CELEX: 62018CJ0239
Eelotsusetaotlus
Taimesortide kaitse
Määrus (EÜ) nr 2100/94
Artiklis 14 ette nähtud erand
Määrus (EÜ) nr 1768/95
Artikli 11 lõiked 1 ja 2
Teabetaotlus
Ametiasutuste antav teave
Taotlus, milles palutakse teavet konkreetsete liikide või sortide materjali tegeliku kasutamise kohta
Taotluse sisu

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada komisjoni 24. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1768/95 ühenduse sordikaitset käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 artikli 14 lõikes 3 osutatud põllumajandusliku erandi rakenduseeskirjade kohta (
EÜT 1995, L 173, lk 14
; ELT eriväljaanne 03/18, lk 63) artikli 11 lõikeid 1 ja 2.
See taotlus esitati Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (edaspidi „STV“) ja Freistaat Thüringeni (Tüüringi liidumaa, Saksamaa) vahelises kohtuvaidluses selle üle, et viimane keeldus andmast STV-le teavet, mida võib saada andmebaasist, mis koosneb põllumajandustootjatelt Euroopa põllumajandusfondidest makstavate toetuste taotlemisel saadud andmetest.
Õiguslik raamistik
Algmäärus
Nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta (
EÜT 1994, L 227, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/16, lk 390; edaspidi „algmäärus“) seitsmeteistkümnendas ja kaheksateistkümnendas põhjenduses on märgitud:
„ühenduse sordikaitsega seotud õiguste kasutamine eeldab piirangute kehtestamist avalikes huvides vastuvõetud sätetega;
see hõlmab põllumajandusliku tootmise kaitsmist; seepärast peab põllumajandustootjatel olema luba, et teatavatel tingimustel kasutada koristatud toodet paljundamiseks“.
Sama määruse artikli 5 „Ühenduse sordikaitse objekt“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Ühenduse sordikaitse esemeks võivad olla kõikide botaaniliste perekondade ja liikide sordid, sealhulgas perekondade ja liikide hübriidid.
2.   Käesoleva määruse kohaldamisel tähendab sort ühte madalaimasse tuntud botaanilisse taksonisse kuuluvat taimerühma […]“.
Nimetatud määruse artikli 13 „Ühenduse kaitse alla võetud sordi omaniku õigused ja piirangud“ lõikes 2 on sätestatud:
„1.   Ühenduse sordikaitse annab ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikule või omanikele (edaspidi „omanik“) õiguse sooritada lõikes 2 sätestatud toiminguid.
2.   Ilma et see piiraks artiklite 15 ja 16 sätete kohaldamist, eeldavad järgmised toimingud kaitstud sordi koostisosade või koristatud materjali […] puhul omaniku luba:
a)
tootmine või paljundamine;
b)
paljundamiseks ettevalmistamine,
c)
müügiks pakkumine;
d)
müümine või muu turustamine,
e)
eksport [Euroopa Liidust];
f)
import [liitu];
g)
valduses hoidmine mõnel punktides a–f nimetatud eesmärgil.
Omanik võib seada loale tingimusi ja piiranguid.“
Nimetatud määruse artikkel 14 „Ühenduse sordikaitse erandid“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Olenemata artikli 13 lõikest 2 ning põllumajandusliku tootmise kaitsmiseks on põllumajandustootjatel lubatud kasutada paljundamise eesmärgil põllul oma põllumajandusettevõttes koristatud tooteid, mille nad on saanud, kasutades oma põllumajandusettevõttes muude ühenduse kaitse alla võetud sortide kui hübriidsortide või sünteetiliste sortide paljundusmaterjali.
2.   Lõike 1 sätteid kohaldatakse üksnes järgmiste põllumajanduslike taimeliikide suhtes:
[…]
b)
Teravili:
Avena sativa
– kaer,
Hordeum vulgare
L. – oder,
Oryza sativa
L. – riis,
Phalaris canariensis
L. – kanaari paelrohi,
Secale cereale
L. – rukis,
X Triticosecale
Wittm. – tritikale,
Triticum aestivum
L. emend. Fiori et Paol. – pehme nisu,
Triticum durum
Desf. – kõva nisu,
Triticum spelta
L. – speltanisu.
c)
Kartul:
Solanum tuberosum
– kartul.
[…]
3.   Lõikes 1 sätestatud erandi jõustamise ning aretaja ja põllumajandustootja õiguspäraste huvide kaitsmise tingimused kehtestatakse enne käesoleva määruse jõustumist artikli 114 kohastes rakenduseeskirjades järgmiste kriteeriumide põhjal:
–
põllumajandustootja põllumajandusettevõtte tasemele ei seata mingeid kvantitatiivseid piiranguid niivõrd, kuivõrd tegemist on ettevõtte vajadustega,
–
põllumajandustootja võib ise või talle pakutud teenuste abil koristatud toodet istutamise jaoks töödelda, […],
–
väiketootjad ei pea maksma omanikule mingit tasu; „väiketootjana“ käsitatakse:
–
käesoleva artikli lõikes 2 nimetatud taimeliikide puhul, mille suhtes kohaldatakse nõukogu 30. juuni 1992. aasta määrust (EMÜ) nr 1765/92 (millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem) [(
EÜT 1992, L 181, lk 12
)], põllumajandustootjaid, kes ei kasvata taimi suuremal maa-alal kui seda on vaja 92 tonni teravilja tootmiseks; kõnealuse maa-ala arvutamisel kohaldatakse eespool nimetatud määruse artikli 8 lõiget 2,
–
teiste käesoleva artikli lõikes 2 nimetatud taimeliikide puhul põllumajandustootjaid, kes täidavad vastavad asjakohased tingimused,
–
teised põllumajandustootjad peavad maksma omanikule õiglase tasu, mis on märgatavalt väiksem kui samal maa-alal sama sordi paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise puhul nõutav summa; kõnealuse õiglase tasu tegelik tase võib aja jooksul muutuda, võttes arvesse seda, mil määral kasutatakse asjaomase sordi puhul lõikega 1 ettenähtud erandit,
–
omanikul lasub täielik vastutus käesoleva artikli sätete või käesoleva artikli kohaselt vastuvõetud sätete järgimise järelevalve eest; kõnealuse järelevalve korraldamisel ei või nad paluda ametiasutuste abi,
–
põllumajandustootjad ja töötlemisteenuste osutajad edastavad omanikele nende taotlusel asjakohast teavet; samuti võivad asjakohast teavet edastada põllumajandustootmise järelevalves osalevad ametiasutused, kui selline teave on saadud nende tavaliste ülesannete läbiviimisel ilma lisakoormuse või ‑kuludeta. Käesolevad sätted ei piira isikuandmete osas [liidu] ja siseriiklike õigusaktide kohaldamist, mis käsitlevad üksikisikute kaitset isikuandmete töötlemisel ja nende andmete vaba liikumist.“
Määrus nr 1768/95
Määruse nr 1768/95 esimene kuni viies põhjendus on sõnastatud järgmiselt:
„algmääruse artikliga 14 nähakse ette erandi kehtestamine ühenduse sordikaitsest põllumajandusliku tootmise kaitsmiseks […];
selle erandi jõustamise ning sordiaretaja ja talupidaja seaduslike huvide kaitsmise tingimused kehtestatakse rakenduseeskirjades algmääruse artikli 14 lõikes 3 sätestatud kriteeriumide põhjal;
käesoleva määrusega kehtestatakse kõnealused tingimused, täpsustades eelkõige eespool nimetatud kriteeriumidest tulenevad põllumajandustootjate, töötlejate ja omanike kohustused;
need kohustused käsitlevad eelkõige põllumajandustootjate poolt omanikule õiglase tasu maksmist erandi kohaldamise korral, teabe edastamist, töötlemiseks antud toote ja töötlemisel saadud toote identsuse tagamist, samuti järelevalvet erandit käsitlevate sätete järgimise üle;
täiendatakse ka nende „väiketalunike“ määratlust, kellelt ei nõuta omanikule erandi kohaldamise korral tasu maksmist, eelkõige teatavaid söödakultuure ja kartulit kasvatavate põllumajandustootjate puhul“.
Määruse nr 1768/95 artikkel 7 puudutab konkreetselt „väiketootjaid“. Selle lõikes 5 on sätestatud:
„Põllumajandustootja, kes väidab end olevat „väiketootja“, esitab vaidluse korral tõendid selle kohta, et selle kategooria põllumajandustootjatele esitatavad tingimused on täidetud. […]“.
Määruse nr 1768/95 artiklid 8 ja 9 käsitlevad põllumajandustootja ja töötleja esitatavat teavet. Nende sätete lõikes 4 pannakse omanikule kohustus märkida taotluses oma nimi ja aadress, sordi(d), mille kohta ta teavet soovib, ning viite(d) asjakohas(t)ele ühenduse sordikaitse(te)le.
Määruse nr 1768/95 artiklis 11 „Ametiasutuste esitatav teave“ on sätestatud:
„1.   Omaniku poolt ametiasutusele esitatav taotlus, milles palutakse teavet antud sordi või sortide materjali kasutamise kohta või kasutamise tulemuste kohta, tuleb esitada kirjalikult. Omanik märgib taotluses oma nime ja aadressi, sordi(d), mille kohta ta teavet soovib, ning soovitava teabe liigi. Samuti lisab ta sordikaitse omandiõigust tõendavad dokumendid.
2.   Ilma et see piiraks artikli 12 sätete kohaldamist, võib ametiasutus keelduda taotletud teavet andmast üksnes juhul, kui:
–
asutus ei tegele põllumajandusliku tootmise järelevalvega, või
–
asutusel ei ole lubatud sellist teavet omanikele edastada vastavalt ametiasutuste kaalutlusõigust käsitlevatele [liidu] või liikmesriikide eeskirjadele, või
–
asutusel on õigus oma äranägemise järgi keelduda sellise teabe edastamisest vastavalt [liidu] või liikmesriikide õigusaktidele, mille kohaselt teave koguti, või
–
taotletud teave ei ole kättesaadav, või
–
kõnealuse teabe esitamine ei kuulu ametiasutuse tavapäraste ülesannete hulka, või
–
seda teavet on võimalik kätte saada üksnes täiendavate kohustuste või kuludega,
või
–
see teave käsitleb konkreetselt omaniku sortidega hõlmamata materjali.
Ametiasutused teatavad komisjonile, mil viisil nad kasutavad eespool kolmandas taandes osutatud kaalutlusõigust.
3.   Teabe edastamisel käsitleb ametiasutus kõiki omanikke ühtmoodi. Taotletud teabe võib ametiasutus edastada omanikule koopiatena dokumentidest, mis sisaldavad täiendavat teavet lisaks omaniku sortide materjali käsitlevale teabele, tingimusel, et välistatakse igasugune võimalus artiklis 12 osutatud sätetega kaitstud isikute tuvastamiseks.
4.   Kui ametiasutus otsustab taotletud teavet mitte edastada, teavitab ta sellest taotluse esitanud omanikku ning põhjendab oma otsust.“
Määruse nr 1768/95 artikkel 12 käsitleb isikuandmete kaitset isikuandmete töötlemisel ja nende andmete vaba liikumist.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
STV esindab seemnearetusega tegelevaid ettevõtjaid, kes on ühenduse sordikaitse õiguste omanikud ja kellele need ettevõtjad on pannud eelkõige ülesandeks kontrollida sellistena kaitstud sortide kasvatamist põllumajandustootjate poolt ja tagada nimetatud ettevõtjate õigus saada nendelt põllumajandustootjatelt tasu.
Tüüringi liidumaa vastutab Euroopa Liidu vahendite järelevalve eest seoses Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) kulude haldamise ja järelevalvega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul peab asjaomane liidumaa selleks andmebaasi „InVeKoS“ (Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem; integreeritud haldus- ja kontrollisüsteem), mis põhineb toetust taotlevate põllumajandustootjate esitatud andmetel. STV väidab, et nende andmete hulgas on ka nende põllumajandustootjate kasvatatud liigid ja alad, kus seda kultuuri leidub.
STV taotles 5. aprilli 2016. aasta kirjas Tüüringi liidumaalt määruse nr 1768/95 artikli 11 alusel, et talle edastataks InVeKoS andmebaasi salvestatud teave. See taotlus jäeti rahuldamata.
STV esitas 23. detsembril 2016 Landgericht Erfurtile (Erfurti esimese astme kohus, Saksamaa) hagi, nõudes et Tüüringi liidumaad kohustataks määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 alusel edastama talle järgmised InVeKoS andmebaasis salvestatud andmed:
–
põllumajandustootjate nimed ja aadressid;
–
iga tootja haritav ala hektarites, ja
–
teravilja ja kartuli kasvatuseks kasutatav ala hektarites.
Nimetatud kohus jättis 17. augustil 2017 selle nõude rahuldamata määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 2 teise ja kolmanda taande koostoimes artikliga 12 alusel.
STV esitas selle otsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule apellatsioonkaebuse.
STV väitis sellega seoses, et InVeKoSi andmebaasis sisalduv teave annaks ülevaate põllumajandustootjate poolt tegelikult haritavate alade suurusest ja näitaks, kes kuulub „väiketootjate“ kategooriasse algmääruse artikli 14 lõike 3 tähenduses. Selle teabe saamisega on nii võimalik vältida teabe taotlemist väiketootjatelt endilt. STV lisab, et ta lubab hüvitada Tüüringi liidumaale kulud, mis võivad tema taotluse rahuldamisel tekkida.
Tüüringi liidumaa väitis vastu, et InVeKoSi andmebaas ei sisalda sordipõhist teavet, välja arvatud kanepi ja humala kohta. Lisaks ei ole sel liidumaal endal programmeerimisressursse, mis on vajalikud nõutud andmete töötlemiseks vajalike päringute tegemiseks, kuna nende programmeerimistööde tellimine teenusepakkujalt maksab 6000 eurot.
Selles kontekstis otsustas Thüringer Oberlandesgericht (Tüüringi liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse (EÜ) nr 1768/95 artikli 11 lõikest 1 tuleneb õigus nõuda ametiasutuselt teavet taimeliikide kohta, ilma et samal ajal nõutaks teavet ka kaitstud sortide kohta?
2.
Juhul kui vastusest esimesele küsimusele tuleneb, et sellise teabetaotluse esitamine on lubatav:
a)
Kas ametiasutus, kes kontrollib põllumajandustootjatele ELi vahenditest rahaliste toetuste andmist ja salvestab sellega seoses taotluse esitanud põllumajandustootjate andmed, mis muu hulgas käsitlevad (taime)liike, on põllumajandustootmise järelevalvega tegelev asutus määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 2 esimese taande tähenduses?
b)
Kas ametiasutusel on õigus keelduda taotletud teabe andmisest, kui asjaomaste andmete edastamiseks peab kolmas isik neid andmeid töötlema või täpsustama ja see toob kaasa ligikaudu 6000 euro suuruse rahalise kulu? Kas seejuures omab tähtsust taotluse esitaja valmisolek hüvitada tekkivad kulud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1768/95 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega nähakse sordi omanikele ette õigus nõuda ametiasutustelt teavet liikide materjali kasutamise kohta, ilma et taotluses oleks täpsustatud, millise konkreetse kaitstud sordi kohta seda teavet nõutakse.
Kõigepealt tuleb märkida, et algmääruse artikli 13 lõike 2 kohaselt on kaitstud sordi koostisosade või koristatud materjali puhul ühenduse kaitse alla võetud sordi omaniku luba nõutav eelkõige tootmiseks või paljundamiseks, paljundamise ettevalmistamiseks, müügile pakkumiseks, müümiseks või muuks turustamiseks ning loetletud eesmärkidel oma valduses hoidmiseks.
Nagu Euroopa Kohus on juba märkinud, on algmääruse artikli 14 sätted, mis – nagu ilmneb ka selle määruse seitsmeteistkümnendast ja kaheksateistkümnendast põhjendusest – on vastu võetud avalikes huvides põllumajandusliku tootmise kaitsmiseks, erandid sellest reeglist (10. aprilli 2003. aasta kohtuotsus Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, punkt
, ja 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, punkt
).
Sellega seoses on selle määruse artiklis 14 ette nähtud, et põllumajandustootjad ei pea oma põllumajandusettevõttes koristatud saagist saadud toote põllul paljundamise eesmärgil kasutamiseks taotlema sordi omaniku luba, kui nad täidavad teatavad rakendusmääruses kindlaks määratud tingimused teatavate seal loetletud kriteeriumide alusel.
Määruse nr 1768/95 esimese kuni viienda põhjenduse kohaselt nähakse selle määrusega niisiis ette tingimused, mis võimaldavad jõustada erandit ühenduse sordikaitsest, mis on ette nähtud algmääruse artiklis 14, et kaitsta põllumajanduslikku tootmist ning sordiaretaja ja talupidaja seaduslikke huvisid selle artikli lõikes 3 sätestatud kriteeriumide põhjal.
Nende kriteeriumide hulgas sätestatakse eelkõige nimetatud artikli 14 lõike 3 neljandas taandes, et „teised põllumajandustootjad peavad maksma omanikule õiglase tasu“, jättes väiketootjad välja, ja kuuendas taandes, et „asjakohast teavet [võivad] edastada […] ametiasutused […]“.
Sellega seoses nähakse määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 esimeses lauses ette võimalus, et omanik esitab ametiasutustele „taotlus[e], milles palutakse teavet antud sordi või sortide materjali kasutamise kohta või kasutamise tulemuste kohta“.
Käesoleval juhul teeb STV sellest järelduse, et omanikel on õigus paluda ametiasutuste käsutuses olevat teavet põllumajandustootjate kasvatustavade ja eelkõige teatud taimeliikide kasvatamiseks kasutatava maa-ala kohta, kuna see teave on kaitstud sortide kasvatamisest tulenevate õiguste teostamiseks asjakohane. Eeskätt väidab STV, et nimetatud teave võimaldaks tal teha kindlaks, millised põllumajandustootjad on „väiketootjad“ algmääruse artikli 14 lõike 3 kolmanda taande tähenduses, koostoimes määruse nr 1768/95 artikliga 7.
Tüüringi liidumaa leiab omalt poolt, et määruse nr 1768/95 artikli 11 lõige 1 annab teabe saamise õiguse ainult konkreetselt nimetatud kaitstavate sortide suhtes.
Olgu märgitud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti, ning seda sätet sisaldava õigusakti ülesehitust ja sellega taotletavaid eesmärke (19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Vion Livestock,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esiteks, mis puudutab määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 sõnastust, siis tuleb sedastada, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 27 on märgitud, et nimetatud artikli 11 lõike 1 esimeses lauses mainitakse tõepoolest seda, et sordi omanik saab paluda ametiasutuselt teavet „antud sordi või sortide materjali“ kasutamise kohta.
See viide ei saa siiski olla määrav, kuna selle määruse artikli 11 lõike 1 teises lauses eeldatakse, et omanik täpsustab taotluses „sordi(d), mille kohta ta teavet soovib“.
Lisaks peab niisugust teabetaotlust esitav omanik nimetatud määruse artikli 11 lõike 1 kolmanda lause kohaselt esitama ka sordikaitse omandiõigust tõendavad dokumendid. Nagu aga ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 48 märkis, tuleneb algmääruse artikli 5 lõike 1 sõnastusest, et ühenduse sordikaitse esemeks võivad olla üksnes „botaaniliste perekondade ja liikide sordid“, mistõttu artikli 11 lõikes 1 nõutud omandiõigust tõendavad dokumendid peavad olema sordipõhised, mitte liikide kohta üldiselt.
Seega ilmneb määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 sõnastusest, et selle sätte alusel koostatud teabetaotluses peab kindlasti olema täpsustatud, millise konkreetse sordi kohta teavet soovitakse.
Teiseks kinnitab niisugust määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 grammatilist tõlgendust asjaomase määruse eesmärk.
Nimelt tuleb märkida, et nagu ka selle määruse teises põhjenduses on viidatud, on selle määruse eesmärk kehtestada algmääruse artikli 14 lõikes 3 sätestatud kriteeriumide põhjal tingimused, mis ühelt poolt võimaldavad jõustada erandit ühenduse sordikaitsest põllumajandusliku tootmise kaitsmiseks ning teiselt poolt kaitsta sordiaretaja ja talupidaja seaduslikke huve.
Selle kohta on määruse nr 1768/95 neljandas põhjenduses märgitud, et selles määruses täpsustatud kohustused käsitlevad eelkõige põllumajandustootjate poolt omanikule õiglase tasu maksmist erandi kohaldamise korral, teabe edastamist, töötlemiseks antud toote ja töötlemisel saadud toote identsuse tagamist ning järelevalvet erandit käsitlevate sätete järgimise üle.
Järelikult on sordi omanikule antud teabega tutvumise õiguse konkreetne eesmärk pakkuda talle vahendeid, tagamaks, et põllumajandustootjad järgivad tingimusi, mis võimaldavad jõustada algmääruse artikli 14 lõikes 1 ette nähtud erandit.
Nimelt on määruse nr 1768/95 artiklites 8, 9 ja 11 antud sordi omanikule õigus esitada vastavalt põllumajandustootjale, töötlejale või ametiasutusele taotlus, et saada kogu asjakohane teave üksnes selleks, et säilitada oma tööstusomandiõigusi, mis – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 33 on märgitud – peavad olema sordipõhised, mitte liikide kohta üldiselt (vt selle kohta 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, punktid
ja
).
Selles osas läheks määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 tõlgendus, mille kohaselt iga omanik võib taotleda ametiasutuselt teavet põllumajandustootjate viljelustegevuse kohta, isegi kui nad ei ole algmääruse artikli 14 lõike 1 kohaselt kaitstud sorte iial kasutanud ega kavatsenud kasutada, kaugemale sellest, mis on vajalik sordi omaniku õiguspäraste huvide kaitseks (vt selle kohta 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsus Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, punkt
).
Nagu ka STV rõhutab, on selge, et algmääruse artikli 14 lõike 3 kolmas taane näeb ette ühena kriteeriumidest, mille alusel määratakse kindlaks selle artikli lõikes 1 ette nähtud erandi jõustamist võimaldavad tingimused, et „väiketootjad ei pea maksma omanikule mingit tasu“. Lisaks, nagu ilmneb ka samast taandest, on „väiketootjana“ käsitlemise aluseks selle maa-ala suurus, millel need põllumajandustootjad taimi kasvatavad.
Siiski ei saa selle kriteeriumi rakendamine, mille kohaselt „väiketootjad“, kes vastavad määruse nr 1768/95 artiklis 7 sätestatud tingimustele, ei pea maksma omanikule mingit tasu, põhjendada määruse nr 1768/95 artikli 11 niisugust tõlgendust, mis läheb kaugemale käesoleva kohtuotsuse punktis 38 viidatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust. Määruse nr 1768/95 artikli 7 lõike 5 kohaselt ei pea selleks nõutud tingimuste täitmist tõendavaid dokumente esitama mitte aga omanik, vaid just põllumajandustootja, kes enda kinnitusel on „väiketootja“. Siit järeldub, et ametiasutuselt teabe saamine selle kohta, kui suurel maa-alal põllumajandustootja teatavaid taimeliike kasvatab, ei ole sordi omaniku õiguste säilitamiseks vajalik meede.
Kolmandaks kinnitab seda järeldust ka määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 1 kontekst.
Esiteks ilmneb sellega seoses määruse nr 1768/95 artikli 11 lõike 2 seitsmendast taandest, et ametiasutus võib keelduda taotletud teavet andmast, kui see teave käsitleb konkreetselt „omaniku sortidega hõlmamata materjali“. Nagu kohtujurist on aga oma ettepaneku punktis 49 sisuliselt märkinud, läheks asjaolu, et ametiasutus võib igal juhul keelduda andmast teavet, mis käsitleb konkreetselt omaniku sortidega hõlmamata materjali, vastuollu tõlgendusega, mille kohaselt on omanikul õigus taotleda teavet, mis ei puuduta konkreetselt neid sorte, mille kaitstud õigusi ta omab.
Teiseks on käesoleva kohtuotsuse punktis 39 märgitud, et määruse nr 1768/95 artiklid 8, 9 ja 11 annavad sordi omanikule õiguse esitada vastavalt põllumajandustootjale, töötlejale või ametiasutusele taotlus, et saada kogu asjakohane teave selleks, et säilitada oma tööstusomandiõigusi.
Mis puudutab määruse nr 1768/95 artikli 8 kohaselt põllumajandustootjale esitatavaid taotlusi, siis selle artikli lõikes 4 on sõnaselgelt märgitud, et omanik peab oma taotluses täpsustama „sordi(d), mille kohta ta teavet soovib ning viite(d) asjakohas(t)ele ühenduse sordikaitse(te)le“ ja kui põllumajandustootja seda nõuab, lisama oma taotlusele sordikaitse omandiõigust tõendavad dokumendid. Selle määruse artikli 9 lõike 4 kohaselt kohaldatakse identseid nõudeid
mutatis mutandis
ka töötlejatele esitatavatele taotlustele. Määruse nr 1768/95 artikli 11 lõikes 1 nõutakse omakorda, et omanik täpsustaks ametiasutusele adresseeritud teabetaotluses „sordi(d), mille kohta ta teavet soovib, ning soovitava teabe liigi“.
Selles osas on Euroopa Kohus otsustanud ühelt poolt põllumajandustootjatele esitatavate taotlustega seoses, et omanik võib nimetatud artikli 8 kohaselt taotleda põllumajandustootjalt teavet üksnes juhul, kui tal on näiteks omanikule kuuluva taimesordi paljundusmaterjali omandamise kaudu andmeid, et niisugune põllumajandustootja on kasutanud või kavatseb kasutada algmääruse artikli 14 lõikes 1 ette nähtud erandit (vt selle kohta 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsus Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, punktid
ja
).
Teiselt poolt, mis puudutab töötlejatele esitatud taotlusi, siis on Euroopa Kohus leidnud, et kui omanikul on andmeid, et töötleja on töödelnud või kavatseb töödelda koristatud toodet, mida põllumajandustootja on saanud omaniku sordi paljundamismaterjali istutamise tulemusena selle istutamise eesmärgil, on töötleja kohustatud talle esitama asjaomast teavet, mis ei puuduta üksnes põllumajandustootjaid, kelle kohta omanikul on andmeid, et töötleja on selliseid teenuseid osutanud või kavatseb osutada, vaid ka kõiki teisi põllumajandustootjaid, kellele ta on teenuseid osutanud või kavatseb osutada, kui asjaomasest sordist on töötlejale teatatud või talle on see teada (vt selle kohta 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, punkt
).
Sellest kohtupraktikast järeldub eelkõige, et määruse nr 1768/95 artikli 8 lõike 4 ja artikli 9 lõike 4 alusel vastavalt põllumajandustootjale ja töötlejale esitatud teabetaotlused puudutavad konkreetselt omaniku sorte, mitte liike. Seoses selle määruse artikli 11 lõike 1 sarnase sõnastusega, millele viidatakse käesoleva kohtuotsuse punktis 46, tuleb sedastada, et ametiasutusele adresseeritud teabetaotlus peab samuti puudutama konkreetselt mõnd omaniku sorti.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1768/95 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei nähta ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikule ette õigust nõuda ametiasutustelt teavet liikide materjali kasutamise kohta, ilma et taotluses oleks täpsustatud, millise konkreetse kaitstud sordi kohta seda teavet nõutakse.
Teine küsimus
Esimesele eelotsuse küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

Komisjoni 24. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1768/95 ühenduse sordikaitset käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 (ühenduse sordikaitse kohta) artikli 14 lõikes 3 osutatud põllumajandusliku erandi rakenduseeskirjade kohta artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei nähta ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikule ette õigust nõuda ametiasutustelt teavet liikide materjali kasutamise kohta, ilma et taotluses oleks täpsustatud, millise konkreetse kaitstud sordi kohta seda teavet nõutakse.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.