CELEX: 62022CJ0098
Predhodno odločanje
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah
Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah
Uredba (EU) št. 1215/2012
Člen 1(1)
Pojem ,civilne in gospodarske zadeve‘
Tožba javnega organa za ugotovitev, sankcioniranje in odpravo ravnanj, ki omejujejo konkurenco

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (
UL 2012, L 351, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Eurelec Trading SCRL (v nadaljevanju: Eurelec) in Scabel SA, ki imata sedež v Belgiji, na eni strani ter ministre de l’Économie et des Finances (minister za gospodarstvo in finance, Francija) na drugi v zvezi z ravnanji, ki omejujejo konkurenco v razmerju do dobaviteljev s sedežem v Franciji.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodni izjavi 10 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno:
„Področje uporabe te uredbe bi moralo zajemati vse glavne civilne in gospodarske zadeve, razen točno opredeljenih zadev […]“
Člen 1 te uredbe, ki je v poglavju I navedene uredbe, naslovljenem „Področje uporabe in opredelitve pojmov“, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba se uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah, ne glede na naravo sodišča. Zlasti ne zajema davčnih, carinskih ali upravnih zadev ali odgovornosti države za dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti (
acta iure imperii
).“
Francosko pravo
Knjiga VI trgovinskega zakonika v različici, ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari (v nadaljevanju: trgovinski zakonik), naslovljena „Svobodno oblikovanje cen in svobodna konkurenca“, med drugim vsebuje naslov IV, naslovljen „Preglednost, ravnanja, ki omejujejo konkurenco, in druga prepovedana ravnanja“. Člen L 442‑6 tega zakonika, ki spada pod ta naslov IV, določa:
„I. Vsak proizvajalec, trgovec, izdelovalec ali oseba, vpisana v obrtni register, nosi odgovornost in mora povrniti nastalo škodo, če:
[…]
2.
trgovinskemu partnerju naloži ali poskusi naložiti obveznosti, ki povzročajo znatno neravnotežje med pravicami in obveznostmi strank;
[…]
III. Tožbo pri pristojnem civilnem ali gospodarskem sodišču lahko vloži vsaka oseba, ki izkaže upravičen interes, državni tožilec, minister, pristojen za gospodarstvo, ali predsednik organa, pristojnega za konkurenco, kadar zadnjenavedeni v zadevah iz svoje pristojnosti ugotovi ravnanja, navedena v tem členu.
V okviru te tožbe lahko minister, pristojen za gospodarstvo, in državni tožilec sodišču, ki mu je bila zadeva predložena, predlagata, naj odredi odpravo ravnaj, navedenih v tem členu. Za vsa ta ravnanja lahko tudi predlagata ugotovitev ničnosti nezakonitih pogojev ali pogodb in zahtevata vračilo neupravičeno plačanih zneskov. Prav tako lahko predlagata naložitev civilne globe, katere znesek ne sme presegati 5 milijonov EUR. Vendar se lahko ta globa poveča do trikratnega zneska neupravičeno plačanih zneskov ali, sorazmerno s koristmi, pridobljenimi s kršitvijo, do 5 % prometa brez davka, ki ga je v Franciji ustvaril storilec teh ravnanj v zadnjem zaključenem poslovnem letu po tistem, ki je predhodno poslovnemu letu, v katerem so se izvajala ravnanja, navedena v tem členu. Prav tako je mogoče zahtevati odškodnino za nastalo škodo. […]
[…]“
Naslov V knjige VI trgovinskega zakonika, naslovljen „Preiskovalna pooblastila“, vsebuje člene od L 450‑1 do L 450‑10 tega zakonika.
Člen L 450‑1, II, navedenega zakonika določa:
„Uradniki, ki jih za to pooblasti minister, pristojen za gospodarstvo, lahko izvedejo preiskave, potrebne za uporabo določb te knjige.“
V skladu s členom L 450‑4, prvi odstavek, trgovinskega zakonika lahko uradniki, navedeni v členu L 450‑1 tega zakonika, z odobritvijo sodišča in pod njegovim nadzorom v okviru preiskav na zahtevo med drugim ministra, pristojnega za gospodarstvo, opravijo preglede katerihkoli prostorov in zasežejo dokumente in morebitne nosilce podatkov.
Člen L 450‑8 navedenega zakonika določa:
„Oseba, ki na kakršen koli način nasprotuje izvedbi nalog, za katere so na podlagi te knjige zadolženi uradniki iz člena L 450‑1, se kaznuje z zaporom dveh let in globo v višini 300.000 EUR.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Eurelec, družba belgijskega prava, je center za pogajanja o cenah in nabavo, ki sta jo ustanovili skupina E. Leclerc in skupina Rewe, ki sta zadrugi trgovcev francoskega oziroma nemškega prava.
Scabel, družba belgijskega prava, deluje kot posrednica med družbo Eurelec ter francoskimi in portugalskimi regionalnimi nabavnimi centri družbe Leclerc ter zagotavlja administrativne in tehnične storitve za družbo Eurelec.
Groupement d’achat des centres Édouard Leclerc (GALEC) je nacionalni nabavni center skupine Leclerc, ki se s francoskimi dobavitelji pogaja o letnih okvirnih pogodbah, pri čemer te okvirne pogodbe izvajajo regionalni nabavni centri.
Association des centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC) (združenje distribucijskih centrov Édouard Leclerc) je zadolženo za razvoj dolgoročne strategije Mouvement E. Leclerc in je bilo pobudnik zavezništva med verigama E. Leclerc in Rewe v Evropi.
Minister za gospodarstvo in finance je med letoma 2016 in 2018 vodil preiskavo, ki ga je privedla do suma, da je družba Eurelec v Belgiji izvajala ravnanja, ki bi lahko omejevala konkurenco v razmerju do dobaviteljev s sedežem v Franciji. Glede na rezultate te preiskave naj bi namreč družba Eurelec dobavitelje prisilila, da so sprejeli znižanja cen brez nadomestila, kar je v nasprotju s trgovinskim zakonikom, in od njih zahtevala, da za sklenjene pogodbe sprejmejo uporabo belgijskega prava, da bi se obšlo francosko pravo.
Ker je minister za gospodarstvo in finance ocenil, da so pregledi in zasegi dokumentov, opravljeni februarja 2018 v prostorih družb GALEC in ACDLEC, potrdili resničnost ravnanj, na katera je sumil, je z akti sodnega izvršitelja z dne 19. julija in 27. septembra 2019 na podlagi člena L 442‑6 trgovinskega zakonika zoper družbe Eurelec, Scabel, Galec in ACDLEC pri tribunal de commerce de Paris (sodišče za gospodarske spore v Parizu, Francija) vložil tožbo, s katero je predlagal, naj navedeno sodišče ugotovi, da so te družbe s temi ravnanji trgovinskim partnerjem naložile obveznosti, ki so ustvarila znatno neravnotežje v pravicah in obveznostih strank, navedenim družbam odredi odpravo navedenih ravnanj in jim naloži, med drugim, civilno globo. Tožene družbe so vložile ugovor nepristojnosti francoskih sodišč za odločanje o tožbi, ki jo je vložil minister za gospodarstvo in finance, v delu, v katerem je bila vložena proti družbama Eurelec in Scabel, ki imata sedež v Belgiji, v skladu z določbami Uredbe št. 1215/2012.
Tribunal de commerce de Paris (sodišče za gospodarske spore v Parizu) je z vmesno sodbo z dne 15. aprila 2021 zavrnilo ugovor nepristojnosti in se izreklo za pristojno za odločanje o tožbi.
Družbi Eurelec in Scabel sta zoper to sodbo vložili pritožbo pri cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu, Francija), predložitvenem sodišču, pri čemer sta navedli, da tožba, ki jo je vložil minister za gospodarstvo in finance, ne spada med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu Uredbe št. 1215/2012 in da zato to sodišče ni pristojno v delu, v katerem je bila tožba vložena zoper njiju.
Minister za gospodarstvo in finance meni, da njegovi predlogi spadajo na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012. Meni namreč, da je namen vložene tožbe varstvo francoskega gospodarskega javnega reda, zato mora o njej odločati francosko sodišče. Glede uporabe svojih preiskovalnih pooblastil meni, da je treba fazo preiskave razlikovati od faze sodnega postopka, in trdi, da je merilo za uporabo Uredbe št. 1215/2012 dejanska uporaba teh dokazov in ne način njihovega zbiranja. Nazadnje dodaja, da je s svojo tožbo v enakopravnem položaju s toženimi družbami, saj tudi zanj veljajo pravila iz zakonika o civilnem postopku, ki se uporabljajo za vse stranke v postopku.
V teh okoliščinah je cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba pojem ,civilne in gospodarske‘ zadeve, opredeljen v členu 1(1) [Uredbe št. 1215/2012], razlagati tako, da na področje uporabe te uredbe spada tudi tožba – in sodna odločba, izdana na njeni podlagi – (i) ki jo je vložil [minister za gospodarstvo in finance] na podlagi [člena L 442‑6(I), točka 2, trgovinskega zakonika] zoper belgijsko družbo, (ii) s katero se predlaga ugotovitev in odprava ravnanj, ki omejujejo konkurenco, ter naložitev civilne globe domnevnemu storilcu teh ravnanj, (iii) na podlagi dokazov, pridobljenih v okviru njegovih posebnih preiskovalnih pooblastil?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 1(1) Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da pojem „civilne in gospodarske zadeve“ vključuje tožbo javnega organa države članice zoper družbe s sedežem v drugi državi članici za ugotovitev, sankcioniranje in odpravo ravnanj, ki omejujejo konkurenco v razmerju do dobaviteljev s sedežem v prvi državi članici, kadar ta javni organ izvršuje preiskovalna pooblastila ali pooblastila za uvedbo sodnih postopkov, ki odstopajo od splošnih pravil, ki veljajo v razmerjih med posamezniki.
V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da nekateri spori med javnim organom in subjektom zasebnega prava sicer lahko spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, vendar je drugače, kadar javni organ ravna v okviru izvajanja javne oblasti (sodba z dne 16. julija 2020, Movic in drugi,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, točka
in navedena sodna praksa).
Izvajanje prerogativ javne oblasti s strani ene od strank spora, ker ta izvaja pooblastila, ki odstopajo od splošnih pravil, veljavnih v razmerjih med posamezniki, namreč tak spor izključuje iz „civilnih in gospodarskih zadev“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012 (sodba z dne 16. julija 2020, Movic in drugi,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz tega izhaja, da je treba za to, da bi se ugotovilo, ali je zadeva zajeta s pojmom „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012 in posledično spada na področje uporabe te uredbe, ugotoviti, kakšna sta pravno razmerje med strankami spora in predmet spora, oziroma preučiti podlago in podrobna pravila za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva (sodba z dne 16. julija 2020, Movic in drugi,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako pod pojem „civilne in gospodarske zadeve“ spada tožba med organi države članice in trgovci s sedežem v drugi državi članici, v okviru katere ti organi primarno zahtevajo, naj se ugotovi obstoj kršitev, ki pomenijo domnevno nezakonite nepoštene poslovne prakse, in naj se odredi prenehanje teh praks, ter dodatno, naj se odredijo ukrepi za objavo in naj se naloži denarna kazen (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, Movic in drugi,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, točka
).
To pa ne velja za zahtevek za podelitev pristojnosti za ugotovitev prihodnjih kršitev zgolj na podlagi zapisnika, ki ga je sestavil uradnik zadevnega javnega organa, saj se ta zahtevek v resnici nanaša na pooblastila, ki odstopajo od splošnih pravil, veljavnih v razmerjih med posamezniki (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, Movic in drugi,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, točka
).
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, na eni strani, da je bila tožba iz postopka v glavni stvari, katere predmet je varstvo francoskega gospodarskega javnega reda, vložena na podlagi dokazov, pridobljenih v okviru pregleda na kraju samem, in zasega dokumentov. Vendar taka preiskovalna pooblastila, čeprav mora njihovo izvajanje predhodno odobriti sodišče, še zmeraj odstopajo od splošnega prava, zlasti ker jih ne morejo izvajati posamezniki in ker v skladu z upoštevnimi nacionalnimi določbami vsaki osebi, ki nasprotuje izvedbi takih ukrepov, grozi zaporna kazen in globa v višini 300.000 EUR.
Na drugi strani se s tožbo iz postopka v glavni stvari med drugim predlaga naložitev civilne globe iz člena L 442‑6, III, drugi odstavek, trgovinskega zakonika. Čeprav je res, da mora tako globo naložiti pristojno sodišče, pa lahko njeno naložitev predlagata samo minister, pristojen za gospodarstvo, in državni tožilec. Natančneje, v skladu s členom L 442‑6 trgovinskega zakonika lahko oškodovanec ravnanj, ki omejujejo konkurenco, zahteva le odškodnino za škodo, povzročeno s temi ravnanji, in naložitev odprave navedenih ravnanj ali razglasitev ničnosti zadevne klavzule.
V zvezi s tem se tožba iz postopka v glavni stvari razlikuje od tožbe v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 16. julija 2020, Movic in drugi (
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
), ker pristojni javni organi v tej zadevi za družbe, ki so jim bile očitane gospodarske kršitve, niso predlagali naložitev globe, ampak le izdajo odredbe o prenehanju navedenih kršitev, pri čemer so tako možnost imele tudi zainteresirane osebe in združenja za varstvo potrošnikov (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, Movic in drugi,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, točka
).
V teh okoliščinah minister za gospodarstvo in finance v okviru vložitve tožbe iz postopka v glavni stvari ravna v okviru „izvajanja javne oblasti (
acta iure imperii
)“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012, tako da ta tožba ne spada k pojmu „civilne in gospodarske zadeve“ iz navedene določbe, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(1) Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da pojem „civilne in gospodarske zadeve“ ne vključuje tožbe javnega organa države članice zoper družbe s sedežem v drugi državi članici za ugotovitev, sankcioniranje in odpravo ravnanj, ki omejujejo konkurenco v razmerju do dobaviteljev s sedežem v prvi državi članici, kadar ta javni organ izvršuje pooblastila za uvedbo sodnih postopkov ali preiskovalna pooblastila, ki odstopajo od splošnih pravil, ki veljajo v razmerjih med posamezniki.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

Člen 1(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. Decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah

je treba razlagati tako, da

pojem „civilne in gospodarske zadeve“ ne vključuje tožbe javnega organa države članice zoper družbe s sedežem v drugi državi članici za ugotovitev, sankcioniranje in odpravo ravnanj, ki omejujejo konkurenco v razmerju do dobaviteljev s sedežem v prvi državi članici, kadar ta javni organ izvršuje pooblastila za uvedbo sodnih postopkov ali preiskovalna pooblastila, ki odstopajo od splošnih pravil, ki veljajo v razmerjih med posamezniki.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.