CELEX: 62018CJ0809
Apelācija
Eiropas Savienības preču zīme
Regula (EK) Nr. 207/2009
Iebildumu process
Relatīvs atteikuma pamats
8. panta 3. punkts
Piemērošanas joma
Reģistrācijai pieteiktās preču zīmes identiskums vai līdzība ar agrāku preču zīmi
Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MINERAL MAGIC”
Agrākas preču zīmes īpašnieka aģenta vai pārstāvja reģistrācijas pieteikums
Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER”

Ar apelācijas sūdzību Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (
EUIPO
) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 15. oktobra spriedumu
John Mills
/
EUIPO
–
Jerome Alexander Consulting
(“MINERAL MAGIC”) (T‑7/17, turpmāk tekstā –“pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2018:679
), ar kuru Vispārējā tiesa atcēla
EUIPO
Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 5. oktobra lēmumu lietā R 2087/2015‑1 attiecībā uz iebildumu procesu starp
Jerome Alexander Consulting Corp
. un
John Mills Ltd
(turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Konvencija par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību, kas parakstīta Parīzē 1883. gada 20. martā, pēdējo reizi pārskatīta Stokholmā 1967. gada 14. jūlijā un grozīta 1979. gada 28. septembrī (
Recueil des traités des Nations unies
, 828. sēj., Nr. 11851, 305. lpp.; turpmāk tekstā – “Parīzes konvencija”). Šīs konvencijas 6.
septies
pantā ir noteikts:
“1)   Ja tās personas aģents vai pārstāvis, kura ir zīmes īpašnieks vienā no Savienības dalībvalstīm, iesniedz zīmes reģistrācijas pieteikumu savā vārdā vienā vai vairākās Savienības dalībvalstīs bez īpašnieka pilnvarojuma, īpašniekam ir tiesības apstrīdēt pieteikto reģistrāciju vai pieprasīt tās dzēšanu, vai, ja to atļauj šīs valsts likumi, pieprasīt zīmes pārreģistrāciju uz sava vārda, ja vien aģents vai pārstāvis neattaisno savu rīcību.
2)   [Preču] zīmes īpašniekam saskaņā ar iepriekšminētā 1) punkta noteikumiem ir tiesības apstrīdēt zīmes lietošanu, ko veic aģents vai pārstāvis, ja viņš nav devis atļauju tādai lietošanai.
3)   Nacionālā likumdošana var noteikt taisnīgu termiņu, kurā zīmes īpašniekam jāizmanto šajā pantā paredzētās tiesības.”
Minētās konvencijas 29. panta 1. punktā ir noteikts:
“a)
Šis Akts tiek parakstīts vienā eksemplārā franču valodā un nodots glabāšanā Zviedrijas valdībai.
b)
Pēc konsultācijas ar ieinteresētajām valdībām Ģenerāldirektors izstrādā oficiālos tekstus angļu, vācu, itāliešu, portugāļu, krievu un spāņu valodā, kā arī citās Asamblejas noteiktās valodās.
c)
Ja, iztulkojot dažādos tekstus, rodas domstarpības, par pamatu tiek ņemts teksts franču valodā.
[..]”
Līguma par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām, kas ir ietverts 1.C pielikumā Marakešas Līgumam par Pasaules tirdzniecības organizācijas izveidošanu, kurš ir apstiprināts ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (
OV 1994, L 336, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā – “TRIPS līgums”), 2. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Attiecībā uz šī Līguma II, III un IV nodaļu, Dalībvalstis ievēro Parīzes Konvencijas (1967) 1.–12. un 19. pantu.”
Savienības tiesības
Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
) 8. pantā “Absolūta atteikuma pamatojums” ir noteikts:
“1.   Ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē:
a)
ja tā ir identiska agrākajai preču zīmei un ja preces vai pakalpojumi, kam reģistrācija pieprasīta, ir identiski precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir aizsargāta agrākā preču zīme;
b)
ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi [ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi].
[..]
3.   Ja preču zīmes īpašnieks iebilst, preču zīmi nereģistrē, ja preču zīmes īpašnieka pārstāvis iesniedz pieteikumu tās reģistrācijai savā vārdā bez īpašnieka piekrišanas, ja vien pārstāvis neattaisno savu rīcību.
[..]
5.   Turklāt, ja 2. punkta nozīmē agrākās preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja tā ir identiska vai līdzīga agrākajai preču zīmei un to reģistrē precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme, ja attiecībā uz agrāku Kopienas preču zīmi tā ir Kopienā pazīstama un attiecībā uz agrāku valsts preču zīmi tā ir pazīstama attiecīgajā dalībvalstī un ja pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirīguma vai atpazīstamības vai tai kaitēt.
Atbilstoši šīs regulas 52. pantam “Absolūts spēkā neesamības pamats”:
“1.   “[Eiropas Savienības] preču zīmi paziņo par spēkā neesošu, ja Birojā iesniegts attiecīgs iesniegums [pieteikums] vai pamatojoties uz pretprasību [pretpieteikumu] lietas izskatīšanas procesā par pārkāpumu:
[..]
b)
[ja] pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot pieteikumu par preču zīmi, ir rīkojies ļaunprātīgi.
[..]”
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
2013. gada 18. septembrī prasītāja pirmajā instancē
John Mills
iesniedza
EUIPO
Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009.
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “MINERAL MAGIC” (turpmāk tekstā – “apstrīdētā preču zīme”).
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 3. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “Matu kopšanas losjoni; abrazīvie (kosmētikas) līdzekļi; ziepes; parfimērijas līdzekļi; ēteriskās eļļas; kosmētikas līdzekļi; ādas, galvas ādas un matu tīrīšanas un kopšanas līdzekļi; personiskās higiēnas (aromatizēti) dezodoranti.”
Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2014. gada 23. janvāra
Bulletin des marques communautaires
[Eiropas Kopienu Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 2014/14.
2015. gada 23. aprīlī
Jerome Alexander Consulting
, persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 41. pantu, iesniedza iebildumu pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz visām šī sprieduma 9. punktā norādītajām precēm.
Iebildums bija balstīts uz šādām agrākām preču zīmēm:
–
ASV vārdisku preču zīmi “MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER” ar reģistrācijas Nr. 4274584, kas aptver šādas preces: “Minerālu pūderis sejai”;
–
nereģistrētu ASV vārdisku preču zīmi “MAGIC MINERALS”, kas aptver šādas preces: “Kosmētikas līdzekļi”.
Iebildums bija balstīts uz šīs regulas 8. panta 3. punktā norādīto pamatojumu.
Ar 2015. gada 18. augusta lēmumu Iebildumu nodaļa noraidīja šo iebildumu.
2015. gada 15. oktobrī
Jerome Alexander Consulting
saskaņā ar minētās regulas 58.–64. pantu iesniedza
EUIPO
apelācijas sūdzību.
EUIPO
Apelācijas pirmā padome (turpmāk tekstā – “Apelācijas padome”) ar strīdīgo lēmumu atcēla Iebildumu nodaļas lēmumu un, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, atteica apstrīdētās preču zīmes reģistrāciju.
Pirmkārt, Apelācijas padome konstatēja faktu, ka
Jerome Alexander Consulting
atteicās balstīt savu iebildumu uz nereģistrētu ASV preču zīmi “MAGIC MINERALS” un ka tādējādi tā atsaucas vienīgi uz ASV vārdisku preču zīmi “MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER”.
Otrkārt, Apelācijas padome norādīja uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta mērķi – nepieļaut, ka preču zīmes īpašnieka pārstāvis ļaunprātīgi izmanto preču zīmi, – un nosacījumiem, kuriem ir jābūt izpildītiem, lai iebildumu varētu pamatot ar šo normu, proti, iebilduma iesniedzējam ir jābūt agrākas preču zīmes īpašniekam, preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jābūt vai jābūt bijušam šī īpašnieka pārstāvim vai aģentam, reģistrācijas pieteikumam ir jābūt iesniegtam pārstāvja vai aģenta vārdā bez minētā īpašnieka piekrišanas un nav leģitīmu iemeslu, kas attaisno šī pārstāvja vai aģenta rīcību, kā arī reģistrācijas pieteikumam ir jāattiecas uz identiskiem vai līdzīgiem apzīmējumiem un identiskām vai līdzīgām precēm.
Treškārt, Apelācijas padome konkrēti izvērtēja, vai ir izpildīti šie nosacījumi, kuri ļauj apmierināt iebildumu, pamatojoties uz minētās regulas 8. panta 3. punktu. Vispirms attiecībā uz pilnvarotāja un pārstāvja attiecību esamību Apelācijas padome uzsvēra, ka jēdzieni “aģents” un “pārstāvis” ir jāinterpretē plaši.
Izskatāmajā lietā tā konstatēja, ka starp pusēm noslēgtais izplatīšanas līgums paredz, ka
John Mills
apņemas Savienības teritorijā izplatīt
Jerome Alexander Consulting
preces. Tā arī norādīja, ka līgumā ir ietverti noteikumi attiecībā uz tā ekskluzīvo raksturu, konkurences aizlieguma klauzula, kā arī noteikumi attiecībā uz
Jerome Alexander Consulting
intelektuālā īpašuma tiesībām. Tā uzskatīja, ka pierādījumu elementi, proti,
Jerome Alexander Consulting
iesniegtās pasūtījumu veidlapas, uz vienas no kurām ir datums, kas ir par diviem mēnešiem agrāks nekā preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums, apliecina būtisku darījuma attiecību esamību, kas pārsniedz vienkārši attiecības starp piegādātāju un izplatītāju. Tādējādi tā secināja par patiesu, efektīvu un ilgstošu darījuma attiecību esamību, kuras apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā radījušas vispārēju uzticēšanās un lojalitātes pienākumu un to, ka
John Mills
ir pārstāvis Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta izpratnē.
Ceturtkārt, Apelācijas padome uzsvēra, ka šīs regulas 8. panta 3. punktā papildu gadījumam, kurā salīdzināmās preces vai pakalpojumi ir identiski, ir paredzēts gadījums, kurā tie ir līdzīgi. Tā norādīja, ka izskatāmajā lietā preces, ko aptver konfliktējošie apzīmējumi, ir identiskas – “kosmētikas līdzekļi”, kurus aptver apstrīdētā preču zīme, ietver “minerālu pūderi sejai”, ko aptver agrākā preču zīme, – vai līdzīgas, savukārt pārējām precēm, ko aptver apstrīdētā preču zīme, ir saikne ar tām, kuras aptver agrākā preču zīme, jo tās var būt veidotas no identiskām sastāvdaļām, tās bieži ražo vieni un tie paši uzņēmumi un tās kopīgi tiek piedāvātas saimniecības preču veikalos un vienos un tajos pašos mazumtirdzniecības veikalu nodalījumos.
Attiecībā uz konfliktējošiem apzīmējumiem Apelācijas padome uzskatīja, ka tie ir līdzīgi. Vispirms tā norādīja uz acīmredzamo līdzību starp, pirmkārt, agrākās preču zīmes diviem pirmajiem vārdiskajiem elementiem, proti, “magic” un “minerals”, un, otrkārt, uz apstrīdētās preču zīmes vārdiskajiem elementiem.
Turpinājumā tā uzsvēra, ka konkrētā Savienības sabiedrības daļa agrāko preču zīmi var uztvert kā apzīmējumu, ko veido divi elementi. Pirmkārt, elements “by jerome alexander” tiekot uztverts kā mātes uzņēmumu, proti, par preci atbildīgo vienību, identificējošs un, otrkārt, elements “magic minerals”, domājams, tikšot uztverts kā pašu preci vai preču līniju identificējošs.
Visbeidzot tā uzskatīja, ka fakts, ka
United States patent and trademark office
(
UPSTO
, Savienoto Valstu Patentu un preču zīmju birojs) nav paudis iebildumus pret preču zīmes “MAGIC MINERAL BY JEROME ALEXANDER” reģistrāciju, neraugoties uz preču zīmes “MINERAL MAGIC COSMETIC” esamību, nebūt nenozīmē, ka vispār nepastāv to sajaukšanas iespēja. Tā, Apelācijas padome norādīja, ka preču zīmes “MINERAL MAGIC COSMETICS” īpašniekam bija jāceļ iebildums šajā ziņā. Ņemot vērā visus šos elementus, Apelācijas padome apmierināja iebildumu, kas pamatots ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 5. janvārī,
John Mills
cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
Prasības pamatojumam tā būtībā izvirzīja vienu vienīgu pamatu saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpumu, kas ir iedalīts trijās daļās. Pirmā daļa bija balstīta uz faktu, ka Apelācijas padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka
John Mills
ir agrākās preču zīmes īpašnieka “pārstāvis” vai “aģents” šīs tiesību normas izpratnē. Saistībā ar otro pamatu
John Mills
apgalvoja, ka Apelācijas padome ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka minētā norma ir piemērojama pat tad, ja konfliktējošie apzīmējumi ir vienkārši līdzīgi, nevis identiski. Trešā daļa bija balstīta uz faktu, ka Apelācijas padome ir kļūdaini uzskatījusi, ka šī norma ir piemērojama, lai gan preces, ko aptver agrākā preču zīme, nav identiskas tām precēm, ko aptver apstrīdētā preču zīme.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa, pamatojoties tikai uz [prasības pamata] otro daļu, apmierināja vienīgo pamatu un līdz ar to atcēla strīdīgo lēmumu.
Lietas dalībnieku prasījumi
EUIPO
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un
–
piespriest
John Mills
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
John Mills
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzību
EUIPO
ir balstījis uz diviem pamatiem saistībā ar, pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpumu un, otrkārt, ar pretrunīgu [pārsūdzētā sprieduma] pamatojumu, kā arī ar pamatojuma neesamību attiecībā uz jēdziena “identiskums” piemērošanu.
Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar pirmo pamatu
EUIPO
norāda, ka, pamatojoties uz kļūdainu šīs regulas 8. panta 3. punkta interpretāciju, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 37. punktā uzskatīja, ka šī tiesību norma var tikt piemērota vien tad, ja agrākā preču zīme un preču zīme, kuras reģistrāciju lūdzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, ir identiskas, nevis vienkārši līdzīgas.
Faktiski minētās regulas 8. panta 3. punkta mērķis esot nepieļaut, ka preču zīmes īpašnieka pārstāvis ļaunprātīgi izmanto preču zīmi, jo pārstāvis var izmantot savas zināšanas un pieredzi, kas iegūtas tā komerciālās sadarbības laikā ar šo īpašnieku, un tādējādi netaisnīgi gūt labumu no paša preču zīmes īpašnieka ieguldītajām pūlēm un veiktajiem ieguldījumiem. Šāda zināšanu izmantošana un netaisnīga labuma gūšana neaprobežojoties tikai ar identiskas preču zīmes reģistrāciju un izmantošanu, bet notiekot arī tad, kad pārstāvis vēlas apiet agrākās preču zīmes būtiskos elementus.
Ar pārsūdzētā sprieduma 25. un 26. punktā ietvertajiem apgalvojumiem Vispārējā tiesa esot veikusi kļūdainu interpretāciju, kas apdraud šīs pašas regulas 8. panta 3. punkta mērķi. Kā izriet no šī sprieduma 25. punkta, Vispārējā tiesa pamatoti esot uzskatījusi, ka šajā tiesību normā ir izvirzīta prasība par tiešas saiknes esamību starp agrāko preču zīmi un reģistrācijai pieteikto preču zīmi, un ka šāda saikne var rasties tikai tad, ja attiecīgās preču zīmes “atbilst viena otrai”. Tomēr minētā sprieduma 26. punktā no šī apsvēruma secinot, ka, lai būtu notikusi ļaunprātīga izmantošana, preču zīmēm ir jābūt identiskām, Vispārējā tiesa esot nonākusi pretrunā vienam no preču zīmju tiesību pamatiem, saskaņā ar kuru saiknes esamību starp diviem apzīmējumiem varot pierādīt, ņemot vērā visus pārējos lietas apstākļus, nevis tikai identiskuma gadījumā.
Ņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktā izvirzīto mērķi, atbilstošais kritērijs šīs tiesību normas piemērošanai esot preču zīmju, izpētot tās kopumā, līdzvērtība ekonomiskā vai komerciālā ziņā. Esot jāizvērtē, vai reģistrācijai pieteiktā preču zīme būtībā atbilst agrākajai preču zīmei. Šajā ziņā esot pietiekami, ka sakrīt attiecīgo apzīmējumu elementi, kuri būtībā veido agrākās preču zīmes atšķirtspēju.
Šāda teleoloģiskā interpretācija neesot pretrunā šīs regulas 8. panta 3. punkta gramatiskajai interpretācijai.
Kā Vispārējā tiesa esot norādījusi pārsūdzētajā spriedumā, šajā tiesību normā – atšķirībā no minētās regulas 8. panta 1. punkta un tās 8. panta 5. punkta – tās piemērošanas mērķim neesot tieši minēta konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpe. Tātad Savienības likumdevējs neesot vēlējies norādīt, ka šīs pašas regulas 8. panta 3. punkts būtu attiecināms vienīgi uz preču zīmju, kā arī ar tām aptverto preču un pakalpojumu striktas identitātes gadījumiem.
Tieši pretēji, šajā tiesību normā esot atsauce uz Parīzes konvencijas 6.
septies
panta formulējumu. Šīs konvencijas sagatavošanas dokumentos sniegtais skaidrojums šķietami atbalsta interpretāciju, saskaņā ar kuru minētā tiesību norma aptver apzīmējumus un preces, kas ir nevis strikti, bet būtībā identiski, proti, komerciāli un ekonomiski līdzvērtīgi. Lai gan minētajā konvencijā esot noteiktas minimālās aizsardzības prasības, Vispārējā tiesa Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktam esot piešķīrusi tādu tvērumu, kas preču zīmju īpašniekiem piešķir zemāku aizsardzības līmeni nekā Parīzes konvencijas 6.
septies
pantā paredzētais aizsardzības līmenis.
Turklāt šīs regulas 8. panta 3. punktā ietvertās normas sagatavošanas dokumentu interpretācija, ko Vispārējā tiesa veikusi pārsūdzētā sprieduma 27.–35. punktā, esot pretrunīga, ņemot vērā tostarp to, ka, atsaucoties uz faktu, ka darba grupa esot noraidījusi vairākus priekšlikumus par vārdkopas “līdzīgas preču zīmes” iekļaušanu šajā normā, Vispārējā tiesa no tā esot secinājusi, ka Savienības likumdevējam bija nodoms ierobežot minētās normas piemērošanu tikai attiecībā uz identiskām preču zīmēm, lai gan šīs pašas normas formulējumā neesot ietverts “identiskuma” jēdziens.
Turklāt pretrunīgs esot arī arguments, kuru Vispārējā tiesa norādījusi šī sprieduma 35. punktā un saskaņā ar kuru, ņemot vērā neskaidrības neesamību Parīzes konvencijas 6.
septies
pantā, nevar izmantot argumentu saistībā ar šīs konvencijas sagatavošanas dokumentiem. Proti, secinājums, kuru Vispārējā tiesa izdarījusi minētajā spriedumā, novirzoties no secinājuma, pie kura Vispārējā tiesa nonākusi 2011. gada 13. aprīļa spriedumā Safariland/ITSB – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (
T‑262/09
,
EU:T:2011:171
,
61.
punkts). Tādēļ esot acīmredzams, ka minētās regulas 8. panta 3. punkta formulējums nav pietiekami skaidrs, lai uzskatītu, ka atsauce uz jēdzienu “identitāte” ir nepārprotama.
Ņemot vērā, ka šīs pašas regulas 8. panta 3. punkta mērķis ir nepieļaut, ka pārstāvis izmanto zināšanas un pieredzi, kas iegūtas tirdzniecības attiecību laikā, kuras to saista ar minēto īpašnieku, un tādējādi nepieļaut, ka tas netaisnīgi gūst labumu no paša preču zīmes likumīgā īpašnieka ieguldītajām pūlēm un ieguldījumiem, neesot nepieciešams definēt precīzu attiecīgo apzīmējumu līdzības pakāpi vai noteikt skaidras robežas situācijām, kurās šī tiesību norma būtu jāpiemēro.
Vispārējās tiesas pieeja liegtu šim atteikuma pamatam vajadzīgo elastību, lai pielāgotu tā piemērošanas jomu dažādiem veidiem, kādos pārstāvis varētu mēģināt ļaunprātīgi izmantot sava pilnvarotāja preču zīmi, kā tas atklājoties šajā lietā, kurā pārstāvis esot lūdzis kā Eiropas Savienības preču zīmi reģistrēt vienīgi agrākās preču zīmes pirmo daļu, apvēršot vārdu “MINERAL MAGIC” secību un izlaižot ražotāja nosaukumu.
Lai gan tāda situācija, kāda ir šajā lietā, var norādīt uz ļaunticību un tādējādi izraisīt Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā spēkā neesamības pamata piemērošanu, šis apstāklis tomēr neliecinot par labu šīs regulas 8. panta 3. punkta šaurai interpretācijai. Savienības likumdevēja izvēle paredzēt atšķirīgu pamatu tādu reģistrācijas pieteikumu gadījumā, kurus bez agrākās preču zīmes īpašnieka piekrišanas iesnieguši viņa pārstāvji vai aģenti, esot izskaidrojama ar nepieciešamību rīkoties šajā ziņā iespējami ātrāk, nenosakot šim īpašniekam pienākumu sagaidīt, lai reģistrācijai pieteiktā preču zīme tiek reģistrēta, lai to varētu atcelt.
John Mills
apgalvo, ka
EUIPO
argumentācija izriet no kļūdainas pieejas, saskaņā ar kuru, ņemot vērā, ka minētās regulas 8. panta 3. punktā neesot ietverts tiešs nosacījums par apzīmējumu identiskumu vai līdzību, šī tiesību norma šajā ziņā esot neitrāla un līdz ar to minētās tiesību normas gramatiskā interpretācija esot saskanīga ar tās teleoloģisko interpretāciju, ļaujot salīdzināt konfliktējošās preču zīmes atkarībā no to vienkāršas līdzības.
Lai gan šajā pašā tiesību normā nav tieši izmantoti vārdi “identiska vai līdzīga”, gan Parīzes konvencijas 6.
septies
panta, gan arī šīs pašas regulas 8. panta 3. punkta formulējums, kurā ir minēta tikai “preču zīme”, šķiet, izslēdz vienkārši līdzīgas preču zīmes. Tādējādi pēdējā minētā tiesību norma, kā to pārsūdzētā sprieduma 24. un 25. punktā pamatoti konstatējusi Vispārējā tiesa, ļaujot pieņemt tikai iebildumus, kas balstīti uz preču zīmes, kuras reģistrāciju pieteicis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, identiskumu ar preču zīmi, kuras īpašnieks ir iespējamais pilnvarotājs.
Vispārējā tiesa pamatoti esot norādījusi, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 26.–35. punktā, ka šādu pieeju pamato attiecīgās tiesību normas sagatavošanas dokumenti, kā arī citas valodu versijas, un, otrkārt, minētā sprieduma 36. punktā, ka apstāklis, ka nosacījums saistībā ar līdzību ir tieši ietverts citās Regulas Nr. 207/2009 normās, esot papildu norāde uz to, ka šīs regulas 8. panta 3. punktā nav noteikts, ka šādam nosacījumam jābūt izpildītam.
Turklāt
EUIPO
nevar lietderīgi atsaukties uz 2011. gada 13. aprīļa spriedumu lietā Safariland/ITSB – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (
T‑262/09
,
EU:T:2011:171
), lai pamatotu tā izmantoto interpretāciju. Šis Vispārējās tiesas spriedums ne vien neesot saistošs Tiesai, bet tā atbilstošais punkts, proti, 61. punkts, neatspoguļojot nekādas debates par šajā apelācijas tiesvedībā izskatāmo jautājumu. Kā izrietot no minētā sprieduma 74. punkta, Vispārējai tiesai neesot bijis jālemj par to, vai preču zīmēm ir jābūt identiskām vai līdzīgām, ņemot vērā, ka prasība neesot tikusi apmierināta tādēļ, ka nebija izpildīts nosacījums par pārstāvības attiecību esamību.
Turklāt saistībā ar teleoloģisko pieeju, uz kuru
EUIPO
atsaucas, pamatojot minētās regulas 8. panta 3. punkta paplašināto koncepciju, tas sniedz vien aptuvenu nepieciešamo prasību definīciju. Proti,
EUIPO
vienlaikus apgalvo, pirmkārt, ka, lai piemērotu šo tiesību normu, pietiekot ar to, ka sakrīt tie apzīmējumu elementi, kuri galvenokārt veido agrākās preču zīmes atšķirtspēju, un, otrkārt, ka neesot nepieciešams
a priori
definēt precīzu apzīmējumu līdzības pakāpi.
Šādi pieņēmumi esot kļūdaini. Pirmkārt, atšķirtspējas novērtēšana neesot abstrakts vērtējums, bet veicama no konkrētā patērētāja viedokļa. Šis patērētājs esot tās valsts patērētājs, kurā ir reģistrēta agrākā preču zīme, un tas radot pierādīšanas grūtības attiecībā uz šīs preču zīmes izpratni un saskanīgā elementa atšķirtspējas pakāpi.
Otrkārt, kritēriji, kurus
EUIPO
ir izvirzījis Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta piemērošanai, esot plašāki nekā kritēriji, kurus piemēro tostarp tādu līdzīgu preču zīmju vērtējumā, kuras rada sajaukšanas iespēju saskaņā ar šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ņemot vērā, ka vienkārša sakritība, nevis līdzība, esot pietiekama un ka sajaukšanas iespēja arī netiek prasīta.
Šie kritēriji esot arī plašāki par tiem, kas paredzēti minētās regulas 8. panta 5. punktā, ar ko ir piešķirta paplašināta aizsardzība preču zīmēm, kurām ir reputācija Savienībā, ņemot vērā, ka, pirmkārt, minētie kritēriji paredz nevis reputāciju Savienībā, bet gan tikai reģistrāciju valstī, kas ir Parīzes konvencijas līgumslēdzēja valsts, un, otrkārt, tie arī neparedz, ka tiktu netaisnīgi gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas.
Treškārt,
EUIPO
piedāvātie kritēriji neļaujot nodrošināt tiesisko noteiktību un radot pierādīšanas problēmas. Izvirzot prasību saistībā ar apzīmējumiem, kuriem ir tādi sakritīgi elementi, kas galvenokārt veido agrākās preču zīmes atšķirtspēju, procesa
EUIPO
dalībniekiem, kā arī pašam
EUIPO
tiekot noteikts neiespējams uzdevums, proti, mēģināt identificēt apzīmējumus, kuri varētu tikt reģistrēti Savienībā, it īpaši tādēļ, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts attiecas uz preču zīmēm, kuras var būt ietvertas simtiem trešo valstu preču zīmju reģistros.
Ņemot vērā šīs grūtības,
EUIPO
apgalvo, ka esot iespējams neņemt vērā jebkādu prasību par preču zīmju identiskumu vai līdzību, lai fokusētos tikai uz to, vai aģents vai pārstāvis ir imitējis vai ļaunprātīgi izmantojis pilnvarotāja preču zīmi. Šim mērķim Savienības likumdevējs jau esot paredzējis atsevišķu tiesību normu, proti, Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kurā ir paredzēta preču zīmes spēkā neesamība, ja pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir rīkojies ļaunticīgi.
Ceturtkārt, saskaņā ar teleoloģisko pieeju šīs regulas 8. panta 3. punkta piemērošanas joma būtu jāierobežo, paredzot īpašu gadījumu, kad aģents vai pārstāvis cenšas reģistrēt “preču zīmi”, proti, agrāko preču zīmi, nevis citu preču zīmi, un tā rīcība nevar tikt attaisnota. Šāda pieeja atvieglojot šīs tiesību normas piemērošanu un ļaujot uzņēmumiem, kā arī
EUIPO
paredzēt uz šī panta pamata radušās strīda iespējamās sekas.
Tiesas vērtējums
Ar pirmo [apelācijas sūdzības] pamatu
EUIPO
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav ievērojusi Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, interpretējot šo tiesību normu tādējādi, ka tā aptver tikai gadījumu, kurā agrākā preču zīme un preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, ir identiskas.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kurā tā iekļaujas, kā arī tiesību akta, kura sastāvdaļa ir šī norma, mērķi un lietderība. Viens no Savienības tiesību normas interpretācijā vērā ņemamajiem elementiem var būt arī tās rašanās vēsture (spriedums, 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. Éoliennes à Aalter et à Nevele,
C‑24/19
,
EU:C:2020:503
,
37.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Runājot, pirmkārt, par šīs regulas 8. panta 3. punkta formulējumu, ir jānorāda, ka šajā tiesību normā ir noteikts vien, ka tad, ja preču zīmes īpašnieks iebilst, preču zīmi nereģistrē, ja preču zīmes īpašnieka pārstāvis iesniedz pieteikumu tās reģistrācijai savā vārdā bez īpašnieka piekrišanas, ja vien pārstāvis neattaisno savu rīcību.
Tādējādi, lai gan minētās tiesību normas formulējums liek domāt par ciešu saikni starp “agrāko preču zīmi” un preču zīmi, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, šajā pašā tiesību normā tomēr nav skaidri precizēts, kā Vispārējā tiesa to būtībā norādījusi pārsūdzētā sprieduma 24. punktā, vai tā ir piemērojama tikai tad, ja šī aģenta vai pārstāvja reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir identiska agrākajai preču zīmei, vai arī uz minēto tiesību normu var atsaukties arī gadījumos, kad konfliktējošās preču zīmes ir līdzīgas.
Otrkārt, runājot par minētās regulas 8. panta 3. punkta rašanās vēsturi, no šīs tiesību normas sagatavošanas dokumentiem izriet, kā Vispārējā tiesa to atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 26.–31. punktā un kā ģenerāladvokāts arī to norādījis savu secinājumu 27.–30. punktā, ka Savienības likumdevējs skaidri ir atteicies tajā norādīt, ka tā ir piemērojama gadījumā, ja agrākā preču zīme un preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka pārstāvis vai aģents, ir līdzīgas.
Tomēr Vispārējai tiesai, pirmkārt, bija jāņem vērā fakts, ka Savienības likumdevējs arī nav vēlējies šajā tiesību normā izmantot regulas par Savienības preču zīmi projektā paredzēto skaidro atsauci uz agrākās preču zīmes un preču zīmes, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, identiskumu.
Otrkārt, Vispārējā tiesa, pretēji tam, ko tā ir apgalvojusi pārsūdzētā sprieduma 30. punktā, nevarēja uzskatīt, ka apstāklis, ka Savienības likumdevējs divreiz ir atteicies skaidri minēt to, ka attiecīgā tiesību norma ir piemērojama līdzīgu preču zīmju gadījumā, pietiekami norāda tā nodomu šajā ziņā, tādēļ ka sagatavošanas dokumentos nav norādīti iemesli, kas pamato šādas atsauces uz attiecīgo preču zīmju līdzību atteikumu.
No tā izriet, ka no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta sagatavošanas dokumentiem nevar secināt, ka, tā kā šajā tiesību normā nav minēta līdzība starp agrāko preču zīmi un preču zīmi, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, minētās tiesību normas piemērošanas joma būtu ierobežota tikai ar konfliktējošo preču zīmju identiskuma gadījumiem.
Savukārt no sagatavošanas dokumentiem izriet, ka šīs regulas 8. panta 3. punktā ir pausta Savienības likumdevēja izvēle būtībā atkārtot Parīzes konvencijas 6.
septies
panta 1. punktu.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Padomes 1982. gada 1. decembra dokumentā Nr. 11035/82 tostarp par darba grupas secinājumiem attiecībā uz priekšlikumu regulai par Kopienas preču zīmi, uz kuru Vispārējā tiesa it īpaši atsaucas pārsūdzētā sprieduma 32. punktā, ir norādīts, ka šī grupa bija izteikusi savu piekrišanu tam, lai Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktā ietvertais noteikums tiktu interpretēts kā piemērojams šīs konvencijas 6.
septies
panta izpratnē.
Turklāt, tā kā Savienība ir TRIPS līguma dalībniece, tai ir jāinterpretē savs tiesiskais regulējums preču zīmju jomā, cik vien iespējams, šī līguma teksta un mērķa gaismā (spriedums, 2004. gada 16. novembris, Anheuser‑Busch,
C‑245/02
,
EU:C:2004:717
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra). Konkrēti, TRIPS līguma 2. panta 1. punktā ir paredzēts, ka attiecībā uz šī līguma II, III un IV daļu līgumslēdzējas valstis ievēro Parīzes konvencijas 1.–12. un 19. pantu.
No tā izriet, ka attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta interpretāciju ir jāņem vērā šīs konvencijas 6.
septies
pants.
Šajā ziņā minētās konvencijas franču valodas redakcijā, kas atbilstoši tās 29. pantam ir autentiska, šīs pašas konvencijas 6.
septies
pantā, lai apzīmētu agrāko preču zīmi gadījumā, ja tās reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis savā vārdā, ir izmantota vārdkopa “šī zīme”.
Tomēr Vispārējā tiesa, pamatojoties tikai uz šo konstatējumu un bez cita pamatojuma, nevarēja apgalvot, kā tā ir izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 34. punktā, ka šī Parīzes konvencijas norma, kā tā ir formulēta, nevar tikt interpretēta citādi kā vien tādā nozīmē, ka agrākā preču zīme un preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, ir viena un tā pati, un šī sprieduma 35. punktā no tā secināt, ka, ievērojot neskaidrības neesamību šīs konvencijas 6.
septies
pantā, nevar ņemt vērā tās sagatavošanas dokumentus.
Tā, no Lisabonas konferences, kas notika no 1958. gada 6. līdz 31. oktobrim, lai pārskatītu Parīzes konvenciju, un kuras laikā tika ieviests šis 6.
septies
pants, dokumentiem izriet, ka šī tiesību norma var attiekties arī uz preču zīmi, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, tad, ja reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir līdzīga minētajai agrākajai preču zīmei (Lisabonas konferences akti, 681. lpp.).
No tā izriet, ka nevar piekrist interpretācijai, saskaņā ar kuru, tā kā Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktā nav minēta agrākās preču zīmes un preču zīmes, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, identiskums vai līdzība, minētās tiesību normas piemērošana ir ierobežota vienīgi ar konfliktējošo preču zīmju identiskumu, izslēdzot jebkuru citu faktoru.
Treškārt, šādas interpretācijas rezultātā tiktu apšaubīta šīs regulas vispārējā sistēma, jo tās sekas būtu tādas, ka agrākās preču zīmes īpašniekam tiktu liegta iespēja, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, iebilst pret līdzīgas preču zīmes reģistrāciju, ko veic tā aģents vai pārstāvis, lai gan pēdējie minētie pēc šādas reģistrācijas būtu tiesīgi tostarp saskaņā ar šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu izvirzīt iebildumus pret sākotnējo minētā īpašnieka preču zīmi tās līdzības ar preču zīmi, kuru reģistrējis šī paša īpašnieka aģents vai pārstāvis, dēļ.
Ceturtkārt, interpretāciju, saskaņā ar kuru minētās regulas 8. panta 3. punkts ļauj agrākās preču zīmes īpašniekam iebilst arī pret līdzīgas preču zīmes reģistrāciju, kuras pieteikumu ir iesniedzis tā aģents vai pārstāvis, apstiprina šīs tiesību normas mērķis.
Kā Vispārējā tiesa pamatoti norādījusi pārsūdzētā sprieduma 25. punktā, šīs tiesību normas mērķis ir nepieļaut, ka preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis ļaunprātīgi apiet agrāko preču zīmi, jo iepriekš minētās personas var izmantot zināšanas un pieredzi, kas iegūta to komerciālajā sadarbībā ar šo īpašnieku, un tādējādi netaisnīgi gūt labumu no tā ieguldītajām pūlēm un veiktajiem ieguldījumiem.
Taču nevar uzskatīt, ka šāda ļaunprātīga apiešana var notikt vienīgi gadījumos, kad agrākā preču zīme un preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, ir identiskas, nevis gadījumos, kad konfliktējošās preču zīmes ir līdzīgas.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, ierobežojot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta piemērošanu vienīgi ar agrākās preču zīmes un preču zīmes, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis, identiskumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
Tādēļ ir jāapmierina
EUIPO
izvirzītais apelācijas sūdzības pirmais pamats un līdz ar to jāatceļ pārsūdzētais spriedums, neizvērtējot nedz pārējos argumentus, kurus
EUIPO
norādījis šī pamata atbalstam, nedz arī apelācijas sūdzības otro pamatu.
Par prasību Vispārējā tiesā
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu, ja apelācijas sūdzība ir pamatota, Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu. Tā var pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā.
Izskatāmajā lietā, it īpaši ņemot vērā apstākli, ka prasība pirmajā instancē ir balstīta tikai uz vienu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpumu, kurš ir iedalīts trijās daļās, par kurām ir notikušas uz sacīkstes principu balstītas debates Vispārējā tiesā un kuru izvērtēšanai nav jāveic nekādi papildu procesa organizatoriskie pasākumi vai ar lietas materiāliem saistīti pierādījumu savākšanas pasākumi, Tiesa uzskata, ka šī prasība ir izskatāmā stāvoklī un attiecībā uz to ir jāpieņem galīgais nolēmums.
Par vienīgā pamata pirmo daļu
Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar sava vienīgā pamata pirmo daļu
John Mills
pārmet Apelācijas padomei, ka tā to esot kļūdaini uzskatījusi par agrākās preču zīmes īpašnieka “aģentu” vai “pārstāvi” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta izpratnē.
Šajā ziņā Apelācijas padome strīdīgā lēmuma 20. punktā, balstoties uz 2011. gada 13. aprīļa spriedumu lietā Safariland/ITSB – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (
T‑262/09
,
EU:T:2011:171
,
64.
punkts), esot uzskatījusi, ka šajā tiesību normā minētie vārdi “aģents” un “pārstāvis” ir jāinterpretē plaši.
Tomēr šajā spriedumā Vispārējā tiesa pēc tam esot konstatējusi, ka iebildumu iesniedzēja nav sniegusi pierādījumus nedz par to, ka ar apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēju ir tikusi noslēgta tāda veida vienošanās, kas saista pilnvarotāju ar tā pārstāvi, nedz arī par to, ka šādas attiecības faktiski pastāvējušas.
Izskatāmās lietas apstākļos, izvērtējot tāda izplatīšanas līguma noteikumus, kurš saista
John Mills
ar agrākās preču zīmes īpašnieku, Apelācijas padomei esot bijis jāuzskata, ka
John Mills
nav nedz šī īpašnieka aģents, nedz arī iesaistīts līgumattiecībās, saskaņā ar kurām tā pārstāvēja minētā īpašnieka intereses.
EUIPO
un
Jerome Alexander Consulting
apgalvo, ka vienīgā pamata pirmā daļa nav pamatota.
Tiesas vērtējums
Tā kā
John Mills
pārmet Apelācijas padomei, ka tā kļūdaini ir uzskatījusi, ka tā ir agrākās preču zīmes īpašnieka “aģents” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta izpratnē, ir jānorāda, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 72. punktā, ka šīs tiesību normas mērķis ir nepieļaut to, ka agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis ļaunprātīgi izmanto agrāko preču zīmi, jo tie var izmantot zināšanas un pieredzi, kas iegūta to komerciālajās attiecībās ar šo īpašnieku, un līdz ar to netaisnīgi gūt labumu no šī īpašnieka ieguldītajām pūlēm un veiktajiem ieguldījumiem.
No tā izriet, ka šī mērķa īstenošanai jēdziens “aģents” un “pārstāvis” šīs tiesību normas izpratnē ir jāinterpretē plaši. Šo konstatējumu attiecībā uz nozīmi, kāda ir nosacījumam par preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja statusu attiecībā pret agrākās preču zīmes īpašnieku, turklāt apstiprina fakts, ka saskaņā ar minēto tiesību normu šos abus jēdzienus saista saiklis “vai”, kas liecina par Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta piemērošanu dažādos gadījumos, kad vienas puses intereses pārstāv kāds cits.
Tātad Apelācijas padome nav pieļāvusi tiesību kļūdu, strīdīgā lēmuma 20. punktā norādot, ka šie jēdzieni ir jāinterpretē tādējādi, ka tie aptver visas tādu attiecību formas, kuru pamatā ir līgumiska vienošanās, saskaņā ar kuru viena no pusēm pārstāv otras puses intereses, līdz ar to, lai piemērotu šo pašu tiesību normu, ir pietiekami, ka starp pusēm pastāv vienošanās par komerciālo sadarbību, kas var radīt uzticības attiecības, tieši vai netieši nosakot reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam vispārēju, uz uzticību un lojalitāti balstītu pienākumu, ņemot vērā agrākās preču zīmes īpašnieka intereses.
Šajā ziņā ir jānorāda, kā tas izriet no Apelācijas padomes veiktajiem konstatējumiem strīdīgā lēmuma 22. un 23. punktā, ka
John Mills
un agrākās preču zīmes īpašnieks bija noslēguši izplatīšanas līgumu, saskaņā ar kuru tie bija vienojušies, ka šis īpašnieks piegādās ar nosaukumu “Magic Minerals by Jerome Alexander” aptvertās preces
John Mills
un ka pēdējā minētā sabiedrība apņemas izplatīt šī īpašnieka preces Eiropas Savienībā un pasaulē. Turklāt šajā līgumā – ko
John Mills
nav apstrīdējusi – bija ietverti noteikumi, saskaņā ar kuriem
John Mills
bija vismaz priviliģēta šo preču izplatītāja, kā arī konkurences aizlieguma klauzula un noteikumi par agrākās preču zīmes īpašnieka intelektuālā īpašuma tiesībām attiecībā uz šīm precēm. Turklāt pēdējā pasūtījuma veidlapa, ar kuru
John Mills
pasūtīja ar preču zīmi “Magic Minerals” aptvertās preces no šī šīs preču zīmes īpašnieka, bija datēta tikai aptuveni divus mēnešus pirms apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas.
No šiem elementiem izriet, ka, ņemot vērā šī sprieduma 85. punktā izklāstītos apsvērumus, Apelācijas padome strīdīgā lēmuma 25. punktā pamatoti secinājusi, ka ir pamats uzskatīt
John Mills
par agrākās preču zīmes īpašnieka “aģentu” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta izpratnē.
Līdz ar to vienīgā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par vienīgā pamata otro daļu
Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar vienīgā pamata otro daļu
John Mills
pārmet Apelācijas padomei, pirmkārt, ka tā kļūdaini esot uzskatījusi, ka, lai varētu atsaukties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, pietiek ar to, ka agrākā preču zīme ir vienkārši līdzīga, nevis identiska apstrīdētajai preču zīmei, un, otrkārt, ka konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas vērtējuma mērķim tā arī kļūdaini ir ņēmusi vērā Savienības sabiedrības uztveri.
EUIPO
un
Jerome Alexander Consulting
apgalvo, ka vienīgā pamata otrā daļa nav pamatota.
Tiesas vērtējums
Ciktāl
John Mills
pārmet Apelācijas padomei, ka tā ir uzskatījusi, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts izskatāmajā lietā ir piemērojams konfliktējošo preču zīmju līdzības dēļ, ir jānorāda, pirmkārt, ka šī tiesību norma, kā tas izriet no šī sprieduma 54.–74. punkta, ir piemērojama agrākās preču zīmes īpašnieka aģenta vai pārstāvja reģistrācijas pieteikumiem gan tad, ja reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir identiska šai agrākajai preču zīmei, gan tad, ja tā ir tai līdzīga.
Otrkārt, ir jānorāda, ka, lai gan šīs regulas 8. panta 3. punkta piemērošana tostarp izriet no konfliktējošo preču zīmju līdzības, ar šo tiesību normu garantētās aizsardzības īpašais nosacījums ir tas, ka reģistrācijas pieteikumu ir iesniedzis agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis savā vārdā bez minētā īpašnieka piekrišanas, ja vien šis aģents vai pārstāvis neattaisno savu rīcību. Tādēļ līdzība starp konfliktējošajām preču zīmēm Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta piemērošanas nolūkā nav vērtējama atkarībā no sajaukšanas iespējas esamības, jo šis nosacījums ir raksturīgs šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c.,
C‑487/07
,
EU:C:2009:378
,
34.
–
36.
punkts).
Šādi, ciktāl Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 34. un 35. punktā kļūdaini ir novērtējusi konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēju atkarībā no tā, kā tās uztver konkrētā Savienības sabiedrības daļa, ir jānorāda, ka šāds apsvērums katrā ziņā ir lieks, ņemot vērā konstatējumu, ko šī padome ir izdarījusi apstrīdētā lēmuma 33. punktā, kurš nav ticis apstrīdēts un saskaņā ar kuru, pamatojoties uz katru no attiecīgajiem apzīmējumiem, aplūkojot tos kopumā, šie apzīmējumi katrā ziņā ir jāatzīst par līdzīgiem.
Līdz ar to apelācijas sūdzības vienīgā pamata otrā daļa ir jānoraida kā daļēji nepamatota un daļēji neiedarbīga.
Par vienīgā pamata trešo daļu
Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar vienīgā pamata trešo daļu
John Mills
norāda, pirmkārt, ka Apelācijas padome, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta kļūdainu interpretāciju, ir uzskatījusi, ka šī tiesību norma ir piemērojama ne vien tad, ja preces vai pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir pieteikta preču zīmes reģistrācija, un tie, kurus aptver agrākā preču zīme, ir identiski, bet arī tad, ja tie ir līdzīgi.
Otrkārt, ja pastāv tādu ar agrāko preču zīmi aptverto preču kā “minerālu pūderis sejai” un “kosmētikas līdzekļi” identiskums ar apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajiem “kosmētikas līdzekļiem”, kā arī “ādas kopšanas līdzekļiem”, tas tā neesot attiecībā uz pārējām ar šo apstrīdēto preču zīmi aptvertajām precēm. Turklāt pēdējās minētās un tās, kuras aptver agrākā preču zīme, arī neesot līdzīgas vai vismaz šāda līdzība neesot pierādīta.
EUIPO
un
Jerome Alexander Consulting
apgalvo, ka vienīgā pamata trešā daļa nav pamatota.
Tiesas vērtējums
Ciktāl
John Mills
pārmet Apelācijas padomei, ka tā ir uzskatījusi, ka izskatāmajā lietā ir piemērojams Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts, lai gan visas preces, uz kurām ir atsauce apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikumā, nav identiskas ar agrāko preču zīmi aptvertajām precēm, ir jāatgādina, ka, pat ja šajā tiesību normā nav minētas preces vai pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir pieteikta preču zīmes reģistrācija, preču zīmes pamatfunkcija ir norādīt attiecīgo preču vai pakalpojumu komerciālo izcelsmi (spriedums, 2019. gada 12. septembris, Deutsches Patent‑ und Markenamt (#darferdas?),
C‑541/18
,
EU:C:2019:725
,
18.
punkts).
Līdz ar to šī sprieduma 70.–73. punktā minētajiem motīviem analoģisku, ar šīs tiesību normas vispārējo sistēmu, kā arī tās mērķi saistītu motīvu dēļ minētās tiesību normas piemērošana nevar tikt izslēgta tādēļ, ka reģistrācijas pieteikumā norādītās un ar agrāko preču zīmi aptvertās preces vai pakalpojumi ir nevis identiski, bet līdzīgi.
Turklāt šajā lietā ir jānorāda, pirmkārt, ka
John Mills
neapstrīd, ka tādas ar agrāko preču zīmi aptvertās preces kā “minerālu pūderis sejai” ir identiskas ar apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajiem “kosmētikas līdzekļiem” un “ādas kopšanas līdzekļiem”. Otrkārt, strīdīgā lēmuma 31. punktā Apelācijas padome it īpaši norādīja, ka, runājot par citām ar konfliktējošām preču zīmēm aptvertajām precēm, tās var būt veidotas no vienām un tām pašām sastāvdaļām, tās bieži ražo vieni un tie paši uzņēmumi, un tās tiek piedāvātas kopā saimniecības preču veikalos, kā arī tajos pašos mazumtirdzniecības veikalu nodalījumos. Taču no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai novērtētu līdzību starp attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem, ir jāņem vērā visi atbilstošie faktori, kas raksturo saikni starp šīm precēm vai pakalpojumiem. Šie faktori it īpaši ietver to raksturu, funkcionālo uzdevumu, lietojumu, kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu (spriedums, 2017. gada 20. septembris, The Tea Board/EUIPO, no
C‑673/15 P līdz C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
,
48.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šādos apstākļos Apelāciju padome, balstoties uz minētajā 31. punktā norādītajiem elementiem, pamatoti varēja uzskatīt, ka šīs citas preces ir līdzīgas.
Līdz ar to vienīgā pamata trešā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
No tā izriet, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Saskaņā ar tā paša reglamenta 138. panta 1. punkta nosacījumiem, kas piemērojami apelācijas tiesvedībai atbilstoši Reglamenta 184. panta 1. punktam, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
Tā kā
EUIPO
un
Jerome Alexander Consulting
ir lūguši piespriest
John Mills
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums ir nelabvēlīgs
John Mills
, pēdējai minētajai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt
EUIPO
tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību un tiesvedību Vispārējā tiesā, kā arī
Jerome Alexander Consulting
tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 15. oktobra spriedumu John Mills/EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (
T‑7/17
,
EU:T:2018:679
).

2)
Noraidīt
Jonh Mills Ltd
prasību lietā T‑7/17 par Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 5. oktobra lēmumu lietā R 2087/2015‑1.

3)
Jonh Mills Ltd
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību un tiesvedību Vispārējā tiesā, kā arī atlīdzina
Jerome Alexander Consulting Corp
.
tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā
.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.