CELEX: 62019CJ0666
Muutoksenhaku
Polkumyynti
Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan aspartaamin tuonti
Asetukset N:o 1225/2009 ja N:o 2016/1036
Ajallinen soveltamisala
2 artiklan 7 kohta
Markkinataloudessa toimivan yrityksen asema
Epääminen
2 artiklan 10 kohta
Oikaisut
Näyttövelvollisuus
3 artikla
Vahingon määrittäminen
Euroopan komission huolellisuusvelvoite

Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (jäljempänä Changmao) vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 28.6.2019 antaman tuomion Changmao Biochemical Engineering v. komissio (
T-741/16
, ei julkaistu,
EU:T:2019:454
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteen, jolla vaadittiin kumoamaan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan aspartaamin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 28.7.2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1247 (
EUVL 2016, L 204, s. 92
; jäljempänä riidanalainen asetus).
I

Asiaa koskevat oikeussäännöt
A

Kansainvälinen oikeus
Euroopan unionin neuvosto hyväksyi Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (
EYVL 1994, L 336, s. 1
) Marrakechissa 15.4.1994 allekirjoitetun Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimuksen sekä sen liitteissä 1–3 olevat sopimukset, joihin kuuluu vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan täytäntöönpanoa koskeva sopimus (jäljempänä polkumyynnin vastainen sopimus).
Polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklassa määrätään säännöt polkumyynnin määrittelemiseksi.
Kyseisen sopimuksen 6 artiklan otsikko on ”Todistusaineisto”.
Mainitun sopimuksen 12 artiklan otsikko on ”Julkinen tiedonanto ja selonteko päätöksistä”.
B

Unionin oikeus
1.

Perusasetus ja asetus (EU) 2016/1036
Asian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleet säännökset Euroopan unionin polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden toteuttamisesta sisältyivät polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1225/2009 (
EUVL 2009, L 343, s. 51
), sellaisena kuin se oli muutettuna 15.1.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 37/2014 (
EUVL 2014, L 18, s. 1
; jäljempänä perusasetus).
Sen sijaan riidanalaisen asetuksen antamisajankohtana unionin polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden toteuttamisesta säädettiin polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2016/1036 (
EUVL 2016, L 176, s. 21
). Kyseinen asetus tuli sen 25 artiklan nojalla voimaan 20.7.2016. Mainitun asetuksen 24 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan ”kumotaan [perusasetus]”.
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 2 artikla koskee ”polkumyynnin määrittelyä”. Kyseisten artiklojen A kohta, jonka otsikkona on ”Normaaliarvo”, sisältää niiden 1–7 kohdan. Mainittujen artiklojen C kohta sisältää puolestaan niiden 10 kohdan, jonka otsikko on ”Vertailu”.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a–c alakohdassa, joka vastaa olennaisilta osin asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan a–c alakohtaa, säädetään seuraavaa:
”a)
Muussa kuin markkinatalousmaista – – peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös yhteisöön, vietäessä käytetyn hinnan perusteella taikka, jos tämä ei ole mahdollista, millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu kohtuullisella voittomarginaalilla.
Soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottaen huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Myös määräajat otetaan huomioon ja tarvittaessa valitaan saman tutkimuksen kohteena oleva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa.
– –
b)
Kiinan kansantasavallasta, Vietnamista ja Kazakstanista ja muista kuin markkinatalousmaista, jotka tutkimusta vireille pantaessa ovat WTO:n jäseniä, peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään 1–6 kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten perusteella sekä c alakohdassa olevien perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. Muussa tapauksessa sovelletaan a alakohdan säännöksiä.
c)
Edellä b alakohdan mukai[s]en vaatimu[ksen] – – on sisällettävä riittävästi todisteita siitä, että tuottaja toimii markkinatalousolosuhteissa, mikä merkitsee, että:
– –
–
yrityksillä on yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka on riippumattoman tarkastuksen kohteena kansainvälisten kirjanpitonormien mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkeen toimintaan;
–
yritysten tuotantokustannuksiin ja taloudelliseen tilanteeseen ei kohdistu aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä peräisin olevia merkittäviä vääristymiä, erityisesti varojen aliarvostuksen, muiden poistojen, vaihtokauppojen tai velkojen hyvittämisellä tapahtuneiden maksujen muodossa;
– –”
Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa ja asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu. Vertailu on tehtävä kaupan samassa portaassa ja mahdollisimman samanaikaisten myyntien suhteen ja ottaen asianmukaisesti huomioon muut mahdolliset hintojen vertailuun vaikuttavat erot. Elleivät muodostettu normaaliarvo ja vientihinta ole verrattavissa, kussakin tapauksessa on asianmukaisesti otettava huomioon, oikaisujen muodossa, tapauksen asianhaarat tutkien, hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja osoitetut eroavuudet. Oikaisujen toistamista on vältettävä, etenkin silloin, kun kyseessä ovat alennukset, hyvitykset, määrät ja kaupan portaisiin liittyvät erot. Erityisten olosuhteiden täyttyessä oikaisuja voidaan tehdä seuraavien tekijöiden mukaisesti: – –”
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 3 artiklan otsikko on ”Vahingon määritys”.
Perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdassa, jotka vastaavat olennaisilta osin asetuksen 2016/1036 3 artiklan 2 ja 3 kohtaa, säädetään seuraavaa:
”2.   Vahingon toteamisen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu:
a)
polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrästä ja tämän tuonnin vaikutuksesta samankaltaisten tuotteiden hintoihin yhteisön markkinoilla; ja
b)
tämän tuonnin seurausvaikutuksista yhteisön tuotannonalaan.
3.   Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrän osalta on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntynyt merkittävästi joko absoluuttisesti tai suhteessa yhteisön tuotantoon tai kulutukseen. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta hintoihin on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua suhteessa yhteisön tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen alenemista tai onko tuonti huomattavassa määrin estänyt sellaisia hinnankorotuksia, jotka muuten olisi tehty. Yksi tai useampi näistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva.”
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 6 artiklan, jonka otsikko on ”Tutkimus”, 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Asianomaisten osapuolten toimittamien tietojen, joiden perusteella päätelmät tehdään, paikkansapitävyys on tutkittava niin hyvin kuin mahdollista, paitsi 18 artiklassa vahvistetuissa olosuhteissa.”
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 9 artiklan otsikkona on ”Menettelyn päättäminen ilman toimenpiteitä; lopullisten tullien käyttöön ottaminen”.
Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan viimeisessä virkkeessä ja asetuksen 2016/1036 9 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Polkumyyntitullin suuruus ei saa ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaalia, ja sen olisi oltava kyseistä marginaalia alhaisempi, jos tämä alhaisempi määrä on riittävä unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi.”
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 18 artikla koskee ”yhteistyön puuttumista”.
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 20 artikla koskee ”ilmoittamista osapuolille”.
2.

Asetus (EY) N:o 1126/2008
Tiettyjen kansainvälisten tilinpäätösstandardien hyväksymisestä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1606/2002 mukaisesti 3.11.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1126/2008 (
EUVL 2008, L 320, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 11.12.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1255/2012 (
EUVL 2012, L 360, s. 78
), liite sisältää luettelon kansainvälisistä tilinpäätösstandardeista (International Accounting Standards, jäljempänä IAS-standardit).
Kyseisiin standardeihin kuuluu IAS 36 ‑standardi, jonka otsikko on ”Omaisuuserien arvon alentuminen”. Kyseisessä standardissa määrätään menettelytavoista, joita yhteisö soveltaa varmistaakseen, ettei sen omaisuuseriä merkitä taseeseen niistä kerrytettävissä olevaa rahamäärää suurempaan arvoon.
II

Oikeudenkäynnin tausta
Riita-asian taustalla olevat tosiseikat esitetään valituksenalaisen tuomion 1–10 kohdassa. Nyt käsiteltävää valitusta varten niistä on syytä nostaa esiin seuraavat seikat.
Euroopan komissio aloitti perusasetuksen perusteella Ajinomoto Sweeteners Europe SAS:n, josta on tullut Hyet Sweet SAS ja joka on aspartaamin tuottaja unionissa, tekemän kantelun johdosta 30.5.2015 polkumyyntiä koskevan tutkimuksen, joka koski Kiinasta peräisin olevan aspartaamin tuontia unioniin.
Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1.4.2014 ja 31.3.2015 välisen ajanjakson (jäljempänä tutkimusajanjakso). Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttavien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi tammikuussa 2011 alkaneen ja tutkimusajanjakson lopussa päättyneen ajanjakson.
Komissio antoi 25.2.2016 väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan aspartaamin tuonnissa annetun täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2016/262 (
EUVL 2016, L 50, s. 4
; jäljempänä väliaikainen asetus).
Tarkasteltavana oleva tuote vastasi samanaikaisesti määritelmiä Kiinasta peräisin oleva aspartaami (N-L-α-aspartyyli-L-fenyylilalaniini-1-metyyliesteri, 3-amino-N-(α-karbometoksi-fenetyyli)-sukkinamiinihappo-N-metyyliesteri), jonka CAS-numero on 22839-47-0 ja joka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodiin ex 29242998 (jäljempänä aspartaami), ja aspartaami, joka sisältyy valmisteisiin tai seoksiin, jotka sisältävät myös muita makeutusaineita tai vettä.
Changmao esitti 1.4.2016 komissiolle kirjallisia huomautuksia tutkimuksen alustavista päätelmistä.
Komissio ja kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja kuulivat Changmaoa 12.5.2016 huomautusten esittämistä varten.
Komissio antoi 2.6.2016 tutkimuksen lopulliset päätelmät tiedoksi Changmaolle.
Changmao esitti 13.6.2016 komissiolle kirjalliset huomautuksensa tutkimuksen lopullisista päätelmistä.
Komissio ja kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja kuulivat Changmaoa 5.7.2016 huomautusten esittämistä varten.
Komissio antoi riidanalaisen asetuksen 28.7.2016.
III

Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Changmao nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.10.2016 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jolla vaadittiin riidanalaisen asetuksen kumoamista.
Unionin yleisen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtajan 21.3.2017 antamalla määräyksellä Changmao Biochemical Engineering v. komissio (T‑741/16, ei julkaistu) ja 27.9.2017 antamalla määräyksellä Changmao Biochemical Engineering v. komissio (
T-741/16
, ei julkaistu,
EU:T:2017:700
) Hyet Sweet hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia ja Changmaon sen osalta esittämä luottamuksellista käsittelyä koskeva pyyntö hyväksyttiin osittain.
Changmao esitti kanteensa tueksi viisi kanneperustetta. Ensimmäinen kanneperuste, joka perustui asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan rikkomiseen sekä luottamuksensuojan ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamiseen, koski komission arviointia edellytyksistä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tunnustamiselle. Toinen kanneperuste, joka perustui kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan rikkomiseen, koski normaaliarvon määrittämistä. Kolmas kanneperuste, joka perustui mainitun asetuksen 2 artiklan 10 kohdan, 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 3 kohdan sekä 9 artiklan 4 kohdan rikkomiseen sekä hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen, koski oikaisuja polkumyynti- ja vahinkomarginaalien määrittämiseksi. Neljäs kanneperuste perustui saman asetuksen 3 artiklan 2 ja 6 kohdan sekä toissijaisesti sen 6 artiklan 7 kohdan rikkomiseen. Viides kanneperuste puolestaan perustui asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan ja 3 artiklan 2, 3 ja 5 kohdan rikkomiseen.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla kaikki kanneperusteet ja siten kanteen kokonaisuudessaan.
IV

Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
Changmao vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion ja
–
ensisijaisesti hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen, kumoaa riidanalaisen asetuksen sitä koskevilta osin sekä velvoittaa komission ja Hyet Sweetin korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut tai
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee kumoamiskanteen ensimmäisen kanneperusteen toisen osan, tai edelleen toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu kaikista muista kanneperusteista, jotka valittaja esitti kanteensa tueksi, jos tämä on perusteltua asian käsittelyn tilan vuoksi, ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa Changmaon korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Hyet Sweet, jonka osalta unionin tuomioistuimen presidentti päätti 22.10.2019 antamallaan määräyksellä Changmao Biochemical Engineering v. komissio (
C‑666/19 P
, ei julkaistu,
EU:C:2019:1097
) ja 17.3.2020 antamallaan määräyksellä Changmao Biochemical Engineering v. komissio (
C‑666/19 P
, ei julkaistu,
EU:C:2020:213
) asian luottamuksellisesta käsittelystä, ei ole toimittanut kirjelmää nyt käsiteltävänä olevan valituksen yhteydessä.
Unionin tuomioistuin pyysi työjärjestyksensä 61 artiklan 1 kohdan mukaisesti asianosaisia vastaamaan kirjallisesti kysymykseen, joka koski perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 säännösten ajallista soveltamisalaa nyt käsiteltävän valituksen kannalta. Asianosaiset noudattivat pyyntöä asetetussa määräajassa.
V

Vaatimus suullisen käsittelyn aloittamisesta uudelleen
Julkisasiamiehen annettua ratkaisuehdotuksensa Changmao vaati unionin tuomioistuimen kirjaamoon 20.10.2021 toimittamallaan kirjelmällä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloittamista uudelleen.
Changmao vetosi vaatimuksensa tueksi siihen, että julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 146 ja 150 kohdassa katsonut, ettei Changmao ollut esittänyt näyttöä niiden oikaisujen tarpeellisuudesta, joita se vaati normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, vaikka onkin myöntänyt, että Changmao oli luetellut oikaisuihin liittyvät todisteet. Changmao katsoi, että tällä kysymyksellä on olennainen merkitys sen kolmannen valitusperusteen arvioinnin kannalta, ja toivoi voivansa avata tätä yksityiskohtaisemmin suullisessa käsittelyssä.
On muistutettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä ei määrätä asianosaisten mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastaukseksi julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen (tuomio 9.7.2015, InnoLux v. komissio,
C-231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.9.2015, Bricmate,
C-569/13
,
EU:C:2015:572
,
kohta).
SEUT 252 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiehen tehtävänä on täysin puolueettomana ja riippumattomana esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat hänen myötävaikutustaan. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden päätteeksi tämä päätyy tiettyyn ratkaisuun, eivät sido unionin tuomioistuinta (tuomio 9.7.2015, InnoLux v. komissio,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.9.2015, Bricmate,
C-569/13
,
EU:C:2015:572
,
kohta).
Tämän vuoksi se, että asianosainen ei yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa todettuun – riippumatta ratkaisuehdotuksessa tutkituista kysymyksistä –, ei sellaisenaan voi olla peruste suullisen käsittelyn aloittamiseksi uudelleen (tuomio 9.7.2015, InnoLux v. komissio,
C-231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin voi työjärjestyksensä 83 artiklan perusteella julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta tai että asia olisi ratkaistava sellaisella perusteella, josta asianosaisilla tai Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitetuilla osapuolilla ei ole ollut tilaisuutta lausua (tuomio 9.7.2015, InnoLux v. komissio,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.9.2015, Bricmate,
C-569/13
,
EU:C:2015:572
,
kohta).
Näin ei ole nyt käsiteltävässä asiassa. Asianosaiset ovat nimittäin voineet käydä kontradiktorista mielipiteenvaihtoa kaikista Changmaon esittämistä valitusperusteista kahden kirjelmien vaihdon yhteydessä. Erityisesti on mainittava, että Changmao on voinut esittää tehokkaasti väitteensä muun muassa siitä, miten unionin yleinen tuomioistuin arvioi sitä, että komissio hylkäsi pyynnöt normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun vuoksi tehtävistä oikaisuista.
Unionin tuomioistuin katsoo siten julkisasiamiestä kuultuaan, että sillä on kaikki asian ratkaisemiseksi tarvittavat tiedot ja että kyseisistä tiedoista on ollut tilaisuus lausua unionin tuomioistuimessa.
Edellä esitetyn perusteella asian käsittelyn suullista vaihetta ei ole syytä määrätä aloitettavaksi uudelleen.
VI

Valitus
A

Alustavat huomautukset
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka toimen oikeusperustan ja sovellettavien menettelysääntöjen on oltava voimassa toimen antamispäivänä, lain ajallista soveltamista koskevien periaatteiden noudattaminen sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteisiin liittyvät vaatimukset edellyttävät kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleiden aineellisten sääntöjen soveltamista, vaikka nämä säännöt eivät olisi enää voimassa sinä päivänä, jona unionin toimielin antaa kyseisen toimen (ks. vastaavasti tuomio 14.6.2016, komissio v. McBride ym.,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 15.3.2018, Deichmann,
C-256/16
,
EU:C:2018:187
,
kohta).
Perusasetuksen ja asetuksen 2016/1036 ajallinen soveltamisala nyt käsiteltävän valituksen kannalta on määritettävä tämän oikeuskäytännön valossa.
Asetuksella 2016/1036 kumottiin sen 24 ja 25 artiklan mukaan perusasetus, ja se tuli voimaan 20.7.2016.
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalainen asetus annettiin 28.7.2016 eli joitakin päiviä asetuksen 2016/1036 voimaantulon jälkeen. On kuitenkin huomattava, että tutkimusajanjakso alkoi 1.4.2014 ja päättyi 31.3.2015. Niiden tosiseikkojen, jotka johtivat polkumyyntitutkimukseen, jonka päätteeksi riidanalainen asetus annettiin, tapahtuma-aikaan sovellettiin siis vielä perusasetusta.
Tästä seuraa, että vaikka riidanalainen asetus oli annettava asetuksen 2016/1036 ja siinä säädettyjen menettelysääntöjen mukaisesti, siihen sovelletaan sitä vastoin perusasetuksessa säädettyjä aineellisen oikeuden säännöksiä.
Sen välttämiseksi, että unionin tuomioistuin perustaa ratkaisunsa kyseisten asetusten ajallista soveltamisalaa koskevaan virheelliseen oikeudelliseen arviointiin (ks. analogisesti määräys 27.9.2004, UER v. M6 ym.,
C‑470/02 P
, ei julkaistu,
EU:C:2004:565
,
kohta ja tuomio 21.9.2010, Ruotsi ym. v. API ja komissio,
C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
,
kohta), ja koska – kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 21 kohdassa – tämän valituksen kannalta merkitykselliset aineellisen oikeuden säännökset ovat olennaisilta osin samat perusasetuksessa ja asetuksessa 2016/1036, on katsottava, että valituksen yhteydessä tehdyt viittaukset viimeksi mainittuun asetukseen on ymmärrettävä viittauksiksi vastaaviin perusasetuksen säännöksiin.
B

Asiakysymys
1.

Ensimmäinen valitusperuste
a)

Asianosaisten lausumat
Changmao moittii ensimmäisellä valitusperusteellaan, joka kohdistuu valituksenalaisen tuomion 54, 64–67, 69, 70, 78–80, 87, 97 ja 98 kohtaan, unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla ja teki oikeudellisia virheitä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan soveltamisessa.
Changmao väittää ensinnäkin täyttävänsä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan toisessa luetelmakohdassa ilmaistun toisen edellytyksen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämiselle (jäljempänä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskeva toinen edellytys), koska se soveltaa kaikkeen toimintaansa yhtä ainoaa kirjanpitoa, jossa noudatetaan Hongkongin tilinpäätösstandardeja (Hong Kong Financial Reporting Standards, jäljempänä HKFRS), jotka vastaavat kansainvälisiä tilinpäätösstandardeja (International Financial Reporting Standards). Price Waterhouse Cooper ‑yhtiö (jäljempänä PWC), joka vastaa sen tilintarkastuksesta, vahvistaa Changmaon mukaan tämän varauksetta.
Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 26 ja 36 perustelukappaleessa viitataan ”puutteisiin” markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevan toisen edellytyksen noudattamisen osalta, mutta sen 28 perustelukappaleessa myönnetään, että Changmaon tilit oli laadittu HKFRS:n mukaisesti. Riidanalaisen asetuksen 20 perustelukappaleessa todetaan ainoastaan, että Changmao ei ollut esittänyt kyseisen edellytyksen osalta mitään uutta näyttöä tai perusteluja, mikä oli sitä paitsi virheellistä niiden asiakirjojen valossa, jotka se esitti alustavien päätelmien jälkeen.
Väliaikaiseen asetukseen ja riidanalaiseen asetukseen ei siten Changmaon mukaan sisältynyt mitään erityistä toteamusta sen tilien epäluotettavuudesta, paikkansapitämättömyydestä tai IAS-standardiin liittyvistä aineellisista virheistä. Komissio päinvastoin myönsi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kanssa 6.1.2016 pidetyssä kuulemistilaisuudessa, että PWC oli 22.12.2015 päivätyssä kirjeessään ilmaissut mielipiteensä tilien vilpittömyydestä ja luotettavuudesta varauksetta.
Changmaon mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti siis tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla katsoessaan valituksenalaisen tuomion 69 ja 87 kohdassa komission päätelleen perustellusti, että tilintarkastajien toteamien laiminlyöntien vuoksi Changmaon kirjanpidon vilpittömyydestä ei voitu varmistua. Unionin yleinen tuomioistuin ei siis olisi voinut hylätä Changmaon väitettä kyseisen tuomion 70 kohdassa.
Lisäksi Changmao katsoo unionin yleisen tuomioistuimen sivuuttaneen mainitun tuomion 60–68 kohdassa mainittuun PWC:n suorittamaan tilintarkastukseen perustuvat yksityiskohtaiset huomautukset aineellisten ja aineettomien omaisuuserien arvon alentumista koskevista Changmaon kirjanpitokäytännöistä. Kyseiset käytännöt olivat Changmaon mukaan IAS 36 ‑standardin vaatimusten mukaisia.
Changmao väittää yhtäältä, että kartiokuivuri ei yksinään tuota kassavirtaa, joten se saattoi määrittää kerrytettävissä olevan rahamäärän arvon sen tuotantoyksikön perusteella, jonka osa kyseinen tuotannontekijä on. Kun otetaan huomioon IAS 36 ‑standardin 22, 66 ja 67 kohta, sen kerrytettävissä olevan rahamäärän arvoa ei ole Changmaon mukaan tarpeen määrittää erikseen, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 66 kohdassa. Myös kyseisen tuomion 64 ja 65 kohdassa esitetyt arvioinnit ovat Changmaon mukaan virheellisiä, kuten sen komissiolle vuoden 2016 tammikuun kuulemisessa esittämistä lisätodisteista ilmenee.
Changmao huomauttaa toisaalta, että se arvioi jatkuvasti fumaarihapon ja DL-omenahapon tuotantoteknologiaa koskevan patentin (jäljempänä patentti) avulla kerrytettävissä olevan rahamäärän arvoa, ja tarkastelee sitä IAS 36 ‑standardin 10 kohdassa asetettujen edellytysten täyttyessä, mikä ilmenee komissiolle toimitetuista asiakirjoista. Unionin yleinen tuomioistuin otti siten tosiseikat vääristyneellä tavalla huomioon valituksenalaisen tuomion 67 kohdassa.
Changmao väittää toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat vääristyneellä tavalla huomioon valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa. Sen mukaan se nimittäin väitti ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä kannekirjelmän 7 kohdassa ainoastaan, ettei komissio voinut vedota markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman epäämiseksi pelkkiin ”virheisiin”, vaikka tilien oikeellisuus ja luotettavuus oli todettu yksiselitteisesti IAS-standardien perusteella laaditussa tilintarkastuksessa.
Kolmanneksi Changmao väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut huomioon sitä, että se oli hankkinut kaikki tarkasteltavana olevat omaisuuserät ennen vuotta 2003 ja että komissio oli jo saanut ja tarkastanut yksityiskohtaiset tiedot kyseisistä omaisuuseristä sellaisten aikaisempien polkumyyntitutkimusten yhteydessä, joissa Changmaolle oli myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asema. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 78–80 kohdassa, komission ei siis ollut mahdotonta tarkistaa kyseisistä omaisuuseristä tarkastuskäynnin viimeisenä päivänä saatuja tietoja.
Kaikista näistä syistä Changmao katsoo, ettei unionin yleinen tuomioistuin olisi voinut hylätä sen ensimmäisen kumoamisperusteen ensimmäistä osaa valituksenalaisen tuomion 93 kohdassa.
Niinpä myös se, että kyseisen tuomion 97 ja 98 kohdassa hylättiin kyseisen kumoamisperusteen toinen osa, joka puolestaan koski perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa ilmaistua markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevaa kolmatta edellytystä, on sen mielestä lainvastaista, ja unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättämällä viimeksi mainitun kumoamisperusteen osan tutkimatta.
Komissio katsoo, että ensimmäinen valitusperuste on hylättävä osittain tehottomana ja joka tapauksessa kokonaisuudessaan perusteettomana.
b)

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Changmao riitauttaa ensimmäisellä valitusperusteellaan unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnit, jotka koskevat sitä, että komissio ei myöntänyt sille markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan nojalla.
Tässä yhteydessä on palautettava mieleen, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaan on niin, että poiketen siitä, mitä saman artiklan 1–6 kohdassa säädetään, muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään lähtökohtaisesti kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella (tuomio 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) ym. v. neuvosto,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
kohta ja tuomio 2.12.2021, komissio ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg v. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
kohta).
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaan kuitenkin muun muassa Kiinasta peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään kyseisen asetuksen 2 artiklan 1–6 kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten perusteella sekä kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa olevien perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta (ks. vastaavasti tuomio 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) ym. v. neuvosto,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
kohta ja tuomio 2.12.2021, komissio ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg v. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
kohta).
Todistustaakka on siten sillä tuottajalla, joka haluaa saada markkinatalouskohtelun perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan nojalla. Perusasetuksen saman 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että tällaisen tuottajan tekemän vaatimuksen on sisällettävä viimeksi mainitussa säännöksessä mainittuja riittäviä todisteita siitä, että se toimii markkinatalousolosuhteissa (ks. vastaavasti tuomio 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) ym. v. neuvosto,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
kohta ja tuomio 2.12.2021, komissio ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg v. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
kohta).
Kyseisiin edellytyksiin kuuluu perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan toisessa luetelmakohdassa ilmaistu markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskeva toinen edellytys, josta on kyse tämän valitusperusteen yhteydessä. Kyseisen edellytyksen mukaan asianomaisella tuottajalla on oltava yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka on riippumattoman tarkastuksen kohteena kansainvälisten kirjanpitonormien mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkeen toimintaan.
Ensimmäiseksi Changmao väittää olennaisilta osin täyttävänsä mainitun edellytyksen, koska sen tilit laaditaan HKFRS:n mukaisesti ja koska se soveltaa asianmukaisesti IAS 36 ‑standardia. Toteamalla toisin unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi sen mielestä virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohtaa ja otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla.
Tältä osin on kuitenkin ensimmäiseksi muistettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklasta ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, että ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen yhtäältä määrittämään tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi unionin yleiselle tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta, ja toisaalta arvioimaan kyseistä tosiseikastoa. Kun unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut sitä, unionin tuomioistuin on SEUT 256 artiklan nojalla toimivaltainen valvomaan kyseisen tosiseikaston oikeudellista luonnehdintaa ja unionin yleisen tuomioistuimen sen pohjalta tekemiä oikeudellisia päätelmiä. Unionin tuomioistuimella ei siten ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että kyseinen selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2008, Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
,
kohta ja tuomio 14.12.2017, EBMA v. Giant (China),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
,
kohta).
Valittajan, joka väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, on SEUT 256 artiklan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla. Lisäksi unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että on tarpeen ryhtyä uudelleen arvioimaan tätä tosiseikastoa ja selvitystä (ks. vastaavasti tuomio 3.9.2009, Moser Baer India v. neuvosto,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
,
kohta ja tuomio 29.4.2021, Fortischem v. komissio,
C‑890/19 P
, ei julkaistu,
EU:C:2021:345
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että edellä 72 kohdassa tarkoitetuissa Changmaon esittämissä perusteluissa ei kyseenalaisteta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 51–53 kohdassa esittämää tulkintaa perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan toisesta luetelmakohdasta eikä sen kyseisen tuomion 59–63 kohdassa esittämää tulkintaa IAS 36 ‑standardista.
Kyseiset perustelut koskevat tosiasiassa Changmaon kirjanpitoasiakirjojen asianmukaisuutta ja IAS 36 ‑standardin noudattamista, ja niillä pyritään siten ennen kaikkea riitauttamaan unionin yleisen tuomioistuimen arviointi kyseisten asiakirjojen ja kirjanpidon sääntöjenmukaisuudesta. Tämä arviointi on luonteeltaan tosiseikkoja koskeva, eikä sitä siten voida riitauttaa muutoksenhakuvaiheessa muuten kuin siltä osin, että tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Vaikka Changmao on vedonnut siihen, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, se ei täsmennä sitä, mitkä tosiseikat unionin yleinen tuomioistuin otti huomioon vääristyneellä tavalla, eikä sitä, miten se otti ne huomioon vääristyneellä tavalla.
Mainitut perustelut on siten jätettävä tutkimatta.
Toiseksi siltä osin kuin Changmao moittii edellä 56 kohdassa esitetyillä perusteluillaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se todennut komission tehneen virhettä perustaessaan markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevaan toiseen edellytykseen liittyvät päätelmänsä ”puutteisiin”, joiden tueksi ei ole esitetty näyttöä, on muistutettava, että unionin tuomioistuin on valitusasioissa lähtökohtaisesti toimivaltainen tutkimaan ainoastaan sen oikeudellisen ratkaisun, jonka tosiseikkojen osalta toimivaltainen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista (tuomio 9.11.2017, SolarWorld v. neuvosto,
C‑204/16 P
,
EU:C:2017:838
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Koska Changmao ei ole esittänyt tällaisia perusteluja unionin yleisessä tuomioistuimessa, ne on siten jätettävä tutkimatta.
Kyseisiä perusteluja ei voida missään tapauksessa pitää perusteltuina. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee nimittäin yksiselitteisesti, että komissio ja Changmao keskustelivat riidanalaisen asetuksen antamiseen johtaneen menettelyn aikana perusteellisesti markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevasta toisesta edellytyksestä ja että komissio yksilöi samassa yhteydessä selvästi syyt, joiden vuoksi se katsoi, ettei Changmao täyttänyt mainittua edellytystä.
Toiseksi on todettava sen väitteen osalta, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 54 kohtaa rasittaa tosiseikkojen ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla, että unionin yleinen tuomioistuin huomautti kyseisessä kohdassa, että Changmao näyttää väittävän, että mahdolliset ”kirjanpidolliset virheet” eivät muodosta estettä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tunnustamiselle. Unionin yleinen tuomioistuin tosin käytti erilaista terminologiaa kuin se, jota käytettiin ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen 7 kohdassa, jossa Changmao väitti, että vaikka oletettaisiin, että ”kirjanpidollisia virheitä” olisi tehty, komissio oli käyttänyt harkintavaltaansa väärin todetessaan, että pelkkiä kirjanpitovirheitä voitiin käyttää perusteena markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman epäämiselle. On kuitenkin huomattava, että unionin yleinen tuomioistuin ymmärsi perustelujen asiasisällön oikein ja tutki ne aineellisesti. Terminologisten erojen perusteella ei siis voida todeta, että se olisi ottanut Changmaon väitteet huomioon vääristyneellä tavalla.
Kolmanneksi valituksenalaisen tuomion 78–80 kohtaan kohdistettujen väitteiden osalta on todettava, että kyseiset kohdat liittyvät unionin yleisen tuomioistuimen arviointiin komission päätelmästä, jonka mukaan Changmao ei ollut toimittanut tiettyjä asiakirjoja ajoissa, jotta ne olisi voitu arvioida Changmaon toimitiloissa tehdyn tarkastuskäynnin yhteydessä. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa kuitenkin valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa, että se, että komissio epäsi siltä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman, ei perustunut siihen, että Changmao olisi toimittanut tiettyjä asiakirjoja myöhässä.
Koska Changmao ei ole nimenomaisesti riitauttanut tätä unionin yleisen tuomioistuimen toteamusta, sen perustelut, jotka perustuvat siihen, että komissio olisi kyennyt suorittamaan tarvittavat tarkastukset aikaisempien tutkimusten ansiosta, on siten hylättävä tehottomina.
Lisäksi on mainittava, että jos Changmaon katsotaan pyrkivän kyseisillä perusteluilla väittämään unionin yleisen tuomioistuimen todenneen valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa virheellisesti, ettei Changmao voinut vedota komission aikaisempiin päätöksiin kyseenalaistaakseen riidanalaisessa asetuksessa esitetyt toteamukset, mainitut perustelut ovat perusteettomia. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on nimittäin niin, että komissiolla on yhteisen kauppapolitiikan ja aivan erityisesti kaupallisten suojatoimenpiteiden alalla laaja harkintavalta, koska taloudelliset ja poliittiset tilanteet, joita sen on arvioitava, ovat monitahoisia (ks. vastaavasti tuomio 2.12.2021, komissio ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg v. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Talouden toimijat eivät kuitenkaan voi perustellusti luottaa sellaisen olemassa olevan tilanteen säilymiseen, jota voidaan muuttaa unionin toimielimen harkintavaltansa puitteissa tekemillä päätöksillä (ks. analogisesti tuomio 7.5.1991, Nakajima v. neuvosto,
C-69/89
,
EU:C:1991:186
,
ja
kohta ja tuomio 10.3.1992, Canon v. neuvosto,
C-171/87
,
EU:C:1992:106
,
kohta).
Valituksenalaisen tuomion 97 ja 98 kohtaan kohdistuvien väitteiden osalta on vielä mainittava, että kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tehottomana Changmaon ensimmäisessä oikeusasteessa nostamansa kanteen tueksi esittämän ensimmäisen kanneperusteen toisen osan, jolla tämä kyseenalaisti komission päätelmät perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa ilmaistusta markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevasta kolmannesta edellytyksestä. Unionin yleinen tuomioistuin muistutti nimittäin kyseisen tuomion 96 kohdassa – jota Changmao ei ole riitauttanut tämän valituksen yhteydessä –, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa ilmaistut markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevat edellytykset ovat kumulatiivisia. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi mainitun tuomion 97 kohdassa ensin, ettei Changmao ollut onnistunut osoittamaan, että komissio olisi tehnyt virheen katsoessaan, ettei markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskeva toinen edellytys täyttynyt, minkä jälkeen se totesi saman tuomion 98 kohdassa, että kyseinen kanneperusteen toinen osa oli hylättävä tehottomana.
Koska Changmao ei ole osoittanut unionin tuomioistuimessa, että unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisu hylätä sen väitteet siitä, että komissio oli soveltanut virheellisesti säännöksiä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevasta toisesta edellytyksestä, olisi oikeudellisesti virheellinen, myös sen väitteet, joilla riitautetaan valituksenalaisen tuomion 97 ja 98 kohta, on hylättävä perusteettomina.
Niinpä ensimmäinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
2.

Toinen valitusperuste
a)

Asianosaisten lausumat
Toisessa valitusperusteessaan Changmao moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki valituksenalaisen tuomion 113, 115–118, 125, 126 ja 128–130 kohdassa oikeudellisia virheitä ja otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla katsoessaan, ettei komissio ollut soveltanut virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa, asetuksen 2016/1036 6 artiklan 8 kohtaa ja perusasetuksen 9 artiklan 4 kohtaa eikä laiminlyönyt huolellisuusvelvollisuuttaan ja loukannut hyvän hallinnon periaatetta, koska se ei ollut pyytänyt vertailumaan tuottajalta luetteloa tämän vientiliiketoimista.
Changmao väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa. Kyseisen säännöksen mukaan komission olisi normaaliarvoa määrittäessään otettava huomioon vertailumaan tuottajan myynti kotimaan markkinoilla tai, jos se ei ole mahdollista, kyseisen tuottajan vientimyynti. Se voi vasta viimesijaisesti käyttää unionissa tosiasiallisesti maksettua tai maksettavaa hintaa.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio Changmaon mukaan katsoi, ettei se voinut luottaa vertailumaan tuottajaksi valitun japanilaisen tuottajan kotimaan myyntiin eikä vientimyyntiin, ja määritti tästä syystä normaaliarvon unionin tuottajan, joka on kyseisen japanilaisen tuottajan kokonaan omistama tytäryhtiö, myynnin perusteella. Komissio oli pyytänyt mainitulta tuottajalta yksityiskohtaisia luetteloita myynneistä – liiketoimikohtaisesti – ainoastaan kotimaan myynnin osalta. Koska komissio katsoi, että kyseiset luettelot eivät olleet luotettavia, se tyytyi kyseisen tuottajan viennin taloudellisia tuloksia koskevaan yhteenvetoon, joka esitettiin kyseisen tuottajan polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antaman vastauksen taulukossa 15. Taulukko ei Changmaon mukaan ole riittävän yksityiskohtainen. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa, sen perusteella ei voida todeta, että ”kaikki” vientimyynti oli selvästi tappiollista, vaan ainoastaan, että se oli ”kokonaisuutena tarkasteltuna” tappiollista. Tosiseikat otettiin siis Changmaon mielestä kyseisessä 113 kohdassa huomioon vääristyneellä tavalla.
Changmaon mukaan vientimyyntiä koskevan liiketoimikohtaisen luettelon puuttuessa ei voida sulkea pois sitä, että tietyt japanilaisen tuottajan kolmansiin maihin tai unioniin suuntautuvat vientiliiketoimet olivat riittävän luotettavia käytettäväksi normaaliarvon määrittämisen perustana. Komission olisi siten pitänyt pyytää siltä tällainen luettelo.
Changmao päättelee tästä, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 115, 116, 128 ja 129 kohdassa – komissio sovelsi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa virheellisesti, ei noudattanut vaadittavaa huolellisuutta ja loukkasi hyvän hallinnon periaatetta.
Changmao viittaa toiseksi valituksenalaisen tuomion 125 kohtaan ja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei komissio ollut laiminlyönyt asetuksen 2016/1036 6 artiklan 8 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
Kolmanneksi Changmao väittää, että ilman komission virheitä sen polkumyyntimarginaali olisi mitä todennäköisimmin ollut pienempi ja mahdollisesti vahinkomarginaalia pienempi. Tältä osin se mainitsee, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa, että Changmaon olisi pitänyt esittää näyttö siitä, että polkumyyntimarginaali oli ollut vahinkomarginaalia pienempi. Tällainen lähestymistapa perustuu sen mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan virheelliseen tulkintaan ja on vastoin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan komission on tutkittava viran puolesta kaikki käytettävissä olevat tiedot.
Komissio vastaa, että toinen valitusperuste on tehoton ja että se on joka tapauksessa osittain jätettävä tutkimatta sekä hylättävä osittain tehottomana ja osittain perusteettomana.
b)

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Changmao väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisen tuomion 115, 116, 128 ja 129 kohdassa virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa ja katsoi perusteettomasti, että komissio oli noudattanut vaadittavaa huolellisuutta ja hyvän hallinnon periaatetta.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa esitetään menetelmä, jota saman artiklan 1–6 kohdassa vahvistetuista säännöistä poiketen sovelletaan normaaliarvon määrittämiseen muista kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa.
Kyseisen säännöksen sanamuodosta ja rakenteesta ilmenee, että muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään ensisijaisesti vertailumaamenetelmällä eli ”kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella” tai ”sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös [unioniin], vietäessä käytetyn hinnan perusteella”. Siltä varalta, ettei tämä ole mahdollista, säädetään toissijaisesta menetelmästä, jonka mukaan normaaliarvo määritetään ”millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti [unionissa] maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu kohtuullisella voittomarginaalilla”. Tästä seuraa, ettei komission harkintavalta vertailumaan valinnassa merkitse sitä, että se voisi sivuuttaa vaatimuksen, jonka mukaan vertailumaaksi on valittava kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, jos tämä vain on mahdollista (ks. vastaavasti tuomio 22.3.2012, GLS,
C-338/10
,
EU:C:2012:158
,
ja
kohta).
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan toisen alakohdan mukaan soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottamalla huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Komission tehtävänä on kaikki mahdolliset vaihtoehdot huomioon ottaen yrittää löytää kolmas maa, jossa samankaltaisen tuotteen hinta muodostuu olosuhteissa, jotka ovat mahdollisimman pitkälti verrattavissa viejämaan olosuhteisiin, sillä edellytyksellä, että kyse on markkinatalousmaasta (ks. vastaavasti tuomio 22.3.2012, GLS,
C-338/10
,
EU:C:2012:158
,
kohta).
Komissiolla vertailumaan valinnassa olevan harkintavallan käyttöä koskevan tuomioistuinvalvonnan yhteydessä on erityisesti tarkistettava, ettei komissio ole sivuuttanut olennaisia seikkoja pitäessään tietyn maan valitsemista asianmukaisena ja että kaikki asiaan liittyvät seikat on tutkittu tarpeeksi huolellisesti, jotta voidaan katsoa, että normaaliarvo on määritetty asianmukaisella ja hyväksyttävällä tavalla (tuomio 22.10.1991, Nölle,
C-16/90
,
EU:C:1991:402
,
ja
kohta ja tuomio 22.3.2012, GLS,
C-338/10
,
EU:C:2012:158
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 112–114 kohdassa, että sekä riidanalaisesta asetuksesta että komission antamista selityksistä ilmeni, että ensinnäkin japanilaisen tuottajan toimittamat tiedot eivät olleet luotettavia muun muassa siitä syystä, että sen voittomarginaalit vaihtelivat huomattavasti ja perusteettomasti ostajan tyypin ja koon mukaan, toiseksi, että vaikka kyseisen tuottajan kaikki kotimaan myynnit olivat kannattavia, kaikki vientimyynnit olivat selvästi tappiollisia, ja kolmanneksi, että asianosaiset – Changmao mukaan lukien – olivat alustavien päätelmien jälkeen ilmaisseet huolensa Japanin valinnasta vertailumaaksi.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näiden seikkojen, joista ensimmäistä ja kolmatta Changmao ei ole riitauttanut, perusteella valituksenalaisen tuomion 115 ja 116 kohdassa, ettei komissio ollut soveltanut virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa käyttämällä kyseessä olevan tuotteen normaaliarvon määrittämiseksi unionin tuotannonalan tietoja, koska valinnan ajankohtana käytettävissä olleet tiedot eivät olleet luotettavia ja saattoivat johtaa epäasianmukaisen ja kohtuuttoman vertailumaan valintaan.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi samassa yhteydessä valituksenalaisen tuomion 128 ja 129 kohdassa, ettei komissiota voida moittia huolimattomuudesta. Unionin yleinen tuomioistuin päätyi tähän johtopäätökseen otettuaan huomioon kaikki kyseisen tuomion 120–124 ja 127 kohdassa esitetyt tosiseikat, joita Changmao ei ole kiistänyt. Nämä seikat liittyvät aspartaamin tuottajamaiden vähäiseen määrään, komission tutkimuksen kulkuun ja komission saamiin huomautuksiin.
Unionin yleinen tuomioistuin ei näin toimiessaan tehnyt mitään oikeudellista virhettä.
Kuten Changmao väittää, komissio voi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan, jonka sisältö palautettiin mieleen edellä 98 kohdassa, mukaan määrittää normaaliarvon millä tahansa muulla hyväksyttävällä perusteella vain siinä tapauksessa, että vertailumaamenetelmän käyttäminen on mahdotonta.
Toisin kuin Changmao väittää, tästä ei kuitenkaan seuraa, että komissiolla oli nyt käsiteltävän tapauksen tilanteessa velvollisuus pyytää yksityiskohtaisia tietoja japanilaisen tuottajan vientiliiketoimista.
Tässä tilanteessa ja kyseisen tuottajan tuontimyynneistään toimittamien yksityiskohtaisten tietojen epäluotettavuus sekä sen vientimyyntien osalta toimitetut suppeammat tiedot huomioon ottaen ei ollut epäasianmukaista eikä kohtuutonta, että komissio määritti normaaliarvon millä tahansa muulla hyväksyttävällä perusteella perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan ja edellä 99 ja 100 kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Komissio saattoi menetellä näin pyytämättä etukäteen yksityiskohtaisempia tietoja kyseisistä vientimyynneistä.
Niinpä unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä toteamalla valituksenalaisen tuomion 115 ja 116 kohdassa olennaisilta osin, ettei komissio ollut soveltanut virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa, kun se oli käyttänyt asianomaisen tuotteen normaaliarvon määrittämisessä unionin tuotannonalan tietoja pyytämättä etukäteen yksityiskohtaisia tietoja japanilaisen tuottajan vientimyynneistä.
Se, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa yleisesti, että komission selitysten mukaan japanilaisen tuottajan esittämästä taulukosta ilmeni, että ”[kyseisen tuottajan] kaikki vientimyynnit olivat selvästi tappiollisia”, kun taas – kuten Changmao perustellusti esittää – kyseisten selitysten mukaan tämä myynti oli ”kokonaisuutena tarkasteltuna tappiollista”, ei yksinään ole omiaan horjuttamaan edellisessä kohdassa esitettyä päätelmää. Valituksenalaisen tuomion 113 kohdan epätarkkuus ei nimittäin muuta millään tavoin toteamusta, jonka mukaan japanilaisen tuottajan toimittamat tiedot eivät kokonaisuudessaan olleet luotettavia. Unionin yleisen tuomioistuimen mainitsemassa tilanteessa komissio saattoi kuitenkin juuri kyseisen seikan perusteella määrittää normaaliarvon unionin tietojen perusteella.
Toiseksi on mainittava, että sen lisäksi, ettei unionin yleinen tuomioistuin lausunut valituksenalaisen tuomion 125 kohdassa mitään asetuksen 2016/1036 6 artiklan 8 kohdasta, Changmao vetoaa kyseisen säännöksen virheelliseen soveltamiseen ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhakuvaiheessa. Edellä 78 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti tällainen väite on siten jätettävä tutkimatta.
Kolmanneksi on todettava, että valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa esitetään ylimääräinen perustelu sen tueksi, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn toisen kanneperusteen. Yhtäältä kyseinen perustelu nimittäin alkaa ilmaisulla ”lisäksi”. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi mainitulla perustelulla olennaisilta osin tehottomana Changmaon väitteen, jonka mukaan komission olisi pitänyt antaa etusija vertailumaan tuottajan vientihintojen käytölle, koska se oli jo hylätty perusteettomana valituksenalaisen tuomion 116 kohdassa.
Tästä seuraa, että Changmaon valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohtaan kohdistamat väitteet ovat tehottomia.
Edellä esitetyn perusteella toinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta sekä hylättävä osittain perusteettomana ja osittain tehottomana.
3.

Kolmas valitusperuste
a)

Asianosaisten lausumat
Changmao arvostelee kolmannessa valitusperusteessaan valituksenalaisen tuomion 141–144, 152, 153 ja 155–162 kohtaa. Kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi sen mielestä virheellisesti, että hylätessään Changmaon polkumyyntimarginaalin laskemiseen liittyvät oikaisemisvaatimukset komissio ei ollut soveltanut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa ja 9 artiklan 4 kohtaa ja polkumyyntisopimuksen 2 artiklan 4 kohtaa virheellisesti. Tämä valitusperuste on kolmiosainen.
1)

Ensimmäinen osa
Changmao väittää kolmannen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin ”otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla näytön käsitteen osalta”.
Changmao väittää pyytäneensä tutkintamenettelyn aikana komissiota oikaisemaan hintoja perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan a, b, e–h ja k alakohdan nojalla, koska normaaliarvon ja vientihinnan määrittämiseksi käytettyjen unionin hintojen vertailtavuuteen vaikuttivat aspartaamin valmistusprosessiin, lakisääteisiin vaatimuksiin, myynnin jälkeisiin palveluihin, energian hintaan, työn hintaan, raaka-aineiden saatavuuteen, patenteista ja tietotaidosta maksettaviin maksuihin, pakkauskustannuksiin sekä merirahtiin, vakuutuksiin, käsittelyyn, pankkikuluihin ja luottokustannuksiin liittyvät erot.
Changmaon mukaan komissio hylkäsi kaikki vaaditut oikaisut, jotka olisivat johtaneet vientihintojen nousuun tai normaaliarvon laskuun, perustelunaan se, että Changmao ei ollut osoittanut, että ”ostajat maksavat järjestelmällisesti eri hintoja kotimarkkinoilla kyseisiin tekijöihin liittyvien erojen vuoksi”. Sitä vastoin komissio teki oikaisuja, jotka johtivat Changmaon vahingoksi vientihintojen laskuun ja normaaliarvon nousuun, vaatimatta tällaista näyttöä, ja teki siten mielivaltaisen erottelun.
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 141–144 kohdassa ottaen tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, Changmao katsoo esittäneensä näytön vaadittujen oikaisujen tueksi. Se nimittäin yksilöi kaikki hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat tekijät ja vetosi niihin sekä osoitti, että kukin tekijöistä vaikutti hintoihin.
Changmaon mukaan sen esittämä näyttö oli lisäksi linjassa niiden komission väliaikaisen asetuksen 80 perustelukappaleessa ja riidanalaisen asetuksen 76 perustelukappaleessa esittämien toteamusten kanssa, joiden mukaan unionin tuotannonalan eri aspartaamityyppien hintojen painotettu keskiarvo oli tutkimusajanjaksolla 21,1 prosenttia vastaavien maahantuotujen tuotetyyppien hintoja korkeampi.
Changmao ei lisäksi voinut toimittaa unionin yleisen tuomioistuimen omaksuman lähestymistavan kannalta tarpeellista näyttöä, koska kyse oli luottamuksellisista asiakirjoista, joihin sillä ei ollut mahdollisuutta tutustua. Komissio olisi sen mukaan sitä vastoin voinut tutustua kyseisiin tietoihin.
Komissio katsoo, että kyseiset väitteet, jotka liittyvät olennaisilta osin hallinnolliseen menettelyyn, eivät ole merkityksellisiä muutoksenhakuvaiheessa. Sen mukaan kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
2)

Toinen osa
Changmaon kolmannen valitusperusteen toinen osa käsittää kaksi väitettä, jotka koskevat kahta oikeudellista virhettä, jotka unionin yleisen tuomioistuimen väitetään tehneen.
Ensimmäisessä väitteessään se moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että tämä tulkitsi valituksenalaisen tuomion 151 ja 153 kohdassa virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa sivuuttamalla sen, että WTO:n riitojenratkaisuelimen mukaan viejän, jolle ei myönnetä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa, on näytettävä mahdollisimman rakentavasti toteen ne tosiseikat, joiden vuoksi oikaiseminen on tarpeen, kun taas komission on arvioitava vaadittuja oikaisuja ja myönnettävä ne vääristymättömien markkinatietolähteiden perusteella.
Changmaon mukaan se ei nyt käsiteltävässä tapauksessa perustanut oikaisemisvaatimustaan omiin tuotantokustannuksiinsa Kiinassa, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 151 kohdassa, jossa se liitti Changmaon esittämät todisteet, joiden mukaan kustannuserot vaikuttivat hintojen vertailtavuuteen, virheellisesti siihen, että kustannukset olivat vääristyneet Kiinassa. Komission olisi sen mukaan pitänyt pyrkiä saamaan unionin tuottajalta tarvittavat tiedot vaadittujen oikaisujen tekemiseksi sekä raaka-aineisiin, valmistusprosesseihin, lakisääteisiin vaatimuksiin, rahteihin ja vakuutuksiin sekä tuontitulleihin, patenttimaksuihin ja pakkauksiin liittyvien kustannuserojen arvioimiseksi.
Changmao on tältä osin sitä mieltä, että käsiteltävän tapauksen olosuhteet eroavat olennaisesti 29.7.2019 annettuun tuomioon Shanxi Taigang Stainless Steel v. komissio (
C‑436/18 P
,
EU:C:2019:643
) johtaneen asian olosuhteista.
Changmao tukeutuu polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2.4 artiklaan ja lisää, että normaaliarvoa ja vientihintaa on aina verrattava tasapuolisesti myös silloin, kun normaaliarvo määritetään sellaisen kolmannen maan perusteella, joka on markkinatalousmaa, ja kun asianomaiselta viejältä evätään markkinataloudessa toimivan yrityksen asema. Se, että Changmaon kaltainen viejä velvoitettaisiin osoittamaan, että ostajat maksavat järjestelmällisesti eri hintoja kotimarkkinoilla tuotantokustannusten väitettyjen erojen vuoksi, olisi sen mukaan esteenä kaikille tällä perusteella tehtäville oikaisuille. Tämä komission ja unionin yleisen tuomioistuimen virheellinen lähestymistapa on Changmaon mukaan ristiriidassa WTO:n oikeuden, unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön ja unionin toimielinten käytännön kanssa.
Toisessa väitteessään Changmao väittää, että unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että oikaisujen edellytyksenä on perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaan se, että ostajat maksavat kotimarkkinoilla järjestelmällisesti eri hintoja kyseessä olevien tekijöiden eroavuuksien vuoksi. Tällainen edellytys on sen mukaan asetettu nimenomaisesti vain kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdassa, mutta ei yleisesti mainitun asetuksen 2 artiklan 10 kohdan a–j alakohdassa. Kyseistä edellytystä ei vaadita polkumyyntisopimuksen 2 artiklan 4 kohdassa, jonka mukaan asianomaisille osapuolille asetettava näyttövelvollisuus ei saa olla kohtuuton. Mainitulla edellytyksellä asetetaan kuitenkin viejille, jotka eivät toimi markkinataloudessa, kohtuuton näyttövelvollisuus, koska niillä ei ole käytettävissään normaaliarvon määrittämisessä käytettäviä vertailumaan tuottajaa koskevia tietoja.
Changmao täsmentää vastauskirjelmässään, että se vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa WTO:n oikeuteen, kuten ensimmäisessä oikeusasteessa jätetyn vastauskirjelmän 31 ja 33 kohdasta sekä alaviitteistä 24–26 ilmenee.
Komissio vaatii kaikkien väitteiden hylkäämistä. Ensimmäinen väite, jolla riitautetaan valituksenalaisen tuomion 151–153 kohta WTO:n oikeuden perusteella, on komission mukaan jätettävä tutkimatta ja on joka tapauksessa perusteeton. Toinen väite on komission mukaan perusteeton.
3)

Kolmas osa
Changmao arvostelee kolmannen valitusperusteensa kolmannessa osassa ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 155–160 kohtaa. Unionin yleisen tuomioistuimen kyseisissä kohdissa esittämiä toteamuksia rasittavat sen mukaan menettelyvirheet, sen puolustautumisoikeuksien loukkaaminen sekä komissiolle hyvän hallinnon ja huolellisuuden vaatimuksista seuraavien velvoitteiden laiminlyönti. Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin myös sovelsi virheellisesti asetuksen 2016/1036 20 artiklan 2 ja 4 kohtaa sekä polkumyyntisopimuksen 6 artiklan 2 ja 4 kohtaa sekä 12 artiklan 2.1 ja 2.2 alakohtaa.
Changmaon mukaan kyseiset säännökset ja määräykset huomioon ottaen valituksenalaisen tuomion 155 kohta on virheellinen, koska komissio ei ilmoittanut sille perusteluja, joiden vuoksi unionin tuottajan tuotteiden fyysisten ominaisuuksien eroja, jotka johtuvat lakisääteisten vaatimusten eroista, koskeva näyttö on hylättävä. Lisäksi komissio antoi sille polkumyyntisopimuksen 6 artiklan 4 kohdan vastaisesti vain kymmenen päivän määräajan esittää huomautuksensa vertailumaan tuottajan valinnan muuttamisesta, mikä tapahtui menettelyn myöhäisessä vaiheessa. Unionin tuottaja toimitti sen mielestä riittämättömät tiedot.
Toiseksi Changmao arvostelee valituksenalaisen tuomion 207 kohtaa, jossa unionin yleinen tuomioistuin sen mielestä virheellisesti kieltäytyi toteuttamasta prosessinjohtotoimia tai asian selvittämistoimia, joita Changmao oli pyytänyt oikaisuja koskevan kanneperusteensa yhteydessä ja jotka olivat tarpeen sen tehokkaan oikeussuojan kannalta.
Changmao viittaa lopuksi perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan toiseen alakohtaan ja korostaa, että pyydetyt oikaisut olisivat mahdollistaneet sen polkumyyntimarginaalin alentamisen vahinkomarginaalia alhaisemmalle tasolle.
Komissio vaatii, että tämä kolmas osa jätetään osittain tutkimatta ja hylätään osittain perusteettomana.
b)

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen valitusperusteen, joka koskee tosiseikkojen huomioon ottamista vääristyneellä tavalla sekä oikeudellisia virheitä ja menettelyvirheitä, osalta on tutkittava ensin sen ensimmäinen osa ja sen toisen osan toinen väite, sitten sen kolmas osa ja lopuksi sen toisen osan ensimmäinen väite.
1)

Ensimmäinen osa ja toisen osan toinen väite
Kyseisessä osassa ja kyseisellä väitteellä Changmao moittii unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla ja teki oikeudellisia virheitä tutkiessaan valituksenalaisen tuomion 141–144 kohdassa Changmaon väitteet, joilla riitautettiin se, että komissio oli hylännyt sen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla vaatimat oikaisut.
Tältä osin on muistutettava, että kyseisessä säännöksessä säädetään, että jos normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolinen vertailu ei ole mahdollinen, hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja osoitetut eroavuudet on otettava huomioon oikaisujen muodossa.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan sanamuodosta että rakenteesta ilmenee, että vientihintaa tai normaaliarvoa voidaan oikaista vain, jotta otettaisiin huomioon erot näihin kahteen hintaan vaikuttavissa tekijöissä, jotka vaikuttavat siten niiden vertailukelpoisuuteen, sen varmistamiseksi, että vertailu tehtäisiin kaupan samassa portaassa (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
kohta ja tuomio 4.5.2017, RFA International v. komissio,
C‑239/15 P
, ei julkaistu,
EU:C:2017:337
,
kohta).
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että silloin, kun asianosainen vaatii perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan perusteella oikaisuja, joiden tarkoituksena on tehdä normaaliarvo ja vientihinta vertailukelpoisiksi polkumyyntimarginaalin määrittämistä varten, kyseisen asianosaisen on esitettävä näyttö siitä, että sen vaatimus on oikeutettu. Todistustaakka perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan a–k alakohdassa lueteltujen erityisten oikaisujen tarpeellisuudesta kuuluu näin ollen niille, jotka haluavat vedota oikaisuun, ovatpa ne keitä tahansa (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
ja
kohta). Tästä seuraa, että asianosaisen, joka haluaa vedota tällaiseen oikaisuun, on osoitettava, että tekijä, jonka osalta oikaisua vaaditaan, on omiaan vaikuttamaan hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 139 ja 141–143 kohdassa olennaisilta osin, että Changmaon tehtävänä oli osoittaa, että sen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla tekemä oikaisemisvaatimus oli perusteltu ja että sen väittämät kustannuserot ilmenivät hintaeroina, ja mainitsi, ettei Changmao ollut riitauttanut riidanalaisen asetuksen 49 perustelukappaleessa esitettyä toteamusta, jonka mukaan se ei ollut esittänyt mitään näyttöä oikaisemisvaatimuksensa tueksi. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 144 kohdassa, ettei Changmao voi moittia komissiota siitä, että tämä olisi soveltanut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa virheellisesti kieltäytyessään tekemästä vaadittuja oikaisuja polkumyyntimarginaalin määrittämiseksi.
Näissä arvioinneissa ei ole mitään oikeudellisia virheitä.
Toisin kuin Changmao väittää, unionin yleinen tuomioistuin katsoi ensinnäkin sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan sanamuodon ja rakenteen että edellä 138 ja 139 kohdassa mieleen palautetun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella perustellusti, että Changmaon tehtävänä oli osoittaa oikaisemisvaatimuksensa tueksi, että väitetyt kustannuserot olivat omiaan vaikuttamaan hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen.
Toiseksi on todettava yhtäältä, että siltä osin kuin Changmao näyttää edellä 116 ja 117 kohdassa tiivistetysti esitetyillä perusteluillaan väittävän, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi – se oli esittänyt näyttöä siitä, että sen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla esittämät oikaisemisvaatimukset olivat perusteltuja, sen perusteluilla vaaditaan todellisuudessa unionin tuomioistuinta arvioimaan tosiseikat ja näyttö uudelleen. Koska asiassa ei ole esitetty mitään näyttöä ja edes väitettä siitä, että kyseiset tosiseikat ja todisteet olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä väite on siis jätettävä tutkimatta edellä 73 kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti.
Toisaalta siltä osin kuin Changmao näyttää väittävän, että unionin yleinen tuomioistuin ymmärsi väärin itse näytön käsitteen, sen väitteet perustuvat sekaannukseen yhtäältä tosiseikkoja koskevan väitteen, jonka tueksi esitetään pelkkiä oletuksia, ja toisaalta kyseisten seikkojen paikkansapitävyyttä koskevan näytön välillä. Sen lisäksi, että Changmao tyytyy unionin tuomioistuimessa esittämään pelkkiä väitteitä tukematta niitä näytöllä, jonka avulla voidaan varmistaa ja osoittaa väitettyjen kustannuserojen todenperäisyys sekä niiden vaikutus hintojen vertailukelpoisuuteen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kyseinen asianosainen ei yksilöi mitään todistetta, jota unionin yleinen tuomioistuin ei olisi ottanut huomioon tai jonka se olisi ottanut huomioon vääristyneellä tavalla.
Kolmanneksi Changmao pyrkii virheellisesti perustelemaan oikaisemisvaatimuksiaan riidanalaisen asetuksen 76 perustelukappaleella, jossa komissio totesi, että unionin tuotannonalan eri aspartaamityyppien hintojen painotettu keskiarvo oli 21,1 prosenttia vertailukelpoisten tuontituotteiden hintoja korkeampi. Tämä hinnanero kuvastaa nimittäin hinnan alittavuuden marginaalia ja liittyy unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon määrittämiseen. Kuten julkisasiamies on maininnut ratkaisuehdotuksensa 151 kohdassa, kyseisessä perustelukappaleessa ei sitä vastoin mitenkään anneta ymmärtää, että kyseinen hinnan alittavuuden marginaali olisi aiheutunut tuotantokustannusten eroista.
Edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa ja sen toisen osan toinen väite on jätettävä osittain tutkimatta ja hylättävä osittain perusteettomana.
2)

Kolmas osa
Changmao arvostelee kolmannen valitusperusteensa kolmannessa osassa valituksenalaisen tuomion 155–160 ja 207 kohtaa sillä perusteella, että hylätessään Changmaon väitteet, jotka koskivat kohtuutonta näyttövelvollisuutta, unionin yleinen tuomioistuin loukkasi sen puolustautumisoikeuksia, tulkitsi virheellisesti komissiolle hyvän hallinnon ja huolellisuuden vaatimuksista seuraavia velvoitteita ja sovelsi virheellisesti polkumyyntisopimuksen 6 artiklan 2 ja 4 kohtaa, 12 artiklan 2.1 ja 2.2 alakohtaa sekä asetuksen 2016/1036 20 artiklan 2 ja 4 kohtaa.
Aluksi on todettava, että Changmao vetoaa polkumyynnin vastaisen sopimuksen 6 artiklan 2 ja 4 kohdan, 12 artiklan 2.1 ja 2.2 alakohdan sekä asetuksen 2016/1036 20 artiklan 2 ja 4 kohdan rikkomiseen ensimmäisen kerran vasta muutoksenhakuvaiheessa. Tästä seuraa – kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 124 ja 125 kohdassa –, että edellä 78 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti kolmas osa on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee kyseisten säännösten ja määräysten väitettyä virheellistä soveltamista.
Asiakysymyksen osalta Changmao väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin asetti valituksenalaisen tuomion 155–160 kohdassa sille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden ja loukkasi siten sen puolustautumisoikeuksia sekä tulkitsi virheellisesti komissiolle kuuluvaa huolellisuusvelvollisuutta ja hyvän hallinnon periaatetta.
Kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kun otetaan huomioon komission tutkimuksen aikana toimittamat tiedot ja Changmaolle oikaisemisvaatimustensa osalta kuuluva näyttövelvollisuus, Changmao ei voi moittia komissiota siitä, että tämä olisi asettanut sille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden.
Yhtäältä on katsottava, että – toisin kuin Changmao näyttää väittävän – pelkästään se seikka, että nyt käsiteltävässä tapauksessa normaaliarvo määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti unionissa tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella, ei lievennä näyttövelvollisuuden jakoa koskevaa sääntöä, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdasta ja edellä 138 ja 139 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä. Kuten julkisasiamies on korostanut ratkaisuehdotuksensa 140 kohdassa, kyseistä sääntöä, jonka mukaan oikaisemista jonkin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitetun tekijän perusteella vaativan asianosaisen on osoitettava, että kyseinen tekijä on omiaan vaikuttamaan hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen, sovelletaan riippumatta menetelmästä, jonka perusteella normaaliarvo määritetään.
Changmao väittää toisaalta, että jos normaaliarvo määritetään unionissa maksetun tai maksettavan hinnan perusteella, tutkimuksen kohteena olevan maan vientiä harjoittava tuottaja ei voi käyttää täysimääräisesti puolustautumisoikeuksiaan, koska sillä ei ole mahdollisuutta tutustua unionin tuotannonalan tietoihin, kuten sille tapahtui nyt käsiteltävässä tapauksessa. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 155 ja 156 kohdassa esittämistä toteamuksista ilmenee kuitenkin nimenomaisesti, että riidanalaisen asetuksen mukaan komissio oli toimittanut kiinalaisille vientiä harjoittaville tuottajille unionin tuottajaa koskevia tietoja ja Changmao oli voinut kommentoida kyseisiä tietoja. Näiden toteamusten, joita Changmao ei sinänsä ole kyseenalaistanut nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä, perusteella unionin yleinen tuomioistuin saattoi oikeudellista virhettä tekemättä päätellä valituksenalaisen tuomion 159 kohdassa, ettei Changmao voi tehokkaasti moittia komissiota siitä, että tämä ei ollut toiminut hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti ja oli loukannut sen puolustautumisoikeuksia asettamalla sille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden.
Niinpä on hylättävä perusteettomina väitteet, jotka Changmao on esittänyt kolmannen valitusperusteensa kolmannen osan tueksi ja joiden mukaan valituksenalaisen tuomion 155–160 kohdassa on virheitä, jotka koskevat puolustautumisoikeuksia, komissiolle kuuluvaa huolellisuusvelvollisuutta ja hyvän hallinnon periaatetta.
Changmao arvostelee toiseksi valituksenalaisen tuomion 207 kohtaa, jossa unionin yleinen tuomioistuin sen mielestä virheellisesti kieltäytyi toteuttamasta Changmaon pyytämiä prosessinjohtotoimia tai asian selvittämistoimia.
Kyseisessä valituksenalaisen tuomion kohdassa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Changmaon ensimmäisessä oikeusasteessa nostaman kanteen ”ilman, että [Changmaon] esittämiä prosessinjohtotoimia ja asian selvittämistoimia koskevia pyyntöjä olisi tarpeen hyväksyä”.
On kuitenkin muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin yleinen tuomioistuin arvioi yksin sen, onko sen ratkaistavana olevissa asioissa käytettävissä olevia tietoja tarpeen täydentää (tuomio 10.7.2001, Ismeri Europa v. tilintarkastustuomioistuin,
C‑315/99 P
,
EU:C:2001:391
,
kohta ja tuomio 22.10.2020, Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser v. komissio,
C‑702/19 P
,
EU:C:2020:857
,
kohta).
Changmao ei siten voi muutoksenhakuvaiheessa tehokkaasti riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä olla toteuttamatta niitä prosessinjohtotoimia ja asian selvittämistoimia, joita se ehdotti unionin yleiselle tuomioistuimelle toimittamissaan kirjelmissä.
Tästä seuraa, että kolmannen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä osittain tutkimatta ja hylättävä osittain perusteettomana.
3)

Toisen osan ensimmäinen väite
Changmao moittii tällä väitteellä unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 151–153 kohdassa.
Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi kyseisissä kohdissa, että ”joka tapauksessa”, koska Changmaolla ei ole markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa, sitä koskevia tietoja ei voitu ottaa huomioon perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettujen oikaisujen yhteydessä, sillä niitä ei voida käyttää kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan vaikutuksen poistamiseksi.
Ilmaisusta ”joka tapauksessa” seuraa, että kyseisissä valituksenalaisen tuomion kohdissa esitetyt toteamukset muodostavat ylimääräisen perustelun.
Tämän valitusperusteen ensimmäisen ja kolmannen osan sekä toisen osan toisen väitteen tarkastelusta ilmenee, ettei Changmao ole onnistunut osoittamaan, että valituksenalaisen tuomion 141 ja 144 kohdassa, luettuna yhdessä sen 155–160 kohdan kanssa, esitettyä pääasiallista perustelua rasittaisi oikeudellinen virhe.
Tästä seuraa – kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 186 ja 187 kohdassa –, että kyseinen väite on hylättävä tehottomana tarvitsematta lausua sen tutkittavaksi ottamisesta.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmas valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
4.

Neljäs valitusperuste
a)

Asianosaisten lausumat
Neljännessä valitusperusteessaan Changmao moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisia virheitä ja otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 148 ja 150 kohdassa, ettei komissiolla ollut velvollisuutta tehdä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettuja oikaisuja vahingon määrittämiseksi, ja hylkäsi tällä perusteella Changmaon väitteet, jotka koskivat kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan virheellistä soveltamista, hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista ja huolellisuusvelvollisuuden laiminlyöntiä.
Changmao päättelee unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, että unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon toteaminen mainitun asetuksen 3 artiklan 2 kohdan nojalla edellyttää vientihinnan ja sen hinnan, jonka unionin tuotannonala sai tai joka sen olisi pitänyt saada unionin alueella tapahtuneen myynnin yhteydessä, tasapuolista vertailua. Tasapuolisen vertailun tekemiseksi hintoja olisi verrattava samassa kaupan portaassa siten, että niihin sisältyvät kaikki huomioon otettaviin kaupan portaisiin liittyvät kustannukset.
Changmaon mukaan tällaisissa oikaisuissa otetaan huomioon unionin tuotannonalan ja viejien väliset kustannuserot, jotka aiheutuvat yksinomaan ensiksi mainitun tarjoamista myynnin jälkeisistä palveluista, pakkauksista sekä patenteista ja tietotaidosta maksettavista maksuista. Sen mukaan komission käytäntönä on tehdä tällaisia oikaisuja alentamalla unionin tuotannonalan myyntihintoja ja ‑kustannuksia tarpeellisessa määrin.
Kyseiset oikaisut voidaan siten tehdä sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan f ja h alakohdan että saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdan nojalla.
Unionin yleinen tuomioistuin teki siten Changmaon mielestä oikeudellisen virheen hyväksymällä valituksenalaisen tuomion 148–150 kohdassa sen, että komissio kieltäytyi tekemästä vahingon olemassaolon toteamiseksi oikaisuja, joita Changmao oli vaatinut ja joiden tueksi se oli esittänyt näyttöä. Unionin yleinen tuomioistuin myös katsoi sen mielestä virheellisesti, ettei komissio ollut loukannut hyvän hallinnon periaatetta vaan oli toiminut vaadittavalla huolellisuudella. Changmao katsoo, että jos vaaditut oikaisut olisi tehty, komissio ei olisi voinut todeta vahinkoa tai se olisi ainakin päätynyt pienempään vahinkomarginaaliin. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin teki myös oikeudellisen virheen, kun se katsoi, ettei komission lähestymistapa ollut perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan vastainen.
Komissio vaatii, että kaikki mainitut väitteet jätetään joko tutkimatta tai todetaan tehottomiksi ja joka tapauksessa perusteettomiksi.
b)

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Neljännessä valitusperusteessaan Changmao moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisia virheitä valituksenalaisen tuomion 148 ja 150 kohdassa.
Kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdassa ja 9 artiklan 4 kohdassa ei edellytetä, että komissio tekee vahingon toteamiseksi kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädettyjä oikaisuja, joten Changmao ei voi moittia komissiota siitä, että se olisi rikkonut viimeksi mainittua säännöstä kieltäytyessään tekemästä vahingon toteamiseksi vaadittuja oikaisuja.
Changmao väittää lähinnä, että vahingon toteaminen perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti edellyttää perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädetyn kaltaisten oikaisujen tekemistä, jos ne ovat tarpeen tasapuolisen vertailun eli samassa kaupan portaassa suoritettavan vientihinnan ja sen hinnan, jonka unionin tuotannonala sai tai joka sen olisi pitänyt saada, vertailun kannalta.
Vaikka oletettaisiin, että – kuten Changmao väittää – perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdasta seuraa sanamuodostaan huolimatta komissiolle velvollisuus tehdä tällaisia oikaisuja vahingon toteamisen yhteydessä, olisi katsottava julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 206 kohdassa esittämän mukaisesti ja analogisesti edellä 139 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön kanssa, että oikaisua vaativan asianosaisen on esitettävä näyttö oikaisun perusteltavuudesta.
Yhtäältä on kiistatonta, että Changmao vaatii olennaisilta osin samoja oikaisuja sekä polkumyynnin toteamiseksi että vahingon toteamiseksi. Kyseisiä oikaisuja käsiteltiin sitä paitsi yhdessä ja samassa unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyssä kanneperusteessa. Kuten edellä 140 ja 142–146 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin tosiseikkojen arviointia koskevan yksinomaisen harkintavaltansa puitteissa ja oikeudellista virhettä tekemättä, ettei Changmao ollut esittänyt näyttöä kyseisten oikaisujen tarpeellisuudesta.
Toisaalta komissio hylkäsi vahingon toteamiseksi tehtäviä oikaisuja koskevat vaatimukset sillä riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 70 perustelukappaleessa esitetyllä perusteella, että tutkimuksen mukaan ”tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen välillä ei ole laatueroa tai muita eroja, jotka näkyisivät järjestelmällisesti hinnoissa”. Kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 207 kohdassa, unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi kyseiset perustelut olennaisilta osin. Changmao arvostelee kyseistä kohtaa ainoastaan kolmannen valitusperusteensa kolmannessa väitteessä, joka hylättiin edellä 164 kohdassa.
Tässä tilanteessa neljäs valitusperuste on hylättävä tehottomana ilman, että olisi tarpeen määrittää, voiko komissio perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaisen vahingon toteamisen yhteydessä tehdä – vai onko sillä jopa velvollisuus tehdä – oikaisuja sen varmistamiseksi, että hintoja voidaan verrata samassa kaupan portaassa.
5.

Viides valitusperuste
a)

Asianosaisten lausumat
Changmao väittää viidennessä valitusperusteessaan, että valituksenalaisen tuomion 187, 189–191, 194, 200, 201 ja 203–206 kohtaa rasittavat oikeudelliset virheet ja tosiseikkojen ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla.
Kyseinen valitusperuste perustuu olettamaan, jonka mukaan unionin tuottaja ja sen raaka-aineiden toimittajat eli japanilainen tuottaja ja unionissa toimivat toimittajat, jotka ovat japanilaisen tuottajan kokonaan omistamia tytäryhtiöitä, kuuluivat yhteen ainoaan taloudelliseen yksikköön ja yrityskokonaisuuteen. Changmao päättelee tästä, että unionin tuottajan raaka-aineiden hankinnasta maksamat hinnat olivat etuyhteydessä olevien osapuolten välillä käytettyjä hintoja ja että hinnat vaikuttivat kyseisen tuottajan tuotantokustannuksiin ja sen myyntihintoihin.
Changmaon mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdasta ja 3 artiklasta ilmenee, että komission on polkumyynnin ja vahingon toteamiseksi varmistettava näyttöön tukeutuen, että käytetyt hinnat ovat luotettavia ja vääristymättömiä. Asetuksen 2016/1036 6 artiklan 8 kohdassa edellytetään sen mukaan, että komissio käyttää mahdollisuuksien mukaan yhteistyötä tekevien asianosaisten tietoja. Tavarantoimittajien on kuitenkin esitettävä näyttö siitä, että niiden etuyhteydessä oleville unionissa toimiville asianosaisille myymien raaka-aineiden hinnat ovat markkinahintoja.
Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 187, 200, 201 ja 203–206 kohdassa omaksuman lähestymistavan vastaisesti komission tavanomaisena käytäntönä on Changmaon mukaan se, että unionin tuotannonalan kaltaisia yhteistyötä tekeviä asianosaisia kehotetaan osoittamaan kyselylomakkeet niihin etuyhteydessä oleville tavarantoimittajille unionin ulkopuolella ja unionissa. Changmao väittää riitauttaneensa komission käyttämän raaka-aineiden hinnan.
Unionin yleinen tuomioistuin teki sen mukaan myös virheen valituksenalaisen tuomion 191 kohdassa, jossa se katsoi, että komissio oli noudattanut hyvän hallinnon periaatetta ja tukeutunut näyttöön todetakseen, että tavarantoimittajien unionissa niihin etuyhteydessä olevaan tuottajaan soveltamat raaka-ainehinnat olivat markkinaehtoisia. Changmaon mukaan komissio ei tarkistanut niiden tietojen paikkansapitävyyttä ja luotettavuutta, jotka se sai tältä osin erään kiinalaisen yhtiön laatimasta, raaka-aineiden hintoja Kiinassa koskevasta yleisestä kertomuksesta, varmistuakseen siitä, että ne muodostivat selkeän ja objektiivisen näytön. Yksinomaan kyseisten seikkojen perusteella ei sen mielestä kuitenkaan voida varmistaa, että kyseisten tavarantoimittajien soveltamat hinnat olivat tosiasiallisesti markkinahintoja. Komissio olisi voinut pyytää unionin tuottajaa täyttämään kyseisiä hintoja koskevan yksityiskohtaisen kyselylomakkeen ja tarkastaa vastaukset.
Tämä tarkastamisvelvollisuus on sen mukaan olemassa asianomaisten toimittamasta näytöstä ja niiden esittämistä vaatimuksista riippumatta. Valituksenalaisen tuomion 206 kohta on siis Changmaon mukaan virheellinen.
Changmao lisää, että valituksenalaisen tuomion 187 ja 203 kohdassa mainittu 23.9.2015 annettu tuomio Hüpeden v. neuvosto ja komissio (
T-206/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:672
) ei ole merkityksellinen, sillä kyseiseen tuomioon johtaneessa tapauksessa ei ollut kyse siitä, miten komissio käyttää harkintavaltaansa polkumyynnin ja vahingon toteamisen osalta hyvän hallinnon periaatteen ja huolellisuusvelvollisuuden valossa.
Komissio väittää, että kyseinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.
b)

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa määrätään, että oikeudellisissa perusteluissa ja perusteissa, joihin vedotaan, on yksilöitävä täsmällisesti, mitkä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen kohdat riitautetaan. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (tuomio 20.9.2018, Agria Polska ym. v. komissio,
C‑373/17 P
,
EU:C:2018:756
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näitä vaatimuksia ei täytä ja tutkimatta on jätettävä muun muassa valitusperuste, jonka tueksi esitetyt perustelut eivät ole riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa, erityisesti koska ne oleelliset seikat, joihin tarkasteltava valitusperuste perustuu, eivät ilmene riittävän johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse valituskirjelmän tekstistä, joka on tältä osin epäselvä ja moniselitteinen (tuomio 10.7.2014, Telefónica ja Telefónica de España v. komissio,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja määräys 29.6.2016, oikeusasiamies v. Staelen,
C‑337/15 P
, ei julkaistu,
EU:C:2016:670
,
kohta).
Vaikka Changmao yksilöi täsmällisesti ne valituksenalaisen tuomion kohdat, joita se arvostelee viidennessä valitusperusteessaan, se ei esitä täsmällisesti ja yksityiskohtaisesti niitä oikeudellisia virheitä, jotka se väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen.
Changmao ei myöskään kiistä kyseisen valitusperusteen yhteydessä esittämillään väitteillä valituksenalaisen tuomion perusteluja. Sen väitteillä pyritään päinvastoin pääasiallisesti arvostelemaan komission toimintaa menettelyssä, joka johti riidanalaisen asetuksen antamiseen.
Viides valitusperuste on siten jätettävä tutkimatta.
Koska yksikään Changmaon valituksensa tueksi esittämistä valitusperusteista ei voi menestyä, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska komissio on vaatinut Changmaon velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, Changmao on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitus hylätään.

2)
Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.