CELEX: 62015TJ0518
EMGA és EMVA
A finanszírozásból kizárt kiadások
Francia vidékfejlesztési program
Vidékfejlesztési támogatási intézkedések
Hátrányos természeti adottságú területek
Pénzügyi átalánykorrekció
Franciaország által kifizetett kiadások
Helyszíni ellenőrzések
Az állománysűrűség kritériuma
Állatok megszámlálása
Az átalánykorrekció mértékének megemelése a kötelezettségszegés visszatérő jellege okán
Eljárási garanciák

A jogvita előzményei
Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20‑i 1698/2005/EK tanácsi rendelet (
HL 2005. L 277., 1. o.
) 36. cikke a) pontjának i. és ii. pontja értelmében a francia hatóságok elfogadták a 2007–2013. évek kontinentális Franciaországra vonatkozó vidékfejlesztési programját (a továbbiakban: PDRH 2007–2013), amely többek között a hátrányos természeti adottságokkal rendelkező területeken gazdálkodó termelőknek természeti hátrányok után járó kompenzációs támogatások (a továbbiakban: ICHN) fizetését írja elő.
2007. július 19‑i C(2007) 3446 határozatával az Európai Bizottság elfogadta PDRH 2007–2013‑at, amely többek között az 1698/2005 rendelet 36. cikke a) pontjának i. és ii. alpontja értelmében elfogadott intézkedéseket, nevezetesen a 211. és 212. intézkedést tartalmazza. Ezen intézkedések oly módon teszik lehetővé, hogy a hátrányos természeti adottságokkal rendelkező területeken gazdálkodó termelők a hegyvidéki, illetve a nem hegyvidéki területeken tiszteletben tartsák a földek megfelelő használatát elősegítő gyakorlatokat, hogy a takarmánytermő területekre vonatkozó támogatások kifizetését állománysűrűségi kritérium tiszteletben tartásának rendeli alá. Ez az állománysűrűségi kritérium, amely hektáronkénti számosállategységben (SZÁE) került kifejezésre, lehetővé teszi a takarmánytermő területeken az élőállat‑sűrűség behatárolását az alullegeltetés vagy a túllegeltetés jelenségeinek elkerülése érdekében. Az 1698/2005 rendelet 71. cikke (3) bekezdésének megfelelően a PDRH 2007–2013 számos jogosultsági feltételt határoz meg ezen intézkedések tekintetében, amelyek között szerepel többek között a megyei szinten meghatározott és a körzetenként vagy alkörzetenként megállapított határértékek közötti állománysűrűségi mutató tiszteletben tartása.
A jelen kereset tárgyát képező pénzügyi korrekciót a Bizottság a PDRH 2007–2013 2. tengelyének különös intézkedéseit, nevezetesen az ICHN‑re vonatkozó 211. és 212. intézkedést és a legelőgazdálkodáshoz nyújtott agrár‑környezetvédelmi támogatásra vonatkozó 214‑A alintézkedést (a továbbiakban: PHAE) illetően a 2011. gazdasági év tekintetében RD 2/2012/005/FR szám alatt lefolytatott vizsgálatot követően állapította meg.
A vizsgálat a megindítása időpontjában alkalmazandó, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21‑i 1290/2005/EK tanácsi rendelet (
HL 2005. L 209., 1. o.
) 31. cikke (1)–(3) bekezdésének megfelelően került lefolytatásra.
2012. december 11‑i levelében a Bizottság az 1290/2005/EK tanácsi rendeletnek a kifizető ügynökségek és más testületek akkreditációja és az EMGA és az EMVA számláinak elszámolása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. június 21‑i 885/2006/EK bizottsági rendelet (
HL 2006. L 171., 90. o.
) 11. cikkének (1) bekezdése alapján tájékoztatta a francia hatóságokat a vizsgálaton alapuló észrevételeiről, és további információkat kért (a továbbiakban: eredményközlés).
Az eredményközlésnek „Az állománysűrűségi mutató ellenőrzésének elmulasztása” című 4.3 pontjában a Bizottság többek között azt állapította meg, hogy az ICHN‑re vonatkozó intézkedések és a PHAE‑re vonatkozó alintézkedések ellentétesek a vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2011. január 27‑i 65/2011/EU bizottsági rendelet (
HL 2011. L 25., 8. o.
) 4. cikkének (1) bekezdésével, 10. cikkének (1) bekezdésével, valamint 14. cikkének (2) bekezdésével, amennyiben a különös támogatás iránti kérelem tárgyát alkotó szarvasmarhákat, juhokat, illetve kecskéket nem ellenőrizték, nem számolták meg és támogathatósági számítás tárgyát sem képezték a helyszíni ellenőrzés során. A Bizottság hangsúlyozta, hogy e tekintetben már tett egy ezzel azonos megállapítást a két előző, RD 2/2008/10/FR RD 2/2011/03/FR vizsgálat során, és felhívta a francia hatóságokat, hogy igazítsák ki helyszíni ellenőrzési eljárásaikat.
2013. április 2‑i levelükben a francia hatóságok megküldték a Bizottságnak az eredményközlésre vonatkozó észrevételeiket.
Ezen észrevételek 4.3 pontjában a francia hatóságok:
–
kifogásolták a támogathatóság alkalmazását mint a támogatás megalapozottságának bizonyítási eszközét;
–
arra hivatkoztak, hogy a szarvasmarhákra vonatkozó állománysűrűségi mutató számítása egy országos számítógépes adatbázis felhasználásával történt, ellenőrzése pedig a különböző vonatkozó európai uniós rendeletekben előírt eljárások követésével;
–
emlékeztettek arra, hogy az állománysűrűségi mutatónak az ICHN tekintetében történő ellenőrzésére a különböző állatállomány alapú támogatások támogathatóságának, illetve a kölcsönös megfeleltetésazonosításnak a jogcímén végzett helyszíni ellenőrzések alkalmával került sor, mivel az országos számítógépes adatbázisban nem szereplő szarvasmarhák és az állattenyésztési támogatás iránti kérelem tárgyát nem alkotó juhok, illetve kecskék számlálása szisztematikus módon történik az ICHN jogcímén végzett helyszíni ellenőrzés során.
2013. június 24‑i levelében a Bizottság a 885/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően felhívta a francia hatóságokat egy kétoldalú megbeszélésen történő részvételre, amelyre 2013. november 28‑án került sor.
2013. december 11‑én a Bizottság a 885/2006 rendelet 11. cikke (2) bekezdésének megfelelően megküldte a francia hatóságoknak a megbeszélés jegyzőkönyvét, és kiegészítő információkat kért tőlük. A francia hatóságok 2014. február 27‑én válaszoltak.
2014. május 27‑i levelében (a továbbiakban: hivatalos közlemény) a Bizottság hivatalosan közölte a francia hatóságokkal, hogy fenntartja álláspontját. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a feltárt hiányosság egy kulcsfontosságú ellenőrzéssel kapcsolatos hiányosság volt, amely kockázatot jelent „az Alap számára”, és amely szokásosan 5%‑os pénzügyi korrekciót von maga után. Mindazonáltal a Bizottság megállapította, hogy mivel ezt a hiányosságot már két előző vizsgálatban is kiemelte, azt ismételtnek kell tekinteni, ily módon e tény okán 10%‑os átalánykorrekció alkalmazását kell javasolni az Európai Mezőgazdasági Garanciaalapnak (EMGA) és Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapnak (EMVA) bejelentett kiadások 115971211,03 euró nettó összege tekintetében. A Bizottság azt is megállapította, hogy az átalánykorrekció a 2011–2013. igénylési évekre vonatkozó, a 2011–2013. pénzügyi években teljesített kiadásokat érintette, mivel ezen évek tekintetében semmiféle kiigazító intézkedés nem került végrehajtásra.
2014. július 3‑án a francia hatóságok az egyeztető testülethez fordultak, amely 2015. január 15‑én meghozta 14/FR/635. sz. jelentését.
2015. március 16‑i levelében, az egyeztető eljárás sikertelenségét követően a Bizottság közölte a francia hatóságokkal végleges álláspontját (a továbbiakban: végleges álláspont), amelyben részben fenntartotta a hivatalos közleményben kifejtett álláspontját, amely szerint részben fenntartotta a hivatalos közleményben kifejtett álláspontot, és az EMGA‑nak és az EMVA‑nak bejelentett kiadások finanszírozásának kizárását javasolta 98276677,07 euró nettó összegben, amely a 2011. igénylési évre vonatkozó kiadásokat, valamint a 2012. és a 2013. igénylési évre vonatkozó, 2010. december 11. óta a 2011–2013. pénzügyi évek tekintetében az ICHN‑re vonatkozó intézkedések és a PHAE‑re vonatkozó alintézkedések jogcímén teljesített kiadásokat foglalta magában.
2015. június 18‑i levelében a Bizottság – a Törvényszék által a 2015. április 30‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletben (
T‑259/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:250
) alkalmazott megoldásra tekintettel – azt javasolta, hogy az elfogadandó határozat szerinti pénzügyi korrekció alapjából zárják ki az állatállomány alapú támogatás iránti kérelem tárgyát nem alkotó, juhokra és kecskékre vonatkozó kiadásokat. Mivel ezt a kizárást a Bizottság az említett határozat közzététele előtt nem tehette meg, azt javasolta, hogy a szükséges kiigazításokra e határozat közzétételét követően kerüljön sor, és ennek érdekében felhívta a francia hatóságokat, hogy közöljék vele a pénzügyi korrekció alapjából kizárandó bruttó összegeket.
2015. június 22‑én elfogadta az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló (EU) 2015/1119 végrehajtásai határozatot (
HL 2015. L 182., 39. o.
; a továbbiakban: megtámadott határozat).
A megtámadott határozatban a Bizottság a mezőgazdasági számlák szabályszerűségi záróelszámolása eljárásának keretében 98276 627,35euró nettó összeget zárt ki a közösségi finanszírozásból. Ez az átalánykorrekció bizonyos, a Francia Köztársaság által az ICHN‑re vonatkozó 211. és 212. intézkedés, illetve a PHAE‑re vonatkozó 214‑A. alintézkedés jogcímén teljesített, a PDRH 2007–2013 2. tengelyével kapcsolatos kiadásoknak felel meg. Az említett kiadások a francia hatóságok által a 2011–2013. évek tekintetében benyújtott kérelmek jogcímén kifizetett támogatásoknak felelnek meg.
A megtámadott határozat elfogadására a közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 347., 549. o.
) 52. cikke (1)–(3) bekezdésének megfelelően került sor, amely 2014. január 1‑jétől kezdődően hatályon kívül helyezte a 1290/2005 rendeletet. Az 1306/2013 rendelet 52. cikke által bevezetett szabályszerűségi záróelszámolás lényegében megfelel az 1290/2005 rendelet 31. cikkében előírt eljárásnak.
Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2015. szeptember 2‑án benyújtott keresetlevelével a Francia Köztársaság előterjesztette a jelen keresetet.
2015. november 30‑án a Bizottság előterjesztette ellenkérelmét. A választ és a viszonválaszt az előírt határidőkön belül nyújtották be.
A Törvényszék Hivatalához 2015. december 1‑jén benyújtott beadványában a Spanyol Királyság kérelmezte, hogy a jelen eljárásban beavatkozóként részt vehessen a Francia Köztársaság kérelmeinek támogatása végett. 2016. január 11‑i végzésében a Törvényszék hatodik tanácsának elnöke megengedte a beavatkozást. A Spanyol Királyság a beadványát, a felperes és az alperes pedig az e beadványra vonatkozó észrevételeit az előírt határidőkön belül előterjesztette.
Mivel a Törvényszék összetétele módosításra került, a Törvényszék elnöke a megfelelő igazságszolgáltatás érdekében a Törvényszék eljárási szabályzata 27. cikkének (3) bekezdése értelmében másik előadó bíróhoz utalta az ügyet, akit a második tanácshoz osztottak be. Mivel a Törvényszék tanácsainak összetétele módosításra került, az eljárási szabályzat 27. cikkének (5) bekezdése értelmében az ügyet a hatodik tanács elé utalták, amelybe ugyanezen előadó bírót osztották be.
Az eljárási szabályzat 89. cikkének (3) bekezdése értelmében elfogadott 2017. május 4‑i pervezető intézkedésben felhívták a feleket, hogy nyilatkozzanak arról, milyen következtetéseket lehet levonni a jelen ügyben a 2017. január 26‑iSpanyolország kontra Bizottság ítéletből (
C‑506/15 P
, nem tették közzé,
EU:C:2017:42
) és a 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletből (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
). A felek e kéréseknek az előírt határidőn belül eleget tettek. A Bizottságot is felhívták, hogy nyújtson be bizonyos iratokat a Törvényszék Hivatalához, aminek ugyanezen határidőn belül eleget tett.
A Spanyol Királyság által támogatott Francia Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
elsődlegesen, mivel az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásokat kizár az uniós finanszírozásból, semmisítse meg a megtámadott határozatot abban a részében, amely kizárja az uniós finanszírozásból a Francia Köztársaság által a 2011–2013. igénylési években az PDHR 2. tengelye vonatkozásában, az ICHN és a PHAE keretében kifizetett kiadásokat a 2011–2013. pénzügyi években benyújtott kérelmek alapján kifizetett támogatások összegében;
–
másodlagosan részlegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben az az átalánykorrekció értékelési alapjába belefoglalja a juhokkal és kecskékkel kapcsolatos kiadásokat, amelyek nem képezték állatállomány alapú támogatásra irányuló kérelmek tárgyát;
–
harmadlagosan részlegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben az 10%‑kal magasabb átalánykorrekciót alkalmaz azzal az indokkal, hogy a francia hatóságoknak az állatok megszámolása terén felrótt hiányosságok visszatérő jellegűek voltak;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
állapítsa meg, hogy a második jogalapról nem kell határozni;
–
a Francia Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
Keresetének alátámasztására a Francia Köztársaság három jogalapra hivatkozott, a tárgyalás során azonban visszavonta a második jogalapot.
Az első jogalap a 65/2011 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének, 10. cikke (1) bekezdésének és 14. cikke (2) bekezdésének, valamint a 885/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének megsértésén alapul, mivel a Bizottság azt állapította meg, hogy a francia kormány nem tett eleget az állománysűrűség ellenőrzése terén fennálló kötelezettségeinek.
A harmadlagosan hivatkozott harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette „Az EMOGA Garanciarészlege számláinak végső elszámolására vonatkozó határozat előkészítése során a pénzügyi következmények kiszámítására vonatkozó iránymutatás” című, 1997. december 23‑i VI/5330/97. sz. bizottsági dokumentum (a továbbiakban: VI/5330/97 dokumentum), valamint „Az EMOGA Garanciarészlege végső elszámolása keretében az ellenőrzési rendszerek visszatérő hiányosságainak Bizottság általi kezeléséről szóló, AGRI/60637/2006. sz. bizottsági közlemény” című dokumentum (a továbbiakban: AGRI/60637/2006 dokumentum) által rögzített szabályokat azzal, hogy 10%‑os átalánykorrekciót alkalmazott azon indokkal, hogy a francia hatóságokkal szemben az állatállomány számlása területén felrótt hiányosság visszatérő jellegű volt, mivel az egy, már az előző két vizsgálat során korrigált kulcsfontosságú ellenőrzésre vonatkozott, és amelyen a francia hatóságok nem javítottak.
Előzetes észrevételek
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az EMGA csak a mezőgazdasági piacok közös szervezése keretében, az uniós rendelkezéseknek megfelelően végrehajtott intézkedéseket finanszírozza (2015. szeptember 4‑iEgyesült Királyság ítélet kontra Bizottság,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
64.
pont), valamint az többek között az EMGA‑ra vonatkozó uniós szabályok értelmében a tagállamok feladata a hatékony ellenőrző és felügyeleti rendszer megszervezése (lásd: 2013. május 17‑iBulgária kontra Bizottság ítélet,
T‑335/11
, nem tették közzé,
EU:T:2013:262
,
29.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Egyébiránt az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a Bizottság feladata a mezőgazdasági piacok közös szervezésére vonatkozó szabályok megsértésének bizonyítása. Következésképpen a Bizottságnak az érintett tagállam által végrehajtandó ellenőrzések elmulasztását vagy hiányosságát megállapító határozatát indokolnia kell. Mindazonáltal a Bizottság nem a nemzeti közigazgatási szervek által végrehajtott ellenőrzések elégtelenségének vagy az azok által ismertetett számok szabálytalanságának kimerítő jellegű bizonyítására köteles, hanem arra, hogy az ellenőrzések vagy e számok tekintetében benne felmerült komoly és észszerű kétséget bizonyítsa. Az érintett tagállam a maga részéről nem cáfolhatja a Bizottság megállapításait anélkül, hogy saját állításait ne támasztaná alá egy megbízható és működőképes ellenőrzési rendszer létezését bizonyító tényekkel. Amennyiben nem tudja bizonyítani, hogy a Bizottság megállapításai pontatlanok, azok komoly kétségeket kelthetnek a megfelelő és hatékony felügyeleti és ellenőrzési intézkedések összességének végrehajtását illetően. A Bizottságra háruló bizonyítási kötelezettség ezen könnyítését az a tény indokolja, hogy a tagállam van leginkább abban a helyzetben, hogy az EMGA számláinak végső elszámolásához szükséges adatokat összegyűjtse és ellenőrizze, következésképpen rá hárul ellenőrzései és számai valóságának, és adott esetben a Bizottság állításai pontatlanságának legrészletesebb és legteljesebb bizonyítása (lásd: 2015. szeptember 4‑iEgyesült Királyság kontra Bizottság ítélet,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
65.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Végül az ítélkezési gyakorlat értelmében, bár az uniós szabályok megsértését a Bizottságnak kell bizonyítania, ha e jogsértés már megállapítást nyert, a tagállamnak kell azt bizonyítania, hogy adott esetben a Bizottság az ebből levonandó pénzügyi következtetések tekintetében hibát követett el (lásd: 2015. szeptember 4‑iEgyesült Királyság kontra Bizottság ítélet,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
66.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az EMGA finanszírozási rendszerének kezelése ugyanis alapvetően az uniós szabályok szigorú betartásának biztosításával megbízott nemzeti hatóságok feladata, valamint a nemzeti hatóságok és az uniós hatóságok közötti bizalmon alapul. Egyedül a tagállam képes megismeri és pontosan meghatározni az alapok elszámolásához szükséges adatokat, hiszen a Bizottság nincs olyan helyzetben, hogy a gazdasági szereplőktől megkapja azokat az információkat, amelyekre szüksége van (lásd: 2015. szeptember 4‑iEgyesült Királyság kontra Bizottság ítélet,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
67.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Francia Köztársaság által hivatkozott jogalapokat a fenti megfontolások fényében kell megvizsgálni.
A jogalapok elfogadhatóságáról, amennyiben azok –
mutatis mutandis
– a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésre irányulnak
A Francia Köztársaság előzetesen arra hivatkozik, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás teljes időtartama alatt úgy ítélte meg, hogy az állománysűrűségi mutató ellenőrzésének hiánya nem csak az ICHN‑re, vonatkozó intézkedéseket, hanem a PHAE‑re vonatkozó alintézkedéseket is érintette, eltérő célkitűzéseik és nyújtásuk eltérő kritériumai ellenére. Következésképpen a Francia Köztársaság azt állítja, hogy az általa az ICHN‑re vonatkozó 211. és 212. intézkedés tekintetében hivatkozott jogalapok „
mutatis mutandis
a PHAE‑re [vonatkozó] 214‑A alintézkedést illetően is érvényesek”, és kifogása ily módon a megtámadott határozatban megállapított átalánykorrekció teljes összegére, azaz a 98276677,07 euró nettó összegre vonatkozik. Válaszában megerősíti, hogy a hivatkozott jogalapokat át kívánja ültetni a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésre.
A Bizottság vitatja a Francia Köztársaság érveit.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Bizottság érveivel egyszerre vitatja a Francia Köztársaság által hivatkozott jogalapok elfogadhatóságát és hatásosságát, amennyiben azokat átültetik a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésre.
Ami azt illeti, hogy a Bizottság érveivel a jogalapok elfogadhatóságát vitatja, amennyiben azokat a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésre ültetik át, meg kell állapítani, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az Európai Unió Bírósága alapokmányának 21. cikkéből – amely az említett alapokmány 53. cikke szerint alkalmazandó a Törvényszékre –, valamint az eljárási szabályzat 76. cikkéből következik, hogy a keresetlevélnek világosan és pontosan tartalmaznia kell a jogvita tárgyát, a kereseti kérelmeket és a hivatkozott jogalapok rövid összefoglalását, hogy lehetővé tegye az alperes számára védekezésének előkészítését, adott esetben további információk kérése nélkül (lásd ebben az értelemben: 2017. január 26‑iGGP Italy kontra Bizottság ítélet,
T‑474/15
,
EU:T:2017:36
,
31.
és
32.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság világosan és pontosan jelöli meg a jogvita tárgyát, valamint a hivatkozott jogalapok rövid összefoglalását. Azokat az okokat is kifejti, amelyek miatt az ICHN tekintetében hivatkozott jogalapjai átültethetők a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésekre. A keresetlevélből ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy az említett átültetés azon alapul, hogy a Bizottság feltételezetten egyenértékűnek tekintette a szóban forgó kétfajta intézkedést az állománysűrűségi mutató ellenőrzésének elmulasztására alapított kifogás keretében.
Ebből az következik, hogy elfogadható az, ha a Francia Köztársaság átülteti jogalapjait a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésre.
Abban a tekintetben, hogy érveivel a Bizottság a jogalapok hatásosságát vitatja, amennyiben azokat a PHAE‑re vonatkozó alintézkedésre ültetik át, először is meg kell állapítani, hogy az ICHN‑re vonatkozó intézkedésekre ugyanazokat a szabályokat kell alkalmazni, mint az olyan agrár‑környezetvédelmi intézkedésekre, mint amelyek a PHAE‑re vonatkoznak. Az 1698/2005 rendelet IV. címéből ugyanis az következik, hogy mind az ICHN‑re vonatkozó intézkedések, mint pedig az agrár‑környezetvédelmi intézkedések a vidékfejlesztési támogatások közé tartoznak, amelyek a mezőgazdasági és erdőgazdálkodási ágazat versenyképességének javítására irányulnak.
Másodsorban az agrár‑környezetvédelmi intézkedésekről szóló, 2011. április 22‑i DGPAAT/SDEA/C2011‑3030 körlevélből az következik, hogy ezen intézkedések állománysűrűségi mutatóját ugyanolyan módon kell kiszámítani, mint az ICHN‑re vonatkozó intézkedések állománysűrűségi mutatóját. A PHAE‑re vonatkozó intézkedések állománysűrűségi mutatóját ugyanis úgy kell számítani „mint a tenyészet SZÁE‑ben kifejezett növényevő állatai és a tenyészet bejelentett takarmányterületei közötti viszonyt”, míg a 2011–2013. évek tekintetében az ICHN rendeleti feltételei tartalmazó 2011. augusztus 29‑i DGPAAT/SDEA/C2011‑3071 körlevél előírja, hogy ezen intézkedések állománysűrűségi mutatóját úgy kell számítani mint „a takarmánytermő területek hektárszámából levont SZÁE‑k számának viszonyát”.
Harmadsorban a Bizottság által elfogadott végleges álláspontból egyértelműen kitűnik, hogy az EMVA‑nak bejelentett kiadások egy részének kizárása az állománysűrűségi mutatónak az ICHN‑re vonatkozó intézkedések és a PHAE‑re vonatkozó alintézkedés tekintetében végzendő helyszíni ellenőrzés elmulasztásán alapul, a pénzügyi korrekciót pedig mind a két fajta intézkedésre alkalmazni kell.
Negyedsorban, amint arra a Francia Köztársaság is hivatkozott, a Bizottság a megtámadott határozat elfogadásához vezető záróelszámolási eljárás teljes időtartama alatt a PHAE‑re vonatkozó alintézkedés tekintetében soha nem fejtett ki az ICHN‑re vonatkozó intézkedésekkel kapcsolatban kifejtettől eltérő érvelést.
A fentiekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság hasznosan hivatkozott jogalapjaira mind az ICHN‑re vonatkozó intézkedések, mind pedig a PHAE‑re vonatkozó alintézkedés tekintetében.
A 65/2011 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének, 10. cikke (1) bekezdésének és 14. cikke (2) bekezdésének, valamint a 885/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított, első jogalapról
A Spanyol Királyság által támogatott Francia Köztársaság első jogalapja keretében azt állítja, hogy a Bizottság megsértette a 65/2011 rendelet 4. cikkének (1) bekezdését, 10. cikkének (1) bekezdését és 14. cikkének (2) bekezdését, valamint a 885/2006 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését, amikor úgy ítélte meg, hogy nem teljesítette az állománysűrűségi mutató ellenőrzésére vonatkozó kötelezettségeit.
A Francia Köztársaság két részre osztja ezt a jogalapot.
Az első részben a Francia Köztársaság lényegében arra hivatkozik, hogy nem volt köteles megszámolni az állatokat a helyszíni ellenőrzések során annak érdekében, hogy ellenőrizze az állománysűrűségi mutató kritériumát, mivel ilyen kötelezettség nem következik sem a 65/2011 rendelet 4. cikkének (1) bekezdéséből, sem 10. cikkének (1) bekezdéséből, sem pedig 14. cikkének (2) bekezdéséből. A francia hatóságok által az országos azonosítási adatbázis (a továbbiakban: BDNI) tekintetében bevezetett ellenőrzések megfeleltek a 65/2011 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében támasztott követelményeknek, mivel lehetővé tették annak hatékony ellenőrzését, hogy az ICHN nyújtásának feltételeit tiszteletben tartják‑e.
A második részben a Francia Köztársaság lényegében azt állítja, hogy az állatoknak nem kell támogathatósági számítás tárgyát képezniük a helyszíni ellenőrzés során, mivel ilyen kötelezettség nem következik sem a 65/2011 rendelet 4. cikkének (1) bekezdéséből, sem 10. cikkének (1) bekezdéséből, sem pedig 14. cikkének (2) bekezdéséből. A Bizottság úgy használta a „támogathatóság” ezen fogalmát, hogy nem fejtette ki sem jogi alapját, sem jelentését, sem pedig végrehajtásának gyakorlati eszközeit.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
Mivel az első jogalap két része szorosan kapcsolódik egymáshoz, azokat célszerű együttesen elemezni.
Mindenekelőtt az ICHN‑re vonatkozó intézkedéseket és a PHAE‑re vonatkozó alintézkedéseket érintő ellenőrzésekkel kapcsolatos elveket illetően emlékeztetni kell arra, hogy a 65/2011 rendelet 4. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamoknak olyan ellenőrzési rendszert kell kialakítaniuk, amely biztosítja, hogy a támogatási feltételek betartásának eredményes ellenőrzéséhez szükséges összes vizsgálatra sor kerül.
[…]
(4)   Amennyiben lehetséges, az e rendelet 12., 20. és 25. cikkében meghatározott ellenőrzéseket, valamint az uniós szabályokban előírt egyéb agrártámogatási ellenőrzéseket egyidejűleg kell elvégezni.
[…]”
A 65/2011 rendelet 10. cikke előírja:
„(1)   A tagállamok használják a 73/2009/EK tanácsi rendelet II. címének 4. fejezetében előírt integrált igazgatási és ellenőrzési rendszert […].
(2)   A támogathatósági feltételek betartásának ellenőrzése adminisztratív és helyszíni ellenőrzések révén történik.
(3)   A kölcsönös megfeleltetés betartását helyszíni ellenőrzésekkel és adott esetben adminisztratív ellenőrzésekkel kell megvizsgálni.
(4)   A kötelezettségvállalásban felölelt időszak alatt a támogatásban részesülő parcellákat nem lehet kicserélni, kivéve a vidékfejlesztési programokban külön meghatározott eseteket.”
Ami konkrétan a helyszíni ellenőrzéseket illeti, a 65/2011 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a helyszíni ellenőrzés „a kedvezményezettnek a látogatás alkalmával ellenőrizhető valamennyi kötelezettségvállalására és kötelezettségére kiterjed.”
Először is emlékeztetni kell arra, hogy még ha a támogatások nyújtására vonatkozó uniós szabályozás nem is kötelezi a tagállamokat arra, hogy különös felügyeleti intézkedéseket és ellenőrzési módozatokat vezessenek be, a 65/2011 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok feladata, hogy helyszíni ellenőrzéseket végezzenek, amelyek a kedvezményezettnek a látogatás alkalmával ellenőrizhető valamennyi kötelezettségvállalására és kötelezettségére kiterjednek, ideértve a nemzeti jogból eredő kötelezettségeket is (lásd ebben az értelemben: 2017. január 26‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet,
C‑506/15 P
, nem tették közzé,
EU:C:2017:42
,
69.
pont; 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
71.
pont).
A jelen ügyben a PDRH 2007–2013, amint azt a Bizottság jóváhagyta, az ICHN támogathatósága érdekében állománysűrűségi kritériumot írt elő, amely SZÁE‑ben került kifejezésre, és az alullegeltetés, valamint a túllegeltetés jelenségeinek elkerülése érdekében a takarmánytermő területeken az élőállat‑sűrűség behatárolására irányult. A francia hatóságok a helyszíni ellenőrzések során kötelesek voltak tehát a tenyészeten az ellenőrző látogatáskor jelen lévő állatok megszámlálásával az állománysűrűség kritériumának meghatározására, és az említett számlálást egyébként a fenti 39. pontban említett 2011. augusztus 29‑i DGPAAT/SDEA/C2011‑3071 körlevél 7.2 pontja írta elő annak érdekében, hogy ellenőrizzék, hogy ezt a kritériumot pontosan betartották‑e, és ily módon megerősítsék a közigazgatási ellenőrzésekből származó adatokat (lásd analógia útján: 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
72.
pont).
Másodsorban meg kell állapítani, hogy a Bizottság úgy hivatkozott a támogathatósági számításra, mint az állatok pontos számlálásának lehetséges alternatívájára nagyszámú állomány esetén, amely lehetővé teszi az állománysűrűségi mutató ellenőrzésének végrehajtását. Hivatalos közleményében a Bizottság azt rótta fel a francia hatóságoknak, hogy „az állománysűrűségi mutató nem került ellenőrzésre a helyszínen, […] mivel az állatokat nem ellenőrizték, meg sem számolták, és nem is alkották tárgyát támogathatósági számításnak.” A Bizottság azt is megállapította, hogy „az állatállomány ellenőrzése vagy annak támogathatósága a helyszíni ellenőrzések elválaszthatatlan részét [kell hogy alkossa]”. Ugyanezen kifogások szerepelnek eredményközlésében, valamint a kétoldalú megbeszélésre irányuló felhívásban is. Hasonlóképpen, végleges állásfoglalásában a Bizottság azt rótta fel a francia hatóságoknak, hogy „a vidékfejlesztési intézkedések tekintetében végzett helyszíni ellenőrzések nem [foglalták magukban] az állatállomány számlálását vagy támogathatósági számítását”, megállapítva, hogy „ezen állatokat nem számlálták meg, és támogathatási számítás tárgyát sem alkották”, illetve hogy „az állománysűrűségi mutató nem a helyszíni ellenőrzést követően került megállapításra”.
Egyébiránt a közigazgatási eljárás teljes időtartama alatt a Bizottság többször is kiemelte, hogy az állatállomány vagy támogathatósága ellenőrzésének a 2. tengelyhez tartozó intézkedések – amelyek tekintetében a kedvezményezettek kötelezettségvállalásai állománysűrűségi mutatót írnak elő – helyszíni ellenőrzésének elválaszthatatlan részét kell alkotnia. A Bizottság tehát többször is felhívta a francia hatóságokat, hogy igazítsák ki ellenőrzési eljárásukat. Ha a közigazgatási eljárás során a francia hatóságoknak kétségeik voltak a támogathatósági számítás jelentését és végrehajtásának gyakorlati eszközeit illetően, magyarázatot kérhettek volna a Bizottságtól, azonban csak arra szorítkoztak, hogy az említett támogathatósági számítás jogi alapjának hiányát kifogásolják.
El kell tehát utasítani azt az érvet, miszerint a Bizottság megsértette a 885/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének első albekezdését, mivel a közigazgatási eljárás során nem jelölte meg azokat a kiigazító intézkedéseket, amelyeket a Francia Köztársaságnak el kellett volna fogadnia ahhoz, hogy megfeleljen annak a kötelezettségnek, hogy az állatokat támogathatósági számításnak vesse alá.
A fentiek összességére figyelemmel azt a következtetést kell levonni, hogy a Bizottság joggal ítélte meg úgy, hogy a francia hatóságoknak a helyszíni ellenőrzés során meg kellett volna számlálnia az állatokat, vagy el kellett volna végeznie a támogathatósági számítást annak érdekében, hogy meg lehessen határozni az ICHN‑ben részesülő tenyészet állománysűrűségi mutatójának kritériumát. Ugyanez érvényes a Bizottság által az állatoknak a PHAE‑re vonatkozó alintézkedéssel kapcsolatos állománysűrűségi mutató kritériumának meghatározása érdekében való számlálásával vagy e célból a támogathatóság számításával összefüggő kötelezettség tekintetében levont következtetésre.
Ezt a következtetést a 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
) sem teszi vitathatóvá, amennyiben az hatályon kívül helyezi a 2015. április 30‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletet (
T‑259/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:250
).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletében (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
97.
pont) a Bíróság úgy döntött, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a 2015. április 30‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (
T‑259/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:250
)
74.
pontjában megállapította, hogy a vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005 rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. december 7‑i 1975/2006/EK bizottsági rendelet (
HL 2006. L 368., 74. o.
) 12. és azt követő cikkei értelmében – amelyek megfogalmazása megegyezik a 65/2011 rendelet 12. és azt követő cikkei megfogalmazásával – végrehajtandó helyszíni ellenőrzések rendszere önálló, és független a szarvasmarhafélék azonosításának vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatásoknak az igazgatása keretében végzett ellenőrzésektől, anélkül hogy meghatározta volna egyrészt azt, hogy az utóbbi ellenőrzések az 1975/2006 rendelet 5. cikkének (2) bekezdése értelmében – amelynek megfogalmazása megegyezik a 65/2011 rendelet 4. cikke (4) bekezdésének megfogalmazásával – vett, a mezőgazdasági támogatásokra vonatkozó uniós szabályozásban előírt ellenőrzéseknek minősültek‑e, másrészt pedig azt, hogy ezeket az ellenőrzéseket az e rendelet 12. és azt követő cikkeiben előírt ellenőrzésekkel egyidejűleg el lehetett volna‑e végezni.
Főszabály szerint tehát megengedett, hogy a tagállamok olyan helyszíni ellenőrzéseket végezzenek a 65/2011 rendelet 12. és azt követő cikkei jogcímén, mint az ICHN tekintetében végzett helyszíni ellenőrzések, az állatok azonosítása vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások tekintetében végzett támogatásokkal egyidőben, amennyiben két feltétel teljesül, nevezetesen egyfelől, hogy ez utóbbiak a 65/2011 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése értelmében vett, a mezőgazdasági támogatásokra vonatkozó uniós szabályozás által előírt ellenőrzések legyenek, másfelől pedig, hogy ezek az e rendelet 12. és ezt követő cikkeiben előírt ellenőrzésekkel egyidőben legyenek végezhetők (lásd ebben az értelemben, valamint analógia útján, 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
95.
és
96.
pont).
Az első feltételt illetően a felek nem értenek egyet abban a kérdésben, hogy a szarvasmarhafélék azonosításának igazgatása keretében végzett ellenőrzések a mezőgazdasági támogatásokra vonatkozó uniós szabályozásban előírt ellenőrzéseknek minősülnek‑e. Ezzel szemben egyetértenek abban, hogy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások igazgatásának ellenőrzései a mezőgazdasági támogatásokra vonatkozó uniós szabályozásban előírt ellenőrzéseknek minősülnek.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a szarvasmarhafélék azonosításának tekintetében végzett ellenőrzések az 1760/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a szarvasmarhafélék azonosítási és nyilvántartási rendszerének keretében végrehajtandó minimális szintű ellenőrzések tekintetében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2003. június 23‑i 1082/2003/EK bizottsági rendelet (HL
. L
.,
. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 39. kötet, 135. o.)
értelmében végzett ellenőrzések
. E rendelet, amelyet a szarvasmarhák azonosítási és nyilvántartási rendszerének létrehozásáról, továbbá a marhahús és marhahústermékek címkézéséről, valamint a 820/97/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2000. július 17‑i
1760/2000/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2000. L 204., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 30. kötet, 248. o.) értelmében fogadtak el, az Unió állategészségügyi és állattenyésztés‑technikai
szabályozásának részét alkotja, és a közegészség, valamint az állatok egészségének védelmére irányul
. Mindazonáltal, amint azt a Francia köztársaság is hangsúlyozta, a szarvasmarhafélék tekintetében végzett ellenőrzéseket a 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról
szóló
, 2009. november 30‑i 1122/2009/EK bizottsági rendelet (
HL 2009. L 316., 65. o.
) is előírja. Elsősorban a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19‑i 73/2009/EK rendelet (
HL 2009. L 30., 16. o.
) 4. cikkében előírt, a kölcsönös megfeleltetés követelményeinek biztosításának érdekében végzett ellenőrzésekről van szó.
Ebből következik, hogy a szarvasmarhafélék azonosítása tekintetében végzett ellenőrzések a mezőgazdasági támogatásokra vonatkozó uniós szabályozásban előírt ellenőrzéseknek minősülnek, ily módon a fenti 60. pontban említett két feltétel közül az első teljesül.
Egyébiránt, a Törvényszék kérdéseire adott válaszában a Bizottság maga is elismerte, hogy az állatok nyilvántartásba vétele és azonosítása a mezőgazdasági támogatások rendszerének egyik alapja.
A fenti 60. pontban említett második feltételt illetően a Francia Köztársaság lényegében arra hivatkozik, hogy a francia hatóságok által a szarvasmarhafélék azonosítása, illetve a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások keretében végzett ellenőrzések során végrehajtott számlálások lehetővé teszik az ICHN rendszere sajátosságainak figyelembevételét és az állománysűrűség kritériumának meghatározását e rendszer keretében. Csak egy és ugyanazon számlálás lehet érvényes ezen ellenőrzések mindegyike tekintetében.
A Francia Köztársaság szerint a francia ellenőrzési rendszer hatékony a 65/2011 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében véve, mivel a szarvasmarhafélék azonosítása, illetve a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások keretében végzett ellenőrzések során végrehajtott állatszámlálásokat folyamatosan kezelik azok az adatbázisok, amelyek az olyan területalapú támogatások kifizetését ellenőrzik, mint az ICHN.
A Francia Köztársaság különösen azt emeli ki, hogy azt a két paramétert, amely lehetővé teszi az állománysűrűségi mutató kritériumának ellenőrzését az ICHN nyújtása tekintetében, nevezetesen a szarvasmarhák életkorát és az állatok átlagos éves jelenlétét a tenyészet területén, a BDNI figyelembe veszi. A szarvasmarhafélékre vonatkozó BDNI ugyanis tartalmazza valamennyi tenyészet azonosítószámát, ahol az egyes állatokat tartották, az egyes állatok minden mozgását, valamint az egyes állatok születési idejét, ami lehetővé teszi az egyes állatok életkorának, következésképpen az állománysűrűségi mutatónak a meghatározását, illetve hogy bármikor rendelkezésre álljon egy adott tenyészetben a szarvasmarhafélékhez tartozó minden egyes állat azonosítási száma, valamint hogy meg lehessen tudni az állatok számát minden egyes tenyészet vonatkozásában. Következésképpen az állománysűrűség számításához szükséges és az állatállományra vonatkozó adatok megfelelően összegyűjtésre kerülhetnek a szarvasmarhafélék azonosításával vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatásokkal kapcsolatos helyszíni ellenőrzések során, mivel ezen alkalommal sor kerül az állatok számlálására, valamint életkoruk, illetve a mezőgazdasági területen való jelenléti idejük ellenőrzésére is.
A Bizottság lényegében vitatja, hogy a szarvasmarhafélék azonosításának vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatásoknak a jogcímén végrehajtott, a jelen ügyben a Francia Köztársaság által hivatkozott ellenőrzések az ICHN‑ben előírt állatállomány‑sűrűségi feltétel tiszteletben tartásának ellenőrzésére szolgálhatnak.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy már megállapításra került, hogy a 65/2011 rendelet egyetlen rendelkezése sem értelmezhető úgy, hogy abban az esetben, ha a közigazgatási ellenőrzéseket megbízható adatbázisból származó információk felhasználásával végzik, az ugyanezen rendelet szerinti helyszíni ellenőrzésekre már nincs szükség. Az ilyen értelmezés ugyanis sérti a helyszíni ellenőrzések célját, amely a 65/2011 rendelet 15. cikke (3) bekezdésének és az 1122/2009 rendelet 42. cikkének megfelelően többek között a tagállamok által összeállított adatbázisokban szereplő információk helytállóságának ellenőrzésében áll (lásd ebben az értelemben: 2017. január 26‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
27.
,
60.
és
74.
pont; 2015. április 30‑iFranciaország kontra Bizottság,
T‑259/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:250
,
70.
pont).
Következésképpen az a tény, hogy a nemzeti hatóságok által végzett ellenőrzések megfelelnek a 65/2011 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében előírt követelményeknek, amennyiben a BDNI figyelembe veszi azt a két paramétert, amely lehetővé teszi az állománysűrűségi mutató kritériumának ellenőrzését, nevezetesen a szarvasmarhák életkorára, illetve a tenyészeten való átlagos éves jelenléti idejére vonatkozó paramétert, nem mentesíti a francia hatóságokat azon kötelezettség alól, hogy megszámlálják az állatokat a helyszíni ellenőrzés során annak érdekében, hogy elvégezzék a 65/2011 rendelet jogcímén megkövetelt ellenőrzéseket, illetve annak érdekében, hogy meg lehessen győződni az állománysűrűségi mutató kiszámításához használt adatbázisok megfelelőségéről.
Másodsorban, amint azt a Bizottság is kiemelte a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszában, hangsúlyozni kell, hogy az 1975/2006 rendelet 5. cikkének (2) bekezdéséből – amelynek megfogalmazása megfelel a 65/2011 rendelet 4. cikke (4) bekezdése megfogalmazásának – az következik, hogy az ICHN jogcímén történő ellenőrzéseket, valamint az uniós szabályokban előírt egyéb agrártámogatási ellenőrzéseket egyidejűleg kell elvégezni, „[a]mennyiben lehetséges”. Ebből következik, hogy főszabály szerint előfordulhatnak olyan esetek, amikor az ICHN jogcímén történő ellenőrzéseket nem lehet az uniós szabályokban előírt egyéb agrártámogatási ellenőrzésekkel egyidejűleg elvégezni, mivel az egyidejű ellenőrzések nem feltétlen szabálynak minősülnek, hanem puszta lehetőségnek, amely alól lehetnek kivételek.
Harmadsorban meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Francia Köztársaság nem bizonyította, hogy a francia hatóságok által a szarvasmarhafélék azonosítása vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások keretében végrehajtott helyszíni ellenőrzések során végzett számlálások teljes egészében figyelembe veszik az ICHN rendszer sajátosságait, különösen az ICHN jogcímén végzett ellenőrzések tárgyát alkotó állatok sokféleségét.
A Bizottság ugyanis rámutat – anélkül, hogy a Francia Köztársaság e tekintetben ellentmondana –, hogy az állatok azonosítása vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások jogcímén végzett ellenőrzések más kritériumoknak felelnek meg, mint az ICHN jogcímén végzettek, elsősorban az ellenőrzés tárgyát alkotó berendezéseket, a megszámlált vagy azonosított állatokat, valamint az ellenőrzések rendszerességét illetően.
Például, az ICHN keretében megszámlált állatok nem felelnek meg feltétlenül azoknak, amelyeket az állatok azonosítása vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások keretében számlálnak meg. Ugyanis, bár ez utóbbi számlálás valamennyi szarvasmarhafélére, juhfélére, kecskefélére és sertésfélére vonatkozik azoknak az állatadatbázisokba történő felvétele érdekében, valamint a füljelzők tekintetében a reprezentatív minta létrehozása céljából, az ICHN‑re vonatkozó intézkedések jogcímén végzett ellenőrzések tárgya minden növényevő faj.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság érveivel nem bizonyította, hogy a jelen ügyben az ICHN‑re vonatkozó intézkedések jogcímén végrehajtott ellenőrzés tárgyát alkotó minden állatot ellenőriztek az állatazonosítás vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatások jogcímén végzett helyszíni ellenőrzések során. E tekintetben a francia hatóságok által a Bizottsághoz intézett, a keresetlevélhez csatolt azon feljegyzések, amelyek tárgya a szarvasmarhák és a kiskérődzők azonosítására vonatkozó, Franciaországban 2011–2013‑ban az 1082/2003 rendelet 5. cikkének, valamint a juh‑ és kecskefélék azonosításával és nyilvántartásával kapcsolatosan végrehajtandó ellenőrzések minimális szintje tekintetében a 21/2004/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2006. október 11‑i 1505/2006/EK bizottsági rendelet (
HL 2006. L 280., 3. o.
) 7. cikkének értelmében végzett ellenőrzés, nem bírnak semmiféle relevanciával, mivel csak a szarvasmarha‑, a juh‑ és a kecskefélékre vonatkoznak, és nem bizonyítják, hogy az e jelentések tárgyát alkotó ellenőrzések magukban foglalnak minden, az ICHN jogcímén végzett ellenőrzés tárgyát alkotó állatfajt.
E körülményekre figyelemmel nem lehet helyt adni a Francia Köztársaság azon érvének, miszerint az állatok egy és ugyanazon számlálása érvényes lehet a szarvasmarhák azonosítása vagy a szarvasmarha‑tenyésztési támogatás keretében végzett helyszíni ellenőrzések, illetve az ICHN jogcímén.
Hasonlóképpen a különböző tárgyú, és amint azt a Francia Köztársaság is elismerte a tárgyalás során, különböző években végzett ellenőrzések nem minősíthetők elégségesnek annak bizonyítására, hogy a Bizottság tévedett, amikor úgy ítélte meg, hogy a francia hatóságok nem teljesítették az állatok számlálására vonatkozó kötelezettségeiket az ICHN‑re vonatkozó intézkedések jogcímén az állománysűrűségi mutató ellenőrzése céljából végzett helyszíni ellenőrzések során.
Következésképpen, mivel a fenti 60. pontban említett második feltétel nem teljesült, a kereset első jogalapját el kell utasítani.
A fenti 57. pontban levont következtetést a Francia Köztársaság és a Spanyol Királyság azon érve sem teszi vitathatóvá, miszerint az állatoknak a helyszíni ellenőrzések során történő számlálása nem teszi lehetővé az állománysűrűségi mutató kritériuma tiszteletben tartásának ellenőrzését, mivel az éves átlagmutató. A Francia Köztársaság ugyanis nem pontosítja beadványaiban, hogy melyik az az uniós jogból fakadó jogi alap, amely szerint az állománysűrűségi mutatót éves átlagmutatónak kell tekinteni. Érvének alátámasztására egyébként nem hivatkozott sem a Bíróság, sem a Törvényszék ítélkezési gyakorlatára. Ezenfelül emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a Bizottság is kiemelte – a PDRH 2007–2013, amelyet maga a Francia Köztársaság dolgozott ki, nem állapítja meg, hogy az állománysűrűségi mutató éves átlagmutató.
A PDRH 2007–2013 ugyanis annak előírására szorítkozik, hogy a sűrűség egy minimális alsó és egy maximális felső érték között legyen, amelyet a prefektus határoz meg a megye egyes övezetei vagy alövezetei tekintetében az agroklimatikus jellemzőktől függően, annak említése nélkül, hogy éves értékről van szó. Egyébiránt, még azt feltételezve is, hogy az érintett időszak egy év, a kedvezményezetteknek tiszteletben kell tartaniuk a rögzített értéktartományt. Mivel változások állhatnak be a maximális és a minimális értékek között az érintett időszak teljes időtartama alatt, az ezen értékek mindennapi ellenőrzésének lehetetlensége okán éves átlag fogadható el. Mindazonáltal az állománysűrűségi mutatóra vonatkozó feltétel tiszteletben tartása érdekében ezt az átlagot azon értékek alapján kell kiszámítani, amelyek az értéktartomány felső és alsó értékei között helyezkednek el (lásd analógia útján: 2015. július 15‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet,
T‑561/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:496
,
55.
pont).
A Francia Köztársaság azon érvének elfogadása, miszerint az állománysűrűségi mutató kritériuma tiszteletben tartásának éves átlag számításán kell alapulnia, lehetővé tenné a kedvezményezettek számára, hogy az év bizonyos időszakaiban átlépjék a PDRH 2007–2013‑ban előírt értéktartomány maximális és minimális értékeit, mivel ezen átlépések nem befolyásolnák a végső átlagértéket az egész év tekintetében. Ez a fajta eljárás ily módon elősegítené a kedvezményezettek azon stratégiai magatartásait, amelyek kevésbé lennének összeegyeztethetőek a szóban forgó támogatások célkitűzéseivel, különösen a fenntartható gazdálkodási rendszerek fenntartásával és elősegítésével (lásd: az 1698/2005 rendelet (33) preambulumbekezdése). A maximális értékek átlépése ugyanis az év bizonyos szakaszaiban az érintett területek túllegeltetéséhez vezethet, a minimális értékek el nem érése pedig az említett területek alullegeltetéséhez (lásd analógia útján: 2015. július 15‑én hozott, Spanyolország kontra Bizottság ítélet,
T‑561/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:496
,
56.
pont).
A nemzeti hatóságoknak tehát a helyszíni ellenőrzés során az állománysűrűségi mutatót kritériumát az ellenőrző látogatás alkalmával kell meghatározniuk, különösen az állatok számlálásával annak ellenőrzése érdekében, hogy a PDRH 2007–2013‑ban rögzített maximális és minimális értékeket pontosan tiszteletben tartották‑e, és ily módon a közigazgatási ellenőrzésekből származó adatok megerősítése érdekében (lásd analógia útján: 2017. január 26‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet,
C‑506/15 P
, nem tették közzé,
EU:C:2017:42
,
70.
pont).
Következésképpen nem fogadható el a Francia Köztársaság azon érve, miszerint az a körülmény, hogy egy tenyészet egy adott napon az ICHN keretében előírt alsó állománysűrűségi értéknél alacsonyabb, illetve a felső állománysűrűségi értéknél magasabb állománysűrűségi mutatóval rendelkezik, nem minősül a támogathatóság feltételei megsértésének. A 65/2011 rendelet 14. cikke (2) bekezdésének értelmében ugyanis a helyszíni ellenőrzések a kedvezményezettnek minden olyan kötelezettségvállalására és kötelezettségére kiterjed, amely a látogatás alkalmával ellenőrizhető.
Egyébiránt az a körülmény, hogy – amint azt a Francia Köztársaság állítja – bizonyos, az állománysűrűségi mutató meghatározását befolyásoló olyan tényezők, mint például az állatok életkora, nem határozható meg rendkívüli pontossággal, nem vonhatja ki a nemzeti hatóságokat az erre vonatkozó ellenőrzési kötelezettségük alól. Ezenfelül nem zárható ki, hogy – amint azt a Bizottság állítja – a helyszíni ellenőrzést végző ellenőrök képesek arra, hogy a kellő pontossággal állapítsák meg az állatok életkorát (2017. január 26‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet,
C‑506/15 P
, nem tették közzé,
EU:C:2017:42
,
71.
pont).
A fentiekre figyelemmel az első jogalapot el kell utasítani.
A harmadlagosan hivatkozott, azon alapuló harmadik jogalapról, hogy a Bizottság megsértette a VI/5330/97 és az AGRI/60637/2006 dokumentumban rögzített szabályokat
Harmadlagosan hivatkozott harmadik jogalapja keretében a Francia Köztársaság azt állítja, hogy a Bizottság megsértette a VI/5330/97 és a AGRI/60637/2006 dokumentumban rögzített szabályokat, amikor 10%‑kal megnövelt átalánykorrekciót alkalmazott azon okból, hogy a francia hatóságoknak az állatok megszámlálása területén felrótt hiányosság visszatérő jellegű volt, mivel az egy olyan kulcsfontosságú ellenőrzésre vonatkozott, amelyet már kiigazítottak az előző két vizsgálat során, és azt nem javították ki.
A Francia Köztársaság azt állítja, hogy a VI/5330/97 dokumentummal összefüggésben értelmezett AGRI/60637/2006 dokumentum értelmében két feltételnek kellett volna fennállnia ahhoz, hogy a Bizottság ezt a növelést alkalmazhassa, nevezetesen egyfelől annak a feltételnek, hogy a Bizottságnak értesítenie kell az érintett tagállamot azokról a javításokról, amelyeket a tagállamnak végre kell hajtania a korábbi záróelszámolások keretében neki felrótt szabálytalanságok orvoslása céljából, másfelől pedig annak, hogy a tagállam nem orvosolta a szabálytalanságot, bár arra lehetősége lett volna.
A Francia Köztársaság szerint a jelen ügyben nem teljesült a második feltétel, tekintettel arra, hogy a francia hatóságok számára nem volt lehetséges a Bizottság által az első vizsgálat során megállapított szabálytalanságok orvoslása a két további vizsgálat megindítása előtt. A helyszíni ellenőrzések ugyanis a Bizottság által az első közigazgatási eljárást követően előírt javításokat csak az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege, az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2013. február 26‑i 2013/123 bizottsági végrehajtási határozat (
HL 2013. L 67., 20. o.
) elfogadását követően foglalhatták magukban, amely határozat elfogadása az első közigazgatási eljárást követően történt, tehát akkor, amikor a két további vizsgálat tárgyát alkotó gazdasági évek már elteltek. Következésképpen a megtámadott határozat elfogadásához vezető eljárás során megállapított szabálytalanságokat nem lehetett volna visszatérőknek minősíteni az AGRI/60637/2006 dokumentum értelmében.
Először is, a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Francia Köztársaság 2009. február 23‑át, az első vizsgálat eredményeire vonatkozó közlemény időpontját követően tudatában volt az ellenőrzési rendszerében feltárt hiányosságoknak, amely közlemény részletezte a megállapított szabálytalanságokat és az ajánlásokat, és a három vizsgálat ugyanarra a kérdéskörre vonatkozott. A Francia Köztársaság tehát tudta, hogy a szóban forgó eljárás olyan hiányosságokra vonatkozott, amelyek több éve fennálltak. Másodsorban a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Francia Köztársaság érvelése csak a „visszaesés” eseteire alkalmazható, amely fogalmat a Törvényszék kifejezetten kiiktatott a pénzügyi korrekciók területén 2013. május 17‑iGörögország kontra Bizottság ítéletében (
T‑294/11
, nem tették közzé,
EU:T:2013:261
,
98.
és
100.
pont). Ezzel szemben a „visszatérő jelleget” illetően – amely fogalom akkor alkalmazandó, amikor az ellenőrzési rendszer egésze tekintetében kockázatot jelentő hiányosságok ismétlődése kerül megállapításra – nem szükséges egy olyan határozat elfogadása, amely formálisan ilyen hiányosság fennállását állapítja meg.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a pénzügyi átalánykorrekciókra vonatkozó iránymutatásokat a VI/5330/97 dokumentum határozza meg. E dokumentumnak „Az átalánykorrekciók alkalmazására vonatkozó iránymutatások” című II. melléklete a következő, különböző mértékű pénzügyi átalánykorrekciókat írja elő:
„Amennyiben egy vagy több kulcsellenőrzést nem végeztek el, illetve azokat olyan rosszul vagy ritkán végezték el, hogy alkalmatlanok voltak a kérelmek elfogadhatóságának megállapítására vagy a szabálytalanságok megelőzésére, 10%‑os mértékű korrekciót kell alkalmazni, mivel észszerűen feltételezhető, hogy komoly veszélye merült fel annak, hogy az EMOGA súlyos veszteségeket szenved.
Amennyiben minden kulcsellenőrzést elvégeztek, de nem a rendeletek által előírt számban, gyakorisággal vagy szigorral, 5%‑os mértékű korrekciót kell alkalmazni, mivel észszerűen feltételezhető, hogy ezek az ellenőrzések nem garantálták elvárt mértékben a kérelmek szabályosságát, és jelentős kockázata volt annak, hogy az EMOGA veszteségeket szenved.
Ha egy tagállam helyesen végzi el a kulcsfontosságú ellenőrzéseket, de teljesen elmulasztja egy vagy több másodlagos ellenőrzés végrehajtását, 2% mértékű korrekciót kell alkalmazni az EMOGA számára jelentkező kisebb veszteség kockázatára és a jogsértés kisebb súlyára tekintettel.
[…]”
Az AGRI/60637/2006 dokumentum rögzíti azokat a feltételeket, amelyek mellett a Bizottság alkalmazhatja azt a VI/5330/97 dokumentumban szereplő elvet, miszerint a kötelezettségszegés akkor válik súlyosabbá, ha valamely tagállam elmulasztja az ellenőrzések javítását, bár a Bizottság már közölte vele a szükséges javításokat.
Az AGRI/60637/2006 dokumentum 1. pontjának második bekezdése rögzíti azt az elvet, amely szerint a Bizottságnak figyelembe kell vennie a jogsértés jellegét és súlyosságát, valamint az Unió által elszenvedett pénzügyi veszteséget.
Az AGRI/60637/2006 dokumentum 2. pontja előírja:
„Abban az esetben, ha egy ellenőrzési rendszer vagy a rendszer egy elemének hiánya vagy elégtelensége az EMOGA Garanciarészlegének végső elszámolása keretében hozott, pénzügyi korrekciót előíró határozat vagy határozatok tárgya volt;
és
korrigált időszakot követő időszakra vonatkozóan ugyanazon hiányosságok további fennállását állapítják meg;
a Bizottság úgy ítéli meg […], hogy az EMOGA‑t érintő pénzügyi veszteség fokozott kockázata miatt általában indokolt az előző korrekció alkalmával alkalmazott átalánykorrekciós ráta emelése.”
Következésképpen az AGRI/60637/2006 2. pontjából az következik, hogy lényegében két feltételnek kell teljesülnie ahhoz, hogy a Bizottság úgy ítélhesse meg, hogy általában igazolt egy előző korrekció során alkalmazott pénzügyi átalánykorrekció mértékének megemelése, nevezetesen:
–
valamely ellenőrzési rendszernek vagy a rendszer elemének hiánya vagy elégtelensége az EMOGA Garanciarészlegének a számlaelszámolása keretében egy vagy több pénzügyi korrekciós határozat tárgyát képezte;
–
a korrigált időszakot követő időszakra vonatkozóan ugyanazon hiányosságok további fennállását állapítják meg.
A jelen ügyben e két feltétel értelmezéséről van szó.
Az első feltételt illetően meg kell állapítani, hogy az AGRI/60637/2006 dokumentum megfogalmazásából az következik, hogy ahhoz, hogy a visszatérő jelleg miatt emelést lehessen alkalmazni, valamely ellenőrzési rendszer, illetve ezen rendszer valamely eleme hiányosságának vagy elégtelenségének a záróelszámolás keretében elfogadott „pénzügyi korrekciókról szóló határozat”, tehát egy olyan határozat tárgyát kell alkotnia, amelyet a Bizottság az 1290/2005 rendelet 31. cikke alapján fogadott el.
Következésképpen egy, a 885/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének megfelelően megszerkesztett hivatalos közlemény, mivel egy olyan aktus, amelynek célja a végleges határozat előkészítése, nem minősíthető a záróelszámolás keretében elfogadott, az említett feltétel értelmében vett pénzügyi korrekciókról szóló határozatnak.
Ezenfelül, az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az Európai Orientációs és Mezőgazdasági Garanciaalap (EMOGA) számláinak záróelszámolásával kapcsolatos határozatokat kontradiktórius eljárás végén fogadják el, ily módon az ellenőrzéseknek az első közleményben szereplő eredményei nem véglegesek, azok pontosíthatók és felülvizsgálhatók a tagállam által a további közigazgatási eljárás során szolgáltatott válaszok fényében (2009. június 17‑iPortugália kontra Bizottság ítélet,
T‑50/07
, nem tették közzé,
EU:T:2009:206
,
34.
és
37.
pont; 2010. november 12‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet,
T‑113/08
, nem tették közzé;
EU:T:2010:465
,
132.
pont; lásd szintén: 2011. március 24‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T‑184/09
, nem tették közzé,
EU:T:2011:120
,
45.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy a Francia Köztársaság a 2009. február 23‑i levél kézhezvételét követően ismerhette a vitatott szabálytalanságokat és a helyszíni ellenőrzési rendszerét érintő, elvégzendő javításokat.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az említett levélben a Bizottság egy, a 885/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének alapján szerkesztett hivatalos közleményt küldött a Francia Köztársaságnak. E levél a 885/2006 rendelet 11. cikkében előírt eljárás keretébe illeszkedik, amely ahhoz vezetett, hogy a Bizottság az 1290/2005 rendelet 31. cikke alapján elfogadta az egyes kiadásokat az uniós finanszírozásból kizáró 2013/123 végrehajtási határozatot. Ily módon a Bizottság azon végleges határozata, amely összegeket zár ki az uniós finanszírozásból, még nem került elfogadásra a 2009. február 23‑i levél elküldésének időpontjában, mivel ez utóbbi előkészítő aktus, amelynek célja a 2013/123 végrehajtási határozat előkészítése volt.
Ebből következik, hogy a 2009. február 23‑i levél nem elég ahhoz, hogy teljesüljön a fenti 94. pontban említett két feltétel közül az első. Következésképpen a Bizottság azon érvének, miszerint a visszatérő jelleg megállapításához nem szükséges, és nem is célszerű megvárni egy olyan határozat elfogadását, amely formálisan megállapítja valamely hiányosság fennállását, mivel elegendő egy, a 885/2006 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadott hivatalos közlemény, nem lehet helyt adni.
A fenti 94. pontban említett második feltételt illetően a felek lényegében „a már korrigált időszakot követő valamely időszak” mondat értelmezésében nem értenek egyet.
A Bizottság ugyanis azt a szigorúan szó szerinti értelmezést támogatja, miszerint a releváns időszak az azon vizsgálatot követő vizsgálat tárgyát alkotó időszak, amelynek során először került sor a hiányosság megállapítására, és azt először szankcionálta pénzügyi korrekciókról szóló határozat. Ezzel szemben a Francia Köztársaság lényegében arra az értelmezésre hivatkozik, miszerint a releváns időszak a pénzügyi korrekciókról szóló, a vitatott hiányosságot első ízben megállapító vizsgálatot lezáró határozat elfogadását követő időszak.
A jelen ügyben a Bizottság által elfogadott végleges állásfoglalásból az tűnik ki, hogy a Bizottság azon okból alkalmazott 10%‑kal megnövelt átalánykorrekciót, hogy a francia hatóságoknak az állatok számlálása tekintetében felrótt hiányosság visszatérő volt, mivel az egy, a két előző vizsgálat során már korrigált kulcsfontosságú ellenőrzésre vonatkozott, amelyet az említett hatóságok nem javítottak ki.
A jelen ügyben ugyanis három olyan különböző vizsgálat követte egymást, amely három különböző, pénzügyi korrekcióról szóló határozathoz vezetett:
–
a 2007. és 2008. évre vonatkozó RDG/2008/010/FR vizsgálat, amely a 2013. február 26‑án elfogadott, a 2013/123 végrehajtási határozathoz vezető vizsgálat;
–
a 2009. és 2010. évre vonatkozó RD 2/2011/003/FR vizsgálat, amely az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2015. január 16‑i (EU) 2015/103 bizottsági végrehajtási határozathoz (
HL 2015. L 16., 33. o.
) vezetett;
–
a 2011–2013. évekre vonatkozó RD 2/2012/005/FR, a 2015. június 22‑én elfogadott, megtámadott határozathoz vezető vizsgálat.
Márpedig 2015. június 22‑én, a megtámadott határozat elfogadásának időpontjában a Bizottság már elfogadott két határozatot, nevezetesen 2013. február 26‑án a 2013/123 határozatot, illetve 2015. január 16‑án a 2015/103 határozatot. Ezenfelül a megtámadott határozat megállapítja, hogy ugyanazon, az első határozatban már feltárt hiányosság a korrekció tárgyát képező, nevezetesen a 2007 és 2008 közötti időszakot követően továbbra is fennállt. Az említett hiányosságot ugyanis a 2009–2013. évek tekintetében is megállapították.
Mindazonáltal, amint azt a Francia Köztársaság is kiemelte, a 2009–2013. években, vagyis a második és harmadik vizsgálat tárgyát alkotó időszakban a Bizottság nem fogadott el olyan, pénzügyi korrekcióról szóló határozatot, amely végleges állásfoglalását tartalmazta volna a Francia Köztársaság tekintetében az első vizsgálat során megállapított hiányosságokat illetően. Következésképpen a 2009–2013. években a Francia Köztársaság semmiféle bizonyossággal nem rendelkezett az első vizsgálat során megállapított hiányosságokat illetően, és arra sem volt köteles, hogy kövesse a 2009. február 23‑i levélben foglalt, az állománysűrűségi mutató ellenőrzésével kapcsolatos intézkedések elfogadására irányuló javaslatokat, azon javításoknak megfelelően, amelyeket a Bizottság kért annak érdekében, hogy el lehessen kerülni, hogy az ellenőrzési rendszer ugyanazon hiányossága kerüljön megállapításra a 2009–2013. évek tekintetében is.
Más szóval, a megtámadott határozatban a Bizottság a visszatérő jelleg miatt az emelést igazoló „súlyosabb” kötelezettségszegésként rója fel a Francia Köztársaságnak azt a tényt, hogy nem orvosolta az állatok megszámlálásának a 2007–2010. évek tekintetében már megállapított hiányát a 2011–2013. évek vonatkozásában. Mindazonáltal az ellenőrzési rendszer javításának a Bizottság által felrótt hiánya csak a 2013. február 26‑án elfogadott határozatban került megállapításra.
Ebből következik, hogy a Bizottság általi értelmezés nem koherens a VI/5330/97 dokumentum megfogalmazásával, amelynek hatályát az AGRI/60637/2006 dokumentum pontosítja.
Az átalánykorrekciók alkalmazását illetően ugyanis a VI/5330/97 dokumentum előírja, hogy „[a] kötelezettségszegés súlyosabb abban az esetben, ha a tagállam elmulasztja az ellenőrzéseinek a javítását annak ellenére, hogy a Bizottság már közölte vele a szükséges javításokat”. Következésképpen e dokumentum megfogalmazásából az következik, hogy annak a javításnak, amelynek elmulasztása súlyosító körülménynek minősülhet, a szükséges javítások közlését követően kell megtörténnie, konkrétan, amint azt az AGRI/60637/2006 dokumentum előírja, a záróelszámolás keretében elfogadott, pénzügyi korrekciókról szóló határozatot követően.
Egyébiránt a Bizottsághoz hasonlóan azt állítani, hogy a visszatérőként oly módon felrótt szabálytalanságok, hogy nem került megvizsgálásra, hogy a tagállamnak volt‑e lehetősége annak orvoslására az első alkalmat követően, végső soron a visszatérő jelleg olyan értelmezéséhez vezet, amely kizárólag a vitatott szabálytalanságok puszta ismétlődésén alapul, függetlenül attól, hogy elfogadásra került‑e valamely határozat, amint azt az AGRI/60637/2006 dokumentum megköveteli.
A fentiekre figyelemmel a harmadik jogalapot el kell fogadni, és a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni abban a részében, amelyben az 10%‑kal növelt átalánykorrekciót alkalmaz abból az indokból, hogy a francia hatóságoknak felrótt, az állatok megszámlálásával kapcsolatos hiányosság visszatérő jellegű volt, és e hatóságok nem javították azt ki.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (3) bekezdése alapján részleges pernyertesség esetén mindegyik fél maga viseli saját költségeit.
A jelen ügyben a Francia Köztársaságot és a Bizottságot arra kell kötelezni, hogy maguk viseljék saját költségeiket.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében az Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék megsemmisíti az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2015. június 22‑i (EU) 2015/1119 bizottsági végrehajtási határozatot abban a részében, amelyben az 10%‑kal növelt átalánykorrekciót alkalmaz abból az indokból, hogy a francia hatóságoknak felrótt, az állatok megszámlálásával kapcsolatos hiányosság visszatérő jellegű volt, és e hatóságok nem javították azt ki.

2)
A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.

3)
A Francia Köztársaság és a Bizottság maguk viselik saját költségeiket.

4)
A Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.

Berardis
Spielmann
Csehi
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. február 1‑jei nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.