CELEX: 62017CJ0065
Ennakkoratkaisupyyntö
Julkiset palveluhankinnat
Terveydenhoito- ja sosiaalipalvelut
Sopimuspuolen valinta noudattamatta julkisten hankintojen tekemisestä annettuja sääntöjä
Avoimuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamista koskeva vaatimus
Käsite ”varma rajat ylittävä intressi”
Direktiivi 92/50/ETY
27 artikla

Ennakkoratkaisupyyntö koskee julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY (
EYVL 1992, L 209, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY (
EYVL 1997, L 328, s. 1
; jäljempänä direktiivi 92/50), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain yhtäältä Oftalma Hospital Srl (jäljempänä Oftalma) sekä toisaalta Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi (CIOV) (valdolaissairaaloiden yhteinen hallintoelin, Italia) ja Regione Piemonte (Piemonten maakunta, Italia) ja joka koskee korvausta Oftalman CIOV:n kanssa tehdyn sopimuksen (jäljempänä riidanalainen sopimus) perusteella suorittamista terveydenhoitopalveluista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 92/50
Direktiivin 92/50 II osastossa määritellään niin sanottu kaksitasoinen soveltaminen. Kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaan sen liitteessä I A lueteltuja palveluja koskevat sopimukset on tehtävä direktiivin III–VI osaston säännösten eli mainitun direktiivin 11–37 artiklan mukaisesti. Saman direktiivin 9 artiklassa sen sijaan säädetään, että ”liitteessä I B lueteltuja palveluja koskevat sopimukset on tehtävä 14 ja 16 artiklan säännösten mukaisesti”.
Direktiivin 92/50 14 artikla kuuluu sen IV osastoon, joka koskee tekniikan alan yhteisiä sääntöjä.
Kyseisen direktiivin V osastoon, jonka otsikko on ”Julkistamista koskevat yhteiset säännöt”, kuuluvan 16 artiklan 1 kohdassa säädetään, että hankintaviranomaisten, jotka ovat tehneet julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen tai järjestäneet suunnittelukilpailun, on lähetettävä sopimuksentekomenettelyn tuloksia koskeva ilmoitus Euroopan unionin julkaisutoimistolle.
Direktiivin 92/50 27 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tehdessään sopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa neuvottelumenettelyä noudattaen hankintaviranomaisten on kelpuutettava neuvotteluun vähintään kolme ehdokasta, jos sopivia ehdokkaita on riittävästi.”
Kyseisen direktiivin liitteessä I B luetellaan joukko palvelujen luokkia, ja näihin palveluihin kuuluvat 25 luokkaan kuuluvat terveydenhoito- ja sosiaalipalvelut.
Direktiivi 2004/18/EY
Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/18/EY (
EUVL 2004, L 134, s. 114
) 20 artiklan mukaan kyseisen direktiivin liitteessä II A lueteltuja palveluja koskevat sopimukset tehdään sen 23–55 artiklan mukaisesti, kun taas 21 artiklan mukaan liitteessä II B lueteltuja palveluja koskevia sopimuksia koskevat yksinomaan kyseisen direktiivin 23 artikla ja 35 artiklan 4 kohta.
Kyseisen direktiivin liitteessä II B luetellaan joukko palvelujen ryhmiä, ja näihin palveluihin kuuluvat ryhmään 25 kuuluvat terveydenhoito- ja sosiaalipalvelut.
Direktiivin 2004/18 82 artiklassa, jonka otsikko on ”Kumoaminen”, säädetään muun muassa, että direktiivi 92/50 kumotaan 31.1.2006 alkaen ja että viittauksia kyseiseen direktiiviin pidetään viittauksina direktiiviin 2004/18.
Italian oikeus
Julkisia palveluhankintoja koskevan direktiivin 92/50/ETY täytäntöönpanosta 17.3.1995 annetun asetuksen nro 157 (decreto-legislativo n. 157 – Attuazione della direttiva 92/50/CEE in materia di appalti pubblici di servizi; GURI nro 104, 6.5.1995, Supplemento ordinario nro 52), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikaan (jäljempänä asetus nro 157/95), 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset ovat vastiketta vastaan tehtyjä kirjallisia sopimuksia, jotka on tehty palvelujen suorittajan ja edellä 2 §:ssä tarkoitetun hankintaviranomaisen kesken ja joiden kohteena ovat liitteissä 1 ja 2 luetellut palvelut.
2.   Liitteessä 2 tarkoitettuja palveluja koskeviin hankintasopimuksiin ja hankintasopimuksiin, joissa tällaisten palvelujen arvo on suurempi kuin liitteessä 1 tarkoitettujen palvelujen arvo, sovelletaan ainoastaan tämän lain 8 §:n 3 momenttia sekä 20 ja 21 §:ää.”
Kyseisen asetuksen 7 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetut hankintasopimukset voidaan tehdä yksityisesti neuvottelemalla hankintailmoituksen julkaisemisen jälkeen seuraavissa tapauksissa:
a)
jos tarjouspyynnöllä, rajoitetulla tarjouspyynnöllä tai tarjouspyynnöllä, johon liittyy suunnittelukilpailu, ei ole saatu sopivia tarjouksia tai jos tarjouksia ei voida 11 §:n, 12 §:n 2 momentin, 18, 19 tai 22–25 §:n säännösten mukaan hyväksyä, edellyttäen, että alkuperäisiä sopimusehtoja ei olennaisesti muuteta; hankintaviranomaiset julkaisevat tällaisissa tapauksissa hankintailmoituksen, paitsi jos ne sisällyttävät yksityiseen neuvotteluun kaikki edellä 11–16 §:ssä säädetyt edellytykset täyttävät yritykset, jotka ovat edellä mainituissa menettelyissä jättäneet hankintamenettelyn muodolliset vaatimukset täyttävän tarjouksen
b)
poikkeustapauksissa, kun palvelujen luonteen tai niihin liittyvien riskien vuoksi hintaa ei voida ennakkoon ja kattavasti vahvistaa
c)
jos hankittavien palvelujen luonteen vuoksi, erityisesti henkisten palvelujen ja liitteessä 1 olevaan 6 luokkaan kuuluvien palvelujen osalta, sopimuseritelmiä ei voida laatia niin tarkasti, että hankintasopimus voitaisiin tehdä valitsemalla paras tarjous avoimen tai rajoitetun menettelyn sääntöjä noudattaen.”
Kyseisen asetuksen 22 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Edellä 7 §:n 1 momentin nojalla aloitetussa yksityisessä neuvottelussa ehdokkaiden määrä ei voi olla kolmea pienempi, jos sopivia ehdokkaita on riittävästi.”
Asetuksen nro 157/95 liitteessä 2 olevassa 25 kohdassa mainitaan ”terveydenhoito- ja sosiaalipalvelut”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
CIOV antoi Ospedale evangelico valdese di Torinon (Torinon valdolais-evankelinen sairaala, Italia) silmäsairauksien osaston erikoissilmälääkäripalvelut Oftalman tehtäväksi 2.1.1999 tehdyllä riidanalaisella sopimuksella, jota muutettiin vuonna 2004 tehdyllä sopimusmuutoksella, jolla Oftalma luopui oikeudestaan maksamismääräysmenettelyyn.
Tribunale di Torino (Torinon alioikeus, Italia) velvoitti 21.4.2005 CIOV:n ja Regione Piemonten maksamaan Oftalmalle 1727886,36 euroa korkoineen korvauksena vuonna 2004 suoritetuista terveydenhoitopalveluista.
Sekä CIOV että Regione Piemonte vastustivat maksamismääräystä Tribunale di Torinossa. Regione Piemonte vetosi kyseisessä menettelyssä muun muassa riidanalaisen sopimuksen mitättömyyteen sillä perusteella, että sopimus oli sen mukaan tehty asetuksen nro 157/95 mukaisten julkisia hankintoja koskevien sopimuksentekomenettelyjen vastaisesti.
Tribunale di Torino hylkäsi CIOV:n ja Regione Piemonten väitteet ja hyväksyi tämän seurauksena Oftalman vaatimukset 5.12.2007 antamallaan tuomiolla.
Oftalma oli ennen tätä ensimmäistä oikeudenkäyntiä nostanut vuonna 2004 Tribunale di Torinossa kanteen, jolla se vaati CIOV:n ja Regione Piemonten velvoittamista maksamaan sille 1226535,07 euroa vuosina 2002 ja 2003 sekä vuoden 2004 ensimmäisellä puoliskolla suoritettuihin terveyspalveluihin sovellettujen tariffien mukaisena tarkistuksena.
Tribunale di Torino hylkäsi Oftalman kanteen 9.10.2007 antamallaan tuomiolla.
Oftalma ja Regione Piemonte valittivat molemmista edellä mainituista tuomioista.
Corte d’appello di Torino (Torinon ylioikeus, Italia) yhdisti ensin nämä kaksi asiaa ja totesi 7.6.2010 antamallaan tuomiolla riidanalaisen sopimuksen mitättömäksi ja velvoitti Oftalman tämän seurauksena palauttamaan maksamismääräyksen täytäntöönpanemiseksi suoritetut määrät.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan riidanalainen sopimus oli tehty direktiivin 92/50 ja sen täytäntöönpanemiseksi annetun asetuksen nro 157/95 vastaisesti, koska sopimuksen tekemistä ei ollut edeltänyt kilpailuttaminen, vaikka CIOV oli asetuksen nro 157/95 2 §:ssä, luettuna direktiivin 92/50 1 artiklan valossa, tarkoitettu hankintaviranomaisena toimiva julkisoikeudellinen laitos.
Oftalma valitti kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Corte suprema di cassazioneen (ylin tuomioistuin, Italia).
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tässä yhteydessä muun muassa, että lain nro 157/95 3 §:n 2 momentissa samoin kuin direktiivissä 92/50 ei edellytetä julkistamista eikä kilpailuttamista koskevaa menettelyä ennen terveydenhoitopalveluja koskevien sopimusten tekemistä eikä kyseisessä laissa säädetä nimenomaisesti myöskään siitä, että tällaisten hankintasopimusten tekemisessä olisi noudatettava tehokkuusperiaatetta, puolueettomuusperiaatetta, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuusperiaatetta.
Kyseinen tuomioistuin on epävarma Italian hallintotuomioistuimien sellaisen oikeuskäytännön perusteltavuudesta, jonka mukaan on niin, että vaikka terveydenhoitopalveluja koskevat hankintasopimukset eivät välittömästi kuulu julkisia palveluhankintoja koskevan säännöstön soveltamisalaan, niistä on kuitenkin julkaistava ennalta kansallisen oikeuden yleisten sääntöjen ja SEUT 49, SEUT 56 ja SEUT 106 artiklasta johtuvien unionin oikeuden periaatteiden mukaan ainakin epämuodollinen tarjouskilpailukutsu.
Mainittu tuomioistuin katsoo kuitenkin, että asetuksen nro 157/95 22 §:n 3 momentissa, jolla pannaan täytäntöön direktiivin 92/50 27 artiklan 3 kohta, säädetään, että ehdokkaiden määrä ei voi edes yksityisen neuvottelun tapauksessa olla kolmea pienempi. Vaikka se korostaa, että kyseisiä säännöksiä on tarkoitus soveltaa niihin julkisiin palveluhankintoihin, jotka kokonaisuudessaan kuuluvat kyseisen direktiivin säännösten alaisuuteen, se kuitenkin mainitsee, että tällaista kansallista säännöstä ”voidaan pitää ilmaisuna yleisestä periaatteesta”, jota sovelletaan myös sellaisiin palveluihin, jotka kuuluvat kyseisen direktiivin säännösten alaisuuteen vain osittain. Saman tuomioistuimen mukaan tällainen tulkinta on sopusoinnussa sisämarkkinoiden toteuttamista julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen asianmukaisella koordinoinnilla koskevan direktiivin 92/50 tavoitteen kanssa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että kyseinen tulkinta on sopusoinnussa direktiivin 92/50 tavoitteista yhden eli sen kanssa, että sopimuksentekoa koskevia sääntöjä yhdenmukaistetaan julkisia rakennusurakoita ja tavarahankintoja koskevien sääntöjen kanssa. Se korostaa tässä yhteydessä, että sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 26.7.1971 annetulla neuvoston direktiivillä 71/305/ETY (
EYVL 1971, L 185, s. 5
), sellaisena kuin se on muutettuna 18.7.1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/440/ETY (
EYVL 1989, L 210, s. 1
), että julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimustentekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetulla neuvoston direktiivillä 93/36/ETY (
EYVL 1993, L 199, s. 1
) asetetaan hankintaviranomaisille velvollisuus taata todellinen kilpailu myös neuvottelumenettelyissä.
Kyseinen tuomioistuin huomauttaa, että tällaisten velvoitteiden soveltaminen terveydenhoitopalveluja koskeviin julkisiin hankintoihin on sopusoinnussa unionin tuomioistuimen sen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia periaatteita sovelletaan myös direktiivin 92/50 soveltamisalaan kuulumattomiin julkisiin palveluhankintoihin.
Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 92/50] 9 artiklaa, jossa säädetään, että [kyseisen direktiivin] liitteessä I B lueteltuja palveluja koskevat sopimukset on tehtävä [sen] 14 ja 16 artiklan säännösten mukaisesti, tulkittava siten, että edellä mainittuihin sopimuksiin sovelletaan kuitenkin edelleen SEUT 49, SEUT 56 ja SEUT 106 artiklassa tarkoitettuja sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan tarjoamisen, yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon, avoimuuden ja syrjintäkiellon periaatteita?
2)
Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 92/50 27 artiklaa, jossa säädetään, että tehdessään sopimuksen neuvottelumenettelyä noudattaen hankintaviranomaisten on kelpuutettava neuvotteluun vähintään kolme ehdokasta, jos sopivia ehdokkaita on riittävästi, tulkittava siten, että sitä sovelletaan myös hankintasopimuksiin, joiden kohteena ovat kyseisen direktiivin liitteessä I B luetellut palvelut?
3)
Onko direktiivin 92/50 27 artikla, jossa säädetään, että tehdessään sopimuksen neuvottelumenettelyä noudattaen hankintaviranomaisten on kelpuutettava neuvotteluun vähintään kolme ehdokasta, jos sopivia ehdokkaita on riittävästi, esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jossa sellaisten julkisia hankintoja koskevien sopimusten osalta, jotka on tehty ennen [direktiivin 2004/18] antamista ja joiden kohteena ovat [direktiivin 92/50] liitteessä I B luetellut palvelut, ei varmisteta julkisten hankintojen avaamista kilpailulle, mikäli sovelletaan neuvottelumenettelyä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään olennaisilta osin sitä, onko hankintaviranomainen silloin, kun se tekee julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen, joka kuuluu direktiivin 92/50 9 artiklan soveltamisalaan ja johon sovelletaan tämän seurauksena lähtökohtaisesti vain kyseisen direktiivin 14 ja 16 artiklaa, kuitenkin velvollinen noudattamaan myös EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita, erityisesti yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteita sekä niistä johtuvaa avoimuusvelvollisuutta.
Direktiivin 92/50 9 artiklan mukaan ”liitteessä I B lueteltuja palveluja koskevat sopimukset on tehtävä 14 ja 16 artiklan säännösten mukaisesti”. Kyseisiin artikloihin sisältyy velvoitteita, jotka koskevat hankintasopimukseen liittyviä teknisiä eritelmiä ja hankintasopimuksen tekomenettelyn tuloksia koskevan ilmoituksen lähettämistä.
Tässä yhteydessä on mainittava unionin tuomioistuimen jo todenneen, että kun hankintasopimukset koskevat liitteeseen I B kuuluvia palveluja, hankintaviranomaisilla on ainoastaan velvollisuus määritellä kunkin hankintasopimuksen yleisiin asiakirjoihin tai sopimusasiakirjoihin sisällytettävät tekniset eritelmät viittaamalla kansallisiin standardeihin, joilla pannaan täytäntöön eurooppalaisia standardeja, sekä lähettää Euroopan unionin julkaisutoimistolle ilmoitus kyseisten sopimusten tekomenettelyjen tuloksista (tuomio 17.3.2011, Strong Segurança,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
kohta).
Se on todennut myös, että palvelujen jaottelu direktiivin 92/50 liitteiden I A ja I B kesken vastaa mainitussa direktiivissä säädettyä järjestelmää, jossa säädetään kyseisen direktiivin säännösten kaksitasoisesta soveltamisesta (tuomio 17.3.2011, Strong Segurança,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on näet todennut unionin lainsäätäjän olettaneen, että direktiivin 92/50 liitteeseen I B kuuluvia palveluja koskeviin hankintasopimuksiin ei niiden erityisluonteen vuoksi lähtökohtaisesti liity sellaista riittävää rajat ylittävää intressiä, jolla voitaisiin perustella sitä, että ne tehdään sellaisen tarjouspyyntömenettelyn päätyttyä, jonka tarkoituksena on antaa muiden jäsenvaltioiden yrityksille mahdollisuus tutustua hankintailmoitukseen ja tehdä tarjous (tuomio 17.3.2011, Strong Segurança,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että tällaisiin hankintasopimuksiin sovelletaan EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita, erityisesti yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteita sekä niistä johtuvaa avoimuusvelvollisuutta, jos kyseisiin sopimuksiin kuitenkin liittyy varma rajat ylittävä intressi (ks. vastaavasti tuomio 17.3.2011, Strong Segurança,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vaikka avoimuusvelvollisuus ei välttämättä edellytäkään tarjouspyyntöä, se edellyttää riittävän julkisuuden takaamista yhtäältä kilpailulle avaamisen ja toisaalta sopimuksentekomenettelyn puolueettomuuden valvonnan mahdollistamiseksi (tuomio 13.11.2008, Coditel Brabant,
C‑324/07
,
EU:C:2008:621
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Koska unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta aineistosta ei ilmene erityisiä seikkoja, varman rajat ylittävän intressin olemassaoloa on arvioitava oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä kyseisen julkista hankintaa koskevan sopimuksen tekoajankohdan tilanteen perusteella (ks. analogisesti tuomio10.11.2005, komissio v. Itävalta,
C‑29/04
,
EU:C:2005:670
,
kohta). Tässä yhteydessä on mainittava, ettei se, että pääasiassa riidanalaiseen sopimukseen tehtiin sopimusmuutos, voi muuttaa ajankohtaa, jonka osalta tällaisen intressin olemassaoloa on arvioitava, jos sopimusmuutoksella ei olennaisesti muuteta sopimuksen yleistä rakennetta, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkastettava.
Niinpä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava yksityiskohtaisesti kaikki kyseessä olevaa hankintasopimusta koskevat merkitykselliset seikat sen tarkastamiseksi, oliko varma rajat ylittävä intressi olemassa pääasiassa kyseessä olevan hankintasopimuksen tekoajankohtana.
Tältä osin on korostettava, että tätä tutkittaessa varman rajat ylittävän intressin olemassaoloa ei voida päätellä hypoteettisesti tietyistä tekijöistä, jotka abstraktilla tavalla tarkasteltuna voisivat olla tämän suuntaisia viitteitä, vaan sen on ilmettävä selvällä tavalla pääasiassa kyseessä olevan hankintasopimuksen olosuhteiden tosiasiallisesta arvioinnista. Tämä tarkoittaa, ettei voida katsoa, että varma rajat ylittävä intressi muodostuu sellaisista seikoista, jotka eivät sulje sitä pois, vaan intressiä on pidettävä tällaisena silloin, kun sen rajat ylittävä luonne ilmenee objektiivisista ja yhtäpitävistä seikoista (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2016, Tecnoedi Costruzioni,
C‑318/15
,
EU:C:2016:747
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on jo todennut, että objektiivisia kriteereitä, joilla varman rajat ylittävän intressin olemassaolo voidaan osoittaa, ovat kyseessä olevan hankintasopimuksen arvon huomattavuus yhdessä rakennusurakan toteuttamispaikan tai hankintasopimuksen teknisten ominaispiirteiden ja kyseisten tuotteiden erityispiirteiden kanssa. Tässä yhteydessä voidaan ottaa huomioon myös muihin jäsenvaltioihin kuin hankintaviranomaisen jäsenvaltioon sijoittuneiden toimijoiden tekemät kantelut sillä ehdolla, että varmistutaan siitä, että ne ovat todellisia eivätkä tekaistuja (tuomio 6.10.2016, Tecnoedi Costruzioni,
C‑318/15
,
EU:C:2016:747
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi huomioon otettava seikka voi olla sekin, suorittivatko muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet yksiköt samankaltaisia terveydenhoitopalveluja jo ajankohtana, jolloin pääasiassa kyseessä oleva hankintasopimus tehtiin.
On kuitenkin muistutettava unionin tuomioistuimen katsoneen erityisesti terveydenhoitoalan tietyn toiminnan osalta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, että varmaa rajat ylittävää intressiä ei osoitettu ainoastaan sillä perusteella, että kyseessä olleilla hankintasopimuksilla oli huomattava taloudellinen arvo (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2010, komissio v. Saksa,
C‑160/08
,
EU:C:2010:230
,
,
ja
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, ettei – kuten Oftalma esitti kirjallisissa huomautuksissaan – ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevaan päätökseen sisälly mitään seikkaa, joka viittaisi siihen, että pääasiassa kyseessä olevaan hankintasopimukseen olisi liittynyt varma rajat ylittävä intressi silloin, kun se tehtiin.
Siinä tapauksessa, että tällainen varma rajat ylittävä intressi kuitenkin näytettäisiin toteen ja että avoimuuden puuttuminen olisi tämän seurauksena aiheuttanut erilaisen kohtelun muuhun jäsenvaltioon kuin hankintaviranomaisen jäsenvaltioon sijoittautuneiden yritysten vahingoksi, tällainen erilainen kohtelu on mahdollista oikeuttaa objektiivisilla seikoilla (ks. vastaavasti tuomio 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ym.,
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oftalma vetoaa tällaisen oikeutuksen osalta kirjallisissa huomautuksissaan 11.12.2014 annetun tuomion Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ym. (
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
) 57 kohtaan, jossa unionin tuomioistuin totesi, että tavoite turvata kansanterveyteen liittyvistä syistä monipuoliset ja kaikkien saatavilla olevat sairaanhoito- ja sairaalapalvelut voi johtaa jonkin kansanterveyteen liittyvän poikkeuksen soveltamiseen.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kahdessa edellisessä kohdassa mainittu oikeuskäytäntö huomioon ottaen tutkittava siinä tapauksessa, että varman rajat ylittävän intressin olemassaolo osoitetaan, oliko pääasiassa kyseessä olevan hankintasopimuksen tekeminen oikeutettua.
Ensimmäiseen kysymykseen on kaiken edellä mainitun perusteella vastattava, että hankintaviranomainen on silloin, kun se tekee julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen, joka kuuluu direktiivin 92/50 9 artiklan soveltamisalaan ja johon sovelletaan tämän seurauksena lähtökohtaisesti vain kyseisen direktiivin 14 ja 16 artiklaa, kuitenkin velvollinen noudattamaan myös EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita, erityisesti yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteita sekä niistä johtuvaa avoimuusvelvollisuutta, edellyttäen, että tällaisella hankintasopimuksella oli sen tekoajankohtana varma rajat ylittävä luonne, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
Lisäksi Oftalma vastustaa tässä tilanteessa Regione Piemonten ja CIOV:n vaatimuksia viittaamalla periaatteeseen nemo auditur propriam turpitudinem allegans. Se väittää, että jos sen kanssa tehtiin sopimus lainvastaisesti, lainvastaisuus on luettavissa Regione Piemonten ja CIOV:n syyksi. Oftalma esittää lisäksi, että CIOV saisi perusteetonta etua, jos Oftalman tosiasiallisesti ja sopimuksenmukaisesti suorittamista palveluista evättäisiin korvaus.
Tästä on todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava tällaisia periaatteita kansallisen oikeuden soveltamisen yhteydessä.
Toinen ja kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella ja kolmannella kysymyksellään olennaisilta osin sitä, onko direktiivin 92/50 27 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan kyseisen direktiivin liitteeseen I B kuuluvia palveluja koskeviin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin.
On mainittava, että unionin lainsäätäjä sääti direktiivin 92/50 9 artiklan antaessaan nimenomaisesti, että vain kyseisen direktiivin 14 ja 16 artiklaa sovelletaan liitteessä I B lueteltuihin palveluihin. Koska mitään tästä poikkeavaa mainintaa ei ole, näin on katsottava olevan silloinkin, kun tällaista palvelua koskevaa julkista hankintaa koskevaan sopimukseen liittyy varma rajat ylittävä intressi.
Tästä seuraa, että muiden kuin niiden artiklojen, joihin direktiivin 92/50 9 artiklassa nimenomaisesti viitataan, soveltaminen kyseisen direktiivin liitteessä I B lueteltuihin palveluihin johtaisi kyseisen artiklan selkeän sanamuodon ja siten unionin lainsäätäjän tahdon vastaiseen tulkintaan.
Tästä seuraa, että mainitun direktiivin 27 artiklan 3 kohdasta johtuvia velvoitteita ei sovelleta sen liitteessä I B mainittua palvelua koskevaa julkista hankintaa koskevaan sopimukseen, vaikka siihen liittyisi varma rajat ylittävä intressi.
Niinpä unionin perustavanlaatuisten sääntöjen ja yleisten periaatteiden sekä niistä johtuvien velvollisuuksien noudattaminen, sellaisena kuin se on julkisia hankintoja koskevien sopimusten, joihin liittyy varma rajat ylittävä intressi, osalta todettu edellä 36 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, ei sellaisenaan edellytä, että mainitussa 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun neuvottelumenettelyyn hyväksytään tietty vähimmäismäärä ehdokkaita.
Tähän on lisättävä, että sellaisen tulkinnan omaksuminen, jonka mukaan silloin, kun kyseessä on varma rajat ylittävä intressi, direktiivin 92/50 27 artiklan 3 kohtaa olisi sovellettava pääasian kaltaiseen asiaan, voisi johtaa siihen, että direktiivin 92/50 liitteeseen I B kuuluvia palveluja koskeviin hankintasopimuksiin sovelletaan sellaisia muita kyseisen direktiivin säännöksiä, jotka ovat sovellettavissa ainoastaan kyseisen direktiivin liitteessä I A lueteltuihin palveluihin, mikä saattaisi viedä kyseisen direktiivin liitteessä I A tarkoitettujen palvelujen ja liitteeseen 1 B kuuluvien palvelujen väliseltä erottelulta tehokkaan vaikutuksen (ks. vastaavasti direktiivin 2004/18 liitteiden II A ja II B, jotka vastaavat direktiivin 92/50 liitteitä 1 A ja I B, osalta tuomio 17.3.2011, Strong Segurança,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
kohta).
Toiseen ja kolmanteen kysymykseen on kaiken edellä mainitun perusteella vastattava, että direktiivin 92/50 27 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta kyseisen direktiivin liitteeseen I B kuuluvia palveluja koskevia julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin.
Annettavan tuomion ajallisten vaikutusten rajoittaminen
Siltä varalta, että unionin perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita sekä niistä johtuvaa avoimuusvelvollisuutta tulkittaisiin siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sopimuksen tekemistä täytyy edeltää asianmukainen määrä julkisuutta silloin, kun sopimukseen liittyy varma rajat ylittävä intressi, Oftalma vaatii huomautuksissaan unionin tuomioistuinta rajoittamaan annettavan tuomion ajallisia vaikutuksia. Oftalman mukaan tuomio saattaisi asettaa kyseenalaiseksi kaikkien yksityisten yksiköiden viranomaisten kanssa terveydenhoitopalvelujen suorittamisesta tekemien sopimusten pätevyyden ja näin horjuttaa koko Italian terveydenhoitojärjestelmää.
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin voi ainoastaan poikkeustapauksissa unionin oikeusjärjestykseen kuuluvaa yleistä oikeusvarmuuden periaatetta soveltaen rajoittaa kaikkien asianomaisten henkilöiden mahdollisuutta vedota sen tulkitsemaan oikeussääntöön vilpittömässä mielessä perustettujen oikeussuhteiden pätevyyden kyseenalaistamiseksi. Tällainen rajoitus voidaan unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tehdä ainoastaan siinä samassa tuomiossa, jossa annetaan pyydetty tulkintaratkaisu (tuomio 17.7.2008, Krawczyński,
C‑426/07
,
EU:C:2008:434
,
ja
kohta).
Kuten edellä 36 kohdasta ilmenee, unionin tuomioistuin oli jo todennut, että direktiivin 92/50 liitteeseen I B kuuluvia palveluja koskeviin hankintasopimuksiin sovelletaan EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita, joista voidaan johtaa avoimuusvelvollisuus, jos kyseisiin sopimuksiin liittyy varma rajat ylittävä intressi.
Niinpä tämän tuomion ajallisia vaikutuksia ei ole syytä rajoittaa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Hankintaviranomainen on silloin, kun se tekee julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen, joka kuuluu julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY, 9 artiklan soveltamisalaan ja johon sovelletaan tämän seurauksena lähtökohtaisesti vain kyseisen direktiivin 14 ja 16 artiklaa, kuitenkin velvollinen noudattamaan myös EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita, erityisesti yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteita sekä niistä johtuvaa avoimuusvelvollisuutta, jos hankintasopimuksella oli sen tekoajankohtana varma rajat ylittävä luonne, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

2)
Direktiivin 92/50 27 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta kyseisen direktiivin liitteeseen I B kuuluvia palveluja koskevia julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.