CELEX: 62018CJ0436
Žalba
Damping
Uvođenje konačne antidampinške pristojbe na određene proizvode podrijetlom iz Kine
Provedbena uredba (EU) 2015/1429
Uredba (EZ) br. 1225/2009
Članak 2. stavak 7. točka (a)
Uobičajena vrijednost
Utvrđivanje na temelju cijene u trećoj zemlji s tržišnim gospodarstvom
Odabir prikladne treće zemlje
Treća zemlja s tržišnim gospodarstvom nad kojom se provodi isti ispitni postupak
Prilagodbe

Svojom žalbom Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 23. travnja 2018., Shanxi Taigang Stainless Steel/Komisija (T‑675/15, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2018:209
), kojom je Opći sud odbio njegovu tužbu za djelomično poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 2015/1429 od 26. kolovoza 2015. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz hladnovaljanih ravnih proizvoda od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Tajvana (
SL 2015., L 224., str. 10
., u daljnjem tekstu: sporna uredba).
Pravni okvir
Članak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (
SL 2009., L 343, str. 51
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.; u daljnjem tekstu: Osnovna uredba), naslovljen „Utvrđivanje dampinga”, u stavcima 7. i 10. propisivao je:
„7.
(a)
U slučaju uvoza iz zemalja bez tržišnoga gospodarstva uobičajena vrijednost određuje se na temelju cijene ili izračunane vrijednosti u nekoj trećoj zemlji tržišnoga gospodarstva, odnosno cijene iz takve treće zemlje u druge zemlje, uključujući Zajednicu, odnosno ako to nije moguće, na nekoj drugoj razumnoj osnovi, uključujući stvarno plaćenu ili naplativu cijenu u Zajednici za istovjetan proizvod, odgovarajuće prilagođenu, ako je potrebno, kako bi uključivala razumnu profitnu maržu.
Odgovarajuća treća zemlja tržišnoga gospodarstva odabire se na razuman način, pri čemu se u obzir uzimaju svi pouzdani podaci dostupni u trenutku odabira. Vodi se računa i o rokovima; ako je moguće, koristi se treća zemlja tržišnoga gospodarstva nad kojom se provodi isti ispitni postupak.
[…]
(b)
U antidampinškim ispitnim postupcima uvoza iz […] zemlje bez tržišnoga gospodarstva, a koja je članica [Svjetske trgovinske organizacije (WTO)] na dan pokretanja ispitnog postupka, uobičajena vrijednost određuje se u skladu sa stavcima 1. do 6., ako se utvrdi, na temelju valjano potkrijepljenih zahtjeva jednog ili više proizvođača nad kojim se provodi ispitni postupak i u skladu s kriterijima i postupcima utvrđenim u podstavku (c), da za tog proizvođača, odnosno za te proizvođače, u odnosu na proizvodnju i prodaju dotičnog istovjetnog proizvoda prevladavaju uvjeti tržišnoga gospodarstva. Ako to nije slučaj, primjenjuju se pravila utvrđena u podstavku (a).
[…]
10.   Izvozna cijena i uobičajena vrijednost uspoređuju se primjereno. Usporedba se provodi na istoj razini trgovine i obuhvaća prodaje, što je moguće u bližem vremenu, pri čemu se u obzir uzimaju druge razlike koje utječu na usporedivost cijena. Ako uobičajena vrijednost i utvrđena izvozna cijena nisu usporedive, provode se odgovarajuće prilagodbe za svaki pojedini slučaj, a s obzirom na razlike među čimbenicima za koje se tvrdi, i dokazano je, da utječu na cijene i usporedivost cijela. […]”
Okolnosti spora
Tužitelj je društvo sa sjedištem u Kini koje primarno djeluje na tržištu proizvodnje i distribucije proizvoda od čelika, osobito hladnovaljanih ravnih proizvoda od nehrđajućeg čelika.
Nakon pritužbe koju je 13. svibnja 2014. podnio Eurofer, Association européenne de l’acier, ASBL (u daljnjem tekstu: Eurofer), Europska komisija objavila je 26. lipnja 2014. Obavijest o pokretanju antidampinškog postupka povezanog s uvozom hladnovaljanih ravnih proizvoda od nehrđajućeg čelika iz Narodne Republike Kine i s Tajvana (
SL 2014., C 196, str. 9
.).
Ispitni postupak o dampingu i o šteti industriji Europske unije odnosio se na razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2013. Istraživanje kretanja za potrebe procjene te štete obuhvatilo je razdoblje od 1. siječnja 2010. do 31. prosinca 2013.
Radi utvrđivanja dampinga i postojanja štete obavijest o pokretanju postupka predviđala je uzorkovanje proizvođača izvoznika u Kini i Tajvanu i proizvođača u Uniji. Tužitelj je odabran u uzorak koji je sadržavao četiri proizvođača izvoznika iz Kine, a koji je uspostavljen u okviru ispitnog postupka.
U obavijesti o pokretanju postupka Komisija je obavijestila zainteresirane strane da je predvidjela Sjedinjene Američke Države kao treću zemlju s tržišnim gospodarstvom u smislu članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe (u daljnjem tekstu: analogna zemlja). Pozvala je zainteresirane strane da u tom smislu podnesu svoja očitovanja, dajući im do znanja da su prema informacijama kojima raspolaže druge zemlje s tržišnim gospodarstvom koje se mogu uzeti u obzir radi odabira analogne zemlje Republika Indija, Republika Južna Afrika, Republika Koreja i Tajvan.
Tužitelj nije podnio zahtjev radi dobivanja statusa društva koje djeluje u tržišnom gospodarstvu (u daljnjem tekstu: MET), na temelju članka 2. stavka 7. točke (b) Osnovne uredbe. On je 6. srpnja 2014. podnio očitovanja o odabiru analogne zemlje smatrajući da SAD nije prikladan izbor i predlažući Tajvan. Na njegov zahtjev Komisija ga je 13. veljače 2015. saslušala.
Komisija je 24. ožujka 2015. donijela Provedbenu uredbu (EU) 2015/501 o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na uvoz hladnovaljanih ravnih proizvoda od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Tajvana (
SL 2015., L 79, str. 23
.). Tom je uredbom uvedena privremena antidampinška pristojba od 24,3 % na uvoz tih proizvoda koji je obavio tužitelj u Uniju tijekom razdoblja od šest mjeseci od 26. ožujka 2015.
Nakon prepiske s tužiteljem, tijekom koje je on povukao svoje prigovore na odabir SAD‑a umjesto Tajvana kao analogne zemlje, Komisija je 26. kolovoza 2015. donijela spornu uredbu, koja je izmijenila Provedbenu uredbu 2015/501 i uvela antidampinšku pristojbu od 24,4 % na uvoz u Uniju tih proizvoda koje proizvodi tužitelj.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 20. studenoga 2015. žalitelj je pokrenuo postupak radi djelomičnog poništenja sporne uredbe.
Rješenjem od 19. srpnja 2016. predsjednik prvog vijeća Općeg suda odobrio je intervenciju Eurofera u potporu Komisijinim zahtjevima.
U prilog svojoj tužbi žalitelj je istaknuo tri tužbena razloga. Svojim prvim tužbenim razlogom, podijeljenim na dva dijela, koji se temelji na povredi članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe, žalitelj je istaknuo, primarno, da je Komisija povrijedila tu odredbu kad je odabrala SAD kao analognu zemlju umjesto Tajvana i, podredno, da je Komisija prilikom izračuna uobičajene vrijednosti u skladu s tom odredbom propustila provesti potrebne prilagodbe za razlike u vezi s proizvodnim procesom i pristupom sirovinama. Svojim drugim tužbenim razlogom žalitelj je istaknuo da je Komisija povrijedila članak 2. stavak 10. te uredbe kad je odbila provesti potrebne prilagodbe za troškove internog prijevoza jednog od proizvođača izvoznika iz SAD‑a. Svojim trećim tužbenim razlogom, podijeljenim na dva dijela, žalitelj je tvrdio da je Komisija povrijedila članak 3. stavke 2., 6. i 7. te uredbe, s jedne strane, u pogledu procjene uzročno‑posljedične veze između uvoza iz Kine i Tajvana i njegova utjecaja na industriju Unije i, s druge strane, pripisujući tom uvozu štetu uzrokovanu toj industriji.
Opći sud je pobijanom presudom odbio sve te tužbene razloge i, prema tome, tužbu u cijelosti.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
Žalitelj od Suda primarno zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi spornu uredbu u dijelu u kojem se odnosi na njega i
–
naloži Komisiji snošenje troškova žalbenog i prvostupanjskog postupka.
Podredno, žalitelj zahtijeva od Suda da predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje i da se o troškovima odluči naknadno.
Komisija i Eurofer zahtijevaju od Suda da odbije žalbu i da žalitelju naloži snošenje troškova.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe dva žalbena razloga, koji se temelje na pogrešnom tumačenju članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da je Opći sud u točkama 34. do 37. pobijane presude pogrešno protumačio članak 2. stavak 7. točku (a) drugi podstavak drugu rečenicu Osnovne uredbe u pogledu odabira analogne zemlje.
U prilog tom žalbenom razlogu žalitelj tvrdi da iz teksta te odredbe, koja predviđa da „ako je moguće, koristi se treća zemlja tržišnoga gospodarstva nad kojom se provodi isti ispitni postupak”, jasno proizlazi da Komisija mora kao analognu zemlju odabrati zemlju nad kojom se provodi isti antidampinški postupak ako takva zemlja postoji, pri čemu je jedina iznimka, naznačena izrazom „ako je moguće”, ona u kojoj ta zemlja nije prikladna. U potonjem slučaju Komisija mora utvrditi da ta zemlja nije prikladna i za to objasniti razloge. Nasuprot tomu, iz te odredbe ne proizlazi da, kako bi bila odabrana kao analogna zemlja, zemlja nad kojom se provodi isti ispitni postupak nužno mora biti „najviše” prikladna ako su druga rješenja moguća.
Međutim, Opći sud je usvojio takvo tumačenje kad je u točki 37. pobijane presude zaključio da je Komisija pravilno postupila kad je provela komparativnu analizu između SAD‑a i Tajvana radi utvrđivanja najprikladnije analogne zemlje između njih dvije, iako se nad Tajvanom provodio isti ispitni postupak kao i nad Narodnom Republikom Kinom, za razliku od SAD‑a.
Smatrajući u biti da se, kad su druga rješenja moguća, odabire treća zemlja s tržišnim gospodarstvom nad kojom se provodi isti ispitni postupak ako je ona najprikladnija zemlja, Opći sud je, s jedne strane, u članak 2. stavak 7. točku (a) drugi podstavak drugu rečenicu Osnovne uredbe unio dodatan uvjet koji se ne nalazi u tekstu te odredbe, što pravno nije dopušteno, kao što to proizlazi iz izvješća Žalbenog tijela Svjetske trgovinske organizacije (WTO) od 6. listopada 2016., u predmetu „Europska unija – Antidampinške mjere koje se odnose na biodizel podrijetlom iz Argentine” (WT/DS 473/AB/R, t. 6.30.). S druge strane, tumačenjem koje je usvojio Opći sud ta odredba gubi svoj smisao jer čini bespredmetnom pravnu obvezu koja je njome predviđena, a ta je da se odabire, ako je moguće, zemlja nad kojom se provodi isti ispitni postupak. Naime, obveza odabira najprikladnije analogne zemlje proizlazi već iz prve rečenice drugog podstavka članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe, tako da se ne može smatrati da druga rečenica tog podstavka samo ponavlja istu obvezu.
Nadalje, žalitelj tvrdi da su se presude od 22. listopada 1991., Nölle (
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
), od 22. ožujka 2012., GLS (
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, t.
29.
) i od 10. rujna 2015., Fliesen‑Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
), koje se spominju u točkama 30. do 33. pobijane presude, odnosile na situacije u kojima nije postojala zemlja s tržišnim gospodarstvom nad kojom se provodi isti ispitni postupak. Stoga su te presude relevantne samo za tumačenje prve rečenice drugog podstavka članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe, koja uređuje odabir analogne zemlje u nedostatku zemlje s tržišnim gospodarstvom nad kojom se provodi isti ispitni postupak, a ne za tumačenje druge rečenice tog podstavka.
Naposljetku, žalitelj u biti ističe da, za razliku od onoga što je Opći sud presudio u točki 37. pobijane presude, poštovanje obveze odabira zemlje nad kojom se provodi isti ispitni postupak kao analogne zemlje ne ugrožava poštovanje obveze institucija Unije da pokušaju pronaći analognu zemlju u kojoj se cijena sličnog proizvoda formira u okolnostima što sličnijima onima u zemlji izvoznici. Naime, u skladu s člankom 2. stavkom 7. točkom (a) drugim podstavkom drugom rečenicom Osnovne uredbe i, konkretno, upotrebom izraza „ako je moguće”, treća zemlja nad kojom se provodi isti ispitni postupak ne može se odabrati kao analogna zemlja ako nije prikladna, što je slučaj ako cijene u njoj nisu formirane u okolnostima što sličnijima onima u zemlji izvoznici.
Što se tiče posljedica pogreške koja se tiče prava koju je navodno počinio Opći sud, žalitelj u biti tvrdi da su činjenice dovoljno jasne kako bi Sud mogao sam konačno odlučiti o sporu. Naime, tvrdi da nije sporno da je u ovom slučaju postojala zemlja s tržišnim gospodarstvom nad kojom se provodi isti ispitni postupak, tj. Tajvan. Komisija ni u jednom trenutku nije tvrdila da ta zemlja nije prikladna. Samo je tvrdila da je SAD prikladniji odabir. Prema tome, Komisija je bila pravno obvezna odabrati Tajvan kao analognu zemlju i nepoštovanje te obveze mora uzrokovati poništenje sporne uredbe.
Komisija smatra da se prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan i u svakom slučaju kao bespredmetan. Eurofer, koji dvoji o dopuštenosti tog žalbenog razloga jer on čini prigovor koji se nije nalazio u prvostupanjskoj tužbi i iznesen je tek u stadiju podnošenja replika pred Općim sudom, također smatra da taj žalbeni razlog u svakom slučaju treba odbiti kao bespredmetan i kao neosnovan.
Ocjena Suda
Prvi žalbeni razlog u svakom slučaju treba odbiti kao neosnovan a da nije potrebno odlučiti o njegovoj dopuštenosti.
U tom smislu treba podsjetiti na to da se, u skladu s člankom 2. stavkom 7. točkom (a) prvim podstavkom Osnovne uredbe, u slučaju uvoza iz zemalja bez tržišnog gospodarstva odstupanjem od pravila iz stavaka 1. do 6. članka 2. iste uredbe, uobičajena vrijednost načelno utvrđuje na temelju cijene ili izračunane vrijednosti u nekoj trećoj zemlji tržišnog gospodarstva, odnosno u skladu s metodom analogne zemlje (presude od 10. rujna 2015., Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, t.
48.
i od 28. veljače 2018., Komisija/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑301/16 P
,
EU:C:2018:132
, t.
64.
). Članak 2. stavak 7. točka (a) drugi podstavak te uredbe propisuje, u prvoj rečenici, da se analogna treća zemlja tržišnoga gospodarstva odabire na razuman način, pri čemu se u obzir uzimaju svi pouzdani podaci dostupni u trenutku odabira i, u drugoj rečenici, da se, ako je moguće, koristi treća zemlja tržišnoga gospodarstva nad kojom se provodi isti ispitni postupak.
Žaliteljevi argumenti u prilog njegovu prvom žalbenom razlogu temelje se na izoliranom čitanju druge rečenice drugog podstavka tog članka 2. stavka 7. točke (a). Međutim, kao što to tvrdi Komisija, ta se druga rečenica treba tumačiti s obzirom na prvu rečenicu tog podstavka, kako ju je tumačila sudska praksa Suda, jer je ta prva rečenica, za razliku od onoga što tvrdi žalitelj, relevantna i u slučaju u kojem se nad zemljom s tržišnim gospodarstvom provodi isti ispitni postupak.
U tom smislu iz te sudske prakse proizlazi, s jedne strane, da odabir analogne zemlje ulazi u okvir široke diskrecijske ovlasti koju institucije Unije imaju u području zajedničke trgovinske politike zbog složenosti ekonomskih i političkih situacija koje moraju analizirati (vidjeti u tom smislu presude od 22. listopada 1991., Nölle,
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
, t.
11.
; od 29. svibnja 1997., Rotexchemie,
C‑26/96
,
EU:C:1997:261
, t.
10.
i od 10. rujna 2015., Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, t.
44.
).
S druge strane, iz te sudske prakse proizlazi da se analogna zemlja mora odabrati razumno, uzimajući u obzir sve pouzdane informacije dostupne u trenutku odabira, pri čemu sudovi Unije trebaju provjeriti da nadležne institucije Unije nisu propustile uzeti u obzir bitne elemente kako bi utvrdile primjerenost odabrane zemlje i jesu li elementi spisa ispitani sa svom potrebnom dužnom pažnjom kako bi se moglo smatrati da je uobičajena vrijednost proizvoda o kojem je riječ utvrđena na primjeren i razuman način. U tom su smislu te institucije dužne, vodeći računa o postojećim alternativama, pokušati pronaći treću zemlju u kojoj se cijena sličnog proizvoda formira u okolnostima što je više moguće usporedivima s onima u zemlji izvoznici, pod uvjetom da je riječ o zemlji tržišnoga gospodarstva (vidjeti u tom smislu presude od 22. ožujka 2012., GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, t.
21.
i
22.
i od 10. rujna 2015., Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, t.
49.
i
51.
).
Stoga iz članka 2. stavka 7. točke (a) drugog podstavka Osnovne uredbe proizlazi da, kad je odabir nekoliko zemalja zamisliv s obzirom na dostupne pouzdane informacije, nadležna institucija provodi usporednu analizu tih različitih zemalja i odabire onu u kojoj se cijena proizvoda sličnog dotičnom proizvodu formira u okolnostima što sličnijima onima u zemlji izvoznici. U tom kontekstu, za razliku od onoga što u biti tvrdi žalitelj, druga rečenica tog podstavka ne isključuje to da ta institucija provede takvu komparativnu analizu, uključujući slučaj kad se nad zemljom s tržišnim gospodarstvom provodi isti ispitni postupak, i da na temelju nje odabere najprikladniju zemlju u okviru diskrecijske ovlasti koju ima u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 31. ove presude.
Iz druge rečenice drugog podstavka članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe stoga proizlazi da, kad se nad zemljom s tržišnim gospodarstvom provodi isti ispitni postupak, nadležna institucija o njoj treba odgovarajuće voditi računa među mogućim izborima i ispitati sa svom potrebnom pažnjom je li ta zemlja prikladan odabir. Međutim, u ovom slučaju, iako žalitelj ističe da Komisija nije tvrdila da Tajvan nije prikladan odabir, on ne osporava zaključak do kojeg je Opći sud u biti došao u točkama 34. i 35. pobijane presude, da je Komisija u tom slučaju ispitala situaciju te zemlje među mogućim alternativama.
Iz prethodno navedenoga proizlazi da, kao što je to Opći sud pravilno naveo u točki 37. pobijane presude i za razliku od onoga što tvrdi žalitelj, Komisija nije bila obvezna odabrati Tajvan kao prikladnu analognu zemlju samo zato što je bila riječ o trećoj zemlji s tržišnim gospodarstvom nad kojom se provodi isti ispitni postupak kao nad Kinom, zbog čega je navodno ta institucija bila spriječena uzeti u obzir druge zamislive opcije i provesti komparativnu analizu između te zemlje i tih drugih opcija, među kojima je u tom slučaju bio SAD, kako bi utvrdila najprikladniju zemlju od tih dviju. Bilo kakvo drukčije tumačenje ne bi poštovalo ne samo diskrecijsku ovlast te institucije u odabiru analogne zemlje nego i, kao što je to Opći sud pravilno naveo u točki 37. pobijane presude, obvezu te institucije, navedenu u točki 32. ove presude, da pokuša pronaći, uzimajući u obzir postojeće alternative, treću zemlju s tržišnim gospodarstvom u kojoj se cijena sličnog proizvoda formira u okolnostima što sličnijima onima u zemlji izvoznici.
Taj zaključak potvrđuje analiza nastanka Uredbe Vijeća (EZ) br. 3283/94 od 22. prosinca 1994. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (
SL 1994., L 349, str. 1
.), koja je u temeljna pravila Unije u području antidampinga uvela odredbu koja se nalazi u članku 2. stavku 7. točki (a) drugom podstavku drugoj rečenici Osnovne uredbe. Naime, obrazloženje prijedloga Komisije za donošenje Uredbe br. 3283/94 (COM(1994) 414
final
) navodilo je, u pogledu te odredbe, čija je konačna formulacija koju je usvojio zakonodavac Unije istovjetna onoj koju je predložila Komisija, da radi odabira analogne zemlje prednost „može” biti na zemlji nad kojom se provodi isti ispitni postupak, pod uvjetom da ispunjava razumne kriterije, što znači da nema obveze odabira te zemlje.
Za razliku od onoga što tvrdi žalitelj, tumačenje druge rečenice drugog podstavka članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe, koje je navedeno u točkama 32. do 34. ove presude, ne dovodi ni do dodavanja u tu drugu rečenicu uvjeta koji u njoj nije naveden ni do uskraćivanja toj rečenici korisnog učinka, nego proizlazi iz cjelovitog čitanja članka 2. stavka 7. točke (a) drugog podstavka te uredbe.
Iz toga slijedi da, s obzirom na to da Opći sud u članak 2. stavak 7. točku (a) drugi podstavak drugu rečenicu Osnovne uredbe nije dodao nikakav uvjet, također valja odbiti žaliteljev argument da iz izvješća Žalbenog tijela WTO‑a od 6. listopada 2016. u predmetu „Europska unija – Antidampinške mjere koje se odnose na biodizel podrijetlom iz Argentine” (WT/DS 473/AB/R), u vezi s tumačenjem članka 2.2.1.1. Sporazuma o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994. (GATT) (
SL 1994., L 336, str. 103
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 112.), koji se nalazi u Prilogu 1.A Sporazumu o osnivanju WTO‑a (
SL 1994., L 336, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 5.), proizlazi da pravno nije dopušteno dodati uvjet koji se ne nalazi u tekstu članka 2. stavka 7. točke (a) drugog podstavka druge rečenice Osnovne uredbe.
Iz prethodno navedenog proizlazi da prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom žalitelj ističe da je Opći sud pogrešno protumačio članak 2. stavak 7. točku (a) Osnovne uredbe kad je u točkama 60. do 65. pobijane presude smatrao da se prilikom izračuna uobičajene vrijednosti na temelju te odredbe ne mogu provesti prilagodbe za razlike u proizvodnim procesima i u pristupu sirovinama koje su utvrđene u Kini.
Smatra da bi rješenje koje je u toj presudi usvojio Opći sud u načelu isključilo mogućnost da proizvođači izvoznici u zemljama bez tržišnog gospodarstva koji ne ispunjavaju uvjete za MET zatraže prilagodbe uobičajene vrijednosti na temelju takve razlike u skladu s člankom 2. stavkom 7. točkom (a) Osnovne uredbe, iako je, u skladu s presudama od 10. listopada 2012., Shanghai Biaowu High‑Tensile Fastener i Shanghai Prime Machinery/Vijeće (
T‑170/09
, neobjavljena,
EU:T:2012:531
, t.
123.
) i od 29. travnja 2015., Changshu City Standard Parts Factory i Ningbo Jinding Fastener/Vijeće (
T‑558/12 i T‑559/12
, neobjavljena,
EU:T:2015:237
, t.
110.
), tim proizvođačima izvoznicima već uskraćena mogućnost tražiti prilagodbe za te razlike na temelju članka 2. stavka 10. te uredbe.
Takvo rješenje, koje tim proizvođačima izvoznicima uskraćuje pravo traženja prilagodbi, bilo bi u suprotnosti s člankom 2.4. Sporazuma o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994., koji odgovara članku 2. stavku 10. Osnovne uredbe i predviđa obvezu provedbe pravične usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti te provedbe prilagodbi za razlike koje utječu na usporedivost cijena. Naime, u svojem izvješću od 18. siječnja 2016. u predmetu „Europske zajednice – Konačne antidampinške pristojbe za određene elemente za pričvršćivanje od željeza ili čelika podrijetlom iz Kine” (WT/DS 397/AB/RW, t. 5.207. i 5.215.) Žalbeno tijelo WTO‑a jasno je navelo da se ta obveza primjenjuje na sve antidampinške ispitne postupke, uključujući onda kad se uobičajena vrijednost utvrdi na temelju analogne zemlje.
Nadalje, za razliku od onoga što je presudio Opći sud, okolnost da žalitelj nije podnio zahtjev za MET nije relevantna radi utvrđivanja je li zahtjev za prilagodbu na temelju članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe opravdan.
Usto, iako je u presudi od 10. rujna 2015., Fliesen‑Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, t.
48.
), koju je Opći sud naveo u točki 60. pobijane presude, Sud presudio da se člankom 2. stavkom 7. točkom (a) Osnovne uredbe želi izbjeći uzimanje u obzir cijena i troškova u zemljama bez tržišnog gospodarstva, s obzirom na to da ondje ti čimbenici nisu uobičajena posljedica tržišnih sila, on se, međutim, nije izjasnio o tome je li moguće provesti prilagodbe na temelju čimbenika koji su rezultat tih sila, kao što su razlike zbog prirodne komparativne prednosti. Takva mogućnost nije isključena ni u presudi od 29. travnja 2015., Changshu City Standard Parts Factory i Ningbo Jinding Fastener/Vijeće (
T‑558/12 i T‑559/12
, neobjavljena,
EU:T:2015:237
, t.
110.
), koja se navodi u točki 61. pobijane presude.
Iako žalitelj ne tvrdi da se prilagodbe moraju provesti radi neutralizacije utvrđenih iskrivljenja u zemlji bez tržišnog gospodarstva, on ipak tvrdi da to ne isključuje mogućnost da se prilagodbe provedu na temelju članka 2. stavka 7. točke (a) ili članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe za razlike koje utječu na usporedivost cijena i koje su rezultat tih sila, tj. koje nisu uzrokovane iskrivljenjima.
U tom smislu u svojem izvješću od 18. siječnja 2016. u predmetu „Europske zajednice – Konačne antidampinške pristojbe za određene elemente za pričvršćivanje od željeza ili čelika podrijetlom iz Kine” (WT/DS 397/AB/RW, t. 5.207. i 5.236.) Žalbeno tijelo WTO‑a pojasnilo je da, iako istražno tijelo ne mora provesti prilagodbe za razlike između troškova proizvođača izvoznika iz zemlje bez tržišnog gospodarstva i onih proizvođača iz analogne zemlje ako bi to dovelo do toga da to tijelo u uobičajenu vrijednost ponovno unese iskrivljene troškove proizvođača te prve zemlje, to tijelo ipak mora utvrditi bi li zatražena prilagodba imala takav učinak ili ne.
Isključujući
a priori
mogućnost provedbe prilagodbi za razlike u pristupu sirovinama i u proizvodnim procesima, iako je morao ispitati bi li prihvaćanje takve prilagodbe imalo za učinak ponovno unošenje iskrivljenih troškova i/ili jesu li drugi uvjeti prihvaćanja te prilagodbe ispunjeni, Opći sud je povrijedio članak 2. stavak 7. točku (a) Osnovne uredbe.
Komisija i Eurofer smatraju da drugi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan i, prema mišljenju Eurofera, kao u svakom slučaju bespredmetan.
Ocjena Suda
Svojim drugim žalbenim razlogom žalitelj ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kad je
a priori
isključio mogućnost provedbe prilagodbi za razlike u proizvodnim procesima i u pristupu sirovinama koje su utvrđene u Kini prilikom izračuna uobičajene vrijednosti na temelju članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe.
U tom smislu iz žaliteljeve argumentacije u okviru tog žalbenog razloga u biti proizlazi da on priznaje da se, kao što je to Opći sud presudio u točki 62. pobijane presude, od Komisije ne može zahtijevati da provede prilagodbe koje se odnose na čimbenike koji nisu rezultat tržišnih sila. Međutim, žalitelj tvrdi da je moralo biti moguće provesti te prilagodbe za razlike koje su rezultat tih sila i u biti dodaje da je Opći sud morao ispitati bi li prihvaćanje zatraženih prilagodbi imalo za učinak ponovno unošenje iskrivljenih troškova u uobičajenu vrijednost, tj. bi li te prilagodbe imale kao posljedicu ponovno unošenje u tu vrijednost troškova na koje utječu čimbenici koji nisu rezultat tih sila, za što tvrdi da Opći sud nije učinio.
U tom pogledu ipak valja navesti da je, kako bi zaključio u točki 64. pobijane presude da se u ovom slučaju ne mogu provesti prilagodbe za razlike u proizvodnom procesu i u pristupu sirovinama u Kini u kontekstu izračuna uobičajene vrijednosti na temelju članka 2. stavka 7. točke (a) Osnovne uredbe, Opći sud utvrdio, u točki 63. te presude, da, s obzirom na to da se Kina u trenutku nastanka činjenica nije smatrala tržišnim gospodarstvom i da žalitelj nije podnio zahtjev za MET, ništa ne pokazuje da na nabavu nikla ili proizvodni proces poduzetnika koji djeluje u uvjetima koji nisu u tržišnom gospodarstvu nisu utjecali čimbenici koji nisu rezultat tržišnih sila.
Međutim, kao što to navodi Eurofer, žalitelj, koji u biti traži mogućnost provedbe prilagodbi s obzirom na čimbenike koji su rezultat tržišnih sila, ne osporava izričito činjenični zaključak Općeg suda u točki 63. pobijane presude, da se zatražene prilagodbe odnose na te čimbenike. Žalitelj
a fortiori
ne tvrdi ni da je taj zaključak zahvaćen iskrivljavanjem.
Prema tome, bez potrebe za izjašnjavanjem o osnovanosti svih žaliteljevih argumenata u okviru ovog žalbenog razloga, njegova se argumentacija treba odbiti kao bespredmetna. Posljedično, drugi žalbeni razlog treba odbiti.
Stoga žalbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kada žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da Shanxi Taigang Stainless Steel nije uspio u postupku i da su Komisija i Eurofer podnijeli zahtjev da on snosi troškove, tom društvu valja naložiti snošenje troškova u vezi s ovom žalbom.

Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Društvu Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski