CELEX: 62019CJ0636
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Cezhraničná zdravotná starostlivosť
Pojem ‚poistenec‘
Nariadenie (ES) č. 883/2004
Článok 1 písm. c)
Článok 2
Článok 24
Nárok na vecné dávky poskytované členským štátom bydliska na náklady členského štátu zodpovedného za vyplácanie dôchodku
Smernica 2011/24/EÚ
Článok 3 písm. b) bod i)
Článok 7
Náhrada nákladov na zdravotnú starostlivosť poskytnutú v inom členskom štáte, ako je členský štát bydliska, a členský štát zodpovedný za vyplácanie dôchodku
Podmienky

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu ustanovení článku 3 písm. b) bodu i) v spojení s článkom 7 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/24/EÚ z 9. marca 2011 o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti (
Ú. v. EÚ L 88, 2011, s. 45
), článku 1 písm. c), článkov 2 a 24 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (
Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 05/005, s. 72), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009 (
Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 43
) (ďalej len „nariadenie č. 883/2004“), ako aj výkladu článku 56 ZFEÚ.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Y a Centraal Administratie Kantoor (Ústredný správny úrad, Holandsko) (ďalej len „CAK“) vo veci jeho odmietnutia nahradiť Y náklady súvisiace so zdravotnou starostlivosťou, ktorá jej bola poskytnutá v inom členskom štáte, než je štát jej bydliska, a štát, ktorý je platiteľom jej starobného dôchodku.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 883/2004
Odôvodnenia 3, 20 a 22 nariadenia č. 883/2004 stanovujú:
„(3)
nariadenie Rady (EHS) 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a na ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva [(
Ú. v. EÚ L 149, 1971, s. 2
; Mim. vyd. 05/001, s. 35)], bolo zmenené a doplnené a aktualizované viac krát, aby sa zohľadnil nielen vývoj na úrovni spoločenstva vrátane rozsudkov Súdneho dvora [Európskej únie], ale tiež aby sa zohľadnili zmeny právnych predpisov na vnútroštátnej úrovni. Tieto faktory zohrali svoju úlohu v čase, keď sa koordinačné pravidlá spoločenstva stávali zložitými a príliš rozsiahlymi. Nahradenie a súčasne modernizovanie a zjednodušovanie týchto pravidiel je preto dôležité, aby sa dosiahol cieľ voľného pohybu osôb.
…
(20)
V oblasti dávok v chorobe a materstve a rovnocenných dávok v otcovstve, poisteným osobám ako aj ich rodinným príslušníkom, ktorí žijú alebo sa zdržiavajú v členskom štáte inom, ako je príslušný členský štát, by sa mala poskytnúť ochrana.
…
(22)
Špecifické postavenie žiadateľov o dôchodok a dôchodcov a ich rodinných príslušníkov vyvoláva potrebu prijať ustanovenia riadiace nemocenské poistenie upravené podľa tejto situácie.“
Podľa článku 1 tohto nariadenia:
„Na účely tohto nariadenia:
…
c)
‚poistenec‘ vo vzťahu k odvetviam sociálneho zabezpečenia, na ktoré sa vzťahuje hlava III, kapitoly 1 a 3, znamená každú osobu, ktorá spĺňa podmienky požadované podľa právnych predpisov členského štátu príslušného podľa hlavy II, nároku [na vznik nároku –
neoficiálny preklad
] na dávky, pri zohľadnení ustanovení tohto nariadenia;
…
l)
‚právne predpisy‘ znamenajú v súvislosti s každým členským štátom zákony, nariadenia a iné povinné ustanovenia a všetky ostatné vykonávajúce opatrenia týkajúce sa odvetví sociálneho zabezpečenia, na ktoré sa uplatňuje článok 3 ods. 1;
…
…
q)
‚príslušná inštitúcia‘ znamená:
i)
inštitúciu, v ktorej je daná osoba poistená v čase žiadosti o dávku;
alebo
ii)
inštitúciu, v ktorej je daná osoba oprávnená alebo by bola oprávnená nárokovať si dávky, ak táto osoba alebo jej rodinní príslušníci majú bydlisko na území členského štátu, v ktorom sa inštitúcia nachádza;
…
s)
‚príslušný členský štát‘ znamená členský štát, na území ktorého sa príslušná inštitúcia nachádza;
…
va)
‚vecné dávky‘ sú:
i)
v zmysle hlavy III kapitoly 1 (nemocenské dávky, dávky v materstve a rovnocenné dávky v otcovstve) vecné dávky ustanovené v právnych predpisoch členského štátu, ktoré sú určené na poskytnutie, sprístupnenie alebo priame zaplatenie zdravotnej starostlivosti a doplnkových výrobkov a služieb zdravotnej starostlivosti, alebo na preplatenie nákladov na zdravotnú starostlivosť; zahŕňajú aj vecné dávky dlhodobej starostlivosti;
…“
Článok 2 uvedeného nariadenia, nazvaný „Osoby, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na štátnych príslušníkov členského štátu, osoby bez štátnej príslušnosti a utečencov, ktorí majú bydlisko v členskom štáte a podliehajú alebo podliehali právnym predpisom jedného alebo viacerých členských štátov, ako aj na ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých.“
Článok 3 toho istého nariadenia, nazvaný „Vecná pôsobnosť“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
a)
nemocenské dávky;
…“
Článok 11 nariadenia č. 883/2004, nazvaný „Všeobecné pravidlá“, sa nachádza v jeho hlave II s názvom „Určenie príslušnosti právnych predpisov“. Tento článok v odseku 3 stanovuje:
„S výhradou článkov 12 až 16:
…
e)
ktorákoľvek iná osoba, na ktorú sa písm. a) až d) nevzťahujú, podlieha právnym predpisom členského štátu bydliska bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia tohto nariadenia zaručujúce tejto osobe dávky podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov.“
Podľa článku 16 ods. 2 tohto nariadenia:
„Poberateľ dôchodku splatného podľa právnych predpisov členského štátu alebo dôchodkov splatných podľa právnych predpisov viacerých členských štátov, ktorý má bydlisko na území iného členského štátu, môže byť na základe vlastnej žiadosti vyňatý z pôsobnosti právnych predpisov tohto iného členského štátu za predpokladu, že nepodlieha týmto právnym predpisom na základe vykonávania činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba.“
Článok 24 uvedeného nariadenia s názvom „Neexistencia nároku na vecné dávky podľa právnych predpisov členského štátu bydliska“ znie:
„1.   Osoba, ktorá poberá dôchodok alebo dôchodky podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov a ktorá nemá nárok na dávky podľa právnych predpisov členského štátu bydliska, napriek tomu poberá takéto dávky pre seba a svojich rodinných príslušníkov, pokiaľ by mala na ne nárok podľa právnych predpisov členského štátu alebo aspoň jedného z členských štátov príslušných v súvislosti s jej dôchodkami, keby mala bydlisko v tomto členskom štáte. Vecné dávky poskytuje na náklady inštitúcie uvedenej v odseku 2 inštitúcia miesta bydliska, ako keby daná osoba bola mala nárok na dôchodok a vecné dávky podľa právnych predpisov tohto členského štátu.
2.   V prípadoch, na ktoré sa vzťahuje odsek 1, náklady na vecné dávky znáša inštitúcia stanovená v súlade s týmito pravidlami:
a)
ak má dôchodca nárok na vecné dávky podľa právnych predpisov jediného členského štátu, náklady znáša príslušná inštitúcia tohto členského štátu;
b)
ak má dôchodca nárok na vecné dávky podľa právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátov, tieto náklady znáša príslušná inštitúcia členského štátu, právnym predpisom ktorého daná osoba podliehala najdlhšie; ak by uplatnenie tohto pravidla malo za následok, že za náklady na dávky sú zodpovedné viaceré inštitúcie, náklady znáša inštitúcia uplatňujúca právne predpisy, ktorej daný dôchodca podliehal naposledy.“
Článok 27 toho istého nariadenia, nazvaný „Pobyt dôchodcu alebo jeho rodinných príslušníkov v inom členskom štáte, ako je členský štát, v ktorom má bydlisko – pobyt v príslušnom členskom štáte – oprávnenie na primerané zaobchádzanie mimo štátu bydliska“ vo svojom odseku 3 stanovuje:
„Článok 20 sa uplatňuje
mutatis mutandis
na dôchodcu a/alebo jeho rodinných príslušníkov, ktorí majú pobyt v inom členskom štáte, ako je členský štát bydliska, na účel lekárskeho ošetrenia primeraného ich stavu.“
Článok 31 nariadenia č. 883/2004 s názvom „Všeobecné ustanovenia“, ktorý sa nachádza v kapitole 1 oddiele 3 tohto nariadenia, znie takto:
„Články 23 až 30 sa neuplatňujú na dôchodc[ov]… ktorí majú nárok na dávky podľa právnych predpisov členského štátu na základe činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba. V takomto prípade daná osoba podlieha na účely tejto kapitoly článkom 17 až 21.“
Smernica 2011/24
Odôvodnenia 29 a 30 smernice 2011/24 uvádzajú:
„(29)
Je vhodné vyžadovať, aby aj pacienti, ktorí využívajú zdravotnú starostlivosť v inom členskom štáte za iných okolností, ako sú okolnosti ustanovené v nariadení [č. 883/2004], mohli využívať zásadu voľného pohybu pacientov, služieb a tovaru v súlade so ZFEÚ a s touto smernicou. Pacientom by sa malo zaručiť prevzatie nákladov na túto zdravotnú starostlivosť aspoň na úrovni, aká by sa uplatňovala v prípade, že by sa im rovnaká zdravotná starostlivosť poskytovala v členskom štáte, v ktorom je pacient poistený. Tým by sa plne rešpektovala zodpovednosť členských štátov za stanovenie rozsahu zdravotného poistenia svojich občanov a zabránilo by sa významnému vplyvu na financovanie vnútroštátnych systémov zdravotnej starostlivosti.
(30)
Z pohľadu pacientov by preto tieto systémy mali byť koherentné; buď sa uplatňuje táto smernica, alebo nariadenia Únie o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia.“
Článok 3 tejto smernice s názvom „Vymedzenie pojmov“ znie takto:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
b)
‚poistenec‘ predstavuje:
i)
osoby vrátane ich rodinných príslušníkov a pozostalých, na ktoré sa vzťahuje článok 2 nariadenia [č. 883/2004] a ktoré sú poistencami v zmysle článku 1 písm. c) uvedeného nariadenia…
…
c)
‚členský štát, v ktorom je pacient poistený‘, znamená:
i)
pre osoby uvedené v písmene b) bode i) členský štát, ktorý je príslušný vydať poistencovi predchádzajúce povolenie na prijatie potrebného ošetrenia mimo členského štátu bydliska podľa nariadenia [č. 883/2004] a nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady] (ES) č. 987/2009 [zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 (
Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 1)];
…“
Článok 7 uvedenej smernice, nazvaný „Všeobecné zásady preplácania nákladov“, vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Bez toho, aby bolo dotknuté nariadenie [č. 883/2004], členský štát, v ktorom je pacient poistený, s výhradou ustanovení článkov 8 a 9 zabezpečí, aby náklady, ktoré poistencovi vznikli pri prijímaní cezhraničnej zdravotnej starostlivosti, boli preplatené, ak dotknutá zdravotná starostlivosť patrí medzi dávky, na ktoré má poistenec nárok v členskom štáte, v ktorom je pacient poistený.
2.   Odchylne od odseku 1:
a)
ak je členský štát uvedený v prílohe IV k nariadeniu [č. 883/2004] a v súlade s uvedeným nariadením uznal práva na nemocenské dávky pre dôchodcov a ich rodinných príslušníkov, ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte, poskytne dôchodcom a ich rodinným príslušníkom zdravotnú starostlivosť podľa tejto smernice na svoje vlastné náklady, ak sa zdržiavajú na jeho území, v súlade s jeho právnymi predpismi, ako keby tieto dotknuté osoby mali bydlisko v členskom štáte uvedenom v tejto prílohe;
…“
Článok 8 tej istej smernice, nazvaný „Zdravotná starostlivosť, na ktorú sa môže vzťahovať predchádzajúce povolenie“, vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Členský štát, v ktorom je pacient poistený, môže ustanoviť systém predchádzajúceho povoľovania pre preplatenie nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť v súlade s týmto článkom a článkom 9. Systém predchádzajúceho povoľovania vrátane kritérií a uplatňovania týchto kritérií, ako aj individuálne rozhodnutia o zamietnutí udelenia predchádzajúceho povolenia sa obmedzia na to, čo je nevyhnutné a primerané k cieľom, ktoré sa majú dosiahnuť, a nesmú byť prostriedkom na svojvoľnú diskrimináciu alebo neodôvodnenou prekážkou voľného pohybu pacientov.
2.   Zdravotná starostlivosť, na ktorú sa môže vzťahovať predchádzajúce povolenie, sa obmedzuje na zdravotnú starostlivosť, ktorá:
a)
podlieha požiadavkám plánovania súvisiacim s cieľom zabezpečiť dostatočnú a trvalú dostupnosť vyváženého rozsahu vysoko kvalitného ošetrenia v príslušnom členskom štáte alebo požiadavkám kontroly nákladov a zabránenia v čo najväčšej možnej miere akémukoľvek plytvaniu finančnými, technickými a ľudskými zdrojmi, a:
…
ii)
si vyžaduje použitie vysokošpecializovanej a nákladnej zdravotníckej infraštruktúry alebo medicínskeho vybavenia;
…“
Článok 9 smernice 2011/24 s názvom „Administratívne postupy v súvislosti s cezhraničnou zdravotnou starostlivosťou“ znie:
„1.   Členský štát, v ktorom je pacient poistený, zabezpečí, aby sa administratívne postupy pre využívanie cezhraničnej zdravotnej starostlivosti a preplácanie nákladov na zdravotnú starostlivosť, ktoré vznikli v inom členskom štáte, zakladali na objektívnych a nediskriminačných kritériách, ktoré sú nevyhnutné a primerané z hľadiska stanoveného cieľa.
2.   Akýkoľvek administratívny postup uvedený v odseku 1 musí byť ľahko dostupný a informácie o tomto postupe musia byť prístupné pre verejnosť na náležitej úrovni. Takýto postup musí byť schopný zabezpečiť, aby sa žiadosti vybavovali objektívne a nestranne.
3.   Členské štáty stanovia primerané lehoty, v rámci ktorých sa žiadosti o cezhraničnú zdravotnú starostlivosť musia vybaviť, a zverejnia ich vopred. Členské štáty pri vybavovaní žiadostí o cezhraničnú zdravotnú starostlivosť zohľadňujú:
a)
špecifický zdravotný stav;
b)
naliehavosť a individuálne okolnosti.
4.   Členské štáty zabezpečia, aby individuálne rozhodnutia týkajúce sa využívania cezhraničnej zdravotnej starostlivosti a preplácania nákladov na zdravotnú starostlivosť v inom členskom štáte boli riadne odôvodnené, aby podliehali preskúmaniu prípad od prípadu a aby ich bolo možné súdne preskúmať, čo zahŕňa aj ustanovenie predbežných opatrení.
5.   Touto smernicou nie je dotknuté právo členských štátov ponúknuť pacientom dobrovoľný systém predchádzajúceho oznámenia a následnej odpovede, v ktorej sa pacientovi na základe odhadu písomne potvrdí výška nákladov, ktorá sa uhradí. V tomto odhade sa zohľadní klinický prípad pacienta a uvedú sa v ňom lekárske postupy, ktoré sa pravdepodobne uplatnia.
Členské štáty sa môžu rozhodnúť uplatniť mechanizmus finančných kompenzácií medzi príslušnými inštitúciami ustanovený v nariadení [č. 883/2004]. Ak členský štát, v ktorom je pacient poistený, neuplatňuje tento mechanizmus, zabezpečí, aby sa pacientom preplatili náklady bez zbytočných prieťahov.“
Holandské právo
§ 69 Zorgverzekeringswet (zákon o zdravotnom poistení, Stb. 2005, č. 358), v znení účinnom od 1. apríla 2014 do 1. januára 2017 (Stb. 2013, č. 578), stanovuje:
„1.   Osoby s bydliskom v zahraničí, ktoré podľa nariadenia Rady Európskych spoločenstiev alebo podľa nariadenia prijatého na základe Dohody o Európskom hospodárskom priestore alebo podľa dohovoru o sociálnom zabezpečení majú v prípade potreby nárok na zdravotnú starostlivosť alebo na preplatenie výdavkov na túto starostlivosť v súlade s právnymi predpismi o zdravotnom poistení v ich krajine bydliska, sa zaregistrujú v [CAK], pokiaľ sa na ne na základe tohto zákona nevzťahuje povinné poistenie.
2.   Osoby uvedené v odsekoch 1, 14 a 15 sú povinné odvádzať príspevok stanovený ministerským výnosom. Jedna časť určená týmto výnosom sa na účely uplatňovania Wet op de zorgtoeslag [(zákon o prídavkoch na zdravotnú starostlivosť)] považuje za poistné na zdravotné poistenie.
…
4.   [CAK] je poverený vykonávaním ustanovení odsekov 1, 14 a 15 a tam uvedených medzinárodných predpisov, ako aj prijímaním rozhodnutí týkajúcich sa výberu a odvádzania príspevkov uvedených v odsekoch 2 a 3.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Y je holandská štátna príslušníčka, ktorá má bydlisko v Belgicku a poberá starobný dôchodok vyplácaný Holandským kráľovstvom na základe Algemene Ouderdomswet (všeobecný zákon o starobnom dôchodku) z 31. mája 1956 (Stb. 1956, č. 281). V čase skutkových okolností vo veci samej Y mohla podľa článku 24 nariadenia č. 883/2004 poberať dávky zdravotnej starostlivosti stanovené právnymi predpismi štátu svojho bydliska na náklady Holandského kráľovstva, ktorému bola povinná platiť príspevok v súlade s článkom 69 zákona o zdravotnom poistení. Na Y sa však ako na dôchodcu, ktorý nemá bydlisko v Holandskom kráľovstve, no je oprávnený na dôchodok na náklady tohto členského štátu, nevzťahoval holandský systém povinného zdravotného poistenia, a bola oslobodená od príspevkov, ktoré s tým súviseli.
Y po tom, ako 6. marca 2015 absolvovala konzultáciu u všeobecného lekára v Belgicku, podstúpila rádiologické vyšetrenie v Academisch Ziekenhuis Maastricht (Univerzitná nemocnica Maastricht, Holandsko) a následne 8. marca 2015 vyšetrenie magnetickou rezonanciou (MRI).
V dňoch 9. a 11. marca 2015 manžel Y telefonicky kontaktoval CAK v súvislosti s liečbou, ktorú Y zamýšľala podstúpiť v Nemecku. CAK upriamil jeho pozornosť na skutočnosť, že táto liečba podlieha povoľovaciemu konaniu.
Dňa 12. marca 2015 v nadväznosti na vyšetrenia vykonané v Univerzitnej nemocnici Maastricht bola Y diagnostikovaná rakovina prsníka stupňa 2. Bol jej teda predložený návrh na liečbu.
Dňa 13. marca 2015 Y požiadala Franziskus Hospital Harderberg v Osnabrücku (Nemecko) o druhé lekárske stanovisko, v súvislosti s ktorým požiadala o predchádzajúce povolenie CAK. Počas tejto konzultácie jej bola diagnostikovaná rakovina prsníka stupňa 3.
Dňa 20. marca 2015 sa Y podrobila operácii prsníkov v tejto nemeckej nemocnici a 25. marca 2015 jej boli vyoperované lymfatické uzliny. Následne v období od 14. apríla 2015 do 24. júna 2015 bola Y poskytnutá v tejto nemocnici pooperačná liečba, ktorá zahŕňala rádioterapiu. V súvislosti s týmito zákrokmi a liečbou sa od CAK nežiadalo o predchádzajúce povolenie.
Dňa 19. marca 2015 belgická zdravotná poisťovňa, pod ktorú patrila Y, podala na CAK
a posteriori
žiadosť týkajúcu sa liečby poskytnutej po konzultácii z 13. marca 2015 vo Franziskus Hospital Harderberg.
Dňa 1. mája 2015 CAK odmietol udeliť toto povolenie z dôvodu, že toto povolenie by mohlo byť udelené len vtedy, ak by Y oň požiadala predtým, ako sa jej táto liečba poskytla, čo však neurobila.
Dňa 1. júla 2015 však Y požiadala CAK o preplatenie nákladov súvisiacich s uvedenou liečbou, v celkovej výške 16853,13 eura, pričom predložila príslušné faktúry.
Rozhodnutím z 20. júla 2015 CAK zamietol túto žiadosť z dôvodu, že Y vycestovala do Nemecka s cieľom získať „plánovanú starostlivosť“ uvedenú v ustanoveniach článku 20 nariadenia č. 883/2004 v spojení s článkom 26 nariadenia č. 987/2009, v súvislosti s ktorou Y nepožiadala o predchádzajúce povolenie.
Rozhodnutím zo 4. januára 2016 sťažnosť, ktorú Y podala proti rozhodnutiu z 20. júla 2015, CAK zamietol.
Žaloba, ktorú podala Y proti tomuto rozhodnutiu na Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko), bola tiež zamietnutá. Tento súd v podstate rozhodol, že predbežné vyšetrenie, hospitalizácia a liečba poskytované v Nemecku zakaždým v intervaloch jedného týždňa, umožňovali prijať záver, že táto zdravotná starostlivosť nebola poskytovaná v mimoriadne naliehavej situácii týkajúcej sa zdravotného stavu Y. Podľa uvedeného súdu CAK oprávnene kvalifikoval lekársku starostlivosť poskytnutú Y v Nemecku ako „plánovanú liečbu“, na ktorú nebol udelený vopred nijaký súhlas, a v dôsledku toho oprávnene zamietol preplatenie súvisiacich liečebných nákladov.
Y podala proti tomuto rozsudku odvolanie na vnútroštátny súd, Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre oblasť sociálneho zabezpečenia a verejnej služby, Holandsko). Na jednej strane tvrdí, že chirurgické zákroky vykonávané 20. a 25. marca 2015 v nemeckej nemocnici treba z dôvodu ich naliehavej a nečakanej medicínskej povahy považovať za „neplánovanú“ liečbu v zmysle článku 19 nariadenia č. 883/2004 a článku 26 nariadenia č. 987/2009, ktorej preplatenie nepodliehala predchádzajúcemu povoleniu. Na druhej strane Y tvrdí, že náklady na pooperačnú liečbu, ktorá zahŕňala rádioterapiu a ktorá jej bola tiež poskytnutá v Nemecku od 14. apríla do 24. júna 2015, tiež nepodliehali predchádzajúcemu povoleniu na základe článku 8 smernice 2011/24.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že CAK nebol povinný nahradiť náklady, ktoré Y vynaložila v Nemecku z dôvodu, že nepožiadala o predchádzajúce povolenie uvedené v článku 20 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, teda ustanovenia, ktoré sa uplatňuje
mutatis mutandis
na dôchodcov, ako je Y, na základe článku 27 ods. 3 tohto nariadenia. Hoci vnútroštátny súd pripúšťa, že nie je potrebné rozhodnúť o otázke, či samotné nepodanie žiadosti o predchádzajúce povolenie zo strany Y stačí na to, aby CAK mohol odmietnuť náhradu týchto nákladov, vnútroštátny súd konštatuje, že aj keby o takéto povolenie bolo požiadané včas, CAK mohol toto povolenie odmietnuť na základe vyhlásenia belgickej zdravotnej poisťovne, ktoré mu bolo predložené v priebehu konania pred týmto súdom, ktoré potvrdzovalo, že rovnaká liečba mohla byť Y poskytnutá v Belgicku v rovnakej lehote ako v Nemecku.
Vnútroštátny súd sa však pýta, či sa dôchodca, ako to robí Y, môže napriek tomu odvolávať na ustanovenia smernice 2011/24, aby mu boli úplne alebo čiastočne preplatené náklady na pooperačnú starostlivosť, vrátane rádioterapie, poskytnutú v Nemecku, ktoré podľa Y nepodliehajú v zmysle článku 8 ods. 2 písm. a) bodu ii) tejto smernice povoleniu. Vnútroštátny súd chce teda vedieť, či Y, ktorá je dôchodcom a nie je poistená v rámci vnútroštátneho systému povinného zdravotného poistenia, patrí do osobnej pôsobnosti uvedenej smernice ako „poistenec“ v zmysle článku 3 písm. b) bodu i) tejto smernice.
V prípade, že by Súdny dvor musel rozhodnúť, že Y nepatrí do osobnej pôsobnosti smernice 2011/24, sa vnútroštátny súd pýta, či článok 56 ZFEÚ bráni tomu, aby členský štát, ktorý Y vypláca dôchodok, odmietol Y preplatiť, bez toho, aby mala predchádzajúce povolenie, náklady na ambulantnú liečbu poskytnutú mimo tohto členského štátu a štátu bydliska, ako neodôvodnenej prekážke slobodného poskytovania služieb zaručeného týmto ustanovením.
Práve za týchto podmienok Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre oblasť sociálneho zabezpečenia a verejnej služby) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa smernica 2011/24 vykladať v tom zmysle, že osoby uvedené v článku 24 nariadenia č. 883/2004, ktoré v štáte bydliska prijímajú vecné dávky na náklady Holandska, ale nie sú poistené v Holandsku v rámci zákonného zdravotného poistenia, sa môžu na účely preplatenia nákladov v súvislosti s poskytnutou zdravotnou starostlivosťou priamo odvolávať na túto smernicu?
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku,
2.
Vyplýva z článku 56 ZFEÚ, že v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, odmietnutie preplatiť náklady na zdravotnú starostlivosť poskytnutú v inom členskom štáte, než je štát bydliska alebo štát povinný vyplácať dôchodok, predstavuje neodôvodnené obmedzenie slobodného poskytovania služieb?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 3 písm. b) bod i) a článok 7 ods. 1 smernice 2011/24 v spojení s článkom 1 písm. c) a článkom 2 nariadenia č. 883/2004 majú vykladať v tom zmysle, že poberateľ dôchodku podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý má v zmysle článku 24 tohto nariadenia nárok na vecné dávky poskytované členským štátom svojho bydliska, na náklady členského štátu vyplácajúceho jeho dôchodok, sa má považovať za „poistenca“ v zmysle článku 7 ods. 1 tejto smernice, ktorý môže získať preplatenie nákladov na zdravotnú starostlivosť, ktorá mu bola poskytnutá v treťom členskom štáte, bez toho, aby bol poistený v systéme povinného zdravotného poistenia členského štátu, ktorý mu vypláca jeho dôchodok.
Článok 7 ods. 1 smernice 2011/24 stanovuje, že bez toho, aby bolo dotknuté nariadenie č. 883/2004 a s výhradou ustanovení článkov 8 a 9 tejto smernice, členský štát poistenia zabezpečí, aby náklady, ktoré poistencovi vznikli pri prijímaní cezhraničnej zdravotnej starostlivosti, boli preplatené, ak dotknutá zdravotná starostlivosť patrí medzi dávky, na ktoré má poistenec nárok v členskom štáte, v ktorom je poistený.
Pojem „poistenec“ uvedený v článku 3 písm. b) bode i) smernice 2011/24 označuje „osoby… na ktoré sa vzťahuje článok 2 nariadenia [č. 883/2004] a ktoré sú poistencami v zmysle článku 1 písm. c) uvedeného nariadenia“. Tento pojem je teda definovaný odkazom na tieto dve ustanovenia nariadenia č. 883/2004, najmä s cieľom zabezpečiť súlad medzi týmto nariadením a smernicou 2011/24, ako sa uvádza v jej odôvodnení 30. Keďže článok 3 písm. b) bod i) smernice 2011/24 kumulatívne odkazuje na dve vyššie uvedené ustanovenia nariadenia č. 883/2004 na to, aby bola určitá osoba kvalifikovaná ako „poistenec“ v zmysle tejto smernice, táto osoba musí spĺňať všetky podmienky stanovené týmito ustanoveniami.
Na jednej strane článok 2 nariadenia č. 883/2004, ktorý definuje osobnú pôsobnosť tohto nariadenia, vo svojom odseku 1 stanovuje, že uvedené nariadenie „sa vzťahuje na štátnych príslušníkov členského štátu…, ktorí… podliehajú alebo podliehali právnym predpisom jedného alebo viacerých členských štátov“. Na druhej strane podľa článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004 pojem „poistenec“ vo vzťahu k odvetviam sociálneho zabezpečenia, na ktoré sa vzťahuje hlava III kapitola 1, ktorá sa týka nemocenských dávok, dávok v materstve a rovnocenných dávok v otcovstve, a kapitola 3, ktorá sa týka podpory pri úmrtí, tohto nariadenia, znamená každú osobu, ktorá spĺňa podmienky požadované podľa právnych predpisov členského štátu príslušného podľa hlavy II uvedeného nariadenia pre nárok na tieto dávky, pri zohľadnení jeho ostatných relevantných ustanovení.
Pokiaľ ide po prvé o určenie, či osoba nachádzajúca sa v situácii Y, ktorá poberá starobný dôchodok podľa právnych predpisov členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, má bydlisko v inom členskom štáte, a podľa článku 24 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 má nárok na vecné dávky poskytované členským štátom bydliska na náklady členského štátu zodpovedného za vyplácanie jej dôchodku, sa má považovať za osobu „ktorá podlieha právnym predpisom členského štátu“ v zmysle článku 2 ods. 1 tohto nariadenia, treba tak, ako to urobil generálny advokát v bode 45 svojich návrhov konštatovať, že taká osoba z dôvodu samotnej skutočnosti, že poberá uvedený starobný dôchodok, podlieha právnym predpisom členského štátu v zmysle tohto ustanovenia, a to právnym predpisom členského štátu zodpovedného za vyplácanie jej dôchodku. To isté platí, pokiaľ ide o skutočnosť, že táto osoba je podľa právnych predpisov členského štátu zodpovedného za vyplácanie jej dôchodku povinná platiť príspevky na pokrytie dávok zdravotnej starostlivosti stanovených v článku 24 ods. 1 uvedeného nariadenia.
Pokiaľ ide po druhé o určenie, či osoba v situácii Y patrí pod pojem „poistenec“ v zmysle článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004, je na jednej strane nesporné, že zdravotná starostlivosť, o ktorú ide vo veci samej, patrí medzi oblasti sociálneho zabezpečenia uvedené v hlave III kapitole 1 tohto nariadenia. Na druhej strane treba overiť, či takáto osoba spĺňa podmienky požadované právnymi predpismi príslušného členského štátu na vznik nároku na tieto dávky.
V tejto súvislosti z ustanovení článku 11 ods. 3 písm. e) v spojení s článkom 16 ods. 2 nariadenia č. 883/2004 vyplýva, že ak poberateľ dôchodku vyplácaného podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov, ktorý má bydlisko v inom členskom štáte, podlieha za normálnych okolností právnym predpisom členského štátu bydliska, tento dôchodca môže byť na základe vlastnej žiadosti vyňatý z uplatňovania týchto právnych predpisov, pokiaľ nepodlieha týmto právnym predpisom z dôvodu vykonávania činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba.
Ak dôchodca požiadal o takéto vyňatie, inštitúcia, ktorej prináleží znášať náklady na vecné dávky, na ktoré má tento dôchodca nárok podľa článku 24 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, sa určí podľa pravidiel stanovených v odseku 2 tohto článku. Členský štát, do ktorého patrí táto inštitúcia, je teda členským štátom príslušným podľa hlavy II tohto nariadenia.
V prejednávanej veci je nesporné, že Y podlieha právnej úprave Holandského kráľovstva ako členského štátu, ktorý je príslušný podľa hlavy II nariadenia č. 883/2004.
Vzniká teda otázka, či osoba v situácii Y spĺňa podmienky požadované týmito právnymi predpismi „s prihliadnutím na ustanovenia [tohto] nariadenia“ na to, aby mala nárok na dávky stanovené v jeho článku 24 ods. 1.
Na účely odpovede treba konštatovať, že pojem „právne predpisy“ uvedený v tomto ustanovení je definovaný v článku 1 písm. l) prvom pododseku nariadenia č. 883/2004 tak, že označuje v súvislosti s každým členským štátom „zákony, nariadenia a iné povinné ustanovenia a všetky ostatné vykonávajúce opatrenia týkajúce sa odvetví sociálneho zabezpečenia, na ktoré sa uplatňuje článok 3 ods. 1“ tohto nariadenia.
Tvrdenie holandskej vlády – podľa ktorého poberateľ dôchodku podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý má bydlisko v inom členskom štáte a ktorý má nárok na vecné dávky poskytované týmto posledným uvedeným členským štátom na náklady prvého členského štátu podľa článku 24 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, nie je „poistencom“ v zmysle článku 1 písm. c) tohto nariadenia z dôvodu, že tento poberateľ nemá povinné zdravotné poistenie v členskom štáte vyplácajúcom jeho dôchodok – vychádza z reštriktívneho výkladu tohto posledného uvedeného ustanovenia, ktorý nezohľadňuje nárok na vecné dávky poskytované uvedenému poberateľovi priamo článkom 24 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, čo je výklad, ktorý smeruje k stanoveniu podmienky nevyplývajúcej zo znenia článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004 a ktorý teda porušuje ustanovenia tohto nariadenia.
V každom prípade, hoci Súdnemu dvoru neprináleží overovať tieto podmienky, treba uviesť, ako to urobil generálny advokát v bode 50 svojich návrhov, že zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že podmienky požadované holandskými právnymi predpismi na vznik nároku na uvedené vecné dávky na území Holandského kráľovstva v skutočnosti zodpovedajú podmienkam stanoveným v článku 24 nariadenia č. 883/2004. Tento článok podmieňuje nárok na vecné dávky, ktorý stanovuje, tromi podmienkami. Po prvé dotknutá osoba musí poberať jeden alebo viacero dôchodkov podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov, po druhé nesmie mať nárok na vecné dávky podľa právnych predpisov štátu, v ktorom má bydlisko, a po tretie musí mať nárok na tieto dávky podľa právnych predpisov štátu vyplácajúceho dôchodok, ak by mala bydlisko v tomto členskom štáte. Ako to potvrdila holandská vláda, na účely získania nároku na vecné dávky podľa článku 24 tohto nariadenia sa nepožaduje žiadna iná podmienka podľa holandských právnych predpisov.
Z toho vyplýva, že pojem „poistenec“ v zmysle článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004 sa vzťahuje aj na poberateľa dôchodku podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý má podľa článku 24 tohto nariadenia nárok na vecné dávky poskytované jeho členským štátom bydliska na náklady členského štátu vyplácajúceho jeho dôchodok, aj keď v tomto poslednom uvedenom členskom štáte nemá povinné zdravotné poistenie.
Tento výklad nie je spochybnený tvrdením holandskej vlády, ktorá uvádza, že ustanovenia hlavy III kapitol 1 a 3 nariadenia č. 883/2004 jasne rozlišujú medzi ustanoveniami, ktoré sa uplatňujú na jednej strane na „poistencov“ a na druhej strane na „dôchodcov“, čo je pojem, ktorý na rozdiel od prvého uvedeného pojmu toto nariadenie nedefinuje, takže tieto dve kategórie osôb sa navzájom vylučujú. Na poberateľa dôchodku podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý má podľa článku 24 ods. 1 tohto nariadenia nárok na vecné dávky poskytované členským štátom bydliska na náklady členského štátu zodpovedného za vyplácanie jeho dôchodku, sa teda nevzťahuje pojem „poistenec“ v zmysle článku 1 písm. c) uvedeného nariadenia, ako to potvrdzuje skutočnosť, že uvedený článok 24 ods. 1 sa nachádza v oddiele 2 týkajúcom sa dôchodcov a ich rodinných príslušníkov, hlavy III kapitoly 1 toho istého nariadenia.
Po prvé tomuto tvrdeniu odporuje znenie článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004, ktoré odkazuje na „každú osobu“. Tento pojem teda vylučuje akékoľvek rozlišovanie medzi rôznymi kategóriami osôb patriacich do osobnej pôsobnosti tohto nariadenia za predpokladu, že takáto osoba spĺňa podmienky stanovené právnymi predpismi príslušného členského štátu na to, aby mohla žiadať o poskytovanie zdravotnej starostlivosti na náklady tohto členského štátu „vzhľadom na ustanovenia tohto nariadenia“.
Po druhé výklad článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004 uvedený v bode 48 tohto rozsudku potvrdzuje aj cieľ sledovaný týmto nariadením, ktorým, ako vyplýva z jeho odôvodnenia 3, je modernizovať a zjednodušiť pravidlá koordinácie vnútroštátnych systémov sociálneho zabezpečenia, ktoré mnohé zmeny vykonané v nariadení č. 1408/71 spravili zložitými a rozsiahlymi.
Pojem „poistenec“ v zmysle nariadenia č. 883/2004 vyplýva z tejto snahy o zjednodušenie a všeobecne a vyčerpávajúcim spôsobom zahŕňa štátnych príslušníkov členských štátov, osoby bez štátnej príslušnosti a utečencov s bydliskom v členskom štáte, na ktorých sa vzťahujú alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov, ako aj ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých. Na všetky tieto osoby, pokiaľ spĺňajú podmienky požadované právnymi predpismi príslušného členského štátu na nárok na dávky v zmysle článku 1 písm. c) tohto nariadenia, sa vzťahuje, ako to spresnil generálny advokát v bode 56 svojich návrhov, pojem „poistenec“ uvedený v tomto ustanovení na účely uplatnenia ustanovení hlavy III kapitol 1 a 3 uvedeného nariadenia.
Hoci v hlave III kapitole 1 nariadenia č. 883/2004 ustanovenia, ktoré sa uplatňujú jednak na osoby ako „Poistenci a ich rodinní príslušníci, s výnimkou dôchodcov a ich rodinných príslušníkov“ a na druhej strane na osoby ako „Dôchodcovia a ich rodinní príslušníci“, nachádzajú v dvoch odlišných oddieloch tejto kapitoly, táto systematizácia má za cieľ iba „poisteným osobám ako aj ich rodinným príslušníkom, ktorí žijú alebo sa zdržiavajú v členskom štáte inom, ako je príslušný členský štát… poskytnúť ochran[u]“, ako to vyplýva zo spojených odôvodnení 20 a 22 tohto nariadenia. Vzhľadom na „špecifické postavenie… dôchodcov a ich rodinných príslušníkov“ ide o prijatie osobitných „ustanoven[í] riadiac[ich] nemocenské poistenie upravené podľa tejto situácie“, a nie dvoch kategórií osôb, ktoré sa líšia a navzájom vylučujú.
Hlava III kapitola 1 oddiel 2 nariadenia č. 883/2004 obsahuje ustanovenia prispôsobené potrebám poberateľov dôchodkov a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa nachádzajú v osobitnej situácii najmä z dôvodu, že títo poberatelia majú bydlisko, ako Y, v inom členskom štáte, než je členský štát, ktorý je vyplácateľom ich dôchodku, teda v situácii, na ktorú sa všeobecné ustanovenia oddielu 1 tejto kapitoly ako také neuplatňujú. Ustanovenia hlavy III kapitoly 1 oddielu 2 nariadenia č. 883/2004 teda predstavujú, ako uviedol generálny advokát v bode 61 svojich návrhov,
lex specialis
vo vzťahu k ustanoveniam hlavy III kapitoly 1 oddielu 1 tohto nariadenia, ktoré predstavujú
lex

generalis
.
Doplnková povaha ustanovení hlavy III kapitoly 1 oddielu 2 nariadenia č. 883/2004 – uplatniteľných na „dôchodco[v] a ich rodinn[ých] príslušní[kov]“ – oproti ustanoveniam oddielu 1 tejto kapitoly – uplatniteľným na „poistenc[ov] a ich rodinn[ých] príslušní[kov], s výnimkou dôchodcov a ich rodinných príslušníkov“ – je potvrdená článkom 31 tohto nariadenia, podľa ktorého sa jeho články 23 až 30, ktoré sa nachádzajú v tomto oddiele 2, neuplatňujú na dôchodcu, ak tento má nárok na dávky zdravotnej starostlivosti podľa právnych predpisov členského štátu na základe činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba. V takom prípade sa právo takejto dotknutej osoby na tieto dávky uvedené v hlave III kapitole 1 uvedeného nariadenia riadi článkami 17 až 21 tohto nariadenia, ktoré sa nachádzajú v oddiele 1 tejto kapitoly 1.
Po tretie výklad pojmu „poistenec“ v zmysle článku 1 písm. c) nariadenia č. 883/2004 uvedený v bode 50 tohto rozsudku podporujú aj viaceré ustanovenia smernice 2011/24.
Na jednej strane pojem „členský štát… poisten[ia]“ uvedený v článku 7 ods. 1 tejto smernice je pre osoby uvedené v článku 3 písm. b) bode i) tejto smernice definovaný v bode c) tohto posledného uvedeného článku tak, že označuje „členský štát, ktorý je príslušný vydať poistencovi predchádzajúce povolenie na prijatie potrebného ošetrenia mimo členského štátu bydliska podľa nariadenia [č. 883/2004] a nariadenia [č. 987/2009]“. Napriek svojmu zneniu tento pojem nevyžaduje, ako správne uviedol vnútroštátny súd, „poistenie“ v systéme povinného zdravotného poistenia členského štátu.
Na druhej strane podľa článku 7 ods. 2 písm. a) smernice 2011/24, ak je členský štát uvedený v prílohe IV k nariadeniu č. 883/2004 a v súlade s uvedeným nariadením uznal práva na nemocenské dávky pre dôchodcov a ich rodinných príslušníkov, ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte, poskytne im zdravotnú starostlivosť podľa tejto smernice na svoje vlastné náklady, ak sa zdržiavajú na jeho území, v súlade s jeho právnymi predpismi, ako keby tieto dotknuté osoby mali bydlisko na tomto území. Takýmto rozšírením nároku na náhradu nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť, ktoré im vznikli v členskom štáte vyplácajúcom ich dôchodok, na „dôchodcov…, ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte“, ak je štát vyplácajúci dôchodok uvedený v prílohe IV k nariadeniu č. 883/2004, hoci títo dôchodcovia nie sú poistení v systéme povinného zdravotného poistenia tohto členského štátu, smernica 2011/24 zahŕňa uvedených dôchodcov do pojmu „poistenec“ v zmysle jej článku 3 písm. b) bodu i).
Treba dodať, že holandská vláda vo svojej odpovedi na otázku položenú Súdnym dvorom uviedla, že Holandské kráľovstvo nevyužilo možnosť stanovenú v článku 8 smernice 2011/24 zaviesť režim predchádzajúceho povolenia na preplatenie nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť. V prejednávanej veci preto a s výhradou overení, ktoré v tejto súvislosti prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, Y nemôže byť zbavená náhrady nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť, ktorá sa jej poskytla v Nemecku, v súlade s ustanoveniami smernice 2011/24, z dôvodu, že nezískala predchádzajúce povolenie na túto starostlivosť.
Nakoniec, pokiaľ ide o otázku, či sa osoba v situácii, v akej je Y, môže odvolávať na článok 7 ods. 1 smernice 2011/24, Súdny dvor opakovane rozhodol, že osoby podliehajúce súdnej právomoci sa môžu odvolávať na bezpodmienečné a dostatočne presné ustanovenia smernice voči členskému štátu a všetkým jeho správnym orgánom, ako aj voči inštitúciám alebo subjektom, ktoré podliehajú štátu alebo jeho dohľadu, alebo disponujú výnimočnými právomocami v porovnaní s tými, ktoré vyplývajú z pravidiel uplatniteľných na vzťahy medzi jednotlivcami. K štátu možno pripodobniť aj inštitúcie alebo subjekty, ktoré boli príslušným orgánom poverené plnením úlohy vo verejnom záujme a ktorým boli na tento účel udelené výnimočné právomoci (rozsudok z 19. decembra 2019, Pensions‑Sicherungs‑Verein,
C‑168/18
,
EU:C:2019:1128
, bod
a citovaná judikatúra).
Článok 7 ods. 1 smernice 2011/24 tým, že ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby sa náklady, ktoré vynaložil poistenec, ktorému sa poskytuje cezhraničná zdravotná starostlivosť, nahradili, ak dotknutá zdravotná starostlivosť patrí medzi dávky, na ktoré má poistenec nárok v členskom štáte, v ktorom je poistený, obsahuje jasnú, presnú a bezpodmienečnú povinnosť prislúchajúcu členským štátom, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom, takže títo jednotlivci sa môžu priamo odvolávať na toto ustanovenie pred vnútroštátnym súdom.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 3 písm. b) bod i) a článok 7 ods. 1 smernice 2011/24 v spojení s článkom 1 písm. c) a článkom 2 nariadenia č. 883/2004 sa majú vykladať v tom zmysle, že poberateľ dôchodku podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý má v zmysle článku 24 tohto nariadenia nárok na vecné dávky poskytované členským štátom svojho bydliska, na náklady členského štátu vyplácajúceho jeho dôchodok, sa má považovať za „poistenca“ v zmysle článku 7 ods. 1 tejto smernice, ktorý môže získať preplatenie nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť, ktorá mu bola poskytnutá v treťom členskom štáte, bez toho, aby bol poistený v systéme povinného zdravotného poistenia členského štátu, ktorý mu vypláca jeho dôchodok.
O druhej otázke
Vzhľadom na odpoveď, ktorá bola poskytnutá na prvú otázku, netreba odpovedať na druhú otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

Článok 3 písm. b) bod i) a článok 7 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/24/EÚ z 9. marca 2011 o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti v spojení s článkom 1 písm. c) a článkom 2 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009, sa majú vykladať v tom zmysle, že poberateľ dôchodku podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý má v zmysle článku 24 tohto nariadenia, v znení zmien, nárok na vecné dávky poskytované členským štátom svojho bydliska, na náklady členského štátu vyplácajúceho jeho dôchodok, sa má považovať za „poistenca“ v zmysle článku 7 ods. 1 tejto smernice, ktorý môže získať preplatenie nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť, ktorá mu bola poskytnutá v treťom členskom štáte, bez toho, aby bol poistený v systéme povinného zdravotného poistenia členského štátu, ktorý mu vypláca jeho dôchodok.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.