CELEX: 62014CJ0163
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
SESV 343 straipsnis
Protokolas dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų
3 straipsnis
Atleidimo nuo mokesčių atvejai
Briuselio-Sostinės regionas
Elektros energijos ir dujų tiekimo mokesčiai

Ieškiniu Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo konstatuoti, kad netaikydama Europos Sąjungos institucijoms atleidimo nuo mokesčių, nustatytų iš dalies pakeistuose Nutarimo dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione 26 straipsnyje ir Nutarimo dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione 20 straipsnyje, ir prieštaraudama dėl Briuselio-Sostinės regiono taip surinktų šių mokesčių grąžinimo (toliau – ginčijami mokesčiai) Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties (
OL 152, 1967, p. 13
), vėliau pagal Lisabonos sutartį kaip Protokolas Nr. 7 pridėtas prie ES, ESV ir Euratomo sutarčių (toliau – Protokolas), 3 straipsnio antrą pastraipą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pagal Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties 28 straipsnio pirmą pastraipą, o įsigaliojus Lisabonos sutarčiai – SESV 343 straipsnį, valstybių narių teritorijoje Sąjunga Protokole nustatytomis sąlygomis naudojasi privilegijomis ir imunitetais, kurie yra būtini jos uždaviniams atlikti.
Protokolo 3 straipsnyje nustatyta:
„Sąjunga, jos turtas, pajamos ir kita nuosavybė yra atleidžiami nuo visų tiesioginių mokesčių.
Esant galimybei, valstybių narių vyriausybės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų netaikomi arba kompensuojami netiesioginiai ar apyvartos mokesčiai, įeinantys į kilnojamojo ar nekilnojamojo turto kainą, tais atvejais, kai Sąjunga savo oficialiam naudojimui perka didelės vertės pirkinius, į kurių kainą įeina minimi mokesčiai. Tačiau šios nuostatos netaikomos tais atvejais, kai jos gali iškreipti konkurenciją Sąjungoje.
Jokių lengvatų netaikoma atsiskaitant už komunalines paslaugas.“
Belgijos teisė
Pradinės redakcijos 2001 m. liepos 19 d. Nutarimo dėl elektros rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione (
Moniteur Belge
, 2001 m. lapkričio 17 d., p. 39135, toliau – Nutarimas dėl elektros energijos), įsigaliojusio 2003 m. lapkričio 17 d., 26 straipsnyje buvo numatyta:
„1.   Už leidimo tiekti elektros energiją, išduoto 21 straipsnio pagrindu, turėjimą renkamas mėnesinis mokestis, jį turi mokėti fiziniai arba juridiniai asmenys (toliau – pareigą sumokėti mokestį turintys asmenys), kuriems suteiktas leidimas.
2.   Mokestis tampa mokėtinas mokestinių metų sausio 1 d. Jis turi būti sumokėtas iki mokestinių metų kovo 31 d.
3.   Mokestis apskaičiuojamas pagal sąlygas atitinkantiems galutiniams klientams suteikiamą galią per tinklus, jungtis ir tiesiogines linijas, kurių įtampa yra 70 kVA arba mažesnė, naudoti elektros energiją Briuselio-Sostinės regione. Aukštos įtampos klientų atveju suteikta galia yra prisijungimo galia. Ji yra lygi maksimaliai galiai, išreikštai kVA, suteiktai pagal prisijungimo sutartį. Jei prisijungimo sutartyje nenurodyta arba panaudota galia yra didesnė nei pagal prisijungimo sutartį suteikta galia, prisijungimo galia lygi maksimaliai galiai, išreikštai kVA, panaudotai per ankstesnius trisdešimt šešis mėnesius, padaugintai iš 1,2 koeficiento.
Žemos įtampos klientų atveju suteikta galia yra galia, nustatoma pagal apsaugos kalibrą, išreikštą kVA. Nominalios apsaugos intensyvumo ir galios atitikties lentelė pateikta šio nutarimo priede.
4.   Kas mėnesį renkamas mokestis sudaro 0,67 euro už aukštos įtampos kVA.
Nustatyta tokia žemos įtampos mokesčio skalė:
1°
Suteikta galia mažesnė ar lygi 1,44 kVA: 0,00 euro.
2°
Suteikta galia nuo:
1,44 iki 6,00 kVA: 0,60 euro
6,01 iki 9,60 kVA: 0,96 euro
9,61 iki 12,00 kVA: 1,20 euro
12,01 iki 36,00 kVA: 2,40 euro
36,01 iki 56,00 kVA: 4,80 euro
56,01 iki 100,00 kVA: 7,80 euro.
Ši suma kas metus perskaičiuojama atsižvelgiant į Karalystės vartojimo prekių indeksą. <...>
5.   Vyriausybė nustato šio straipsnio įgyvendinimo priemones. Be kita ko, galima nustatyti skirstomojo tinklo operatoriaus, regioninio transporto tinklo operatoriaus ir tiesioginių linijų naudotojų pareigą jai teikti duomenis apie mokesčio rinkimą.
Vyriausybė gali įpareigoti skirstomojo tinklo operatorių nurodyti pareigą mokėti mokesčius turintiems asmenims sumokėti mokestį. Nurodymas, be kita ko, apima mokestinius metus, apskaičiavimo bazę, tarifą, sumokėjimo terminą ir mokesčio mokėjimo būdą. Tačiau šio nurodymo išsiuntimas ar neišsiuntimas neturi įtakos pareigą mokėti mokestį turinčio asmens teisėms ir pareigoms.
6.   Mokestis renkamas pagal 1992 m. liepos 23 d. Nutarimo dėl regioninio mokesčio, kurį turi mokėti nekilnojamąjį turtą užimantys asmenys ir tam tikro nekilnojamojo turto daiktines teises turintys asmenys, VI skyriuje numatytas taisykles. Tačiau terminas sumokėti mokestį nustatytas pagal šio straipsnio 3 dalį.
7.   Iš mokesčio gaunamos pajamos skiriamos skirstomojo tinklo operatoriui, kad būtų padengtos viešosios paslaugos uždavinių, numatytų 24 straipsnyje [vėliau nuostata buvo iš dalies pakeista išplečiant asmenų, kuriems skiriamos lėšos iš surinkto mokesčio, sąrašą ir nurodant šių lėšų paskirstymą], sąnaudos.
8.   Mokestis taikomas nuo 2004 m. sausio mėnesio.
9.   24 straipsnyje nurodytų viešosios paslaugos uždavinių vykdymo sąnaudas, viršijančias iš pagal šį straipsnį renkamų mokesčių gaunamas pajamas, skirstomųjų tinklų operatorius prisiima kaip veiklos išlaidas. Šių sąnaudų įtraukimas į tarifus reglamentuojamas federalinių teisės aktų.
<...>“
Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnis buvo pakeistas kelis kartus, paskutinį kartą – 2011 m. liepos 20 d. nutarimu (
Moniteur belge
, 2011 m. rugpjūčio 10 d.) ir 2012 m. gruodžio 21 d. Nutarimu, nustatančiu mokesčių procedūrą Briuselio-Sostinės regione (
Moniteur Belge
, 2013 m. vasario 8 d.). Dabar šio straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
„Mokestis tampa mokėtinas kiekvieno mėnesio pirmą dieną. Jis turi būti sumokėtas iki kito mėnesio 15 d. Pareigą mokėti mokestį turintis asmuo atleidžiamas nuo mokesčio už galią, kuria naudotis suteikiama galimybė klientams, naudojantiems elektros energiją savo geležinkelio, tramvajų arba metro transporto tinklui. <...>“
Po šių pakeitimų mokesčių skalė, numatyta 26 straipsnio 4 dalyje, buvo šiek tiek pakeista.
Nutarimo dėl elektros energijos 24 straipsnyje, į kurį daroma nuoroda 26 straipsnio 7 dalyje, nustatyti viešųjų paslaugų uždaviniai, kuriuos turi vykdyti tinklo operatorius, o jo turinys yra toks:
„Skirstomųjų tinklų operatorius vykdo viešųjų paslaugų uždavinius, apibrėžtus 1–5 punktuose:
1°
1991 m. liepos 11 d. nutarime nustatytomis sąlygomis nepertraukiamai tiekti minimalų elektros energijos kiekį namų ūkio reikmėms.
2°
Taikant specialų socialinį tarifą tiekti elektros energiją federaliniuose teisės aktuose nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.
3°
Informuoti, demonstruoti, suteikti įrangą, paslaugas ir finansinę pagalbą, siekiant skatinti racionaliai vartoti elektros energiją, visų kategorijų reikalavimus atitinkančių ir neatitinkančių galutinių klientų naudai. Šiuo tikslu skirstomojo tinklo operatorius, bendradarbiaudamas su tarnyba, turi įgyvendinti trejų metų racionalaus elektros energijos vartojimo programą.
4°
Prireikus perpirkti kokybišką kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją, kurios nesuvartojo patys gamintojai ir nepatiekė tretiesiems asmenims, neperžengiant savo poreikių ribų.
5°
a)
Viešųjų erdvių apšvietimo įrenginių montavimas, priežiūra ir atnaujinimas keliuose ir žaliosiose miesto erdvėse, laikantis savivaldybių prerogatyvų, nustatytų Naujo Savivaldos įstatymo 135 straipsnyje, pagal trejų metų programą nustatytą bendru kiekvienos savivaldybės ir skirstomojo tinklo operatoriaus sutarimu;
b)
tiekti elektros energiją tokiems įrenginiams.
6°
Kontrolieriaus tarnybos ir informavimo apie elektros energijos tiekimo kainas ir sąlygas programos privatiems klientams organizavimas.“
Nurodyti uždaviniai buvo vėliau pakeisti, paskutinį kartą 2011 m. liepos 20 d. nutarimu (
Moniteur belge
, 2011 m. rugpjūčio 10 d.). Šie uždaviniai dabar apibrėžti taip:
„24 straipsnis:
„1.   Toliau nurodytuose 1–2 punktuose skirstomojo tinklo operatoriams ir tiekėjams nustatyti su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai, kiekvienam pagal jo atsakomybę:
1°
IVa skyriuje nustatytomis sąlygomis nepertraukiamai tiekti minimalų elektros energijos kiekį namų ūkio naudojimui;
2°
Taikant specialų socialinį tarifą tiekti elektros energiją federaliniuose teisės aktuose ir IVa skyriuje nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.
2.   Institutui nustatyti su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai dėl racionalaus elektros energijos vartojimo skatinimo informacinėmis ir parodomosiomis priemonėmis bei įrangos, paslaugų ir finansinės pagalbos suteikimo visų kategorijų galutiniams vartotojams ir vietos tiekėjams, kurie patenkina visus ar dalį savo klientų poreikių naudodami elektros energijos gamybos įrenginį, esantį ribotoje, tiksliai apibrėžtoje geografinėje teritorijoje, pasroviui prijungtą prie bendros jungties ir (arba) privataus tinklo, į kuriuos jie tiekia <...>.
24a straipsnis
Be kita ko, skirstomojo tinklo operatoriui nustatomi šie viešosios paslaugos uždaviniai:
1°
Pagamintos žaliosios elektros energijos, kuri nesuvartojama jos gamintojo ir netiekiama tretiesiems asmenims, perpirkimas atsižvelgiant į savo poreikius.
2°
Išskirtinis uždavinys, susijęs su kelių ir žaliųjų miesto erdvių apšvietimo įrenginių montavimu, priežiūra ir atnaujinimu <...> bei elektros energijos šiems elektros įrenginiams tiekimu laikantis savivaldybių prerogatyvų, nustatytų Naujo Savivaldos įstatymo 135 straipsnyje, pagal trejų metų programą nustatytą bendru kiekvienos savivaldybės ir skirstomojo tinklo operatoriaus sutarimu ar gavus prašymus dėl papildomų darbų ir šių tinklų aprūpinimo elektros energija, suteikiant pirmenybę gamybos įrenginiams, kurie naudoja atsinaujinančios energijos šaltinius, ar kokybiškai kogeneracijai; šio uždavinio tikslas – gerinti elektros energijos efektyvumą ir didinti vartojimą <...>.
3°
Atlikti galutinio tiekėjo funkciją ir organizuoti klientų, kurie jam buvo perduoti vykdant šią funkciją, aptarnavimą.
4°
Informuoti prie žemos įtampos linijos prijungtus privačius klientus ir verslo klientus apie prijungimo ir elektros energijos tiekimo kainas bei sąlygas.
5°
Informacijos, susijusios su įvairiomis skirstomojo tinklo operatoriaus, kaip galutinio tiekėjo, vykdant uždavinį priimtomis privačių klientų aptarnavimo priemonėmis, platinimas interneto serveryje.
6°
Kasmetinės ataskaitos apie namų ūkių aptarnavimo kaip galutinio tiekėjo kokybę vykdant uždavinį pateikimas
Brugel
[Briuselio dujų ir elektros energijos rinkų reguliatorius].
7°
Kasmetinės ataskaitos dėl įsipareigojimų, pagal kuriuos skirstomojo tinklo operatorius užtikrina diskriminacinės praktikos nebuvimą, programos pateikimas
Brugel
.
Brugel
perduoda šią ataskaitą ir savo nuomonę vyriausybei ir visuomenei.
8°
Kai elektros energija imama iš skirstomojo tinklo, jos tiekimas laikiniems šventiniams renginiams pagal technines ir finansines sąlygas, nustatytas tinklo techniniame reglamente.“
2004 m. balandžio 1 d. Nutarimas dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione, susijusio su tinklų rinkliavomis dujų ir elektros energijos sektoriuose, iš dalies keičiantis 2001 m. liepos 19 d. Nutarimą dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione (
Moniteur belge
, 2004 m. balandžio 26 d., p. 34281, toliau – Nutarimas dėl dujų), numato dujų tiekimo mokestį, mokėtiną nuo 2004 m. liepos 1 d. Šio nutarimo pradinės redakcijos 20 straipsnyje buvo nustatyta:
„Su 18 straipsnyje nurodytais viešosios paslaugos uždaviniais susijusias sąnaudas, kaip veiklos išlaidas, dengia tinklo operatorius. Šių sąnaudų įtraukimas į tarifus reglamentuojamas federalinės teisės aktais.“
Šį Nutarimo dėl dujų 20 straipsnį panaikino 2011 m. liepos 20 d. nutarimas, keičiantis Nutarimą dėl dujų (
Moniteur belge
, 2011 m. rugpjūčio 10 d.), ir pakeistas 20p straipsniu, kuriame numatyta:
„1.   Už licencijos tiekti, išduotos remiantis 15 straipsniu, turėjimą renkamas mėnesinis mokestis, mokamas fizinių arba juridinių asmenų (toliau – pareigą sumokėti mokestį turintis asmuo), kuriems suteikta licencija.
2.   Mokestis tampa mokėtinas kiekvieno mėnesio pirmą dieną. Jis turi būti sumokėtas iki kito mėnesio 15 d.
3.   Atsižvelgiant į antroje pastraipoje pateiktus patikslinimus, mokestis apskaičiuojamas pagal tinklo operatoriaus vartojimo vietoje, esančioje Briuselio-Sostinės regione, naudojamų skaitiklių, įrengtų pas galutinius vartotojus, kalibrą. Naudojamą skaitiklio kalibrą lemia didžiausias dujų srautas kubiniais metrais per valandą, kuriam skaitiklis buvo sukurtas. Galutinių klientų, kurių naudojamų skaitiklių kalibras yra 6–10 m
/val., atveju taikant mokestį atsižvelgiama į standartizuotą pastaraisiais metais suvartotą dujų kiekį, apskaičiuotą pagal Briuselio-Sostinės regionui taikomą MIG.
4.   Mėnesinį mokestį sudaro:
1.
0,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra nuo 6 iki 10 m
/val., jei pastarasis metinis standartizuotas suvartojimas yra mažesnis ar lygus 5000 kWh.
2.
0,7 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra nuo 6 iki 10 m
/val., jei pastarasis metinis standartizuotas suvartojimas yra didesnis nei 5 000 kWh.
3.
1,7 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 16 m
/val.
4.
4,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 25 m
/val.
5.
8,4 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 40 m
/val.
6.
21 euras už skaitiklį, kurio kalibras yra 65 m
/val.
7.
29,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 100 m
/val.
8.
37,5 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 160 m
/val.
9.
54,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra didesnis nei 160 m
/val.
Anksčiau nurodytos sumos kas metus perskaičiuojamos atsižvelgiant į vartojimo kainų indeksą Karalystėje. <...>
5.   Vyriausybė nustato šio straipsnio įgyvendinimo priemones. Be kita ko, galima įpareigoti skirstomojo tinklo operatorių ir tiesioginių linijų vartotojus jai teikti naudingus duomenis apie mokesčio rinkimą.
Vyriausybė gali įpareigoti skirstomojo tinklo operatorių nurodyti pareigą mokėti mokesčius turintiems asmenims sumokėti mokestį. Nurodymas, be kita ko, apima mokestinius metus, apskaičiavimo bazę, tarifą, sumokėjimo terminą ir mokesčio sumokėjimo būdą. Tačiau šio nurodymo išsiuntimas ar neišsiuntimas neturi įtakos pareigą mokėti mokestį turinčio asmens teisėms ir pareigoms.
6.   Mokestis renkamas pagal Nutarimo, nustatančio mokesčių procedūrą Briuselio-Sostinės regione, [13–19], 22 ir 23 straipsniuose numatytas taisykles.
7.   Lėšos, gautos iš mokesčio, skiriamos fondams, atitinkamai numatytiems 1991 m. gruodžio 12 d. Nutarimo dėl biudžeto lėšų 2 straipsnio 15 ir 16 punktuose; jos paskirstomos taip:
1°
5 % „Elektros energijos orientavimo fondui“ <...>
2°
95 % „Elektros energijos politikos fondui“.
8.   Mokestis mokamas nuo 2012 m. sausio mėn.“
Pradinės redakcijos Nutarimo dėl dujų 18 straipsnyje buvo apibrėžti viešosios paslaugos uždaviniai. Šiame straipsnyje nustatyta:
„Skirstomojo tinklo operatoriui nustatyti šie viešosios paslaugos uždaviniai:
1°
Taikant specialų socialinį tarifą tiekti dujas federaliniuose teisės aktuose nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.
2°
Dujų tiekimo prevencijos ir intervencijos uždavinys, koks numatytas 1999 m. kovo 11 d. nutarime.
3°
Prevenciniai veiksmai siekiant užtikrinti maksimalų saugumą dujas naudojant buityje.
4°
Kontrolieriaus tarnybos ir informavimo apie dujų tiekimo kainas ir sąlygas programos privatiems klientams organizavimas.
5°
Informuoti, demonstruoti, suteikti įrangą, paslaugas ir finansinę pagalbą, siekiant skatinti racionaliai vartoti dujas, visų kategorijų reikalavimus atitinkančių ir neatitinkančių galutinių klientų naudai. Šiuo tikslu skirstomojo tinklo operatorius, bendradarbiaudamas su tarnyba, turi įgyvendinti trejų metų racionalaus dujų vartojimo programą.“
Nuo 2011 m. rugpjūčio mėnesio šie viešosios paslaugos uždaviniai apibrėžiami taip:
„18 straipsnis
Toliau nurodytuose 1–3 punktuose skirstomojo tinklo operatoriui ir tiekėjams nustatyti viešųjų paslaugų teikimo uždaviniai ir įsipareigojimai, kiekvienam pagal atsakomybę:
1°
Va skyriuje nustatytomis sąlygomis nepertraukiamai tiekti minimalų dujų kiekį namų ūkiui naudoti.
2°
Taikant specialų socialinį tarifą tiekti dujas federaliniuose teisės aktuose ir Va skyriuje nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.
3°
Nemokamai užtikrinti su gamtinių dujų naudojimu susijusių rizikos rūšių prevenciją namų ūkiams, kurie to prašo. Vyriausybė nustato šio uždavinio turinį ir jo vykdymo sąlygas.
18a straipsnis
Be kita ko, tinklo operatoriui nustatomi šie viešosios paslaugos uždaviniai:
1°
Ryšių su vartotojais stebėsena ir informacijos apie prisijungimo kainas ir sąlygas privatiems klientams teikimas.
2°
Informuoti, demonstruoti, suteikti įrangą, paslaugas ir finansinę pagalbą, siekiant skatinti racionaliai vartoti dujas, savivaldybių ir kitų galutinių klientų naudai.
<...>“
2004 m. vasario 29 d. Karaliaus dekreto dėl bendros tarifų sistemos ir pagrindinių principų ir procedūrų dėl tarifų ir Belgijos teritorijoje veiklą vykdančių gamtinių dujų skirstomųjų tinklų operatorių apskaitos (
Moniteur belge
, 2004 m. kovo 11 d.) 9 straipsnis suformuluotas taip:
„Į sąskaitas su nurodytais tarifais įtraukiamos tarifų eilutės, susijusios su mokesčiais, rinkliavomis, papildomais mokėjimais, įnašais ir kompensacijomis. Šie punktai nėra tarifai, kaip jie suprantami pagal šio dekreto 3–8 straipsnius, bet turi būti įtraukti į tinklo vartotojams išrašomas sąskaitas. Jie apima:
1°
Papildomus mokėjimus, rinkliavas arba kompensacijas, kuriomis siekiama finansuoti su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų vykdymą, remiantis kuriais nustatytas skirtumas tarp socialinio pobūdžio priemonių, racionaliai vartoti elektros energijai skirtų priemonių ir elektros energijos iš atsinaujinančių šaltinių ir kokybiškų kogeneracijos įrenginių naudojimo priemonių <...>“
2003 m. balandžio 3 d. Karaliaus dekreto dėl sąskaitų už elektros energijos ir dujų tiekimą (
Moniteur belge
, 2003 m. gegužės 2 d.) 1 straipsnyje nustatyta:
„Apmokėjimo sąskaitose už elektros energijos tiekimą pagal skaitiklius, išrašytose galutiniams klientams, prijungtiems prie žemos įtampos tinklo, ir už dujų tiekimą, išrašytose galutiniams klientams, kurių metinis suvartojimas yra mažesnis ar lygus 60000 kWh, turi būti nurodyta bent jau ši informacija:
<...>
10.
mokėtinos sumos apskaičiavimo detalės;
11.
transmisijai taikomas tarifas;
12.
skirstymui taikomas tarifas;
13.
visų valdžios institucijų surinktos rinkliavos jas globalizuojant pagal kategorijas;
<...>“
1999 m. balandžio 29 d. Federalinio įstatymo dėl elektros energijos rinkos organizavimo 22a straipsnyje nustatyta:
„1.   Federalinis mokestis, skirtas kompensuoti savivaldybių patirtiems pajamų nuostoliams dėl elektros energijos rinkos liberalizavimo, nustatomas kiekvienais metais tokiu pagrindu: <...>
<...>
4.   Ankstesnėse pastraipose numatytus mokesčius renka skirstomojo tinklo operatoriai.
Skirstomojo tinklo operatoriai gali papildomo mokesčio prie atitinkamų prisijungimo tarifų, taikomų apmokestinamiesiems asmenims atsižvelgiant į tiekimo momentą, forma federalinį mokestį, skirtą kompensuoti savivaldybių pajamų nuostoliams, patirtiems dėl elektros energijos rinkos liberalizavimo, perkelti klientams, kurie savo ruožtu jį gali nurodyti savo klientams išrašytose sąskaitose iki to momento, kai papildomas mokestis galiausiai nurodomas sąskaitoje, išrašytoje asmeniui, suvartojusiam MWh savo asmeniniams poreikiams.“
2005 m. gegužės 13 d. ministro nutarimo dėl šio 22a straipsnio įgyvendinimo (
Moniteur belge
, 2005 m. gegužės 18 d., p. 23450) 3 straipsnyje numatyta:
„Federalinis mokestis, numatytas įstatymo 22a straipsnyje, kas mėnesį nurodomas tiekėjų galutiniams klientams išrašytose sąskaitose tokiu būdu: <...>“
Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
Įsigaliojus nutarimams dėl elektros energijos ir dujų elektros energijos ir dujų tiekėja
Electrabel SA
(toliau –
Electrabel
) Briuselyje įsteigtoms Sąjungos institucijoms išrašė sąskaitas su nurodytais mokesčiais už elektros energijos ir dujų tiekimą, kurie nuo 2004 m. liepos 1 d. tiesiogiai įtraukiami į sąskaitų antraštinę dalį „Regioniniai mokesčiai“.
Nuo 2004 m. rugpjūčio mėn. Sąjungos institucijos suabejojo dėl šių mokesčių pobūdžio, kaip ir dėl panašių federalinių mokesčių už dujas ir elektros energiją. Manydama, kad ginčijami mokesčiai buvo netiesioginių mokesčių pobūdžio, Komisija 2005 m. liepos 28 d. raštu paprašė Belgijos federalinių institucijų ir Briuselio-Sostinės regiono institucijų atleisti ją nuo šių mokesčių, grąžinti sumokėtus mokesčius ir nuo tos dienos sustabdyti regioninių ir federalinių mokesčių mokėjimą
Electrabel
.
2006 m. kovo 3 d., 2007 m. gruodžio 20 d. ir 2008 d. balandžio 18 d. raštais federalinės institucijos suteikė prašomą atleidimą nuo federalinių mokesčių, nusprendusios, kad jie gali būti laikomi pardavimo mokesčiu, įtrauktu į kainą.
Tačiau 2008 m. rugsėjo mėn. Komisija sumokėjo regioninius mokesčius atitinkančias sumas ir juos mokėjo toliau, kad
Electrabel
, kuri pati turėjo sumokėti šias sumas tinklo operatoriui
Sibelga
, vieninteliam tarpsavivaldybiniam Briuselio-Sostinės regiono elektros energijos ir dujų tinklo operatoriui, nenutrauktų elektros energijos tiekimo.
2007 m. sausio 3 d. raštu kompetentingas Briuselio-Sostinės regiono ministras atsakė, kad negali patenkinti 2005 m. liepos 28 d. Komisijos prašymo, nes elektros energijos mokestis buvo atlygis už konkrečią paslaugą, kuria Komisija pasinaudojo ar galėjo pasinaudoti, o Nutarimas dėl elektros energijos nenustatė Komisijai jokios fiskalinės pareigos, nes jame buvo numatyti tik leidimo tiekti turėtojai, šiuo atveju
Electrabel
.
2007 m. gruodžio 21 d. raštu kompetentingas Briuselio-Sostinės regiono ministras nurodė priežastis, dėl kurių nesutiko su Komisijos nuomone, kad dauguma Nutarimo dėl elektros energijos 24 straipsnyje nurodytų paslaugų negalėjo būti suteiktos Komisijai. Be to, dėl nagrinėjamų mokesčių pobūdžio ministras nurodė Sprendimą Komisija / Belgija (
C‑437/04
,
EU:C:2007:178
) ir pažymėjo, kad, priešingai nei federalinis mokestis, Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnyje numatytas mokestis buvo taikomas tik leidimo tiekti turėtojams, o jų atliktas sutartinis ar ekonominis mokesčio perkėlimas savo klientams nesuteikia teisės į atleidimą nuo mokesčių.
2008 m. birželio 27 d. Komisija išsiuntė Belgijos Karalystei pirmą oficialų pranešimą, ši atsakė 2008 m. rugsėjo 9 d. raštu.
Atsakydamas į 2008 m. lapkričio 10 d. raštą, kuriuo Komisija formaliai prašė kompetentingo Briuselio-Sostinės regiono ministro grąžinti sumas, sumokėtas kaip ginčijami mokesčiai, pastarasis šio prašymo neįvykdė, nes manė, kad tai yra Sąjungos institucijų ir tiekėjo
Electrabel
sutartiniai santykiai.
Priėmus šią poziciją, 2009 m. balandžio 15 d. Komisija išsiuntė Belgijos institucijoms papildomą oficialų pranešimą, jame nurodė, kad Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio ir Nutarimo dėl dujų 20 straipsnio taikymas Sąjungos institucijoms pažeidė fiskalinį imunitetą, kuriuo institucijos naudojasi pagal Protokolo 3 straipsnį. Iš esmės Komisija nurodė, kad ginčijami mokesčiai yra netiesioginiai ir kad jų perkėlimas galutiniams klientams nekyla iš laisvai sudarytos sutarties su energijos tiekėjais nuostatų. Taip pat Komisija teigė, kad šie mokesčiai buvo mokesčiai, o ne mokėjimai, nes neatitiko Teisingumo Teismo praktikoje nustatytų sąlygų, kad galėtų būti laikomi „atsiskaitymu už komunalines paslaugas“, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio antrą pastraipą.
2009 m. birželio 10 d. raštu kompetentingas Briuselio-Sostinės regiono ministras ginčijo šią Komisijos analizę, iš esmės teigdamas, kad nagrinėjamų mokesčių tikslas buvo finansuoti viešųjų paslaugų, susijusių su aplinkosaugos politika, uždavinius, kad Sąjungos institucijos pasinaudojo ar galėjo pasinaudoti daugeliu paslaugų, numatytų nutarimuose dėl elektros energijos ir dujų, ir kad Sąjunga nebuvo pareigą mokėti ginčijamus mokesčius turintis asmuo, ji juos turėjo mokėti tik pagal sutartis su elektros energijos ir dujų tiekėjais.
2012 m. vasario 27 d. Komisija pagal SESV 258 straipsnį Belgijos Karalystei pateikė pagrįstą nuomonę, į ją Belgijos institucijos atsakė 2012 m. balandžio 23 d. raštu, kuriame laikėsi savo ankstesnės pozicijos.
Neįtikinta Belgijos Karalystės argumentų Komisija pareiškė šį ieškinį.
Kartu su procedūra dėl įsipareigojimų nevykdymo, pradėta Teisingumo Teisme, Sąjungos institucijos nacionaliniu lygmeniu pradėjo administracinę ir teisminę procedūras, siekdamos, kad būtų grąžintos sumos, atitinkančios ginčijamus mokesčius, kurie, jų manymu, buvo nepagrįstai sumokėti.
Dėl ieškinio
Dėl Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo
Šalių argumentai
Dėl ginčijamų mokesčių pobūdžio Komisija pažymi, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką apmokestinimą, mokesčius, įmokas arba rinkliavas Sąjungos teisės atžvilgiu turi kvalifikuoti Teisingumo Teismas pagal jų objektyvius požymius, neatsižvelgdamas į tai, kaip jie kvalifikuojami pagal nacionalinę teisę (, Bautiaa ir Société française maritime
C‑197/94 ir C‑252/94
,
EU:C:1996:47
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Pagrindinis mokesčio netiesioginio pobūdžio elementas yra tas, kad šis mokestis renkamas patiriant išlaidas ar vartojant, o tiesioginis mokestis taikomas pajamoms ar turtui. Tačiau ginčijamų mokesčių apmokestinimo momentas yra paprastas elektros energijos ir dujų tiekimo leidimo ar licencijos turėjimas, o tai neturi jokio ryšio su elektros energijos tiekėjo ar skirstomojo tinklo operatoriaus turtu arba pajamomis. Realiai šis apmokestinimo momentas yra neatsiejamas nuo elektros energijos ar dujų vartojimo, atsižvelgiant į galutinio kliento turimą galią. Tai, be to, įrodo faktas, kad šių mokesčių suma skaičiuojama remiantis šia galia.
Todėl ginčijami mokesčiai buvo netiesioginiai mokesčiai, įtraukti į elektros energijos ir dujų suvartojimo kainą, nurodyti Sąjungos institucijoms išrašytose sąskaitose, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio antrą pastraipą. Šiuo atveju nelabai svarbu, kas formaliai laikomas „pareigą mokėti mokestį turinčiu asmeniu“, kai apibūdinamas pats mokestis. Be to, įstatyminės pareigos perkelti mokestį nebuvimas vartojimo mokesčio nepaverčia tiesioginiu mokesčiu, taikomu pajamoms ar turtui.
Komisija teigia, kad kitos Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo sąlygos šiuo atveju yra įvykdytos. Iš tiesų elektros energiją ir dujas reikia prilyginti kilnojamajam turtui, kuris yra Sąjungos savo oficialiam naudojimui atliktų didelės vertės pirkimų objektas.
Belgijos Karalystė mano, kad Protokole numatytas fiskalinis imunitetas galioja tik nacionalinės teisės aktų, kurie „nustato“ tiesioginius ar netiesioginius mokesčius Sąjungos institucijoms, atžvilgiu ir, atvirkščiai, šis imunitetas netaikomas, jei sutarčių nuostatos perkelia šioms institucijoms naštą, dėl kurios galima laisvai susitarti su sutarčių šalimis.
Šiuo atveju Nutarime dėl elektros energijos pareigą mokėti elektros energijos mokestį turintis asmuo apibrėžiamas kaip licenciją tiekti turintis asmuo, o Nutarime dėl dujų pareigą mokėti dujų mokestį turintis asmuo apibrėžiamas kaip skirstomojo tinklo operatorius. Todėl, kadangi Sąjungos institucijos nėra nurodytos kaip pareigą mokėti mokestį turintys asmenys, Protokolo 3 straipsnyje nurodytas fiskalinis imunitetas joms netaikomas, ypač dėl to, kad jokioje teisės ar reglamentuojančioje nuostatoje nėra nustatyta, kad nurodyti pareigą mokėti mokestį turintys asmenys pagal sutartį turi perkelti ginčijamus mokesčius savo klientams. Be to, rinkos situacija, kai tiekėjai perkelia ginčijamus mokesčius savo galutiniams klientams, nesukuria fiskalinio imuniteto Sąjungos institucijoms (Sprendimo Komisija / Belgija,
C‑437/04
,
EU:C:2007:178
,
ir
punktai).
Belgijos Karalystės nuomone, galimas ginčijamų mokesčių perkėlimas jų nepaverčia netiesioginiais mokesčiais Sąjungos institucijų atžvilgiu, nes yra sutartinis santykis tarp pastarųjų ir jų tiekėjų, kurio pakanka įrodyti, kad jie negali būti laikomi „mokesčiais“ šių institucijų atžvilgiu. Be to, nelabai būtų svarbu, kad ginčijami mokesčiai būtų laikomi „tiesioginiais mokesčiais“ ar „netiesioginiais mokesčiais“, įstatyminis skolininkas aiškiai apibrėžtas kaip su Sąjungos institucijomis sutartį sudariusi šalis. Todėl ginčijami mokesčiai nepatenka į Protokolo 3 straipsnio taikymo sritį.
Be to, nereikia lyginti ginčijamų mokesčių ir 1999 m. balandžio 29 d. federaliniame įstatyme nustatytų federalinių mokesčių, nes šio įstatymo 22a straipsnio 4 dalyje aiškiai numatyta, kad galutiniai klientai yra federalinio mokesčio mokėtojai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog Protokolo 3 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose įtvirtintos dvi skirtingos imuniteto schemos, susijusios su tiesioginiais ar netiesioginiais mokesčiais, ir šis skirtumas yra esminis vertinant imuniteto klausimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Belgija,
C‑437/04
,
EU:C:2007:178
,
–
punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atveju neginčytina, kad ginčijami mokesčiai netaikomi pajamoms ar turtui, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo praktiką (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Belgija,
C‑437/04
,
EU:C:2007:178
,
punktą). Be to, reikia konstatuoti, kad elektros energijos ir dujų tiekėjai įtraukia ginčijamus mokesčius į šių tiekimų sąskaitas, skirtas Sąjungos institucijoms. Todėl šie mokesčiai turi būti laikomi netiesioginiais mokesčiais, kuriems taikoma Protokolo 3 straipsnio antroji pastraipa.
Taigi, šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismo išvados Sprendime Komisija / Belgija (
C‑437/04
,
EU:C:2007:178
) netaikomos šioje byloje. Iš tiesų byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, buvo kalbama apie tiesioginį mokestį, taikomą daiktinių teisių į nekilnojamąjį turtą savininkams, o šis mokestis pagal sutartį buvo perkeltas Sąjungos institucijoms, kaip nuomininkėms.
Dėl Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo sąlygų pažymėtina, jog neginčijama, kad elektros energijos ir dujų tiekimas Briuselio-Sostinės regione įsisteigusioms Sąjungos institucijoms yra šių institucijų didelės vertės pirkiniai, skirti joms oficialiai naudoti, ir būtini jų įprastai veiklai. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad šių nuostatų taikymas iškreipė konkurenciją.
Belgijos Karalystės nuomone, net tuo atveju, jei ginčijamus mokesčius reikėtų laikyti „netiesioginiais mokesčiais“, Protokolo 3 straipsnio antra pastraipa nebūtų taikoma, nes pagal nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus Sąjungos institucijos nėra nurodytos kaip pareigą mokėti šiuos mokesčius turintys asmenys.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kaip išvados 59 ir 60 punktuose nurodo generalinis advokatas, kad iš Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos nematyti, jog Sąjunga nacionalinės teisės aktuose turi būti nurodyta kaip pareigą mokėti netiesioginius mokesčius, šiuo atveju – ginčijamus mokesčius, turintis asmuo tam, kad galima būtų taikyti šioje nuostatoje numatytą imunitetą. Iš tiesų pagal šią nuostatą tik reikalaujama, kad šie netiesioginiai mokesčiai „įei[tų] į kilnojamojo ar nekilnojamojo turto kainą“ arba kad į šią kainą „įei[tų]“ minimi mokesčiai.
Be to, reikia pažymėti, kad, pavyzdžiui, pridėtinės vertės mokesčio sistemoje, kurioje Protokolo 3 straipsnio antra pastraipa dažnai taikoma, paprastai ne galutinis vartotojas, bet prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas apibrėžiamas kaip mokesčiu apmokestinamasis asmuo.
Todėl Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo tikslais nėra sąlygos, kad nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose Sąjungos institucijos būtų apibrėžtos kaip prievolę mokėti mokestį turintys asmenys.
Be to, Belgijos Karalystė teigia, kad Protokolo 3 straipsnio antroje pastraipoje numatytas imunitetas taikomas tik jei nagrinėjamas netiesioginis mokestis pagal taikomus nacionalinės teisės aktus perkeliamas Sąjungos institucijoms.
Tokios sąlygos nėra ir nagrinėjamos nuostatos tekste.
Tačiau iš nagrinėjamos mokesčių schemos pobūdžio ir esminių charakteristikų matyti, kad nagrinėjami netiesioginiai mokesčiai buvo sugalvoti ir nustatyti siekiant juos perkelti galutiniam vartotojui.
Daug kas rodo, kad šiuo atveju taip yra.
Svarbu konstatuoti, kad nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose detaliai nustatyti pagrindiniai ginčijamų mokesčių elementai, kaip antai jų apskaičiavimo bazė ir tarifas, atsižvelgiant į suvartojimą ir galutinius klientus.
Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad elektros energijos suvartojimas apskaičiuojamas pagal galutinių klientų turimą galią. Taip pat Nutarimo dėl dujų 20p straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad dujų suvartojimas apskaičiuojamas pagal pas galutinius klientus esančių skaitiklių kalibrą.
Be to, iš dalies pakeisto Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio 4 dalyje ir Nutarimo dėl dujų 20p straipsnio 4 dalyje konkrečiai nustatyti mėnesiniai mokesčiai. Pagal pastarąją nuostatą šie mokesčiai taip pat susiję su pastaruoju metiniu vartojimu.
2004 m. vasario 29 d. Karaliaus dekreto 9 straipsnyje ir 2003 m. balandžio 3 d. Karaliaus dekreto 1 straipsnyje numatyta į galutiniams klientams adresuotas elektros energijos ir dujų tiekimo sąskaitas įtraukti ir specialiai bei atskirai nurodyti visų valdžios institucijų gautus mokesčius ir rinkliavas.
Iš dalies pakeisto Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad pareigą mokėti mokestį turintis asmuo atleidžiamas nuo elektros energijos mokesčio už galią, kuria naudotis suteikiama galimybė klientams, elektros energiją naudojantiems savo geležinkelio, tramvajų arba metro transporto tinklui. Iš to matyti, kad Briuselio-Sostinės regionas ketino suteikti mokesčio lengvatą tokios veiklos vykdytojams; tai rodo, jog teisės aktų leidėjas rėmėsi prielaida, kad nagrinėjamą netiesioginį mokestį turi mokėti galutinis vartotojas, o nesant šio atleidimo, jį privalėtų sumokėti nagrinėjami tinklų operatoriai.
Šių vertinimų nepaneigia faktas, kad 1999 m. balandžio 29 d. Federalinio įstatymo 22a straipsnis aiškiai numato galimybę perkelti federalinį mokestį galutiniam vartotojui. Iš tiesų skirtingas atleidimo nuo federalinių ir regioninių mokesčių, kurie yra panašaus pobūdžio, vertinimas rodo šios valstybės narės mokesčių sistemos nenuoseklumą.
Galiausiai primintina, kad pagal Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos tekstą įmanoma netaikyti ginčijamų mokesčių ar juos kompensuoti.
Atsižvelgiant į tai, kas minėta, reikia konstatuoti, kad ginčijami mokesčiai ir jų taikymas atitinka Protokolo 3 straipsnio antroje pastraipoje numatytas sąlygas.
Dėl Protokolo 3 straipsnio trečios pastraipos taikymo
Šalių argumentai
Komisija teigia, kad ginčijami mokesčiai negali būti laikomi „tik atsiskaitymu už komunalines paslaugas“, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio trečią pastraipą. Iš tiesų pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką mokestis gali būti tik atsiskaitymas už komunalines paslaugas, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, tik jei šios paslaugos teikiamos ar bent jau gali būti teikiamos tiems, kas turi jį sumokėti (Sprendimo AGF Belgium,
C‑191/94
,
EU:C:1996:144
,
punktas). Be to, mokestį kvalifikuojant kaip „atsiskaitymą už komunalines paslaugas“ turi būtinai egzistuoti tiesioginis ir proporcingas realių paslaugos sąnaudų ir paslaugos gavėjo sumokėto mokesčio ryšys (Sprendimo Europos Bendrija,
C‑199/05
,
EU:C:2006:678
,
punktas). Šios dvi sąlygos šiuo atveju neįvykdytos.
Dėl pirmos iš šių sąlygų Komisija teigia, kad, kalbant apie elektros energiją, Belgijos institucijos atsakymuose į oficialų pranešimą ir pagrįstą nuomonę nurodė tris uždavinius, kuriais naudojasi ar gali pasinaudoti Sąjungos institucijos, t. y. racionalaus elektros energijos vartojimo skatinimo programos, kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimas ir viešųjų erdvių apšvietimas.
Dėl pirmojo iš šių uždavinių, kuris susijęs su subsidijų skyrimu, pažymėtina, kad tokia programa nelaikoma paslauga. Dėl antrojo uždavinio, t. y. tinklo operatoriaus vykdomo kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimo, pažymėtina, kad Sąjungos institucijos nevykdo paslaugos teikėjo veiklos ar pelno siekiančios veiklos. Dėl trečiojo uždavinio, susijusio su viešųjų erdvių apšvietimu, pažymėtina, kad tai yra viešoji paslauga, skirta ne konkrečiai Sąjungos institucijoms, bet kiekvienam asmeniui Briuselio gatvėse, nepaisant to, ar jis yra elektros energijos tiekėjo galutinis klientas. Mokestis gali būti laikomas „atsiskaitymu už komunalines paslaugas“ tik su sąlyga, kad jis yra atlygis už specialiai suteiktą konkrečią paslaugą asmeniui, turinčiam sumokėti šį mokestį, ar gali būti toks atlygis.
Dėl dujų suvartojimo pažymėtina, kad Sąjungos institucijos negali pasinaudoti Nutarimo dėl dujų 18 ir 18a straipsniuose nurodytais uždaviniais, nes jie susiję tik su namų ūkiais, asmenimis, kuriems taikomas specialus socialinis tarifas, ir savivaldybėmis.
Dėl antros Teisingumo Teismo praktikoje nustatytos sąlygos Komisija teigia, kad elektros energijos suvartojimas apskaičiuojamas proporcingai galutinio kliento turimai galiai, t. y. nėra jokios koreliacijos tarp Sąjungos institucijų sumokėtos sumos ir joms suteiktų tariamų paslaugų sąnaudų. Šiuo klausimu Komisija remiasi viešųjų erdvių apšvietimo paslauga: didieji elektros energijos vartotojai, kurie moka didžiausią mokestį, labiau nepasinaudoja viešųjų erdvių apšvietimu nei kiti vartotojai. Dėl dujų mokesčio pažymėtina, kad jis skaičiuojamas proporcingai suvartotoms kilovatvalandėms, todėl nėra jokio tiesioginio ir proporcingo realių paslaugos sąnaudų ir gavėjo sumokėto mokesčio ryšio.
Belgijos Karalystė remiasi Sprendimu AGF Belgium (
C‑191/94
,
EU:C:1996:144
,
ir
punktai) ir tvirtina, kad komunalinės paslaugos, su kuriomis susiję ginčijami mokesčiai, atitinka šiuo klausimu Teisingumo Teismo praktikoje nustatytą sąlygą, t. y. jos gali būti teikiamos Sąjungos institucijoms. Konkrečiau kalbant, programos, susijusios su racionaliu elektros energijos ir dujų vartojimu, apima elementus, būtent subsidijas, kuriomis Sąjungos institucijos gali pasinaudoti įgyvendindamos energijos naudojimo efektyvumo priemones. Šiuo klausimu Belgijos Karalystė nurodo subsidijų sumų, kuriomis pasinaudojo pastaraisiais metais Sąjungos institucijos, lentelę.
Taip pat šios institucijos gali pasinaudoti priemonėmis, susijusiomis su kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimu, nes turi tinkamus įrenginius. Tas pats taikoma viešųjų erdvių apšvietimo paslaugoms, kuriomis gali naudotis Sąjungos institucijos. Neatsižvelgiant į faktą, kad nei Protokole, nei Teisingumo Teismo praktikoje nereikalaujama, kad paslaugos būtų „specialiai“ teikiamos jų gavėjams, dalis Briuselio-Sostinės regiono viešųjų erdvių apšvietimo buvo specialiai parinkta Sąjungos institucijoms ir visų pirma pritaikyta prie jų specifinių reikalavimų.
Antroji Teisingumo Teismo praktikoje nustatyta sąlyga šiuo atveju taip pat yra įvykdyta. Iš tiesų ginčijami mokesčiai buvo apskaičiuojami pagal tinklo vartotojams suteiktą galią, o tai rodo šio mokesčio sumos ir suteiktos paslaugos koreliaciją. Suteiktos galios kriterijus atrodo vienintelis veiksmingas, ypač kiek tai susiję su viešųjų erdvių apšvietimu, kurio apimtį labai sunku išmatuoti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad reikalingos dvi sąlygos siekiant nustatyti, jog netiesioginis mokestis, kaip antai ginčijami mokesčiai, yra tik atsiskaitymas už komunalines paslaugas, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio trečią pastraipą. Pagal pirmąją iš šių sąlygų šios paslaugos turi būti teikiamos ar bent jau gali būti teikiamos tiems, kurie turi sumokėti tokį netiesioginį mokestį (Sprendimo AGF Belgium,
C‑191/94
,
EU:C:1996:144
,
punktas). Pagal antrąją sąlygą būtinas tiesioginis ir proporcingas realių šios paslaugos sąnaudų ir jos gavėjo sumokėto mokesčio ryšys (Sprendimo Europos Bendrija,
C‑199/05
,
EU:C:2006:678
,
punktas). Šios dvi sąlygos yra kumuliacinės.
Reikia konstatuoti, viena vertus, kad nagrinėjami nacionalinės teisės aktai Nutarimo dėl elektros energijos 24 ir 24a straipsniuose ir Nutarimo dėl dujų 18 ir 18a straipsniuose aiškiai apibrėžia viešosios paslaugos uždavinius, kurie turi būti finansuojami iš ginčijamų mokesčių gaunamų lėšų.
Tačiau, kaip pripažįsta pati Belgijos Karalystė, visos su šiais uždaviniais susijusios paslaugos negali būti teikiamos Sąjungos institucijoms. Tai, be kita ko, yra tik minimalus nepertraukiamas elektros energijos ir dujų tiekimas namų ūkiams ir šių prekių tiekimas specialiu socialiniu tarifu. Belgijos Karalystė pripažino, kad trimis iš šių uždavinių gali pasinaudoti Sąjungos institucijos, t. y. kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimu, racionalaus elektros energijos ir dujų vartojimo skatinimu ir viešųjų erdvių apšvietimu.
Kita vertus, kaip matyti iš nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų, gautos ginčijamų mokesčių sumos skirtos padengti šiuose teisės aktuose numatytų viešosios paslaugos uždavinių sąnaudoms.
Todėl reikia konstatuoti, kad Sąjungos institucijų sumokėti ginčijami mokesčiai taip pat skirti finansuoti viešosios paslaugos uždaviniams, kuriais šios institucijos negali pasinaudoti. Todėl iš šio vienintelio fakto matyti, kad šio sprendimo 66 punkte nurodyta pirmoji sąlyga nėra įvykdyta; taip pat, kiek tai susiję su antrąja sąlyga, kad nėra tiesioginio ir proporcingo ginčijamų mokesčių sumos ir realių nacionalinės teisės aktuose numatytų viešųjų paslaugų sąnaudų ryšio.
Tokio ryšio nebuvimą reikia konstatuoti, net kiek tai susiję su trimis viešosios paslaugos uždaviniais, kuriais gali pasinaudoti Sąjungos institucijos.
Iš tikrųjų ginčijamų mokesčių apskaičiavimo bazė neturi pakankamo ryšio su įprastomis priemonėmis, taikomomis siekiant išmatuoti kogeneracijos būdu pagamintą energiją, kuri turi būti matuojama kilovatais, arba išmatuoti viešųjų erdvių apšvietimą, kuris turi būti matuojamas apšviestos teritorijos plotu ar matavimo vienetu, susijusiu su šviesos energijos kiekiu.
Taigi, net jei Sąjungos institucijos yra tam tikrų komunalinių paslaugų gavėjos, nagrinėjami nacionalinės teisės aktai neleidžia nustatyti to gavimo masto.
Todėl šiuo atveju nėra Teisingumo Teismo praktikoje reikalaujamo tiesioginio ir proporcingo ryšio tarp realių viešųjų paslaugų uždavinių, numatytų nacionalinės teisės aktuose, sąnaudų ir ginčijamų mokesčių, kuriuos turi sumokėti Sąjungos institucijos, kaip šių paslaugų gavėjos.
Todėl reikia konstatuoti, kad netaikydama Sąjungos institucijoms atleidimo nuo mokesčių, nustatytų iš dalies pakeistuose Nutarimo dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione 26 straipsnyje ir Nutarimo dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione 20 straipsnyje ir prieštaraudama dėl regiono taip surinktų šių mokesčių grąžinimo Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Protokolo 3 straipsnio antrą pastraipą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija reikalavo priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas ir buvo nustatyta, kad neįvykdyti įsipareigojimai, pastaroji turi padengti bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
Netaikydama Sąjungos institucijoms atleidimo nuo mokesčių, nustatytų iš dalies pakeistuose Nutarimo dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione 26 straipsnyje ir Nutarimo dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione 20 straipsnyje ir prieštaraudama dėl Briuselio-Sostinės regiono taip surinktų šių mokesčių grąžinimo Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties, vėliau pagal Lisabonos sutartį kaip Protokolas Nr. 7 pridėtas prie ES, ESV ir Euratomo sutarčių, 3 straipsnio antrą pastraipą.

2.
Priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)   Proceso kalba: prancūzų.