CELEX: 62018CJ0132
Appel
personalesag
pensioner
overførsel af pensionsrettigheder, der er erhvervet i en national pensionsordning, til Den Europæiske Unions pensionsordning
fradrag af den revurdering, der er opstået mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel

I appelskriftet har Europa-Kommissionen nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 5. december 2017, Tuerck mod Kommissionen (T-728/16, herefter »den appellerede dom«,
EU:T:2017:865
), hvorved Retten annullerede Kommissionens afgørelse af 10. december 2015 om bekræftelse af overførslen til Unionens pensionsordning af de pensionsrettigheder, som Sabine Tuerck havde erhvervet inden hendes indtræden i Unionens tjeneste (herefter »den omtvistede afgørelse«).
Retsforskrifter
Artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) bestemmer:
»Tjenestemanden, der indtræder i Unionens tjeneste efter
–
at have fratrådt en stilling i en administration eller en national eller international organisation eller efter
–
at have udøvet lønnet virksomhed eller selvstændig erhvervsvirksomhed
kan mellem tidspunktet for sin fastansættelse og det tidspunkt, hvor han opnår ret til alderspension […], foranledige, at der til Unionen indbetales en indtil den faktiske overførsel ajourført kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som han har erhvervet på grundlag af de ovenfor nævnte aktiviteter.
I sådanne tilfælde fastsætter ansættelsesmyndigheden i den institution, hvor tjenestemanden er ansat efter almindelige gennemførelsesbestemmelser og under hensyntagen til grundløn, alder og valutakurs på datoen for anmodningen om overførsel, antallet af de pensionsgivende tjenesteår, den efter Unionens pensionsordning godskriver ham for den tidligere tjenestes varighed, på grundlag af den overførte kapital, fraregnet det beløb, der udgøres af revurderingen af kapitalen mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel.
[…]«
Artikel 7 i Kommissionens afgørelse K(2011) 1278 endelig af 3. marts 2011 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og artikel 12 i bilag VIII til vedtægten (herefter »de almindelige gennemførelsesbestemmelser«), bestemmer bl.a.:
»Med henblik på beregningen af de pensionsgivende tjenesteår, der skal godskrives i medfør af artikel 11, stk. 2 og 3, i bilag VIII til vedtægten:
1.   Antallet af pensionsgivende tjenesteår, der skal godskrives, beregnes på grundlag af det beløb, der kan overføres, og som repræsenterer de rettigheder, der er erhvervet [af den tjenestemand, der anmoder om overførsel] […], fraregnet det beløb, der udgøres af revurderingen af kapitalen mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel.
Når det ikke er muligt for det nationale eller internationale organ at fremsende værdien af pensionsrettighederne på datoen for registreringen af anmodningen, fratrækkes der i det beløb, der overføres, en almindelig rente på 3,1% for perioden fra datoen for registreringen af anmodningen og datoen for den faktiske overførsel.
[…]«
Tvistens baggrund
Sabine Tuerck indtrådte i en EU-institutions tjeneste den 1. marts 2004 efter at have fratrådt en stilling i en tysk administration.
Den 27. maj 2010 anmodede hun om overførsel til Unionens pensionsordning af den kapital, som repræsenterede de pensionsrettigheder, som hun havde erhvervet i medfør af hendes aktiviteter forud for hendes indtræden i Unionens tjeneste, i henhold til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.
Den 29. april 2013 fremsendte Kontoret for »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« (herefter »PMO«) denne anmodning til Deutsche Rentenversicherung Bund (tysk pensionsforsikringsorgan, herefter »DRV«) i dettes egenskab af nationalt organ med ansvar for den pensionsordning, hvori de pågældende pensionsrettigheder var erhvervet.
Den 5. maj 2015 meddelte DRV PMO, at størrelsen af den kapital, som kunne overføres, og som svarede til de af Sabine Tuerck erhvervede pensionsrettigheder, på tidspunktet for registreringen af hendes anmodning udgjorde 141652,07 EUR.
Den 22. juni 2015 fremsendte PMO et forslag til Sabine Tuerck om godskrivning af de pensionsgivende tjenesteår, som der skulle tages hensyn til i Unionens pensionsordning, på grundlag af det af DRV oplyste beløb, idet forslaget udgjorde 3 år, 8 måneder og 29 dage. Den berørte accepterede dette forslag.
Den 10. december 2015 underrettede PMO Sabine Tuerck om vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, hvorved denne godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, i medfør af artikel 7 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, endeligt var blevet fastsat til 3 år og 4 måneder, på grundlag af erhvervede rettigheder opgjort til 126048,05 EUR. Dette beløb var blevet beregnet ved fra den af DRV i mellemtiden overførte kapital, dvs. 146714,33 EUR, at fradrage et beløb på 20666,28 EUR, der blev fremstillet som svarende til revurderingen af de af Sabine Tuerck erhvervede pensionsrettigheder i perioden mellem datoen for registreringen af hendes anmodning og datoen for den faktiske overførsel af denne kapital til Unionens pensionsordning. Dette fradrag blev for sit vedkommende opnået ved på den nævnte kapital at anvende en rentesats på 3,1% pr. år i den pågældende periode.
Sagen for Retten og den appellerede dom
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. oktober 2016 anlagde Sabine Tuerck sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse.
Til støtte for søgsmålet påberåbt hun sig to anbringender om, for det første, tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser og, for det andet, tilsidesættelse af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.
I den appellerede dom fastslog Retten, at det første anbringende, som Sabina Tuerck havde påberåbt sig, var begrundet, og annullerede af denne grund den omtvistede afgørelse.
Parternes påstande for Domstolen
Kommissionen har med sin appel nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Der træffes endelig afgørelse i sagen, idet Kommissionen frifindes.
–
Sabine Tuerck tilpligtes at betale sagsomkostningerne i sagen i første instans og i appelsagen.
I svarskriftet har Sabine Tuerck nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Subsidiært, i tilfælde af, at den appellerede dom ophæves, hjemvises sagen til Retten, for at denne retsinstans kan træffe afgørelse om det andet anbringende, som blev påberåbt for denne.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Om appellen
Kommissionen har fremført fire anbringender til støtte for appellen.
Om det første anbringende om en retlig fejl vedrørende fastlæggelsen af den enhed, der har kompetence til at foretage det fradrag af revurderingen af kapitalen, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten
Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 23 og 24 at fastslå, at den ikke har beføjelse til at »foretage noget fradrag« i størrelsen af den kapital, som overføres til den af den pågældende nationale administration eller organisation eller af det pågældende nationale organ (herefter »den pågældende nationale myndighed«), i et givet tilfælde, ved anvendelse af den mekanisme, der er indført ved artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.
Denne mekanisme indebærer nemlig to på hinanden følgende faser, som for den første fases vedkommende består af beregningen af den ajourførte kapital, som er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, i en national pensionsordning samt af dennes overførsel til Unionens pensionsordning, og for den anden fases vedkommende af en ændring af denne kapital til tjenestegivende pensionsår, der skal tages hensyn til i Unionens pensionsordning.
Det følger imidlertid af Domstolens praksis, at mens den første af disse faser henhører under den pågældende nationale myndigheds enekompetence, er den anden fase reguleret af EU-retten. Desuden bestemmer artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten udtrykkeligt, at den EU-institution, hvor tjenestemanden er ansat, i forbindelse med den anden af de nævnte faser har kompetence til, i den kapital, der er overført af den pågældende nationale myndighed, at foretage et fradrag svarende til den revurdering af de pensionsrettigheder, som er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, og som er opstået mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel af denne kapital.
Sabine Tuerck har bestridt rigtigheden af denne argumentation.
Domstolens bemærkninger
Artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten bestemmer i første afsnit, at den tjenestemand, der indtræder i Unionens tjeneste efter bl.a. at have haft en stilling i en national eller international administration eller organisation, mellem tidspunktet for sin fastansættelse og det tidspunkt, hvor han opnår ret til alderspension, kan foranledige, at der til Unionen indbetales den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, der er erhvervet på grundlag af disse aktiviteter, således som ajourført indtil datoen for den faktiske overførsel. Denne bestemmelses andet afsnit bestemmer for sit vedkommende, at den EU-institution, hvor tjenestemanden er ansat, i den overførte kapital skal foretage et fradrag svarende til størrelsen af den revurdering af pensionsrettighederne, der er indtruffet mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel.
Det følger af den nævnte bestemmelse, at når den pågældende nationale myndighed har overført den kapital, der svarer til de pensionsrettigheder, som den tjenestemand, der har anmodet om overførsel har optjent på datoen for hans anmodning om overførsel, som ajourført på datoen for den faktiske overførsel, til den EU-institution, hvor denne tjenestemand er ansat, har denne institution kompetence til i denne kapital at foretage et fradrag svarende til størrelsen af den revurdering af pensionsrettighederne, der er indtruffet mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel.
Det følger heraf, at artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten ikke tillader den pågældende institution at foretage noget fradrag i den del af denne kapital, som svarer til størrelsen af selve pensionsrettighederne. I denne henseende følger det ikke blot af den retspraksis, som Retten har nævnt i den appellerede doms præmis 24, at den pågældende nationale myndighed er den eneste, der har kompetence til at beregne sidstnævnte beløb, men ligeledes, at dette ikke efterfølgende kan ændres eller bestrides af Kommissionen (jf. i denne retning dom af 9.11.1989, Bonazzi-Bertottili mod Kommissionen,
75/88, 146/88 og 147/88
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:1989:410
, præmis
og
, og af 5.12.2013, Časta,
C-166/12
,
EU:C:2013:792
, præmis
og
).
Hvad angår spørgsmålet, om Retten tilsidesatte artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten i den appellerede dom, således som Kommissionen har gjort gældende, må det konstateres, at denne retsinstans ikke utvetydigt har udtalt, at Kommissionen ikke har beføjelse til at »foretage noget fradrag« i størrelsen af den kapital, som overføres til den af den pågældende nationale myndighed. Retten indskrænkede sig nemlig til i denne doms præmis 23 til at udtale, at »[i] det tilfælde, hvor de [pågældende nationale] myndigheder har fremsendt værdien af pensionsrettighederne på datoen for registreringen af anmodningen [til Kommissionen], kan denne […] ikke foretage noget fradrag i dette beløb og beregningen af de pensionsgivende tjenesteår skal derfor foretages på grundlag af hele det nævnte beløb«.
Det følger imidlertid af denne udtalelse, at det »beløb«, som Kommissionen ikke har beføjelse til at foretage noget fradrag i, ikke er den samlede kapital, der er overført af den pågældende nationale myndighed, men udelukkende den del af denne kapital, som svarer til de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, i en national pensionsordning på datoen for registreringen af hans anmodning om overførsel.
Desuden fremgår det udtrykkeligt af samme præmis i den appellerede dom, at Kommissionen til gengæld har kompetence til i den samlede overførte kapital at foretage et fradrag svarende til størrelsen af den anden del af denne kapital, som udgøres af revurderingen af de pensionsrettigheder, der er indtruffet mellem datoen for registreringen af anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel.
Retten begik således ikke en retlig fejl ved fastlæggelsen af den enhed, der har kompetence til at foretage det fradrag af revurderingen af kapitalen, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.
Følgelig er dette anbringende ugrundet og må derfor forkastes.
Om det andet anbringende om en retlig fejl vedrørende de nærmere regler for fradrag af den revurdering af kapitalen, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten og i de almindelige gennemførelsesbestemmelsers artikel 7, stk. 1
Parternes argumenter
Kommissionen har for det første gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 23, 31 og 32 at lægge til grund, at det kun er i det tilfælde, hvor det er umuligt for den pågældende nationale myndighed at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, som en tjenestemand har erhvervet på datoen for registreringen af hans anmodning om overførsel, og ikke i alle tilfælde, at den EU-institution, hvor tjenestemanden er ansat, har ret til at foretage fradrag af den revurdering af kapitalen, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, ved anvendelse af den rentesats på 3,1%, som der henvises til i de almindelige gennemførelsesbestemmelsers artikel 7, stk. 1, andet afsnit.
For det andet begik Retten en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 23, 26-28 og 33 at lægge til grund, at et sådant fradrag skulle foretages på grundlag af den kapital, »der kan overføres«, og som repræsenterer de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den nævnte tjenestemand på datoen for registreringen af hans anmodning om overførsel. Af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten fremgår det nemlig klart, at dette fradrag skal foretages på grundlag af den kapital, der er »overført« af den pågældende nationale myndighed.
Sabine Tuerck har bestridt rigtigheden af denne argumentation.
Domstolens bemærkninger
Hvad for det første angår det argument om en retlig fejl, der er anført i denne doms præmis 28, bemærkes, at det i de almindelige gennemførelsesbestemmelsers artikel 7, stk. 1, første afsnit bestemmes, at det fradrag, der skal foretages i den kapital, der er overført af den pågældende nationale myndighed, skal svare til det beløb, som repræsenterer revurderingen af denne kapital mellem datoen for registreringen af anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel, inden det i andet afsnit præciseres, at når det ikke er muligt for det pågældende nationale organ at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, på datoen for registreringen af hans anmodning om overførsel, foretages et sådant fradrag ved anvendelse af en rentesats på 3,1% for perioden fra denne dato til datoen for den faktiske overførsel.
Det fremgår klart af denne ordlyd, at selv om det tilkommer Kommissionen i et givet tilfælde at afgøre, om det var umuligt eller ej for den pågældende nationale myndighed at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, på datoen for registreringen af hans anmodning om overførsel, er det kun i det tilfælde, hvor denne institution når frem til en bekræftende konklusion herom, at den har ret til at foretage det fastsatte fradrag ved anvendelse af en fast rentesats på 3,1%.
Følgelig er det argument om en retlig fejl, der er anført i denne doms præmis 28, ugrundet.
Hvad for det andet angår det argument om en retlig fejl, der er anført i denne doms præmis 29, skal det indledningsvis påpeges, at i henhold til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten skal det i denne bestemmelse nævnte fradrag foretages på grundlag af størrelsen af den kapital, der er overført af den pågældende nationale myndighed, således som det er anført i denne doms præmis 20, og således som Kommissionen med rette har bemærket.
Når dette er sagt, må det konstateres, at Retten i den appellerede doms præmis 23 henviser til den kapital, »der kan overføres« på datoen for registreringen af anmodningen om overførsel som det grundlag, der skal anvendes, ikke med henblik på et sådant fradrag, men med henblik på beregningen af de pensionsgivende tjenesteår, der skal tages hensyn til i Unionens pensionsordning, i forhold til de rettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, i hans nationale pensionsordning. I øvrigt har Retten i den appellerede doms præmis 26-28 og 33 præciseret, at denne beregning er foreløbig.
Følgelig har Kommissionen med urette foreholdt Retten, at den fandt, at det fradrag af revurderingen af kapitalen, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, skulle foretages på grundlag af den kapital, »der kan overføres«.
I det foreliggende tilfælde er anvendelsen af den kapital, »der kan overføres«, som beregningsgrundlag for de pensionsgivende tjenesteår, der skal tages hensyn til i Unionens pensionsordning, udtrykkeligt fastsat i artikel 7, stk. 1, første afsnit, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, således som dette blev anført i den appellerede doms præmis 21.
Det følger heraf, at det argument om en retlig fejl, der er anført i denne doms præmis 29, er ugrundet.
Da ingen af de retlige fejl, som Kommissionen har påberåbt sig i forbindelse med nærværende anbringende, herefter er blevet godtgjort, skal dette anbringende i sin helhed forkastes som ugrundet.
Om det tredje anbringende om en retlig fejl vedrørende uforeneligheden af Rettens fortolkning af artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser med artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten samt tilsidesættelse af begrundelsespligten og en retlig fejl vedrørende analysen af den foreliggende sag
Parternes argumenter
Kommissionen har i sit appelskrift for det første gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl i den appellerede doms præmis 23, 31 og 32 ved at fortolke artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser således, at den rentesats på 3,1%, som denne bestemmelse henviser til, kun finder anvendelse i det tilfælde, hvor det er umuligt for den pågældende nationale myndighed at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, på datoen for registreringen af hans anmodning, til Kommissionen, henset til denne fortolknings uforenelighed med artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, som den nævnte bestemmelse skal gennemføre.
Retten tilsidesatte for det andet sin begrundelsespligt, i den appellerede doms præmis 26-30 og 33, ved at lægge til grund, at det i det foreliggende tilfælde ikke havde været umuligt for DRV at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, som Sabine Tuerck havde erhvervet på datoen for registreringen af hendes anmodning om overførsel, til Kommissionen, uden at fremkomme med tilstrækkelige forklaringer herom.
Kommissionen har i sit svarskrift i denne forbindelse tilføjet, at Retten ikke med føje kunne støtte sig på den aftale, som Kommissionen havde indgået med Forbundsrepublikken Tyskland i løbet af 1994, i modsætning til det i den appellerede doms præmis 33 anførte. Denne afgørelse bortfaldt nemlig inden vedtagelsen af den omtvistede afgørelse.
Sabine Tuerck har bestridt alle disse argumenter.
Domstolens bemærkninger
Hvad for det første angår det argument om en retlig fejl, der er anført i denne doms præmis 40, bemærkes, at artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten ikke selv fastsætter de nærmere regler for gennemførelsen af den regel om fradrag, som fastsættes heri, men med henblik herpå bestemmer, at hver EU-institution vedtager almindelige gennemførelsesbestemmelser.
Artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser tilsigter at fastsætte disse nærmere regler for gennemførelsen for så vidt angår Kommissionen.
Under disse omstændigheder vil den fortolkning af artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som er blevet lagt til grund af Retten i den appellerede doms præmis 23, 31 og 32, kun kunne anses for at være uforenelig med artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, hvis denne fortolkning havde en karakter, som kunne hindre eller i det mindste vanskeliggøre gennemførelsen af den regel om fradrag, der er fastsat i nævnte artikel 11.
Anvendelsen af den rentesats på 3,1%, der er anført i artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, kan imidlertid netop gøre det muligt for Kommissionen at overvinde den hindring, som udgøres af den situation, hvor det ikke er muligt for den pågældende nationale myndighed at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, på datoen for registreringen af hans anmodning om overførsel. Hvis denne bestemmelse ikke fandtes, ville Kommissionen nemlig ikke i en sådan situation kunne gennemføre den forpligtelse, som påhviler den i henhold til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.
Følgelig kan det ikke antages, at Retten fortolkede artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser på en måde, som er uforenelig med artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.
Hvad for det andet angår det argument om tilsidesættelse af begrundelsespligten, der er anført i denne doms præmis 41, må det konstateres, at Kommissionen ikke på noget tidspunkt for Retten eller endog for Domstolen har begrundet den omtvistede afgørelse med den omstændighed, at det ikke var muligt for DRV at fremsende størrelsen af de af Sabine Tuerck erhvervede pensionsrettigheder til Kommissionen. Kommissionens holdning, således som den fremgår af den appellerede doms præmis 18 og 32, som ikke er blevet bestridt i forbindelse med denne appel, har nemlig været at gøre gældende, at den rentesats på 3,1%, hvortil artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser henviser, generelt skulle anvendes i alle procedurer vedrørende overførsel af pensionsrettigheder og, mere specifikt, i den foreliggende sag.
Eftersom Kommissionen således for Retten gjorde gældende, at den omhandlede rentesats fandt anvendelse under alle omstændigheder og derfor, stiltiende, men nødvendigvis, at den betingelse om manglende fremsendelse af oplysninger, der er anført i artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, var irrelevant i denne henseende, kan den ikke med rette foreholde Retten, at denne ikke har begrundet dens undersøgelse af, om en sådan betingelse i det foreliggende tilfælde er blevet overholdt, tilstrækkeligt.
Under alle omstændigheder må det konstateres, at den appellerede dom er tilstrækkeligt begrundet på dette punkt. Retten har nemlig i denne doms præmis 26-30 detaljeret redegjort for, at det ikke havde været umuligt for DRV at fremsende størrelsen af de pensionsrettigheder, som Sabine Tuerck havde erhvervet på datoen for registreringen af hendes anmodning om overførsel, til Kommissionen, men at DRV derimod havde fremsendt oplysninger vedrørende såvel dette beløb som det beløb, der udgøres af revurderingen af den berørtes rettigheder mellem denne dato og datoen for den faktiske overførsel. Retten redegjorde ligeledes i den nævnte doms præmis 33 for de grunde, som ledte den til at anse disse oplysninger for at være præcise og pålidelige.
Hvad for det tredje og endeligt angår det argument, som er anført i denne doms præmis 42, hvorved Kommissionen anfægter rigtigheden af den appellerede doms præmis 33, bemærkes, at i henhold til artikel 127, stk. 1, i Domstolens procesreglement må nye anbringender ikke fremsættes under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.
Af denne grund skal sådanne anbringender i overensstemmelse med Domstolens faste praksis afvises, undtagen hvis de udgør en uddybning af anbringender, der tidligere er fremsat i stævningen, og hvis de har en nær sammenhæng med sidstnævnte (dom af 20.12.2017, Spanien mod Rådet,
C-521/15
,
EU:C:2017:982
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I det foreliggende tilfælde har Kommissionen imidlertid støttet sin argumentation på selve ordlyden af den appellerede dom og ikke på retlige og faktiske elementer, som kom frem under proceduren for Domstolen.
Desuden kan dette argument hverken anses for at udgøre en uddybning af det anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten, som var anført i appelskriftet, eller for at have en nær sammenhæng med sidstnævnte.
Som det følger af fast retspraksis, udgør anfægtelsen af en retsakts begrundelse, som henhører under en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, og anfægtelsen af rigtigheden af denne retsakt, som vedrører lovligheden af dennes indhold, nemlig to særskilte anbringender, der kan påberåbes i forbindelse med et annullationssøgsmål eller en appel (dom af 2.4.1998, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France,
C-367/95 P
,
EU:C:1998:154
, præmis
, og af 28.7.2011, Mediaset mod Kommissionen,
C-403/10 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2011:533
, præmis
).
Følgelig må det nævnte argument afvises.
Herefter skal dette anbringende delvist forkastes som ugrundet og delvist afvises.
Om det fjerde anbringende dels om en retlig fejl, dels om tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt som Retten lagde til grund, at der forelå en ugrundet berigelse
Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 32 at lægge til grund, at den omstændighed at tillade Kommissionen at foretage et fradrag ved anvendelse af en rentesats på den kapital, der blev overført af den pågældende nationale myndighed, ville medføre en ugrundet berigelse til skade for den tjenestemand, der havde anmodet om overførsel. I modsætning til det af Retten fastslåede vil det nemlig være anvendelsen af det fradrag, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, som tilsigter at undgå en ugrundet berigelse til fordel for den pågældende tjenestemand ved at sikre, at overførslen af pensionsrettigheder, der er erhvervet i en national pensionsordning, til Unionens pensionsordning, udelukkende vedrører størrelsen af de pensionsrettigheder, som den berørte har erhvervet på datoen for registreringen af vedkommendes anmodning om overførsel, med udelukkelse af det beløb, der udgøres af revurderingen af disse rettigheder mellem denne dato og datoen for den faktiske overførsel af den nævnte kapital.
For så vidt angår den appellerede doms begrundelse har Retten desuden ikke taget stilling til Kommissionens argument, hvorefter det beløb, som overstiger anvendelsen af den rentesats på 3,1%, som artikel 7, stk. 1, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser henviser til, i hvert konkret tilfælde tilbagebetales til den tjenestemand, der har anmodet om overførsel.
Sabine Tuerck har bestridt rigtigheden af denne argumentation.
Domstolens bemærkninger
Hvad for det første angår det argument om en retlig fejl, der er anført i denne doms præmis 59, må det konstateres, at Retten i den appellerede doms præmis 32 fandt, at den omstændighed at tillade Kommissionen at foretage det fradrag, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, ved anvendelse af en rentesats på den kapital, der blev overført af den pågældende nationale myndighed, kunne medføre en ugrundet berigelse til skade for den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, i et tilfælde som det foreliggende, hvor Kommissionen har fået tilsendt den præcise størrelse af den berørtes pensionsrettigheder, og hvor den således er i stand til at gå frem efter artikel 7, stk. 1, første afsnit, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser.
Selv om den faste anvendelse af en rentesats ikke i en sådan situation automatisk medfører en ugrundet berigelse, har den ikke desto mindre den iboende konsekvens at skabe en risiko for ugrundet berigelse, for så vidt som det er muligt, at den foranlediger Kommissionen til, på den kapital, der er overført af den pågældende nationale myndighed, at foretage et fradrag af et beløb, der er højere end den faktiske revurdering af de pensionsrettigheder, der er erhvervet af den tjenestemand, der har anmodet om overførsel, og således at tilegne sig en del af disse pensionsrettigheder.
Henset til eksistensen af en sådan risiko kan det ikke konkluderes, at Retten begik en retlig fejl ved at fremføre den betragtning, der er anført i denne doms præmis 59.
Hvad for det andet angår det argument om tilsidesættelse af begrundelsespligten, der er anført i denne doms præmis 60, bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at det ikke i medfør af denne pligt påhviler Retten at besvare hvert af parternes argumenter, men blot at begrunde dens afgørelse på en måde, som gør det muligt for disse parter at få kendskab til de grunde, som begrunder disse argumenter, samt for Domstolen at udøve dens prøvelsesret i tilfælde af appel (dom af 9.9.2008, FIAMM m.fl. mod Rådet og Kommissionen,
C-120/06 P og C-121/06 P
,
EU:C:2008:476
, præmis
, og af 6.9.2012, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej mod Kommissionen,
C-422/11 P og C-423/11 P
,
EU:C:2012:553
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde indebærer det tilfælde med ugrundet berigelse, som Retten har taget højde for, således som det følger af denne doms præmis 63, at den faktiske størrelse af revurderingen af de pensionsrettigheder, som en given tjenestemand har erhvervet, er mindre end det beløb, der følger af Kommissionens faste anvendelse af rentesatsen på 3,1%.
Denne institutions argument henviser imidlertid til det modsatte tilfælde, hvorefter det oppebårne beløb overstiger anvendelsen af denne rentesats, og har derfor ingen sammenhæng med den begrundelse, der er lagt til grund af Retten. Herefter kan det ikke foreholdes Retten, at denne ikke har taget stilling til det nævnte argument.
Følgelig må dette anbringende forkastes som ugrundet.
Herefter må appellen forkastes i det hele.
Sagsomkostninger
I henhold til artikel 138, stk. 1, i procesreglementet, der i medfør af samme reglements artikel 184, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
Da Kommissionen i det foreliggende tilfælde har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med Sabine Tuercks påstand herom.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Ottende Afdeling):

1)
Appellen forkastes.

2)
Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.