CELEX: 62015CJ0570
Zahtjev za prethodnu odluku
Primjena sustava socijalne sigurnosti
Radnici migranti
Određivanje primjenjivog zakonodavstva
Uredba (EEZ) br. 1408/71
Članak 14. stavak 2. točka (b) podtočka i.
Osoba koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica
Osoba koja je zaposlena u jednoj državi članici i obavlja svoju djelatnost djelomično u državi članici boravišta

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 13. stavka 2. točke (a) i članka 14. stavka 2. točke (b) podtočke i. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji kako je izmijenjena i ažurirana Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. (
SL 1997., L 28, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 592/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. (
SL 2008., L 177, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 18.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 1408/71).
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe X i Staatssecretaris van Financiën (Državni tajnik za financije, Nizozemska) povodom odluke o utvrđivanju poreza na dohodak i doprinosa za socijalnu sigurnost.
Pravni okvir
U članku 13. Uredbe br. 1408/71 određuje se:
„1.   Podložno člancima 14.c i 14.f, na osobe na koje se primjenjuje ova uredba primjenjuje se zakonodavstvo samo jedne države članice. To zakonodavstvo utvrđuje se u skladu s odredbama ove glave.
2.   Ovisno o člancima od 14. do 17.:
(a)
na osobu zaposlenu na državnom području jedne države članice primjenjuje se zakonodavstvo te države, čak i ako boravi na državnom području druge države članice ili ako se registrirano sjedište ili mjesto poslovanja poduzeća ili pojedinca koji ju zapošljava nalazi na državnom području druge države članice;
[…]”
Članak 14. te uredbe predviđa:
„Članak 13. stavak 2. točka (a) primjenjuje se ovisno o sljedećim izuzecima i okolnostima:
[…]
2.
Na osobu koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica primjenjuje se sljedeće zakonodavstvo:
[…]
(b)
na osobu, osim onih koje su navedene u točki (a), primjenjuje se:
i.
zakonodavstvo države članice na čijem državnom području boravi, ako obavlja svoju djelatnost djelomično na tom području ili pripada pod nekoliko poduzeća ili nekoliko poslodavaca koji imaju registrirana sjedišta ili mjesta poslovanja na državnom području različitih država članica;
ii.
zakonodavstvo države članice na čijem se državnom području nalazi registrirano sjedište ili mjesto poslovanja poduzeća ili pojedinca koji ju zapošljava, ako ne boravi na državnom području nijedne od država članica gdje obavlja svoju djelatnost.
[…]”
Članak 14.a stavak 2. te uredbe glasi kako slijedi:
„Na osobu koja je uobičajeno samozaposlena na državnom području dviju ili više država članica primjenjuje se zakonodavstvo države članice na čijem državnom području boravi ako obavlja bilo koji dio svoje djelatnosti na državnom području te države članice. […]”
Glavni postupak i prethodno pitanje
Tijekom 2009. osoba X, nizozemski državljanin koji boravi u Belgiji, radila je 1872 sata kao voditelj računovodstva i voditelj telekomunikacijskih odnosa za poslodavca s poslovnim nastanom u Nizozemskoj.
Od ta 1872 radna sata, osoba X odradila je 121 sat u Belgiji, što otprilike iznosi 6,5 % ukupnog radnog vremena te godine. Time je obuhvaćeno 17 sati provedenih u posjetima klijentima i 104 sata koja je provela radeći od kuće. Te se djelatnosti nisu obavljale po određenoj shemi i ugovor o radu nije sadržavao nikakve odredbe o radu u Belgiji.
Tijekom 2009. osoba X obavljala je druge djelatnosti za poslodavca, odnosno 1751 sat u Nizozemskoj, u uredu i u posjetima potencijalnim klijentima.
Spor između osobe X i Državnog tajnika za financije u glavnom postupku odnosi se na obračun poreza na dohodak i doprinosa iz sustava socijalne sigurnosti za godinu 2009.
Gerechtshof ‘s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud, ‘s‑Hertogenbosch, Nizozemska), u žalbenom postupku protiv presude Rechtbank Zeeland‑West‑Brabant (Sud u Zeeland‑West‑Brabantu), presudio je da je osoba X samo povremeno obavljala djelatnosti u Belgiji u 2009. Zaključio je da se te djelatnosti ne mogu uzeti u obzir u svrhu određivanja zakonodavstva u području primjenjive socijalne sigurnosti i da je to, u skladu s člankom 13. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1408/71, isključiva nadležnost nizozemskog zakonodavstva koje se treba primijeniti za godinu 2009.
Osoba X podnijela je sudu koji je uputio zahtjev žalbu u kasacijskom postupku protiv te presude.
U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Prema kojem kriteriju ili kojim kriterijima treba ispitati koje se zakonodavstvo primjenjuje u skladu s Uredbom br. 1408/71 u slučaju radnika koji živi u Belgiji i veliku većinu svojega rada za svojega poslodavca obavlja u Nizozemskoj te pored toga 6,5 % toga rada u predmetnoj godini obavlja u Belgiji – u svojem domu i kod klijenata – a da pritom ne može biti riječ o utvrđenom obrascu niti je s njegovim poslodavcem sklopljen sporazum o obavljanju djelatnosti u Belgiji?”
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem Sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 14. stavak 2. točku (b) podtočku i. Uredbe br. 1408/71 tumačiti na način da se za osobu poput one u glavnom postupku, koja je zaposlena kod poslodavca s poslovnim nastanom na državnom području jedne države članice i ima boravište na državnom području druge države članice u kojoj je u prethodnoj godini djelomično obavljala svoju djelatnost zaposlene osobe koja čini 6,5 % njezina radnog vremena, o čemu nije prethodno sklopila sporazum sa svojim poslodavcem, smatra da je uobičajeno zaposlena na državnom teritoriju dviju država članica u smislu te odredbe.
U tom smislu, valja podsjetiti da odredbe glave II. Uredbe br. 1408/71, čiji je dio članak 14. stavak 2., prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda predstavljaju potpun i ujednačen sustav kolizijskih pravila čiji je cilj da se na radnike koji se kreću unutar Europske unije primjenjuje sustav socijalne sigurnosti samo jedne države članice, kako bi se izbjeglo preklapanje nacionalnih zakonodavstava koja se primjenjuju i komplikacije koje bi zbog toga mogle nastati (presuda od 4. listopada 2012., Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe,
C‑115/11
,
EU:C:2012:606
, t.
29.
i navedena sudska praksa).
U tu svrhu, članak 13. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 1408/71, postavlja načelo prema kojem se na osobu zaposlenu na državnom području jedne države članice primjenjuje zakonodavstvo te države, čak i ako boravi na državnom području druge države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2012., Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe,
C‑115/11
,
EU:C:2012:606
, t.
30.
).
To načelo je, međutim, oblikovano „[o]visno o člancima od 14. do 17.” Uredbe br. 1408/71. Naime, u određenim specifičnim situacijama doslovna primjena općeg pravila iz članka 13. stavka 2. točke (a) te uredbe može zapravo prouzročiti, umjesto izbjeći, upravne komplikacije kako za radnika tako i za poslodavca i tijela socijalne sigurnosti koje bi mogle stvoriti prepreke slobodi kretanja osoba obuhvaćenih navedenom uredbom (presuda od 4. listopada 2012., Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe,
C‑115/11
,
EU:C:2012:606
, t.
31.
).
Članak 14. stavak 2. točka (b) podtočka i. Uredbe br. 1408/71 predviđa da se na osobu koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica primjenjuje zakonodavstvo države članice na čijem državnom području boravi, ako obavlja svoju djelatnost djelomično na tom području.
Iz te odredbe, koja derogira opće pravilo povezanosti s državom članicom zaposlenja, proizlazi da je njezina primjena uvjetovana činjenicom da je dotična osoba uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica.
Međutim, to pretpostavlja da dotična osoba uobičajeno obavlja značajni dio djelatnosti na državnom području dviju ili više država članica (vidjeti analogijom presudu od 30. ožujka 2000., Banks i dr.,
C‑178/97
,
EU:C:2000:169
, t.
25.
).
U tom smislu, u svrhu primjene članka 14. stavka 2. točke (b) podtočke i. Uredbe br. 1408/71 ne može se uzeti u obzir činjenica da dotična osoba samo povremeno obavlja djelatnost na državnom području države članice.
Pri utvrđivanju toga treba li osobu smatrati uobičajeno zaposlenom na državnom području dviju ili više država članica ili se, upravo suprotno, radi o djelatnostima koje se povremeno obavljaju na državnom području više država članica, u obzir treba osobito uzeti trajanje razdoblja u kojem se obavljala djelatnost i narav poslova definiranih ugovorima kao i, ovisno o slučaju, stvarno obavljanje djelatnosti (vidjeti u tom smislu presude od 12. srpnja 1973., Hakenberg,
13/73
,
EU:C:1973:92
, t. 20, kao i od 4. listopada 2012., Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe,
C‑115/11
,
EU:C:2012:606
, t.
44.
).
Što se tiče utvrđivanja jesu li djelatnosti koje se obavljaju na državnom području dviju ili više država članica uobičajene i značajne, valja istaknuti da je Sud u svojoj presudi od 16. veljače 1995., Calle Grenzshop Andresen (
C‑425/93
,
EU:C:1995:37
), presudio da slučaj radnika koji boravi u jednoj državi članici i zaposlen je u poduzeću koje ima sjedište u drugoj državi članici, koji u okviru tog radnog odnosa, do 10 sati tjedno, redovito dio svoje djelatnosti obavlja u državi članici boravišta, potpada pod članak 14. stavak 2. točku (b) podtočku i. Uredbe br. 1408/71.
Sud je također smatrao da se za osobu koja polovinu svoje djelatnosti samozaposlene osobe obavlja na državnom području države članice boravišta, a polovinu na državnom području druge države članice, smatra da je uobičajeno samozaposlena na državnom području dviju država članica, u smislu članka 14.a Uredbe br. 1408/71 (vidjeti u tom smislu presudu od 13. listopada 1993., Zinnecker,
C‑121/92
,
EU:C:1993:840
, t.15. do 18.).
U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da u predmetnom ugovoru o radu nije predviđeno da će osoba X pružati usluge na državnom području države članice boravišta. Usto, od ukupnih radnih sati koje je dotična osoba odradila u predmetnoj godini, samo je otprilike 6,5 % odrađeno u toj državi članici, većinom od kuće.
U tim okolnostima, ne može se smatrati da osoba, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, uobičajeno obavlja značajan dio svojih djelatnosti na državnom području države članice boravišta.
Takav je zaključak u skladu sa sustavom kolizijskih pravnih pravila predviđenih odredbama iz glave II. Uredbe br. 1408/71.
Naime, kao što to proizlazi iz članka 13. stavka 2. točke (a) te uredbe, opće pravilo povezanosti s državom članicom zaposlenja derogira se samo u specifičnim situacijama u kojima se povezanost s druge osnove čini prikladnijom.
Međutim, smatrati opravdanim primjenu članka 14. stavka 2. Uredbe br. 1408/71 u situaciji u kojoj osoba – od ukupnog broja radnih sati koje je u jednoj godini odradila za svojeg poslodavca s poslovnim nastanom u jednoj državi članici – samo 6,5 % odradi na državnom području druge države članice koja je ujedno država njezina boravišta, o čemu ne postoji prethodni sporazum s navedenim poslodavcem, dovelo bi, s jedne strane, do zanemarivanja derogativnog karaktera povezanosti s državom članicom boravišta i, s druge strane, do opasnosti od zaobilaženja kolizijskih pravila sadržanih u glavi II. te uredbe, kao što je to naglasio nezavisni odvjetnik u točki 29. svojeg mišljenja.
S obzirom na prethodna razmatranja, na upućeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 14. stavak 2. točku (b) podtočku i. Uredbe br. 1408/71 treba tumačiti na način da se za osobu, poput one u glavnom postupku, koja je zaposlena kod poslodavca s poslovnim nastanom na državnom području jedne države članice i ima boravište na državnom području druge države članice u kojoj je u prethodnoj godini djelomično obavljala svoju djelatnost zaposlene osobe koja čini 6,5 % njezina radnog vremena, o čemu nije prethodno sklopila sporazum sa svojim poslodavcem, ne može smatrati da je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju država članica u smislu te odredbe.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

Članak 14. stavak 2. točku (b) podtočku i. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji kako je izmijenjena i ažurirana Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 592/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008., treba tumačiti na način da se za osobu, poput one u predmetu u glavnom postupku, koja je zaposlena kod poslodavca s poslovnim nastanom na državnom području jedne države članice i ima boravište na državnom području druge države članice u kojoj je u prethodnoj godini djelomično obavljala svoju djelatnost zaposlene osobe koja čini 6,5 % njezina radnog vremena, o čemu nije prethodno sklopila sporazum sa svojim poslodavcem, ne može smatrati da je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju država članica u smislu te odredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski