CELEX: 62015TJ0146
Európai uniós védjegy
Megszűnés megállapítása iránti eljárás
Sokszöget ábrázoló európai uniós ábrás védjegy
A védjegy tényleges használata
A 207/2009/EK rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja és 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja
A megkülönböztető képességet nem érintő elemekben eltérő forma

A jogvita előzményei
2001. június 11‑én a felperes hyphen GmbH jogelődje az európai uniós védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (
HL 1994. L 11., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [
HL 2009. L 78., 1. o.
]) alapján európai uniós védjegy lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalához (EUIPO).
A lajstromoztatni kívánt védjegy a következő fekete‑fehér ábrás megjelölés volt:
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 3., 5., 9., 24., 25. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában tették, az egyes osztályoknak megfelelő alábbi leírással:
—
3. osztály: „Szappanok; illatszer készítmények, illóolajok, kozmetikai cikkek”;
—
5. osztály: „Gyógyszerészeti, állatgyógyászati és egészségügyi készítmények”;
—
9. osztály: „Búváröltönyök, búvárruhák; védőruházat baleset, sugárzás és tűz ellen; vakításgátló készülékek; vakításgátló ellenzők; szemüvegek (optikai készülékek); szemüvegtokok és kontaktlencsetartók; szemüvegkeretek; szemüveglencsék; optikai kontaktlencsék; időmérő műszerek”;
—
24. osztály: „Textíliák és textiláruk (amelyek a 24. osztályba tartoznak)”;
—
25. osztály: „Ruházati cikkek, cipők, kalapáruk”;
—
42. osztály: „Mindenfajta textiláru – különösen ruházati cikkek, kalapáruk, kiegészítők, cipők és táskák – fejlesztése és tervezése, grafikai szolgáltatások, ipari formatervezési szolgáltatások, napsugárzás elleni védelemre szolgáló termékek fejlesztése”.
A védjegyet 2002. szeptember 12‑én 2255537. számon lajstromozták, és azóta megújították.
2012. október 17‑én a beavatkozó fél, a Skylotec GmbH, a 207/2009 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján megszűnés megállapítása iránti eljárást indított a lajstromozott védjegy tekintetében, az említett védjegy öt éven át tartó folyamatos tényleges használatának hiányára hivatkozva.
2014. április 28‑i határozatával a törlési osztály elutasította a vitatott védjegy oltalmának megszűnése iránti kérelmet az alábbi áruk és szolgáltatások tekintetében:
—
9. osztály: „Búváröltönyök, búvárruhák”;
—
24. osztály: „Textíliák (amelyek a 24. osztályba tartoznak)”;
—
25. osztály: „Ruházati cikkek, cipők, kalapáruk”;
—
42. osztály: „Mindenfajta textiláru – különösen ruházati cikkek, kalapáruk, kiegészítők, cipők és táskák – fejlesztése és tervezése, napsugárzás elleni védelemre szolgáló termékek fejlesztése”.
A törlési osztály ezzel szemben helyt adott a megszűnés megállapítása iránti kérelemnek az alábbi – a jelen kereset tárgyát nem képező ‑ áruk és szolgáltatások tekintetében:
—
3. osztály: „Szappanok; illatszer készítmények, illóolajok, kozmetikai cikkek”;
—
5. osztály: „Gyógyszerészeti, állatgyógyászati és egészségügyi készítmények”;
—
9. osztály: „Védőruházat baleset, sugárzás és tűz ellen; vakításgátló készülékek; vakításgátló ellenzők; szemüvegek (optikai készülékek); szemüvegtokok és kontaktlencsetartók; szemüvegkeretek; szemüveglencsék; optikai kontaktlencsék; időmérő műszerek”;
—
24. osztály: „Textíliák (amelyek a 24. osztályba tartoznak)”;
—
42. osztály: „Grafikai szolgáltatások, ipari formatervezési szolgáltatások”.
A törlési osztály azon árukat és szolgáltatásokat illetően, amelyek tekintetében a megszűnés megállapítása iránti kérelmet elutasították, megjegyezte, hogy jóllehet a használt megjelölések a lajstromozott alaktól eltérnek, ezen eltérések nem érintik a lajstromozott védjegy megkülönböztető képességét, tekintettel arra, hogy a különbség csak egy hétköznapi díszítőelemre – egy ellipszisformára – vonatkozik, amely nem rendelkezik saját megkülönböztető képességgel.
A használt megjelölések az alábbiak voltak (a továbbiakban: 1. megjelölés, 2. megjelölés, 3. megjelölés), az 1. megjelölés és a 2. megjelölés közötti egyetlen különbség a fekete helyett az égszínkék szín használata:
2014. június 13‑án a beavatkozó fél a 207/2009 rendelet 58–64. cikke alapján fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz a törlési osztály határozata ellen.
2015. március 9‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsa helyt adott a fellebbezésnek, és megállapította a felperessel szemben a védjegyoltalom megszűnését a fennmaradt – azaz a 6. pontban említett – áruk és szolgáltatások vonatkozásában. A fellebbezési tanács a törlési osztállyal szemben megállapította, hogy az európai uniós védjegyhez fűződő jogok fenntartásának biztosításához szükséges megfelelő használatot a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében sem a lajstromozott alakban, sem olyan alakban nem igazolták, amely elfogadható különbséget jelent (megtámadott határozat 9. pontja).
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 24. pontjában megállapította, hogy a törlési osztály által követett módszer pontatlan volt, mivel a törlési osztály azt feltételezte, hogy az, hogy a védjegy megkülönböztető képessége megváltozott‑e, egyedül attól függ, hogy a hozzáadott külső elem önmagában rendelkezik‑e megkülönböztető képességgel. Márpedig a fellebbezési tanács álláspontja szerint nem a hozzáadott elem megkülönböztető képessége számít, hanem a védjegy lajstromozott alakjának megkülönböztető képessége, vagy pontosabban „kiemelésre alkalmas” jellege. A fellebbezési tanács hozzátette, hogy meg kell vizsgálni, hogy ez utóbbi jelleget megváltoztatta‑e a hozzáadott elem.
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. pontjában annak megállapításával folytatta, hogy a védjegy lajstromozott alakjában pusztán grafikus megjelölés, amelyet rendkívül egyszerűen alkottak meg, és amely esetlegesen kutyáknak szánt csontként vagy súlyzóként is észlelhető, de semmiképpen nem kötőjelként (angolul: „hyphen”). A fellebbezési tanács tehát a megtámadott határozat 26. pontjában megállapította, hogy az ilyen rendkívül egyszerű megjelölések esetében a kiegészítő vagy módosító elemek még könnyebben tudnak változtatni a megjelölés által keltett összbenyomáson. A fellebbezési tanács álláspontja szerint a „megkülönböztető képesség” a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében nem származásmegjelölésként történő használatra alkalmasságot, hanem pusztán összbenyomást jelent.
A megtámadott határozat 27. pontjában a fellebbezési tanács megállapította:
„A keltett összbenyomást illetően a használt alak egyértelműen eltérő hatással bír. A használt alak[ban] a külső kör és a központi terület együttesen inkább egy gomb hatását kelti. A kutyáknak szánt csonttal való társítás, amely a lajstromozott alak[ban] lehetséges, eltűnik. Összességében a használt alak megkülönböztető képességét olyan grafikus összbenyomás adja, amelyben a külső kör és a belső terület ugyanolyan módon és elválaszthatatlanul részt vesznek. Pontosan azért eltérő az összbenyomás, mert a lajstromozott alak és a használt alak a legegyszerűbb mértani alapformákat használják.”
Ezután a Törvényszék ítélkezési gyakorlatára utalva a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 28. és 29. pontjában rámutatott arra, hogy megengedett a védjegyek naprakésszé tételük érdekében történő korszerűsítése. A fellebbezési tanács mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy a lajstromozott alakhoz a címkén megkülönböztető megjelölésként hozzá lehet adni a gyártó nevét vagy más jelzéseket, amelyek térben mindig kitűnnek. Ily módon a fellebbezési tanács álláspontja szerint a „hyphen c” szóelem hozzáadása megengedett, viszont a külső kör nem. Ha ugyanis a használt alakot a kör nélkül képzelték el, önmagában a kör nem jeleníthet meg védjegyet. A használt alak még kevésbé osztható értelmileg két különálló vizuális ábrázolásra. A külső kör oly módon veszi körül a központi részt, hogy nem létezhet önállóan.
Ezenkívül a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 31–39. pontjában megvizsgálta a kizárólag a 24. osztályba tartozó árukra és a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokra vonatkozó bizonyítékokat, amelyeket a törlési osztály értékelése céljából terjesztettek elő. A fellebbezési tanács megállapította egyrészt, hogy a korábbi védjegy tényleges használatának igazolása más okokból hiúsul meg a 24. osztályba tartozó áruk vonatkozásában, nevezetesen lényegében az elegendő bizonyíték hiánya miatt (megtámadott határozat 31. és 32. pontja), másrészt megállapította, hogy a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően előterjesztett bizonyítékok teljesen alkalmatlanok voltak az ezen szolgáltatások tekintetében történő használat igazolására (megtámadott határozat 33–39. pontja).
E megfontolásokra figyelemmel helyezte részlegesen hatályon kívül a fellebbezési tanács a törlési osztály határozatát, és utasította el a beavatkozó fél fellebbezésének egy részét oly módon, hogy a felperesnek a lajstromozott védjegy tekintetében fennálló valamennyi joga megszűnt, beleértve a 9., 24., 25. és 42. osztályba tartozó árukra és szolgáltatásokra vonatkozó jogokat.
Egyébiránt a megtámadott határozat a lajstromozott védjegyet az alábbi alakban jelenítette meg:
2015. május 26‑i, azaz a jelen kereset felperes általi benyújtását követően két hónappal elfogadott határozatában a fellebbezési tanács pontosította, hogy a megtámadott határozat a lajstromozott védjegy enyhén módosított – azaz a fenti 18. pontban említett – ábrázolását tartalmazta, a fenti 2. pontban szereplő helyett. A fellebbezési tanács megállapította, hogy ábrázolási hibaként jelentkező átírási hibáról van szó, amelyet hivatalból ki kell javítani a 2005. június 29‑i 1041/2005/EK bizottsági rendelettel (
HL 2005. L 172., 4. o.
) módosított, a 40/94 rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (
HL 1995. L 303., 1. o.
) 53. szabálya alapján.
A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
—
az EUIPO‑t kötelezze a költségek viselésére.
Az EUIPO és a beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet;
—
kötelezze a felperest a költségek viselésére.
A jogkérdésről
A felperes egyetlen jogalapra hivatkozik, amelynek keretében lényegében azt állítja, hogy tekintettel arra, hogy a lajstromozott védjegy nem képezte a megszerzett jogok fenntartásához megfelelő használat tárgyát, a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontját.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet (10) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a jogalkotó megállapította, hogy a korábbi védjegy oltalma csak annyiban indokolt, amennyiben azt ténylegesen használták. E preambulumbekezdéssel összhangban a 207/2009 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy többek között az EUIPO‑hoz benyújtott kérelem alapján az európai uniós védjegyoltalom megszűnését kell megállapítani, ha a jogosult az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban a védjegy tényleges használatát az Európai Unióban megszakítás nélkül öt éven át elmulasztja, és a jogosult a használat elmaradását kellőképpen nem igazolja.
Egyébiránt a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja szerint az európai uniós védjegy használatának minősül „olyan alakban történő használata, amely a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el”.
Meg kell jegyezni, hogy a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontjának szövegéből közvetlenül következik, hogy e cikk első albekezdésének értelmében használatnak minősül a védjegy olyan alakban történő használata, amely a lajstromozott alaktól eltér, amennyiben az nem módosítja a lajstromozott alak megkülönböztető képességét (2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
,
21.
pont; lásd továbbá ebben az értelemben: 2005. december 8‑iCastellblanch kontra OHIM – Champagne Roederer [CRISTAL CASTELLBLANCH] ítélet,
T‑29/04
,
EU:T:2005:438
,
30.
pont; 2010. június 10‑iAtlas Transport kontra OHIM – Hartmann [ATLAS TRANSPORT] ítélet,
T‑482/08
, nem tették közzé,
EU:T:2010:229
,
és
29.
pont; 2012. május 24‑iTMS Trademark‑Schutzrechtsverwertungsgesellschaft kontra OHIM – Comercial Jacinto Parera [MAD] ítélet,
T‑152/11
, nem tették közzé,
EU:T:2012:263
,
15.
pont].
Valamely védjegy 207/2009 rendelet szerinti megkülönböztető képessége azt jelenti, hogy a védjegy lehetővé teszi a védjegybejelentésben szereplő árunak adott vállalkozástól származóként történő azonosítását, és így ennek az árunak más vállalkozások áruitól való megkülönböztetését (lásd: 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
,
22.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd továbbá ebben az értelemben: 2004. április 29‑iProcter & Gamble kontra OHIM ítélet,
C‑468/01 P–C‑472/01 P
,
EU:C:2004:259
,
32.
pont; 2008. május 8‑iEurohypo kontra OHIM ítélet,
C‑304/06 P
,
EU:C:2008:261
,
66.
pont; 2012. július 12‑iSmart Technologies kontra OHIM ítélet,
C‑311/11 P
,
EU:C:2012:460
,
23.
pont).
Pontosítani kell, hogy a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja, amelyre a felperes hivatkozik, arra az esetre vonatkozik, amikor valamely lajstromozott nemzeti vagy európai uniós védjegyet a lajstromozott alaktól csak enyhén eltérő alakban használnak a kereskedelemben. E rendelkezés – amely nem ír elő szigorú egyezést a védjegy használt alakja és annak lajstromozott alakja között – célja az, hogy lehetővé tegye a védjegy jogosultja számára a kereskedelmi felhasználás során a megjelölés olyan módosítását, amely a megkülönböztető képességet nem érintve lehetővé teszi, hogy a megjelölést az érintett áruk és szolgáltatások értékesítésének és reklámozásának igényeihez igazítsák. Céljának megfelelően e rendelkezés tárgyi hatályát úgy kell tekinteni, hogy az azokra az esetekre korlátozódik, amikor valamely védjegy jogosultja által az árujegyzékben szereplő áruk és szolgáltatások jelölésére konkrétan használt megjelölés képezi azt az alakot, amelyben ugyanezt a védjegyet a kereskedelemben használják. Az ehhez hasonló helyzetekben, amikor a kereskedelemben használt megjelölés csak elhanyagolható elemekben tér el a lajstromozott alaktól, úgy, hogy a két megjelölés összességében megegyezőnek tekinthető, a fent említett rendelkezés azt mondja ki, hogy a lajstromozott védjegy használatára vonatkozó kötelezettség úgy is teljesíthető, ha a megjelölés kereskedelemben használt alakjának használatát igazolják (2006. február 23‑iIl Ponte Finanziaria kontra OHIM – Marine Enterprise Projects [BAINBRIDGE] ítélet,
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
,
50.
pont; 2010. június 10‑iATLAS TRANSPORT ítélet,
T‑482/08
, nem tették közzé,
EU:T:2010:229
,
30.
pont; 2013. december 5‑iOlive Line International kontra OHIM – Carapelli Firenze [Maestro de Oliva] ítélet,
T‑4/12
, nem tették közzé,
EU:T:2013:628
,
23.
pont; lásd továbbá, ebben az értelemben: 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
,
29.
pont; lásd továbbá, analógia útján: 2012. október 25‑iRintisch‑ítélet,
C‑553/11
,
EU:C:2012:671
,
21.
és
22.
pont).
Ily módon a lajstromozott védjegy megkülönböztető képességének megváltozására vonatkozó megállapítás a hozzáadott elemek megkülönböztető és meghatározó jellegének vizsgálatát követeli meg, az egyes elemek benne rejlő tulajdonságai, valamint a különböző elemeknek a védjegyen belül egymáshoz képest elfoglalt helye alapján (lásd: 2010. június 10‑iATLAS TRANSPORT ítélet,
T‑482/08
, nem tették közzé,
EU:T:2010:229
,
31.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat;2013. december 5‑iMaestro de Oliva ítélet,
T‑4/12
, nem tették közzé,
EU:T:2013:628
,
24.
pont; 2014. március 12‑iBorrajo Canelo kontra OHIM – Tecnoazúcar [PALMA MULATA] ítélet,
T‑381/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:119
,
30.
pont).
E megállapítás céljából figyelembe kell venni a kizárólag összetett védjegy részeként vagy más védjeggyel együttesen használt korábbi védjegy benne rejlő tulajdonságait, és különösen megkülönböztető képességének többé‑kevésbé magas fokát is. Minél csekélyebb ugyanis e védjegy megkülönböztető képessége, annál könnyebben lehet azt megváltoztatni valamely – önmagában megkülönböztető jellegű – elem hozzáadásával, és annál inkább elveszti a szóban forgó védjegy az arra való alkalmasságát, hogy az áru származásának megjelöléseként észleljék. Ez a megállapítás fordítva is helytálló (2015. szeptember 24‑iKlement kontra OHIM – Bullerjan [Egy kemence formája] ítélet,
T‑317/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:689
,
33.
pont).
Egyébiránt az ítélkezési gyakorlat szerint ha egy védjegy több elemből áll, és ezek közül egy vagy több elem nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, ezen elemek megváltoztatása vagy kihagyása nem érintheti a védjegy egészének megkülönböztető képességét (lásd: 2015. január 21‑iSabores de Navarra kontra OHIM – Frutas Solano [KIT, EL SABOR DE NAVARRA] ítélet,
T‑46/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:39
,
37.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontjának alkalmazásához szükséges, hogy a lajstromozott védjegyhez adott elemek ne változtassák meg a védjegy lajstromozott alakjának megkülönböztető képességét, különösen ezen elemek megjelölésben való járulékos helyzete vagy gyenge megkülönböztető képessége folytán (2012. június 21‑iFruit of the Loom kontra OHIM – Blueshore Management [FRUIT] ítélet,
T‑514/10
, nem tették közzé,
EU:T:2012:316
,
38.
pont).
E megfontolások fényében kell megvizsgálni azt, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 9. pontjában helyesen állapította‑e meg, hogy az európai uniós védjegyhez fűződő jogok fenntartásának biztosításához szükséges megfelelő használatot a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében sem a lajstromozott alakban, sem olyan alakban nem igazolták, amely elfogadható különbséget jelent.
A fellebbezési tanács hatályon kívül helyezte a törlési osztály határozatát, lényegében azzal az indokkal, hogy amint a megtámadott határozat 24. pontjából kitűnik, a törlési osztály beérte kizárólag annak meghatározásával, hogy a hozzáadott külső elem önmagában rendelkezik‑e megkülönböztető képességgel. A fellebbezési tanács ezzel szemben ugyanezen pontban megállapította, hogy meg kell határozni, hogy a védjegy lajstromozott alakjának megkülönböztető képességét megváltoztatta‑e a hozzáadott elem. Egyébiránt a fellebbezési tanács hozzátette, hogy a lajstromozott védjegy pusztán grafikus megjelölés, amelyet rendkívül egyszerűen alkottak meg (megtámadott határozat 25. pontja), és az ilyen rendkívül egyszerű megjelölések esetében a kiegészítő vagy módosító elemek még könnyebben tudnak változtatni a megjelölés által keltett összbenyomáson (megtámadott határozat 26. pontja). A fellebbezési tanács hozzátette, hogy a megkülönböztető képesség a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében nem származásmegjelölésként történő használatra alkalmasságot, hanem pusztán összbenyomást jelent.
Egyébiránt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 28. pontjában megjegyezte, hogy a felperes által használt alak esetében már nem lehet „korszerűsített” alakról beszélni.
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 29. pontjában pontosította, hogy e következtetést nem gyengíti az, hogy teljesen megengedett a védjegy lajstromozott alakban, más megkülönböztető megjelölésekkel egy időben történő használata. Ily módon a kiegészítő elemek hozzáadásának más következményei vannak, mint egyes elemek lajstromozott alakból történő törlésének. Mindazonáltal ilyen esetben a fellebbezési tanács álláspontja szerint meg kell követelni, hogy a hozzáadott elem önálló „elem” legyen abban az értelemben, hogy önmagában védjegyként szerepelhessen, és el is lehessen ismerni önálló védjegyként a használt alakban.
E megállapításokkal a fellebbezési tanács kiindulásként tévesen alkalmazta a jogot a lajstromozott védjegy vizsgálatát illetően, még mielőtt
in concreto
belefogott volna e vizsgálatba.
Először is, amint a fenti 28. pontban említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a lajstromozott védjegy megkülönböztető képességének megváltozására vonatkozó megállapítás a hozzáadott elemek megkülönböztető és meghatározó jellegének vizsgálatát követeli meg, az egyes elemek benne rejlő tulajdonságai, valamint a különböző elemeknek a védjegyen belül egymáshoz képest elfoglalt helye alapján.
Ennélfogva a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozat 24. pontjában tett megállapításával ellentétben a jelen ügyben a törlési osztályhoz hasonlóan meg kell vizsgálni a hozzáadott elemet benne rejlő tulajdonságai, valamint ezen elemnek a védjegyen belül elfoglalt helye alapján.
Másodszor a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 26. pontjában annak megállapításával, hogy „a megkülönböztető képesség […] nem származásmegjelölésként történő használatra alkalmasságot jelent”, eltért a Bíróságnak a fenti 26. pontban említett ítélkezési gyakorlatától, amely szerint, éppen ellenkezőleg, valamely védjegy megkülönböztető képessége azt jelenti, hogy e védjegy lehetővé teszi a védjegybejelentésben szereplő árunak adott vállalkozástól származóként történő azonosítását, és így ennek az árunak más vállalkozások áruitól való megkülönböztetését.
Következésképpen, először is azáltal, hogy nem végezte el az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a hozzáadott elem vizsgálatát, másodszor azáltal, hogy tévesen értelmezte a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontját, a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot. Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy e téves jogalkalmazásnak van‑e következménye a megtámadott határozat jogszerűségére nézve.
Elsősorban meg kell vizsgálni az 1. és a 2. megjelölést.
Először is meg kell jegyezni, hogy a lajstromozott védjegy megkülönböztető képessége a védjegyet alkotó egyetlen ábrás elem jelenlétéből származik, amely éppen lajstromozása alapján minimális mértékű megkülönböztető képességgel rendelkezik.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már kimondta, hogy ahhoz, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértése elkerülhető legyen, a lajstromozott védjegy bizonyos fokú megkülönböztető képességét el kell ismerni. Ennélfogva nem ismerhető el, hogy a lajstromozott védjegyek általánosak, leíró jellegűek, és egyáltalán nem rendelkeznek megkülönböztető képességgel, amely tulajdonságok hiányában e védjegyek érvényességét a megszűnés megállapítása iránti eljárásban kétségbe vonnák, és ez a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megértését eredményezné (lásd ebben az értelemben: 2012. május 24‑iFormula One Licensing kontra OHIM ítélet,
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
,
47.
,
51.
és
52.
pont).
Ily módon, még ha a lajstromozott védjegyet úgy is kell tekinteni, mint amely nem rendelkezik erőteljes megkülönböztető képességgel, e védjegy számára éppen a lajstromozása folytán minimális mértékű megkülönböztető képességet kell elismerni.
Másodszor meg kell jegyezni, hogy – amint azt már a törlési osztály megállapította – az 1. megjelöléshez hozzáadott elemnek, valamint a 2. megjelöléshez hozzáadott egyik elemnek, nevezetesen a körnek, mivel kizárólag a legegyszerűbb és legismertebb formák egyikéből áll, és a mértani alapformák körébe tartozik, nincs megkülönböztető képessége, tehát a lajstromozott védjegy összetételében nem rendelkezik megkülönböztető és domináns jelleggel (lásd ebben az értelemben: 2005. november 24‑iGfK kontra OHIM – BUS [Online Bus] ítélet,
T‑135/04
,
EU:T:2005:419
,
40.
pont).
Harmadszor a kör vonalának használt vastagsága nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a hozzáadott elem megkülönböztető képességgel rendelkezik. Az EUIPO által a tárgyaláson tett megkülönböztetés, amely szerint a lajstromozott védjegy megváltozna, ha a kör e védjegyet nem bekeretezné, hanem körülvenné, kissé mesterségesnek tűnik. A kör ugyanis körülveszi a lajstromozott védjegyet, és azáltal, hogy határokat szab e védjegy körül, azt a hatást kelti, mintha keretbe helyezné, azaz bekeretezné azt.
Negyedszer, azzal szemben, ahogyan a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 27. pontjában vélekedett, nem tekinthető úgy, hogy a körnek a lajstromozott védjegyhez való hozzáadása bizonyosfajta átalakulást eredményezett volna abban az értelemben, hogy – a fellebbezési tanács megállapításai szerint – az 1. és 2. megjelölés inkább gombot ábrázol, míg a lajstromozott védjegy kutyáknak szánt csontra vagy súlyzóra utal.
Ily módon a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 27. pontjában tévesen ítélte meg úgy, hogy „a használt alakban a külső kör és a központi terület egységet képeznek”, és hogy „a külső kör és a központi terület együttesen inkább egy gomb ábrázolásának hatását kelti”, mivel, jóllehet a kör az összbenyomás szempontjából nem tekinthető járulékosnak, a védjegy lajstromozott alakja tekintetében önálló, ugyanis e lajstromozott alak csak egy kör és egy ábrás elem egymás mellé rendeléseként jelenik meg anélkül, hogy az összbenyomás úgy lehetne tekinteni, mint amely a vásárlóközönség képzetében a védjegy lajstromozott alakjának és a védjegy módosított alakjának másként történő észlelését eredményezi olyannyira, hogy a védjegy módosított alakja a vásárlóközönség képzetében a pusztán a lajstromozott védjegy által nyújtottól eltérő képet hoz létre.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a lajstromozott védjegy megőrzi megkülönböztető képességét, akár a lajstromozott alakban jelenítik meg, akár egy kör veszi körül, anélkül, hogy esetleges és szükségszerűen pontatlan összehasonlítások révén meg kellene kísérelni a bejelentett védjegy és egy ismert tárgy, nevezetesen egy súlyzó vagy egy kutyáknak szánt csont összekapcsolását, eltérő kapcsolatot hozva létre az 1. és a 2. megjelölés, valamint egy másik hétköznapi tárgy, nevezetesen egy gomb között, amely nem következik nyilvánvalóan a fent említett elemek vizsgálatából.
Ötödször, az sem állapítható meg, hogy a lajstromozott védjegy és a kiegészítő elem szétválaszthatatlan egészet alkotnának, mivel jóllehet nem járulékos jellegű, a hozzáadott elemet a lajstromozott védjegy mellé helyezték anélkül, hogy azzal összetéveszthető lenne, olyannyira, hogy a vásárlóközönségnek a védjegy lajstromozott alakja, valamint az 1. és 2. megjelölés ismeretében az lenne a benyomása, hogy e megjelölések különböző fogalmakra vonatkoznak, vagy eltérő jelentésekre utalnak. Meg kell tehát állapítani azt, hogy az 1. és a 2. megjelölés összességében megegyezik a védjegy lajstromozott alakjával.
E tekintetben máris emlékeztetni kell arra, hogy a 2012. május 24‑iMAD‑ítéletben (
T‑152/11
, nem tették közzé,
EU:T:2012:263
), a Törvényszék az említett ítélet 40. és 41. pontjában hallgatólagosan de szükségszerűen megállapította, hogy az, hogy ezen ügyben a lajstromozott védjegyet pajzs vette körül, nem változtathatta meg a védjegy lajstromozott alakjának megkülönböztető képességét.
Jóllehet nem vitatott, hogy minél csekélyebb megkülönböztető képességgel rendelkezik a lajstromozott védjegy, annál könnyebben lehet azt megváltoztatni valamely – önmagában megkülönböztető jellegű – elem hozzáadásával, és annál inkább elveszti a szóban forgó védjegy az arra való alkalmasságát, hogy az áru származásának megjelöléseként észleljék, és ez a megállapítás fordítva is helytálló (lásd ebben az értelemben: 2015. szeptember 24‑iEgy kemence formája‑ítélet,
T‑317/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:689
,
33.
pont), meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben az 1. és a 2. megjelölésben pusztán egy olyan – megkülönböztető képességgel szintén nem rendelkező – elem lajstromozott védjegyhez való hozzáadása, mint amilyen a kör, nem járhat azzal a következménnyel, hogy megváltoztassa e védjegyet, ellenkező esetben gyakorlatilag sérülne az egyetlen ábrás elemből álló védjegyek jogosultjainak – így a lajstromozott védjegy jogosultjának – azon lehetősége, hogy a lajstromozott védjegyet naprakésszé tétele érdekében korszerűsítsék.
Márpedig az összbenyomás szempontjából a használt megjelölés megkülönböztető és domináns eleme a lajstromozott védjegyből következő alak marad, mivel a kör egyáltalán nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. Ily módon az 1. és a 2. megjelölés megkülönböztető képessége mindenkor a lajstromozott alakból származik oly módon, hogy a fogyasztó az ábrás elemet továbbra is a kereskedelmi származásának megjelöléseként észleli.
Hasonlóképpen az égszínkék szín 2. megjelölésben történő használata nem különösebben eredeti oly módon, hogy e szín nem megkülönböztető, és nem is domináns, és nem teszi lehetővé az arra való következtetést sem, hogy a védjegy lajstromozott alakja emiatt megváltozott (lásd ebben az értelemben: 2012. május 24‑iMAD‑ítélet,
T‑152/11
, nem tették közzé,
EU:T:2012:263
,
41.
pont).
Ennélfogva a fellebbezési tanács tévedett, ami érinti a megtámadott határozat jogszerűségét a védjegy lajstromozott alakjának a körrel való megváltoztatására vonatkozó megállapítást illetően.
Másodsorban, a 3. megjelölést illetően meg kell jegyezni, hogy e megjelölés három elemből áll, nevezetesen a lajstromozott védjegyből, az e védjegyet körülvevő körből, valamint az ábrás elemek alatt szereplő „hyphen c” szóelemből, amelyet különösen azáltal stilizált és jellegzetes nyomtatott betűkkel írtak, hogy az „y” betű meghosszabbodik a „h” betűben.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy több megjelölés egyidejű használata esetén a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontjának alkalmazása céljából biztosítani kell, hogy az ilyen használat ne változtassa meg a lajstromozott megjelölés megkülönböztető képességét, tekintettel különösen az ágazat kereskedelmi gyakorlataira (2015. szeptember 24‑iEgy kemence formája‑ ítélet,
T‑317/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:689
,
31.
pont; lásd továbbá ebben az értelemben: 2005. december 8‑iCRISTAL CASTELLBLANCH ítélet,
T‑29/04
,
EU:T:2005:438
,
33.
és
34.
pont).
Márpedig egy ábrás elem és egy szóelem ugyanazon anyagon vagy ruhadarabon történő együttes használata nem sérti a lajstromozott védjegy által betöltött azonosító funkciót, mivel az említett ágazatban nem szokatlan egy ábrás elem és egy – esetlegesen az alkotóra vagy a gyártóra utaló ‑ szóelem egymás mellé helyezése, anélkül, hogy az ábrás elem elveszítené önálló azonosító funkcióját az összbenyomás szempontjából. E megállapítás a fenti 6. pontban említett valamennyi árura és szolgáltatásra érvényes.
Ily módon a 3. megjelölés láttán az érintett fogyasztó a szóelemre és az ábrás elemre egyaránt figyelmet fordít.
Ennélfogva a 3. megjelölést illetően pusztán a „hyphen c” szóelem hozzáadása nem tekinthető úgy, mint amely megváltoztatja a lajstromozott védjegy megkülönböztető képességét, amint azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 29. pontjában lényegében megállapította.
Harmadsorban meg kell jegyezni, hogy a 24. osztályba tartozó áruk és a 42. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében a fellebbezési tanács megállapította egyrészt, hogy a korábbi védjegy tényleges használatának igazolása más okokból hiúsul meg a 24. osztályba tartozó áruk vonatkozásában, nevezetesen lényegében az elegendő bizonyíték hiánya miatt (megtámadott határozat 31. és 32. pontja), másrészt megállapította, hogy a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően előterjesztett bizonyítékok teljesen alkalmatlanok az ezen szolgáltatások tekintetében történő használat igazolására (megtámadott határozat 33–39. pontja).
Ily módon a fellebbezési tanács a megszűnést két különböző és egymástól független indok alapján mondta ki, nevezetesen egyrészt a lajstromozott védjegy megváltoztatása, másrészt a védjegy tényleges használata igazolásának hiánya miatt.
A felperes egyáltalán nem vitatta a fellebbezési tanács ezen utolsó megállapítását, ily módon nem vonta kétségbe a megjelölés használatának hiányát a 24. osztályba tartozó áruk vonatkozásában, és nem mutatott rá azon indokokra sem, amelyek miatt az általa előterjesztett bizonyítékokat ténylegesen a lajstromozott védjegynek a 42. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében történő használata igazolására alkalmasnak kellene tekinteni. A Törvényszék által a tárgyalás során feltett kérdésre válaszolva a felperes nem vitatta, hogy keresetlevelében nem adott elő a megtámadott határozat 31–39. pontjával szembeni konkrét érveket.
Ennélfogva a lajstromozott védjegy állítólagos megváltoztatásától függetlenül a megtámadott határozatnak – annyiban, amennyiben a fellebbezési tanács megállapította, hogy az említett védjegy tényleges használatát nem igazolták a 24. osztályba tartozó árukat és a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően – részben helyt kell adni, mivel a felperes nem vitatta az említett árukra vonatkozóan a határozat alapjául szolgáló e másik különálló indokot, nevezetesen a tényleges használat igazolásának hiányát, tehát a hatályon kívül helyezés iránti kérelmet e tekintetben el kell utasítani.
Negyedsorban, ezzel szemben, a 9. és 25. osztályba tartozó árukat illetően a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni, amennyiben a fellebbezési tanács a lajstromozott védjegy megszűnését kizárólag e védjegy megváltoztatásának megállapítása alapján mondta ki. Márpedig amint a fenti 33–55. pontból következik, annak megállapításával, hogy az 1. és 2. megjelölés használata a lajstromozott védjegy megváltoztatásának minősül, a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontját, ami érinti a megtámadott határozat jogszerűségét.
A fentiek összességéből az következik, hogy az egyetlen jogalapnak helyt kell adni oly módon, hogy a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni annyiban, amennyiben a fellebbezési tanács a 9. és 25. osztályba tartozó áruk tekintetében megállapította a lajstromozott védjegy oltalmának megszűnését.
A költségekről
A Törvényszék eljárási szabályzata 136. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel az EUIPO kérelmei többsége tekintetében pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell saját és a felperes költségeinek a viselésére.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (3) bekezdése alapján a Törvényszék elrendelheti, hogy a beavatkozó felek maguk viseljék saját költségeiket. A jelen ügyben az EUIPO támogatása végett beavatkozó fél maga viseli saját költségeit.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsának a Skylotec GmbH és a hyphen GmbH közötti megszűnés megállapítása iránti eljárással kapcsolatban 2015. március 9‑én hozott határozatát (R 1506/2014‑4. sz. ügy) hatályon kívül helyezi annyiban, amennyiben a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 9. és 25. osztályba tartozó áruk tekintetében megállapította a lajstromozott európai uniós védjegy oltalmának megszűnését.

2)
A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.

3)
A Törvényszék az EUIPO‑t kötelezi saját költségei, valamint a hyphen részéről felmerült költségek viselésére.

4)
A Skylotec maga viseli a saját költségeit.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Kihirdetve Luxembourgban, a 2016. szeptember 13‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.