úgy, hogy akadályát képezi az e rendelkezésekben említett belenyugvásnak az olyan bírósági jogorvoslat benyújtása, amellyel valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja egy későbbi védjegy törlését kéri, vagy fellép annak használata ellen, amennyiben az eljárást megindító irat, bár a belenyugvási idő lejárta előtt nyújtották be, a felperes gondosságának hiánya miatt nem felelt meg a nemzeti jog által a kézbesítéshez előírt alaki követelményeknek, és a felperesnek felróható okokból csak ezen időpontot követően hiánypótolták.
A negyedik kérdésről
Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54. és 111. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy amennyiben az e rendelkezések értelmében vett valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja már nem jogosult kérni egy későbbi védjegy törlését és e védjegy használatának abbahagyását, e jogvesztés megakadályozza azt is, hogy járulékos vagy kapcsolódó, például kártérítés fizetésére, tájékoztatásra és megsemmisítésre irányuló kérelmeket terjesszen elő.
Amint az az első és a második kérdés vizsgálata keretében bemutatásra került, a korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja, aki bár tudomást szerzett a jóhiszeműen bejelentett későbbi védjegy használatáról, megszakítás nélkül öt éven át tartózkodik attól, hogy olyan módon járjon el, amely egyértelműen kifejezi az e használat elleni fellépésre és a jogai állítólagos megsértésének orvoslására irányuló szándékát, elveszíti jogosultságát e későbbi védjegy használatának megkérdőjelezésére.
Amint azt a főtanácsnok indítványának 64. pontjában megjegyezte, ellentétes lenne a belenyugvás rendszerének céljaival, nevezetesen a jogbiztonság megőrzésével, ha ilyen helyzetben lehetővé tennék e jogosult számára, hogy ezen öt egymást követő év letelte után keresetet indítson e későbbi védjegy jogosultjával szemben annak érdekében, hogy ez utóbbit kártérítés fizetésére kötelezzék, vagy vele szemben ideiglenes intézkedést hozzanak.
Ha az ilyen kereset vagy az ilyen kérelmek a belenyugvási idő lejárta után is sikeresek lehetnének, ez azt jelentené, hogy ezen időpontot követően is megállapítható lenne, hogy a későbbi védjegy használata sérti a korábbi védjegyet vagy a korábbi jogot, és hogy ezen az alapon a későbbi védjegy jogosultjának szerződésen kívüli felelősséget tulajdonítsanak. Márpedig a belenyugvás rendszerének ilyen értelmezése sértené az e rendszer által követett célt, amely arra irányul, hogy a későbbi védjegy jogosultja e határidő lejártával biztos lehessen abban, hogy e védjegy használatát többé semmilyen jogi úton nem vitathatja az, aki e használatot öt éven keresztül megszakítás nélkül tudatosan eltűrte.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54., 110. és 111. cikkét úgy kell értelmezni, hogy amennyiben az e rendelkezések értelmében vett valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja már nem jogosult kérni egy későbbi védjegy törlését és e védjegy használatának abbahagyását, e jogvesztés megakadályozza azt is, hogy járulékos vagy kapcsolódó, például kártérítés fizetésére, tájékoztatásra és megsemmisítésre irányuló kérelmeket terjesszen elő.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 9. cikkét, valamint a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet 54., 110. és 111. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan cselekmény, mint a felszólítás, amellyel valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja anélkül lép fel valamely későbbi védjegy használata ellen, hogy jogilag kötelező erejű megoldás eléréséhez szükséges lépéseket tett volna, nem szünteti meg a belenyugvást, és következésképpen nem szakítja meg az e rendelkezésekben említett belenyugvási időt.

2)
A 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54., 110. és 111. cikkét úgy kell értelmezni, hogy nem tekinthető úgy, hogy akadályát képezi az e rendelkezésekben említett belenyugvásnak az olyan bírósági jogorvoslat benyújtása, amellyel valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja egy későbbi védjegy törlését kéri, vagy fellép annak használata ellen, amennyiben az eljárást megindító irat, bár a belenyugvási idő lejárta előtt nyújtották be, a felperes gondosságának hiánya miatt nem felelt meg a nemzeti jog által a kézbesítéshez előírt alaki követelményeknek, és a felperesnek felróható okokból csak ezen időpontot követően hiánypótolták.

3)
A 2008/95 irányelv 9. cikkét, valamint a 207/2009 rendelet 54., 110. és 111. cikkét úgy kell értelmezni, hogy amennyiben az e rendelkezések értelmében vett valamely korábbi védjegy vagy más korábbi jog jogosultja már nem jogosult kérni egy későbbi védjegy törlését és e védjegy használatának abbahagyását, e jogvesztés megakadályozza azt is, hogy járulékos vagy kapcsolódó, például kártérítés fizetésére, tájékoztatásra és megsemmisítésre irányuló kérelmeket terjesszen elő.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.