CELEX: 62020CJ0520
Præjudiciel forelæggelse
retligt samarbejde i straffesager
anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II)
afgørelse 2007/533/RIA
artikel 38 og 39
indberetning om en eftersøgt genstand
formålene med indberetningen
beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager
iværksættelse
foranstaltninger, der skal træffes, og forholdsregler på grundlag af en indberetning
overgivelse af den beslaglagte genstand til den indberettende medlemsstat
national lovgivning, der ikke giver mulighed for at afslå at fuldbyrde indberetningen

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 38, stk. 1, og artikel 39, stk. 3, i Rådets afgørelse 2007/533/RIA af 12. juni 2007 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (
EUT 2007, L 205, s. 63
, herefter »SIS II-afgørelsen«).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side DB og LY og på den anden side Nachalnik na Rayonno upravlenie – Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti – Silistra (chefen for politistationen i Silistra under indenrigsministeriets regionale direktion i Silistra, Bulgarien) vedrørende dennes afgørelse om at tilbagelevere et beslaglagt gode til den indberettende medlemsstat, efter at sidstnævnte havde optaget en indberetning i anden generation af Schengen-informationssystemet (herefter »SIS II«).
Retsforskrifter
EU-retten
SIS II-afgørelsen
Femte betragtning til SIS II-afgørelsen er affattet således:
»SIS II bør udgøre en kompensationsforanstaltning, der bidrager til at opretholde et højt sikkerhedsniveau inden for Den Europæiske Unions område med frihed, sikkerhed og retfærdighed ved at støtte det operationelle samarbejde mellem politimyndigheder og judicielle myndigheder i straffesager.«
Afgørelsens artikel 1 med overskriften »Oprettelse af SIS II og generelle formål« bestemmer følgende i stk. 2:
»SIS II har ved hjælp af oplysningerne i dette system til formål i overensstemmelse med denne afgørelse at sikre et højt sikkerhedsniveau inde[n] for Den Europæiske Unions område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, herunder at bevare den offentlige sikkerhed og den offentlige orden samt beskytte sikkerheden på medlemsstaternes område og at sikre anvendelsen af bestemmelserne i afsnit IV i tredje del af EF-traktaten om persontrafik på deres område.«
Afgørelsens artikel 2, stk. 1, fastsætter:
»I denne afgørelse fastsættes betingelser og procedurer for optagelse og behandling af indberetninger om personer og genstande i SIS II og udveksling af supplerende og uddybende oplysninger til brug i politisamarbejdet og det retlige samarbejde i straffesager.«
Den nævnte afgørelses artikel 3, der har overskriften »Definitioner«, bestemmer følgende i stk. 1:
»I denne afgørelse forstås ved:
a)
»indberetning«: et sæt oplysninger, der indlæses i SIS II, således at de kompetente myndigheder kan identificere en person eller en genstand med henblik på at træffe en særlig forholdsregel
b)
»supplerende oplysninger«: oplysninger, der ikke lagres i SIS II, men har tilknytning til indberetninger til SIS II, og som udveksles:
i)
for at gøre det muligt for medlemsstaterne at konsultere og informere hinanden i forbindelse med indlæsning af en indberetning
ii)
når en søgning har givet et positivt resultat, således at de rette forholdsregler kan træffes
[…]«
SIS II-afgørelsens artikel 20, stk. 1 og 2, fastsætter:
»1.   SIS II indeholder udelukkende de kategorier af oplysninger, der meddeles af medlemsstaterne, og som er nødvendige til de formål, der er fastsat i artikel 26, 32, 34, 36 og 38, jf. dog artikel 8, stk. 1, [og] denne afgørelses bestemmelser vedrørende lagring af supplerende oplysninger.
2.   Oplysningerne opdeles i følgende kategorier:
[…]
b)
genstande som omhandlet i artikel 36 og 38.«
Afgørelsens artikel 21 bestemmer:
»Forud for udstedelsen af en indberetning undersøger medlemsstaten, om det pågældende tilfælde er så egnet, relevant og vigtigt, at indberetningen bør optages i SIS II.«
Afgørelsens artikel 24 med overskriften »Almindelige bestemmelser om påtegning« fastsætter følgende i stk. 1:
»Hvis en medlemsstat finder, at det ikke er foreneligt med dens nationale lovgivning, dens internationale forpligtelser eller væsentlige nationale hensyn[…] at lade en indberetning, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 26, 32 eller 36[,] få virkning, kan den, efter at indberetningen er foretaget, anmode om, at indberetningen forsynes med en påtegning om, at de forholdsregler, der skal træffes på grundlag af indberetningen, ikke vil blive truffet på dens område. Påtegningen indsættes af Sirene-kontoret i den medlemsstat, der har foretaget indberetningen.«
Den nævnte afgørelses artikel 38 bestemmer:
»1.   Oplysninger om genstande, der eftersøges med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager, optages i SIS II.
2.   Der optages oplysninger om følgende kategorier af let identificerbare genstande:
a)
motorkøretøjer med et slagvolumen på over 50 cc, både og luftfartøjer
[…]«
SIS II-afgørelsens artikel 39, som har overskriften »Iværksættelse af forholdsregler på grundlag af en indberetning«, fastsætter:
»1.   Hvis der ved en søgning viser sig at foreligge en indberetning om en lokaliseret genstand, tager den myndighed, der har konstateret dette, kontakt til den indberettende myndighed for at aftale, hvilke foranstaltninger der skal træffes. Med henblik herpå kan der også videregives personoplysninger efter bestemmelserne i denne afgørelse.
2.   De oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, meddeles ved udveksling af supplerende oplysninger.
3.   Den medlemsstat, som har lokaliseret den pågældende genstand, træffer foranstaltninger i overensstemmelse med national lovgivning.«
SIS II-afgørelsens artikel 49 bestemmer:
»1.   En indberettende medlemsstat har ansvaret for at sikre, at oplysningerne er korrekte og aktuelle, samt at de er lovligt indlæst i SIS II.
2.   Kun den indberettende medlemsstat må ændre, supplere, rette, ajourføre eller slette de oplysninger, den har indberettet.
3.   Hvis en af de medlemsstater, som ikke har foretaget indberetningen, er i besiddelse af indicier, der lader formode, at en oplysning er ukorrekt eller er blevet ulovligt lagret, meddeler medlemsstaten ved udveksling af supplerende oplysninger den indberettende medlemsstat dette ved førstgivne lejlighed og senest ti dage, efter at den fik kendskab til disse indicier; den indberettende medlemsstat kontrollerer denne meddelelse og retter eller sletter om nødvendigt omgående oplysningen.
[…]«
Sirenehåndbogen
I bilaget til Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/115/EU af 26. februar 2013 om vedtagelse af SIRENE-håndbogen og andre gennemførelsesforanstaltninger i forbindelse med anden generation af Schengeninformationssystemet (SIS II) (
EUT 2013, L 71, s. 1
), som ændret ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/1528 af 31. august 2017 (
EUT 2017, L 231, s. 6
) (herefter »Sirenehåndbogen«), er følgende anført i punkt 2.1:
»Definitioner
–
»[i]ndberettende medlemsstat«: [d]en medlemsstat, der registrerer indberetningen i SIS II
–
»[f]uldbyrdende medlemsstat«: [d]en medlemsstat, der træffer de nødvendige forholdsregler efter et hit
–
»[a]fsendende Sirenekontor«: Sirenekontoret i den medlemsstat, der har fingeraftryk eller billeder af den person, for hvem en anden medlemsstat har registreret en indberetning
–
»[h]it«: Der er hit i SIS II, når:
[…]
d) der kræves yderligere foranstaltninger som følge af hittet
[…]«
Sirenehåndbogens punkt 8.3 med overskriften »Udveksling af oplysninger i tilfælde af et hit« har følgende ordlyd:
»Sirenekontorerne kan fremsende supplerende oplysninger om indberetninger efter artikel 38 i SIS II-afgørelsen, og de kan i den forbindelse handle på de retlige myndigheders vegne, når disse oplysninger falder ind under den gensidige retshjælp i henhold til national lovgivning.
[…]«
Bulgarsk ret
Zakon za Ministerstvoto na vatreshnite raboti
Zakon za Ministerstvoto na vatreshnite raboti (lov om indenrigsministeriet) af 28. maj 2014 (DV nr. 53 af 27.6.2014, s. 2) fastsætter i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, følgende i artikel 84:
»1)   Politimyndighederne kan midlertidigt beslaglægge en genstand, der er indberettet med henblik på eftersøgning i SIS eller i Den Internationale Kriminalpolitiorganisations (INTERPOL) databaser.
[…]
6)   […] Den medlemsstat, der har optaget indberetningen med henblik på eftersøgning i SIS eller i INTERPOL’s database, underrettes om udleveringen eller beslaglæggelsen.
[…]
8)   […] Hvis den indberettende medlemsstat anmoder om tilbagelevering af genstanden inden for 60 dage, tilbageleveres denne inden for 7 dage til den person, der er nævnt i anmodningen, ved afgørelse truffet af den kompetente kontorchef som omhandlet i stk. 6.
[…]
13)   […] I tilfælde af udlevering eller beslaglæggelse af […] stjålne, ulovligt handlede, forsvundne eller ugyldiggjorte registreringsbeviser og nummerplader til køretøjer[…] skal disse dokumenter, såfremt de ikke henhører under de i stk. 11 omhandlede kategorier, ved afgørelse truffet af den kompetente kontorchef udleveres i henhold til de bestemmelser, der er fastsat ved den diplomatiske eller konsulære repræsentation for den dokumentudstedende medlemsstat som omhandlet i stk. 6.
[…]«
Naredba nr. 8121z-465
Artikel 7 i naredba nr. 8121z-465 za organizatsiyata i funktsioniraneto na Natsionalnata Shengenska informatsionna sistema na Republika Balgaria (bekendtgørelse nr. 8121z-465 vedrørende organisationen og driften af Republikken Bulgariens nationale Schengen-informationssystem) af 26. august 2014 (DV nr. 74 af 5.9.2014, s. 33) bestemmer følgende i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen:
»1)   I det nationale Schengen-informationssystem (SISN) behandles indberetninger vedrørende følgende kategorier af genstande:
1.
genstande, der eftersøges med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager (artikel 38 i [SIS II-afgørelsen])
a)
motorkøretøjer med et slagvolumen på over 50 cc, både og luftfartøjer
[…]«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
EF, der er bulgarsk statsborger, købte et motorkøretøj ved den 23. december 2014 at optage et banklån hos Santander Consumer Bank AS, som er en bank med hjemsted i Norge. Der blev stillet sikkerhed for dette banklån i det finansierede køretøj.
I maj 2016 ophørte EF af ukendte årsager med at tilbagebetale det nævnte banklån, idet han samtidig meddelte banken, at køretøjet nu befandt sig i Bulgarien. Banken anmodede derefter Lindorff AS om at inddrive dens fordringer i forbindelse med nævnte køretøj.
Det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at køretøjet efterfølgende blev erhvervet i Bulgarien af AB, som i marts 2017 videresolgte det til DB i Varna (Bulgarien).
Den 24. maj 2017 optog Kongeriget Norge en indberetning i SISN med henblik på beslaglæggelse af et køretøj, der blev betegnet som »stjålet, ulovligt handlet eller forsvundet«.
Den 26. maj 2017 identificerede de bulgarske politimyndigheder et køretøj på en parkeringsplads i Silistra kommune (Bulgarien), hvis stelnummer stemte nøjagtigt overens med det indberettede stelnummer. Samme dag blev køretøjet og registreringsattesten beslaglagt hos DB, i hvis navn køretøjet var blevet indregistreret.
Det bulgarske Sirenekontor udvekslede herefter oplysninger med det norske Sirenekontor, idet sidstnævnte oplyste, at det pågældende køretøj var blevet indberettet som følge af, at der den 23. december 2014 i Hordaland (Norge) var blevet begået bedrageri eller underslæb.
Den 6. juni 2017 modtog de bulgarske myndigheder en anmodning fra de norske myndigheder om tilbagelevering af dette køretøj til den udpegede ejer, dvs. Santander Consumer Bank, gennem Lindorff, som Plam EOOD var repræsentant for i Bulgarien.
Den 4. juli 2017 blev køretøjet udleveret til Plams direktør, CD.
Den 28. august 2019 afviste chefen for politistationen i Silistra under indenrigsministeriets regionale direktion i Silistra den anmodning fra sagsøgerne i hovedsagen, som var blevet indgivet den 13. august 2019, og hvorved de anmodede om, at køretøjet øjeblikkeligt blev tilbageleveret til dem.
Sagsøgerne i hovedsagen har derefter for Administrativen sad – Silistra (forvaltningsdomstolen i Silistra, Bulgarien) anfægtet lovligheden af afgørelsen om tilbagelevering af det pågældende køretøj til den indberettende medlemsstats myndigheder, idet de har gjort gældende, at der ikke foreligger noget overbevisende bevis for, at en strafferetlig forfølgning faktisk er blevet indledt i Norge for så vidt angår dette køretøj, og idet de har gjort gældende, at de var i god tro i forbindelse med erhvervelsen af det nævnte køretøj.
Idet den forelæggende ret var af den opfattelse, at der bestod et privatretligt forhold mellem Santander Consumer Bank og EF, og at det ikke var blevet godtgjort, at der var blevet begået strafbare handlinger, anmodede den nævnte ret chefen for politistationen i Silistra under indenrigsministeriets regionale direktion i Silistra om at forhøre sig hos de norske politimyndigheder om, hvorvidt der var indledt en straffesag i Norge vedrørende det omhandlede køretøj, og om at anmode disse om at fremlægge et uddrag af de relevante bestemmelser i den norske straffelov sammen med en oversættelse heraf til bulgarsk, herunder de passager, som havde udgjort grundlaget for optagelsen af indberetningen om det pågældende køretøj. Den nævnte ret krævede desuden et officielt svar fra de norske myndigheder for så vidt angår den præcise karakter af den lovovertrædelse, der var genstand for denne retsforfølgning, og for så vidt angår det trin, som den tilsvarende sag befandt sig på.
Ved en skrivelse, der blev fremlagt i retsmødet den 26. august 2020 for den forelæggende ret, blev sidstnævnte underrettet om, at sagen var blevet afsluttet den 10. juli 2017, eftersom det pågældende køretøj var blevet fundet og bragt tilbage til Norge.
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at såfremt en sådan straffesag ikke foreligger, vil indberetningen om det pågældende køretøj i SIS II ikke være omfattet af SIS II-afgørelsens anvendelsesområde som defineret i afgørelsens artikel 2, og den vil følgelig være blevet optaget i dette system i strid med de formål, der forfølges med sådanne indberetninger, som optages med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager i den indberettende medlemsstat.
Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt en national lovgivning – der pålægger de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der har lokaliseret den eftersøgte genstand, og som således handler inden for rammerne af en bunden kompetence, en pligt til at beslaglægge enhver genstand, der er blevet indberettet i eftersøgningsøjemed i SIS II – er i overensstemmelse med SIS II-afgørelsen, såfremt der foreligger holdepunkter for at antage, at den pågældende indberetning ikke er blevet optaget i SIS II i overensstemmelse med de formål, som er fastsat i denne afgørelses artikel 38, stk. 1.
På denne baggrund har Administrativen sad – Silistra (forvaltningsdomstolen i Silistra) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal [SIS II-afgørelsens] artikel 39 og navnlig artikel 39, stk. 3, […] fortolkes således, at den [ikke er til hinder for] en national bestemmelse og administrativ praksis, hvorefter det kompetente håndhævende organ kan og skal afvise håndhævelsen, hvis der er belæg for at antage, at indberetningen til SIS ikke er omfattet af de formål, som den blev registreret for at opnå, og navnlig ikke af formålene med artikel 38, stk. 1?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om SIS II-afgørelsens artikel 39 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den fuldbyrdende medlemsstats kompetente myndigheder er forpligtet til at fuldbyrde en i SIS II optaget indberetning om en genstand, skønt disse myndigheder er i tvivl om, hvorvidt grundene til optagelsen af denne indberetning er dem, som er anført i afgørelsens artikel 38, stk. 1.
Indledningsvis bemærkes, at det af forelæggelsesafgørelsen fremgår, at den pågældende indberetning vedrører et motorkøretøj med et slagvolumen på over 50 cc.
I denne henseende fastsætter SIS II-afgørelsens artikel 38, stk. 1, og artikel 38, stk. 2, litra a), at oplysninger om sådanne køretøjer, der eftersøges med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager, optages i SIS II.
Iværksættelsen af forholdsregler på grundlag af en sådan indberetning reguleres af SIS II-afgørelsens artikel 39. Denne artikel henviser til standardiserede handlinger og foranstaltninger af hovedsagelig sikrende karakter fra de myndigheder, som har konstateret, at der foreligger en indberetning om en genstand, og henviser i stk. 3 til den nationale lovgivning for så vidt angår valget af de foranstaltninger, som skal træffes.
Afgørelsens artikel 39, stk. 1, fastsætter, at hvis der ved en søgning viser sig at foreligge en indberetning om en lokaliseret genstand, tager den myndighed, der har konstateret dette, kontakt til den indberettende myndighed for at aftale, hvilke foranstaltninger der skal træffes.
I punkt 2.2.2 i tillæg 2 til Sirenehåndbogen præciseres det i denne henseende, at de handlinger, der skal iværksættes i overensstemmelse med den fuldbyrdende medlemsstats nationale lovgivning, er beslaglæggelse af den lokaliserede genstand eller iværksættelse af alle de nødvendige sikringsforanstaltninger, identifikation af den person, der er i besiddelse af genstanden, og kontakt til den indberettende medlemsstats Sirenekontor.
I SIS II-afgørelsens artikel 39, stk. 2, bliver det i øvrigt tilføjet, at de oplysninger, der er omhandlet i denne artikels stk. 1, meddeles ved »udveksling af supplerende oplysninger«, idet de sidstnævnte oplysninger i afgørelsens artikel 3, stk. 1, litra b), defineres som oplysninger, der ikke lagres i SIS II, men har tilknytning til indberetninger til SIS II, og som bl.a. udveksles dels for at gøre det muligt for medlemsstaterne at konsultere og informere hinanden i forbindelse med indlæsning af en indberetning, dels når en søgning har givet et positivt resultat, således at de rette forholdsregler kan træffes.
Det fremgår af Sirenehåndbogens punkt 8.3, at når der med hensyn til bl.a. køretøjer foreligger et hit for så vidt angår en indberetning efter SIS II-afgørelsens artikel 38 med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler, skal Sirenekontorerne »hurtigst muligt« fremsende supplerende oplysninger.
Henset til dette behov for hurtig handling, som det i henhold til SIS II-afgørelsen iværksatte operationelle samarbejde mellem politimyndigheder og judicielle myndigheder i straffesager afhænger af, skal myndighederne i den fuldbyrdende medlemsstat med henblik på fuldbyrdelsen af den optagne indberetning træffe de nødvendige sikringsforanstaltninger, uden at der med hensyn til disse kan rejses indsigelse mod gyldigheden af denne indberetning som følge af, at der foreligger tvivl om, hvorvidt myndighederne i den medlemsstat, som har optaget indberetningen, har overholdt de formål, der er omhandlet i denne afgørelses artikel 38, stk. 1, i det foreliggende tilfælde om der i den indberettende medlemsstat foreligger en straffesag vedrørende den indberettede genstand.
En sådan konklusion gælder så meget desto mere, som SIS II – i henhold til SIS II-afgørelsens artikel 1, stk. 2 – bl.a. har til formål at sikre et højt sikkerhedsniveau inden for Unionens område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, herunder at bevare den offentlige sikkerhed og den offentlige orden samt beskytte sikkerheden på medlemsstaternes område.
Det er i denne sammenhæng, at der i SIS II-afgørelsen, således som det fremgår af dennes artikel 2, stk. 1, fastsættes betingelser og procedurer for optagelse og behandling af indberetninger om bl.a. genstande i SIS II og udveksling af supplerende og uddybende oplysninger til brug i politisamarbejdet og det retlige samarbejde i straffesager.
Som det fremgår af SIS II-afgørelsens artikel 20, stk. 1 og 2, indeholder SIS II udelukkende de kategorier af oplysninger, som er nødvendige til de formål, der bl.a. er fastsat i afgørelsens artikel 38.
Selv om det heraf fremgår, at indberetninger om genstande i medfør af nævnte artikel 38 skal forfølge de formål, der er fastsat deri, bliver det i afgørelsens artikel 21 præciseret, at det er den indberettende medlemsstat, der forud for udstedelsen af en indberetning skal undersøge, om det pågældende tilfælde er så egnet, relevant og vigtigt, at indberetningen bør optages i SIS II.
Desuden skal det bemærkes, at det er den indberettende medlemsstat, der – således som det følger af SIS II-afgørelsens artikel 49, stk. 1 – har ansvaret for at sikre, at oplysningerne er korrekte og aktuelle, samt at de er lovligt indlæst i SIS II, idet afgørelsens artikel 49, stk. 2, bestemmer, at kun denne medlemsstat må ændre, supplere, rette, ajourføre eller slette de oplysninger, som den har indberettet.
Det bliver således i den nævnte afgørelses artikel 49, stk. 3, præciseret, at hvis en af de medlemsstater, som ikke har foretaget indberetningen, er i besiddelse af indicier, der lader formode, at en oplysning er ukorrekt eller er blevet ulovligt lagret, skal den medlemsstat, der råder over sådanne indicier, ved udveksling af supplerende oplysninger meddele den indberettende medlemsstat dette ved førstgivne lejlighed og senest ti dage, efter at den fik kendskab til disse indicier. Den indberettende medlemsstat kontrollerer denne meddelelse og retter eller sletter om nødvendigt omgående den pågældende oplysning.
Selv om SIS II-afgørelsen ganske vist i visse tilfælde gør det muligt for den fuldbyrdende medlemsstat at kræve, at der på en indberetning indsættes en »påtegning« med det formål, at fuldbyrdelsen heraf ikke finder sted på dens område, således som det er fastsat i denne afgørelses artikel 24, stk. 1, skal det ikke desto mindre bemærkes, at anvendelsen af denne artikel, henset til dens ordlyd, er begrænset til indberetninger, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 26, 32 eller 36, dvs. som vedrører enten personer eller genstande med henblik på diskret kontrol eller målrettet kontrol. Det skal bemærkes, at dette ikke er tilfældet i den foreliggende sag, eftersom der er tale om en indberetning om en genstand, som er foretaget i andre øjemed end dem, der vedrører en diskret kontrol eller en målrettet kontrol, nemlig med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager.
Som Europa-Kommissionen har anført i sit skriftlige indlæg, er udvekslingen af oplysninger mellem den indberettende medlemsstat og den fuldbyrdende medlemsstat samt den omstændighed, at den medlemsstat, der har lokaliseret den indberettede genstand, vedtager nødvendige foranstaltninger, desuden følger af princippet om loyalt samarbejde. Således som det fremgår af femte betragtning til SIS II-afgørelsen, bør den ordning, der er fastsat i denne afgørelse, nemlig yde støtte til det operationelle samarbejde mellem politimyndigheder og judicielle myndigheder i straffesager.
I denne henseende har Domstolen i øvrigt fastslået, at det princip om loyalt samarbejde, der ligger til grund for Schengen-reglerne, indebærer, at den stat, der konsulterer SIS, tager behørigt hensyn til de oplysninger, der er afgivet af den indberettende stat. Endvidere blev netværket af Sirenekontorer netop etableret for at give nationale myndigheder, der står over for et problem i forbindelse med håndhævelsen af en indberetning, adgang til oplysninger (dom af 31.1.2006, Kommissionen mod Spanien,
C-503/03
,
EU:C:2006:74
, præmis
og
).
Således som generaladvokaten har anført i punkt 44 i forslaget til afgørelse, ville effektiviteten af det ved SIS II-afgørelsen gennemførte operationelle samarbejde mellem politimyndigheder og judicielle myndigheder i straffesager risikere at blive sat over styr, såfremt det i forbindelse med fuldbyrdelsen af en indberetning om en genstand var tilladt for den fuldbyrdende medlemsstats myndigheder at rejse tvivl om gyldigheden af en indberetning om en genstand som følge af den blotte omstændighed, at der foreligger indicier for manglende overholdelse af de formål, som er fastsat i denne afgørelses artikel 38, stk. 1.
Hvad angår en eventuel tilbagelevering af den beslaglagte genstand til den indberettende medlemsstats myndigheder – såsom den tilbagelevering, der i det foreliggende tilfælde er fastsat i artikel 84, stk. 8, i lov om indenrigsministeriet i den affattelse, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen – skal det bemærkes, at selv om en sådan foranstaltning ikke udtrykkeligt fremgår af ordlyden af SIS II-afgørelsens artikel 39, bestemmer denne artikels stk. 3, at den medlemsstat, som har lokaliseret den pågældende genstand, træffer foranstaltninger »i overensstemmelse med national lovgivning«.
Sidstnævnte bestemmelse henviser således til national ret og fastsætter på ingen måde specifikke foranstaltninger, som den fuldbyrdende medlemsstats myndigheder skal træffe inden for disse rammer. Det følger heraf, at sidstnævnte bestemmelse ikke kan fortolkes således, at den udelukker, at disse foranstaltninger kan omfatte foranstaltninger vedrørende tilbagelevering af den indberettede genstand til den indberettende medlemsstat.
Henset til det skøn, som den fuldbyrdende medlemsstat råder over med hensyn til valget af de nævnte foranstaltninger i henhold til SIS II-afgørelsens artikel 39, stk. 3, er denne bestemmelse derfor heller ikke til hinder for, at en medlemsstat, der har valgt at fastsætte en sådan tilbageleveringspligt, er forpligtet til at opfylde den, selv om den nævnte medlemsstats kompetente myndigheder er i tvivl om, hvorvidt indberetningen er blevet optaget af de grunde, der er nævnt i afgørelsens artikel 38, stk. 1.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at SIS II-afgørelsens artikel 39 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den fuldbyrdende medlemsstats kompetente myndigheder er forpligtet til at fuldbyrde en i SIS II optaget indberetning om en genstand, skønt disse myndigheder er i tvivl om, hvorvidt grundene til optagelsen af denne indberetning er dem, som er anført i afgørelsens artikel 38, stk. 1.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

Artikel 39 i Rådets afgørelse 2007/533/RIA af 12. juni 2007 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) skal fortolkes således, at den er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter den fuldbyrdende medlemsstats kompetente myndigheder er forpligtet til at fuldbyrde en i anden generation af Schengen-informationssystemet optaget indberetning om en genstand, skønt disse myndigheder er i tvivl om, hvorvidt grundene til optagelsen af denne indberetning er dem, som er anført i afgørelsens artikel 38, stk. 1.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.