CELEX: 62020CJ0209
Zahtjev za prethodnu odluku
Carinska unija
Ocjena valjanosti
Provedbena uredba (EU) br. 1357/2013
Određivanje zemlje podrijetla solarnih modula sastavljenih u trećoj zemlji od solarnih ćelija proizvedenih u drugoj trećoj zemlji
Uredba (EEZ) br. 2913/92
Carinski zakonik Zajednice
Članak 24.
Podrijetlo robe u čijoj je proizvodnji sudjelovalo nekoliko trećih zemalja
Pojam ‚posljednja bitna prerada ili obrada’

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na valjanost Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1357/2013 оd 17. prosinca 2013. o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2454/93 o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (
SL 2013., L 341, str. 47
.) kao i na tumačenje članka 24. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (
SL 1992., L 302, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 2700/2000 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. studenoga 2000. (
SL 2000., L 311, str. 17
.) (u daljnjem tekstu: Carinski zakonik Zajednice).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Renesola UK Ltd (u daljnjem tekstu: društvo Renesola) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina) u vezi s uvođenjem antidampinških i kompenzacijskih pristojbi na solarne module uvezene u Ujedinjenu Kraljevinu.
Pravni okvir
Carinski zakonik Zajednice
Glava II. Carinskog zakonika Zajednice, naslovljena „Čimbenici na temelju kojih se primjenjuju uvozne ili izvozne carine i druge mjere propisane u trgovini robom”, sadržava, među ostalim, poglavlje 2., naslovljeno „Podrijetlo robe”, čiji se odjeljci 1. i 2. odnose na „[n]epovlašteno podrijetlo” i „[p]ovlašteno podrijetlo robe”. Odjeljak 1. tog poglavlja sadržava, među ostalim, članak 24. tog zakonika, koji glasi kako slijedi:
„Roba čija proizvodnja uključuje više od jedne zemlje smatrat će se podrijetlom iz zemlje u kojoj je prošla posljednju bitnu gospodarski opravdanu preradu ili obradu u trgovačkom društvu koj[e] je opremljen[o] za tu svrhu i dovodi do proizvodnje novog proizvoda ili predstavlja važnu fazu proizvodnje.”
Glava IX. navedenog zakonika, naslovljena „Završne odredbe”, sadržava, među ostalim, članak 247., kojim se propisuje:
„Mjere potrebne za provedbu ovog zakonika […] donose se u skladu s regulatornim postupkom iz članka 247.a stavka 2., uz poštovanje međunarodnih obveza koje je preuzela [Europska unija].” [neslužbeni prijevod]
Ta glava također sadržava članak 247.a istog zakonika, čiji stavci 1. i 2. glase:
„1.   Komisiji pomaže Odbor za Carinski zakonik, u daljnjem tekstu: Odbor.
2.   U slučaju upućivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke Vijeća 1999/468/EZ [od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (
SL 1999., L 184, str. 23
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 17., str. 36.), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća 2006/512/EZ od 17. srpnja 2006. (
SL 2006., L 200, str. 11
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 17., str. 91.)], u skladu s odredbama njezina članka 8.
[…]”
Uredba (EEZ) br. 2454/93
Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu [Carinskog zakonika Zajednice] (
SL 1993., L 253, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.) u dijelu I., koji se odnosi na „[o]dredbe opće primjene”, sadržava glavu IV., naslovljenu „Podrijetlo robe”, čije se poglavlje 1. odnosi na „nepovlašteno podrijetlo” te robe. Odjeljak 1. tog poglavlja, naslovljen „Obrada ili prerada koja daje podrijetlo”, sadržava, među ostalim, članke 35. i 39. te uredbe.
Članak 35. navedene uredbe propisuje:
„Odredbe ovog poglavlja pojašnjavaju, s jedne strane, tekstil i proizvode od tih materijala iz odjeljka XI. Kombinirane nomenklature, s druge strane, za određene proizvode različite od tekstila i proizvoda od tih materijala, obradu ili preradu za koje se smatra da ispunjavaju kriterije iz članka 24. [Carinskog zakonika Zajednice] i omogućuju da se tim proizvodima dodijeli podrijetlo zemlje u kojoj su izvršeni.
‚Zemlja’ znači, ovisno o slučaju, treća zemlja ili [Unija].”
Članak 39. prvi stavak iste uredbe predviđa:
„Za dobivene proizvode iz Priloga 11., obrada ili prerada kojima se daje podrijetlo, u skladu s člankom 24. [Carinskog zakonika Zajednice], smatra se obradama ili preradom iz stupca 3. tog priloga.”
Provedbena uredba (EU) br. 1357/2013
Provedbena uredba br. 1357/2013 donesena je na temelju članka 247. Carinskog zakonika Zajednice.
Uvodne izjave 1., 3. do 7. i 13. te provedbene uredbe glase:
„(1)
Pravila o nepovlaštenom podrijetlu moraju se primjenjivati na sve mjere politike o nepovlaštenom trgovanju, uključujući i antidampinške i kompenzacijske pristojbe.
[…]
(3)
Deklaracija o slobodnom prometu fotonaponskih modula ili panela od kristalnog silicija i njihovih ključnih sastavnih dijelova podložna je privremeno uvedenim antidampinškim pristojbama na temelju Uredbe Komisije (EU) br. 513/2013 [od 4. lipnja 2013. o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (npr. ćelija i pločica) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine i izmjeni Uredbe (EU) br. 182/2013 o uvjetovanju evidentiranjem tog uvoza podrijetlom ili poslanog iz Narodne Republike Kine (
SL 2013., L 152, str. 5
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 125., str. 119.)].
(4)
Kako bi se osigurala ispravna i jednoobrazna primjena privremeno uvedenih antidampinških pristojbi, u pogledu fotonaponskih modula ili panela od kristalnog silicija i jednog od njihovih ključnih sastavnih dijelova, fotonaponskih ćelija od kristalnog silicija, treba podrobno utvrditi pravilo za tumačenje načela iz članka 24. [Carinskog zakonika Zajednice] za utvrđivanje podrijetla proizvoda obuhvaćenih tim mjerama.
(5)
Proizvodni proces fotonaponskih modula ili panela od kristalnog silicija može se podijeliti u sljedeće velike korake: proizvodnja silicijskih poluvodičkih pločica; prerada silicijskih poluvodičkih pločica u fotonaponske ćelije od kristalnog silicija; sastavljanje nekoliko fotonaponskih ćelija od kristalnog silicija u fotonaponski modul ili panel od kristalnog silicija.
(6)
Najvažnija faza u proizvodnji fotonaponskih panela ili modula od kristalnog silicija je prerada silicijskih poluvodičkih pločica u fotonaponske ćelije od kristalnog silicija. Riječ je o presudnoj fazi proizvodnje tijekom koje se utvrđuje konačna uporaba sastavnih dijelova panela ili modula i daju im se određene kvalitete.
(7)
Stoga se treba smatrati da ta transformacija čini posljednju bitnu transformaciju u proizvodnom procesu fotonaponskih modula ili panela od kristalnog silicija u skladu s člankom 24. [Carinskog zakonika Zajednice]. Zemlja nepovlaštenog podrijetla fotonaponskih modula ili panela od kristalnog silicija treba stoga biti istovjetna zemlji podrijetla fotonaponskih ćelija od kristalnog silicija.
[…]
(13)
[Uredbu br. 2454/93] potrebno je stoga izmijeniti u skladu s tim.”
Navedenom provedbenom uredbom izmijenjen je Prilog 11. Uredbi br. 2454/93, naslovljen „Lista postupaka prerade ili obrade koje je potrebno obaviti na materijalima bez podrijetla kako bi dobiveni proizvod stekao status proizvoda s podrijetlom – Proizvodi osim tekstila i tekstilnih proizvoda iz odjeljka XI.”, tako što su u taj prilog umetnuta dva nova tarifna broja (ex 85 01 i ex 85 41), koja glase:
„ex 85 01
Fotonaponski moduli ili paneli od kristalnog silicija
Proizvodnja od materijala iz bilo kojeg drugog tarifnog broja osim tarifnog broja 8541.
Ako se proizvod proizvodi od materijala razvrstanih u tarifnom broju 8501 ili 8541, podrijetlo proizvoda istovjetno je podrijetlu tih materijala.
Ako se proizvod proizvodi od materijala razvrstanih u tarifnom broju 8501 ili 8541 koji imaju podrijetlo iz više od jedne zemlje, podrijetlo proizvoda istovjetno je podrijetlu materijala koji imaju najveći udio u vrijednosti proizvoda.”
„ex 85 41
Fotonaponske ćelije, moduli ili paneli od kristalnog silicija
Proizvodnja od materijala iz bilo kojeg drugog tarifnog broja osim tarifnog broja proizvoda.
Ako se proizvod proizvodi od materijala razvrstanih u tarifnom broju 8541, podrijetlo proizvoda istovjetno je podrijetlu tih materijala.
Ako se proizvod proizvodi od materijala razvrstanih u tarifnom broju 8541 koji imaju podrijetlo iz više od jedne zemlje, podrijetlo proizvoda istovjetno je podrijetlu materijala koji imaju najveći udio u vrijednosti proizvoda.”
Okolnosti glavnog postupka
Komisija je 4. lipnja 2013. donijela Uredbu br. 513/2013, kojom je uvela privremenu antidampinšku pristojbu na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i njihovih ključnih elemenata (tj. ćelija i pločica) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine.
Vijeće Europske unije donijelo je 2. prosinca 2013. Provedbenu uredbu (EU) br. 1238/2013 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (
SL 2013., L 325, str. 1
.) i Provedbenu uredbu (EU) br. 1239/2013 o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (
SL 2013., L 325, str. 66
.).
Nekoliko tužbi za poništenje podneseno je Općem sudu Europske unije protiv tih provedbenih uredaba i protiv različitih akata donesenih u okviru postupaka koji su doveli do njihova donošenja ili povezanih postupaka, a neke od tih tužbi već su dovele do presuda ili rješenja tog suda i do žalbi te do presuda ili rješenja Suda. Konkretno, u presudi od 27. ožujka 2019., Canadian Solar Emea i dr./Vijeće (
C‑236/17 P
,
EU:C:2019:258
, t.
64.
) Sud je u biti istaknuo da je zakonodavac Unije donošenjem navedenih provedbenih uredaba uspostavio mjere trgovinske zaštite koje čine „skup ili paket”, a koje imaju za cilj ostvarivanje zajedničkog rezultata, tj. uklanjanje štetnog učinka kineskog dampinga u vezi sa solarnim modulima i solarnim ćelijama na industriju Unije.
Komisija je 17. prosinca 2013. dopunila taj „skup ili paket” donošenjem Provedbene uredbe br. 1357/2013, čiji je cilj bio, kao što to proizlazi iz točaka 10. i 11. ove presude, precizirati podrijetlo ćelija, modula i solarnih panela u čijoj je proizvodnji sudjelovalo nekoliko trećih zemalja. Primjena te provedbene uredbe dovela je, među ostalim, do oporezivanja modula i solarnih panela proizvedenih u trećim zemljama koje nisu Kina, a koji su proizvedeni od solarnih ćelija proizvedenih u Kini, antidampinškim i kompenzacijskim pristojbama uvedenima Provedbenom uredbom br. 1238/2013 odnosno Provedbenom uredbom br. 1239/2013.
Glavni postupak i prethodna pitanja
Društvo Renesola u Ujedinjenu Kraljevinu uvozi solarne module poslane iz Indije. Ti se solarni moduli u potonjoj zemlji dobivaju sastavljanjem solarnih ćelija koje su proizvedene u Kini.
Odlukom donesenom 28. prosinca 2016. primjenom Priloga 11. Uredbi br. 2454/93, u verziji koja proizlazi iz Provedbene uredbe br. 1357/2013, porezna i carinska uprava utvrdila je da su solarni moduli koje je u Ujedinjenu Kraljevinu uvezlo društvo Renesola podrijetlom iz Kine i da stoga njihov uvoz podliježe naplati antidampinških i kompenzacijskih pristojbi, u skladu s provedbenim uredbama br. 1238/2013 i 1239/2013.
Društvo Renesola podnijelo je tužbu protiv te odluke First‑tier Tribunalu (Tax Chamber) (Prvostupanjski sud, Odjel za poreze, Ujedinjena Kraljevina), u kojoj je tvrdilo da je Provedbena uredba br. 1357/2013 nevaljana u dijelu u kojem se njome solarni moduli poput onih koje ono uvozi u Ujedinjenu Kraljevinu kvalificiraju kao proizvodi podrijetlom iz Kine. Naime, prema mišljenju tog društva, ako se članak 24. Carinskog zakonika pravilno tumači i pravilno primjenjuje, tada se ti se solarni moduli trebaju smatrati proizvodima podrijetlom iz Indije.
Presudom od 5. studenoga 2018. sud pred kojim je pokrenut postupak odbio je tužbu kao neosnovanu.
Društvo Renesola podnijelo je žalbu protiv te presude sudu koji je uputio zahtjev.
U presudi od 4. ožujka 2020. potonji sud smatrao je da je prvostupanjski sud pogrešno ocijenio dokaze koje mu je društvo Renesola podnijelo za utvrđivanje podrijetla solarnih modula koje ono uvozi u Ujedinjenu Kraljevinu. Naime, prema mišljenju tog suda, iz pravilne ocjene tih dokaza proizlazilo bi da se sastavljanje tih solarnih modula, koje se izvršava u Indiji od solarnih ćelija proizvedenih u Kini, ne treba smatrati jednostavnom prezentacijskom promjenom solarnih ćelija od kojih se ti moduli sastoje, kao što je to utvrdio navedeni sud, nego kao tehnički složen i osjetljiv postupak koji omogućuje dobivanje proizvoda koji imaju posebna svojstva, osobito u smislu kapaciteta za proizvodnju električne energije, potencijala otpornosti (na vanjski zrak, klimatske elemente i radijaciju) i vijeka trajanja.
Sud koji je uputio zahtjev iz toga je zaključio da solarne module koje društvo Renesola uvozi u Ujedinjenu Kraljevinu treba kvalificirati kao proizvode podrijetlom iz Indije, a ne iz Kine, u smislu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice, pod pretpostavkom da je taj članak izravno primjenjiv na spor koji se pred njim vodi.
S obzirom na te elemente, sud koji je uputio zahtjev u svojoj odluci kojom se upućuje prethodno pitanje u biti navodi da rješenje tog spora ovisi, kao prvo, o valjanosti Provedbene uredbe br. 1357/2013 s obzirom na članak 24. Carinskog zakonika Zajednice, uzimajući u obzir marginu prosudbe koju Sud priznaje Komisiji da u svakom pojedinom slučaju pojasni apstraktne kriterije iz tog članka, i, kao drugo, u slučaju nevaljanosti te provedbene uredbe, o tumačenju navedenog članka u situaciji poput one u glavnom postupku.
U tim je okolnostima Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Viši sud, Odjel za poreze i Chancery, Ujedinjena Kraljevina) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Protivi li se Provedbenoj uredbi [br. 1357/2013], u dijelu u kojem se u njoj kao zemlju podrijetla solarnih modula proizvedenih od materijala iz više zemalja određuje zemlju u kojoj su proizvedene solarne ćelije, zahtjev iz članka 24. [Carinskog zakonika Zajednice] prema kojem se roba čija proizvodnja uključuje dvije ili više zemalja smatra podrijetlom iz zemlje u kojoj je prošla posljednju bitnu gospodarski opravdanu preradu ili obradu u trgovačkom društvu koje je opremljeno za tu svrhu koja dovodi do proizvodnje novog proizvoda ili predstavlja važnu fazu proizvodnje, te je li stoga nevaljana?
2.
Ako [Provedbena] uredba br. 1357/2013 nije valjana, treba li članak 24. Carinskog zakonika tumačiti na način da sastavljanje solarnih modula od solarnih ćelija i drugih sastavnih elemenata čini bitnu preradu ili obradu?”
Prethodna pitanja
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li Provedbena uredba br. 1357/2013 nevaljana s obzirom na članak 24. Carinskog zakonika Zajednice, u dijelu u kojem predviđa da se treba smatrati da su solarni moduli u čijoj je proizvodnji sudjelovalo nekoliko država podrijetlom iz zemlje iz koje potječu solarne ćelije od kojih su ti moduli sastavljeni.
U skladu s člankom 24. Carinskog zakonika Zajednice, roba čija proizvodnja uključuje dvije ili više zemalja smatrat će se podrijetlom iz zemlje u kojoj je prošla posljednju bitnu gospodarski opravdanu preradu ili obradu u trgovačkom društvu koje je opremljeno za tu svrhu i dovodi do proizvodnje novog proizvoda ili predstavlja važnu fazu proizvodnje.
U ovom slučaju Provedbenom uredbom br. 1357/2013 izmijenjen je Prilog 11. Uredbi br. 2454/93, kojim se utvrđuje, kao što to proizlazi i iz članka 39. te uredbe i iz naslova tog priloga, lista proizvoda za koje se smatra da preradom ili obradom dobivaju status proizvoda s podrijetlom u smislu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice.
Konkretnije, navedena provedbena uredba uključila je u taj prilog nove proizvode, odnosno ćelije, module i solarne panele, te je precizirala, kad je riječ o modulima i solarnim panelima, da treba smatrati da su podrijetlom iz zemlje iz koje potječu solarne ćelije od kojih su sastavljeni, kao što to proizlazi iz točke 11. ove presude.
Kako bi opravdala činjenicu da se podrijetlom solarnih ćelija dodjeljuje podrijetlo modulima i solarnim panelima proizvedenima od tih ćelija, Komisija je u uvodnim izjavama 6. i 7. Provedbene uredbe br. 1357/2013 navela da je „presudna” i „najvažnija” faza u proizvodnji solarnih panela i modula prerada silicijskih pločica u solarne ćelije, da je to faza tijekom koje se utvrđuje „konačna uporaba” i „određene kvalitete” te da se stoga ona treba kvalificirati kao posljednja bitna prerada u smislu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice.
Time što je provela tu ocjenu i pravnu kvalifikaciju činjenica, Komisija je prešutno, ali nužno, ocijenila da druge dvije faze postupka proizvodnje modula i solarnih panela opisanih u uvodnoj izjavi 5. Provedbene uredbe br. 1357/2013, odnosno ranija faza koja se sastoji od proizvodnje silicijskih pločica i posljednja faza koja se sastoji od sastavljanja solarnih ćelija u module ili solarne panele, ne predstavljaju posljednju bitnu preradu tih proizvoda.
Nadzor valjanosti normativnog dijela Provedbene uredbe br. 1357/2013 i razloga na kojima se temelji, a čije provođenje sud koji je uputio zahtjev traži od Suda, treba provesti uzimajući u obzir prirodu i predmet tog akta, čiji je pravni temelj, kao što je to navedeno u točki 9. ove presude, članak 247. Carinskog zakonika Zajednice.
U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da članak 247. Carinskog zakonika Zajednice, u vezi s njegovim člankom 247.a, ovlašćuje Komisiju na donošenje svih provedbenih mjera koje su potrebne ili korisne za provedbu tog zakonika (vidjeti u tom smislu presudu od 12. listopada 2017., X,
C‑661/15
,
EU:C:2017:753
, t.
44.
i
45.
i navedenu sudsku praksu) i, konkretno, donošenje provedbenih akata čiji je cilj precizirati način na koji apstraktne kriterije navedene u članku 24. istog zakonika treba tumačiti i primjenjivati u konkretnim situacijama (vidjeti u tom smislu presude od 23. ožujka 1983., Cousin i dr.,
162/82
,
EU:C:1983:93
, t.
17.
i od 13. prosinca 2007., Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, t.
35.
).
Iz toga slijedi da je Komisija ovlaštena na temelju članaka 247. i 247.a Carinskog zakonika Zajednice donositi provedbene akte, poput Uredbe br. 1357/2013, kako bi precizirala, u slučaju postojanja jedne ili više konkretnih kategorija robe u čijoj je proizvodnji sudjelovalo više zemalja, onu od tih zemalja koju treba smatrati zemljom podrijetla te robe, pod uvjetom da su kriteriji iz članka 24. tog zakonika ispunjeni i stoga da je tako utvrđena zemlja, među ostalim, ona u kojoj je izvršena „posljednja bitna prerada ili obrada” navedene robe.
Međutim, kao što to također proizlazi iz ustaljene sudske prakse Suda, izvršavanje te ovlasti uvjetovano je poštovanjem određenih zahtjeva.
Naime, kao prvo, provedbeni akt koji je Komisija ovlaštena donijeti mora biti opravdan ciljevima kao što su oni kojima se osigurava pravna sigurnosti i ujednačena primjena carinskih propisa Unije (vidjeti u tom smislu presude od 8. ožujka 2007., Thomson i Vestel France,
C‑447/05 i C‑448/05
,
EU:C:2007:151
, t.
36.
i
39.
i od 13. prosinca 2007., Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, t.
45.
i
48.
).
Kao drugo, taj provedbeni akt mora biti obrazložen tako da omogući sudovima Unije nadzor njegove zakonitosti u okviru izravne tužbe ili ocjenu njegove valjanost u okviru zahtjeva za prethodnu odluku, u slučaju da ti sudovi budu pozvani odlučiti o tom pitanju (vidjeti u tom smislu, kad je riječ o zahtjevima za prethodnu odluku, presude od 23. ožujka 1983., Cousin i dr.,
162/82
,
EU:C:1983:93
, t.
20.
i
21.
i od 13. prosinca 2007., Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, t.
44.
).
Osim toga, budući da je cilj takvog provedbenog akta pojasniti tumačenje i primjenu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice u konkretnoj situaciji, kao što je to navedeno u točkama 32. i 33. ove presude, sudsko ispitivanje osnovanosti navedenog akta sastoji se, s jedne strane, od provjere je li Komisija, time što ga je donijela, počinila pogrešku koja se tiče prava u tumačenju i primjeni tog članka u konkretnoj situaciji o kojoj je riječ, primjerice tako što je odstupila od kriterija kojima navedeni članak uvjetuje određivanje podrijetla robe (vidjeti u tom smislu presudu od 23. ožujka 1983.Cousin i dr.,
162/82
,
EU:C:1983:93
, t.
15.
i navedenu sudsku praksu).
Naime, to podrijetlo u svakom slučaju treba utvrditi s obzirom na odlučujući kriterij, a to je „posljednja bitna prerada ili obrada” robe o kojoj je riječ (vidjeti u tom smislu presude od 13. prosinca 1989., Brother International,
C‑26/88
,
EU:C:1989:637
, t.
15.
i od 11. veljače 2010., Hoesch Metals and Alloys,
C‑373/08
,
EU:C:2010:68
, t.
38.
). Kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, taj izraz treba razumjeti tako da upućuje na fazu postupka proizvodnje tijekom kojeg je ta roba stekla svoju namjenu (vidjeti u tom smislu presudu od 13. prosinca 2007., Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, t.
36.
i navedenu sudsku praksu) kao i svojstva i poseban sastav koji nije ranije posjedovala (vidjeti u tom smislu presude od 26. siječnja 1977., Gesellschaft für Überseehandel,
49/76
,
EU:C:1977:9
, t.
6.
i od 11. veljače 2010., Hoesch Metals and Alloys,
C‑373/08
,
EU:C:2010:68
, t.
46.
) i koji se naknadno ne moraju podvrgnuti značajnim kvalitativnim izmjenama (vidjeti u tom smislu presudu od 11. veljače 2010., Hoesch Metals and Alloys,
C‑373/08
,
EU:C:2010:68
, t.
47.
i navedenu sudsku praksu).
S druge strane, sudsko ispitivanje osnovanosti provedbenog akta poput Uredbe br. 1357/2013 može se odnositi na to je li Komisija, kojoj Sud priznaje marginu prosudbe u okviru provedbe članka 24. Carinskog zakonika Zajednice, neovisno o bilo kakvoj pogrešci koja se tiče prava (presude od 23. ožujka 1983., Cousin i dr.,
162/82
,
EU:C:1983:93
, t.
17.
i od 12. listopada 2017., X,
C‑661/15
,
EU:C:2017:753
, t.
45.
), počinila očitu pogrešku u ocjeni provedbom tog akta, uzimajući u obzir činjenice konkretne situacije o kojoj je riječ (vidjeti u tom smislu presudu od 8. ožujka 2007.Thomson i Vestel France,
C‑447/05 i C‑448/05
,
EU:C:2007:151
, t.
45.
).
S obzirom na navedena razmatranja, u ovom slučaju najprije valja razmotriti ciljeve Provedbene uredbe br. 1357/2013, zatim provjeriti ispunjava li ta provedbena uredba obvezu obrazlaganja koja se nalaže za takav akt i, naposljetku, utvrditi jesu li Komisijine ocjene koje se odnose na određivanje zemlje podrijetla proizvoda na koje se primjenjuje navedena provedbena uredba, kako su sažete u točkama 28. do 30. ove presude, zahvaćene pogreškom koja se tiče prava ili očitom pogreškom u ocjeni s obzirom na članak 24. Carinskog zakonika Zajednice.
U tom pogledu, kao prvo, iz uvodnih izjava 1., 3. i 4. Provedbene uredbe br. 1357/2013 proizlazi da je njezin cilj pojasniti način na koji se kriteriji iz članka 24. Carinskog zakonika Zajednice, u svrhu određivanja podrijetla proizvoda, moraju primijeniti u pogledu modula i solarnih panela podrijetlom iz Kine, kao i u pogledu jednog od njihovih ključnih sastavnih dijelova, odnosno solarnih ćelija, kako bi se osigurala pravilna i ujednačena provedba antidampinških i kompenzacijskih pristojbi.
Doista, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 35. ove presude, takav je cilj mogao opravdati donošenje tog akta.
Kao drugo, kad je riječ o obrazloženju Provedbene uredbe br. 1357/2013, iz točaka 29. i 30. ove presude proizlazi da je Komisija opravdala svoje utvrđivanje podrijetla modula i solarnih panela time da, s činjeničnog stajališta, preradu silicijskih pločica u solarne ćelije treba smatrati „presudnom” i „najvažnijom” fazom postupka proizvodnje solarnih modula i panela, s obzirom na to da se u toj fazi utvrđuje „konačna” uporaba sastavnih dijelova tih proizvoda koji čine solarne ćelije i daju im se „određene kvalitete”. Kao što to također proizlazi iz tih točaka, Komisija je iz te ocjene činjenica zaključila da, s pravnog stajališta, navedenu fazu treba kvalificirati kao posljednju bitnu preradu u smislu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice.
Doista, ti razlozi u dovoljnoj mjeri objašnjavaju Komisijino obrazloženje. Naime, s jedne strane, oni omogućuju operatorima koji proizvode proizvode na koje se odnosi Provedbena uredba br. 1357/2013 ili onima koji ih uvoze u Uniju da razumiju doseg tog obrazloženja i da osporavaju njegovu činjeničnu i pravnu osnovanost, kao što je to učinilo društvo Renesola i u glavnom postupku i u svojim pisanim očitovanjima pred Sudom. S druge strane, oni omogućuju Sudu ocjenu valjanosti tog akta.
Kao treće, kad je riječ o nadzoru osnovanosti Komisijina obrazloženja o zemlji podrijetla solarnih modula i panela na koje se odnosi Provedbena uredba br. 1357/2013, najprije valja podsjetiti na to da se to obrazloženje temelji na kriteriju „posljednje bitne prerade ili obrade” iz članka 24. Carinskog zakonika Zajednice, kao što je to istaknuto u točki 29. ove presude.
Stoga, suprotno onomu što je društvo Renesola navelo u svojim pisanim očitovanjima pred Sudom, ne može se smatrati da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primijenivši kriterij koji je drukčiji od onog predviđenog tim člankom.
Nadalje, kad je riječ o pitanju je li Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni, sud koji je uputio zahtjev i društvo Renesola u biti smatraju da se sastavljanjem solarnih ćelija u module ili solarne panele mogu dobiti proizvodi čija su svojstva različita od svojstava solarnih ćelija od kojih se sastoje, osobito u pogledu kapaciteta proizvodnje električne energije, kapaciteta otpornosti na vanjske elemente i vijeka trajanja, kao što to proizlazi iz navoda u odluci o upućivanju prethodnog pitanja koji su sažeti u točkama 21. i 22. ove presude.
Komisija ne osporava postojanje takve razlike u svojstvima, ali smatra da se tijekom prethodne faze postupka proizvodnje modula i solarnih panela, koja se sastoji od prerade silicijskih pločica u solarne ćelije, dobivaju proizvodi koji mogu prikupljati solarnu energiju i pretvarati je u električnu energiju, u promjenjivoj količini i s većim ili manjim kapacitetom otpornosti kao i s kraćim ili duljim životnim vijekom. Također smatra, u biti, da je stjecanje tog posebnog svojstva odlučujuće i da su naknadna poboljšanja solarnih ćelija – tj. njihovo sastavljanje u module ili solarne panele određene veličine, kapaciteta proizvodnje, kapaciteta otpornosti i različitog životnog vijeka – u usporedbi, manje važna.
Doista, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 38. ove presude, proizlazi da ta opća ocjena proizvodnog procesa modula i solarnih panela i usporedbe važnosti različitih faza koje čine taj proces nije očito pogrešna. Naime, dva elementa na kojima se temelji, odnosno sposobnost prikupljanja solarne energije, a potom njezino pretvaranje u električnu energiju, mogu se smatrati, s jedne strane, bitnim svojstvima solarnih ćelija, modula i panela i, s druge strane, kao da se njima određuje namjena tih različitih kategorija proizvoda. Usto, na temelju zajedničkog promatranja tih dvaju elemenata, može se smatrati da je prerada silicijskih pločica u solarne ćelije ključna i da je važnija od poboljšanja učinjenih u kasnijoj fazi postupka proizvodnje, tijekom koje se veći ili manji broj ćelija sastavlja u module ili solarne panele.
Stoga je Komisija na temelju te ocjene činjenica pravilno smatrala da preradu silicijskih pločica u solarne ćelije treba kvalificirati kao posljednju bitnu preradu do koje dolazi u okviru postupka proizvodnje solarnih modula i panela u smislu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice.
Iz toga slijedi da se ne može smatrati da je Provedbena uredba br. 1357/2013, čije je donošenje usto opravdano ciljem dosljedne i ujednačene provedbe carinskih i antidampinških propisa Unije, zahvaćena pogreškom koja se tiče prava ili očitom pogreškom u ocjeni.
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da njegovim razmatranjem nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi mogao utjecati na valjanost Provedbene uredbe br. 1357/2013.
Drugo pitanje
S obzirom na odgovor na prvo pitanje, na drugo pitanje, koje je postavljeno samo u slučaju da je Provedbena uredba br. 1357/2013 proglašena nevaljanom, nije potrebno odgovoriti.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:

Razmatranjem prvog prethodnog pitanja nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi mogao utjecati na valjanost Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1357/2013 оd 17. prosinca 2013. o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2454/93 o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski