CELEX: 62016CJ0300
Muutoksenhaku
Valtiontuki
Tuen käsite
Taloudellisen edun käsite
Yksityinen velkoja -arviointiperuste
Sovellettavuutta koskevat edellytykset
Soveltaminen
Euroopan komissiolle kuuluvat tutkimusvelvollisuudet

Euroopan komissio vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 16.3.2016 antaman tuomion Frucona Košice v. komissio (
T‑103/14
,
EU:T:2016:152
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin kumosi valtiontuesta SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005), jonka Slovakian tasavalta on myöntänyt Frucona Košice, a.s. ‑yritykselle, 16.10.2013 annetun komission päätöksen 2014/342/EU (
EUVL 2014, L 176, s. 38
; jäljempänä riidanalainen päätös).
Asian tausta
Asian tausta on tiivistetty valituksenalaisen tuomion 1–34 kohdassa seuraavasti:
”[Frucona Košicen] tilanteen kehittyminen ja velkasaneerausmenettely
– – Frucona Košice a.s. on Slovakian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka toimi muun muassa alkoholin ja väkevien alkoholijuomien tuotantoalalla.
[Frucona Košice] sai vuoden 2002 marraskuun ja vuoden 2003 marraskuun välisenä aikana useita lykkäyksiä maksettavakseen erääntyneistä valmisteveroista muodostuneiden verovelkojensa suorittamiseen. Kyseiset maksunlykkäykset myönnettiin sille sen jälkeen, kun se oli antanut rahoitusvakuuksia paikalliselle veroviranomaiselle, jonka alaisuuteen se kuului, eli Košice IV ‑verovirastolle (jäljempänä paikallinen veroviranomainen).
Kohtaamiensa taloudellisten vaikeuksien vuoksi [Frucona Košice] ei 25.2.2004 pystynyt suorittamaan maksettavakseen erääntyneitä valmisteveroja vuoden 2004 tammikuun osalta. [Frucona Košice] ei 1.1.2004 alkaen voimaan tulleen lainsäädäntömuutoksen johdosta voinut enää saada lykkäystä kyseisten valmisteverojen maksamiseen.
Tämän johdosta [Frucona Košice] menetti alkoholin ja väkevien alkoholijuomien valmistus- ja jalostuslupansa. Siitä lähtien se on ainoastaan jaellut Frucona-merkkisiä väkeviä alkoholijuomia, jotka on ostettu O.H.‑nimiseltä yhtiöltä, joka [Frucona Košicen] kanssa tehdyn sopimuksen perusteella valmisti niitä luvanvaraisesti [Frucona Košicen] alkoholijuomatehtaissa.
[Frucona Košice] oli myös velkaantunut [konkurssista ja velkasaneerauksesta annetussa laissa nro 328/1991 (zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní)] tarkoitetulla tavalla.
[Frucona Košice] teki 8.3.2004 velkasaneeraushakemuksen Krajský súd v Košiciachille (Košicen aluetuomioistuin (Slovakia)) ja ehdotti velkojilleen, että se maksaisi niistä kullekin 35 prosenttia siitä summasta, jonka se oli niille velkaa (jäljempänä velkasaneerausehdotus). [Frucona Košicen] kokonaisvelka oli yhteensä noin 644,6 miljoonaa Slovakian korunaa (SKK) [(noin 21,4 miljoonaa euroa)], josta noin 640,8 miljoonaa SKK [(noin 21,3 miljoonaa euroa)] oli verovelkaa.
Krajský súd v Košiciach hyväksyi 29.4.2004 tekemällään päätöksellä velkasaneerausmenettelyn aloittamisen.
[Frucona Košicen] velkojat, mukaan lukien paikallinen veroviranomainen, hyväksyivät 9.7.2004 velkasaneerausehdotuksen velkasaneerausistunnossa. Kyseisen velkasaneerausmenettelyn yhteydessä paikallinen veroviranomainen toimi erillisen velkojan asemassa, joka sillä oli sille [Frucona Košicen] maksettavaksi erääntyneiden valmisteverojen maksamista lykättäessä annettujen vakuuksien johdosta (ks. edellä 2 kohta).
[Frucona Košice] väittää muun muassa toimittaneensa ennen 9.7.2004 paikalliselle veroviranomaiselle riippumattoman tilintarkastusyhtiön laatiman tilintarkastuskertomuksen (jäljempänä E:n kertomus), jotta mainittu viranomainen voisi arvioida sekä velkasaneerauksen että konkurssin etuja.
Slovakian verohallinto suoritti 21.6.2004 tarkastuksen [Frucona Košicen] toimitiloissa. Kyseisessä tarkastuksessa määritettiin kantajan taloudellinen tilanne 17.6.2004.
Krajský súd v Košiciach vahvisti 14.7.2004 tekemällään päätöksellä saneerausohjelman. Kyseisen tuomioistuimen mukaan Slovakian verohallinnon saatavasta oli maksettava takaisin 35 prosenttia eli maksettava määrä oli noin 224,3 miljoonaa SKK [(noin 7,45 miljoonaa euroa)].
Paikallinen veroviranomainen ilmoitti 20.10.2004 päivätyllä kirjeellä [Frucona Košicelle] muun muassa, että velkasaneerauksen yksityiskohdat, joiden mukaan osaa verovelasta ei tarvinnut maksaa takaisin, olivat epäsuoraa valtiontukea, jolle oli saatava Euroopan yhteisöjen komission lupa.
[Frucona Košice] maksoi 17.12.2004 muun muassa paikalliselle veroviranomaiselle 224,3 miljoonan SKK:n [(noin 7,45 miljoonan euron)] suuruisen summan, joka vastasi 35 prosenttia sen kokonaisvelasta. Krajský súd v Košiciach totesi 30.12.2004 tekemällään päätöksellä saneerausmenettelyn päättyneeksi. Krajský súd v Košiciach muutti 18.8.2006 paikalliselle veroviranomaiselle maksettavan summan suuruudeksi 224,1 miljoonaa SKK [(noin 7,44 miljoonaa euroa)].
Hallinnollinen menettely
Komissiolle tehtiin 15.10.2004 kantelu [Frucona Košicelle] myönnetystä väitetysti sääntöjenvastaisesta valtiontuesta.
Slovakian tasavalta ilmoitti 4.1.2005 päivätyllä kirjeellä komissiolle tämän esittämän tietojensaantipyynnön johdosta, että oli mahdollista, että [Frucona Košice] oli saanut sääntöjenvastaista tukea, ja pyysi komissiota hyväksymään kyseisen tuen vaikeuksissa olevalle yritykselle myönnettynä pelastustukena.
Täydentävät tiedot saatuaan komissio ilmoitti Slovakian tasavallalle 5.7.2005 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätty muodollinen tutkintamenettely kyseessä olevan toimenpiteen osalta. Tämä päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (
EUVL 2005, C 233, s. 47
).
Slovakian tasavalta toimitti 10.10.2005 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa kyseessä olevasta toimenpiteestä komissiolle. Myös [Frucona Košice] toimitti 24.10.2005 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa kyseessä olevasta toimenpiteestä komissiolle. Kyseiset huomautukset toimitettiin Slovakian tasavallalle, jotta tämä voisi reagoida niihin, minkä se tekikin 16.12.2005 päivätyllä kirjeellään.
Alkuperäinen päätös
Komissio teki 7.6.2006 päätöksen 2007/254/EY valtiontuesta C 25/2005 (ex NN 21/2005), jonka Slovakian tasavalta on myöntänyt Frucona Košice[lle] (
EUVL 2007, L 112, s. 14
; jäljempänä alkuperäinen päätös). Kyseisen päätöksen päätösosan 1 artiklan mukaan Slovakian tasavallan [Frucona Košicelle] myöntämä 416515990 SKK:n [(noin 13900000 euron)] suuruinen valtiontuki ei soveltunut yhteismarkkinoille, ja sen 2 artiklassa määrättiin kyseisen tuen takaisin perimisestä.
Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa
[Frucona Košice] nosti 12.1.2007 unionin yleisessä tuomioistuimessa kumoamiskanteen alkuperäisestä päätöksestä.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseisen kanteen perusteettomana 7.12.2010 annetulla tuomiolla Frucona Košice v. komissio [(
T‑11/07
,
EU:T:2010:498
)].
Unionin tuomioistuin, jolta [Frucona Košice] haki muutosta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan nojalla, kumosi [7.12.2010 annetun tuomion Frucona Košice v. komissio (
T‑11/07
,
EU:T:2010:498
)] 24.1.2013 annetulla tuomiolla Frucona Košice v. komissio [(
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
)]. Unionin tuomioistuin totesi arvioidessaan ensimmäisessä oikeusasteessa käsitellyn oikeusriidan asiakysymystä, että koska komissio oli jättänyt ottamatta huomioon konkurssimenettelyn keston yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta tarkastellessaan, se oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen tai – siltä osin kuin se oli ottanut huomioon tämän seikan – se ei ollut perustellut alkuperäistä päätöstä oikeudellisesti riittävällä tavalla. Unionin tuomioistuin palautti lopuksi asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuisi sille esitetyistä kanneperusteista, joihin se ei ollut ottanut kantaa.
Komissio antoi 16.10.2013 [24.1.2013 annetun tuomion Frucona Košice v. komissio (
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
)] johdosta ja paikatakseen unionin tuomioistuimen mainitsemat puutteet [riidanalaisen päätöksen], ja kyseisen päätöksen 1 artiklassa todetaan, että alkuperäinen päätös ’kumotaan’.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin – – totesi [21.3.2014 annetulla määräyksellä Frucona Košice v. komissio (
T‑11/07
RENV, ei julkaistu,
EU:T:2014:173
)], ettei alkuperäisen päätöksen kumoamiskanteesta ollut enää tarpeen lausua.
Riidanalainen päätös
– –
Komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä muun muassa, että oli tutkittava, oliko paikallinen veroviranomainen hyväksyessään velkasaneerausehdotuksen ja antaessaan näin ollen saatavastaan anteeksi 65 prosenttia toiminut [Frucona Košiceen] nähden markkinataloudessa toimivan yksityisen velkojan tavoin. Se täsmensi tältä osin, että mainitun viranomaisen asema [Frucona Košicen] velkojana oli tavallista vahvempi siltä osin kuin kyseisen viranomaisen oikeudellinen ja taloudellinen asema oli edullisempi kuin [Frucona Košicen] yksityisten velkojien asema. Paikallisella veroviranomaisella oli näet yli 99 prosenttia kaikista konkurssipesän saatavista, ja se oli erillinen velkoja, jonka vaateet voitaisiin täyttää missä vaiheessa konkurssimenettelyä hyvänsä vakuutena olevan omaisuuden myynnistä saatavista tuloista (riidanalaisen päätöksen 80 perustelukappale).
Ensimmäiseksi on todettava yksityinen velkoja ‑arviointiperusteesta, että komissio huomautti, että kyseisen arviointiperusteen sovellettavuus riippuu siitä, että asianomainen jäsenvaltio myöntää muussa kuin julkisen vallan käyttäjän ominaisuudessaan jollekin yritykselle taloudellisen edun, ja että jos jäsenvaltio vetoaa kyseiseen perusteeseen hallinnollisessa menettelyssä, sen on epäselvässä tapauksessa osoitettava kiistattomasti sekä objektiivisten ja varmennettavissa olevien seikkojen perusteella, että toteutettu toimenpide liittyy sen asemaan yksityisenä markkinatoimijana. Se viittasi tässä yhteydessä 5.6.2012 annettuun tuomioon komissio v. EDF [(
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
)],
–
kohta) (riidanalaisen päätöksen 82 perustelukappale).
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 83 perustelukappaleessa seuraavaa:
'Slovakian viranomaisten kanta on siis se, että toimenpide on valtiontukea. Viranomaiset myönsivät, että velkasaneerauksen aikaan valtiontukikysymystä ei yksinkertaisesti otettu huomioon. Viranomaiset ehdottivat, että kiistanalaista toimenpidettä käsiteltäisiin pelastamistukena. Tämän vuoksi vaikuttaa siltä, että edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisia vaatimuksia ei ole noudatettu tässä asiassa ja että kiistanalainen toimenpide on SEUT – – 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.'
Toiseksi on todettava, että komissio huomautti ensin riidanalaisen päätöksen 84 perustelukappaleessa, että '[Frucona Košice] puolestaan katsoo, että toimenpide ei sisällä tukea, ja esittää kantansa tueksi edellä mainitut asiakirjat, erityisesti kahden tilintarkastajan lausunnot', minkä jälkeen se tarkasti, oliko Slovakian tasavalta toiminut [Frucona Košiceen] nähden yksityisenä velkojana.
Tässä tarkoituksessa komissio ensinnäkin vertaili [Frucona Košicen] esittämien todisteiden nojalla velkasaneeraus- ja konkurssimenettelyjä (riidanalaisen päätöksen 88–119 perustelukappale), toiseksi vertaili velkasaneeraus- ja veroulosottomenettelyjä (riidanalaisen päätöksen 120–127 perustelukappale) ja kolmanneksi arvioi Slovakian viranomaisten ja [Frucona Košicen] esittämiä muita todisteita (riidanalaisen päätöksen 128–138 perustelukappale). Komissio katsoi lähinnä, että sekä konkurssimenettely että veroulosottomenettely olivat paikallisen veroviraston kannalta edullisempia vaihtoehtoja kuin velkasaneerausehdotus (riidanalaisen päätöksen 119, 124 ja 127 perustelukappale).
Komissio päätteli riidanalaisen päätöksen 139 perustelukappaleessa, että yksityinen velkoja ‑arviointiperuste ei ollut täyttynyt ja että Slovakian tasavalta oli myöntänyt [Frucona Košicelle] edun, jota tämä ei olisi voinut saada markkinaolosuhteissa. Se päätteli mainitun päätöksen 140 perustelukappaleessa, että velan anteeksianto, johon paikallinen veroviranomainen suostui velkasaneerauksen perusteella, oli SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio päätteli lopuksi saman päätöksen 182 perustelukappaleessa, että kyseinen valtiontuki ei soveltunut sisämarkkinoille.
Riidanalaisen päätöksen päätösosassa on viisi artiklaa.
Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan mukaan ’kumotaan [alkuperäinen päätös]’ (ks. edellä 22 kohta).
Riidanalaisen päätöksen 2 artiklan mukaan valtiontuki, jonka Slovakian tasavalta on myöntänyt [Frucona Košicelle] ja jonka määrä on 416515990 SKK [(noin 13900000 euroa)], ei sovellu sisämarkkinoille.
Riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa komissio määrää Slovakian tasavallan perimään kyseessä olevan [Frucona Košicelle] sääntöjenvastaisesti myönnetyn tuen takaisin viivästyskorkoineen.
– –”
Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Frucona Košice nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 17.2.2014 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Se esitti kanteensa tueksi neljä kanneperustetta, joista ensimmäinen koski puolustautumisoikeuksien loukkaamista, toinen riidanalaisen päätöksen 83 perustelukappaleeseen liittyvää oikeudellista virhettä, kolmas tosiseikkoja koskevia virheitä ja oikeudellisia virheitä, jotka liittyvät päätelmään, jonka mukaan konkurssimenettely oli edullisempi kuin velkasaneerausehdotus, ja neljäs tosiseikkoja koskevia virheitä ja oikeudellisia virheitä, jotka liittyvät päätelmään, jonka mukaan veroulosottomenettely oli edullisempi kuin velkasaneerausehdotus.
Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen ja toisen kanneperusteen ja hyväksyi kolmannen ja neljännen kanneperusteen. Tämän johdosta se kumosi riidanalaisen päätöksen ja velvoitti komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Asianosaisten vaatimukset
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
ensisijaisesti hylkää kanteen ja velvoittaa Frucona Košicen korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Frucona Košice vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Komissio esittää valituksensa tueksi kuusi valitusperustetta, joista ensimmäinen valitusperuste perustuu riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan, toinen ja neljäs valitusperuste yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen sovellettavuutta koskevien edellytysten noudattamatta jättämiseen, kolmas valitusperuste oikeusvoiman periaatteen ja ne ultra petita ‑periaatteen virheelliseen ymmärtämiseen, viides valitusperuste yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen virheelliseen soveltamiseen ja kuudes komissiolla olevan huolellisen ja puolueettoman tutkimuksen suorittamista koskevan velvollisuuden rajojen noudattamatta jättämiseen.
Ensimmäiseksi on tutkittava toinen ja neljäs valitusperuste, toiseksi ensimmäinen valitusperuste, kolmanneksi kolmas valitusperuste ja lopuksi viides ja kuudes valitusperuste.
Toinen ja neljäs valitusperuste, jotka koskevat yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen sovellettavuutta
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää toisessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 109–118 kohdassa, että tuensaaja voi vedota pätevästi yksityinen velkoja ‑arviointiperusteeseen.
Kyseisessä arviointiperusteessa viitataan komission mukaan julkisen elimen subjektiiviseen näkemykseen silloin, kun se tekee päätöksen toteuttaa kyseessä oleva toimenpide. Näin ollen yhtäältä se, ilmaiseeko julkinen elin sen, mikä oli sen aikomus kyseisenä ajankohtana, perustuu valintaan, joka on asianomaisen jäsenvaltion subjektiivinen oikeus, joten kolmannet eivät voi vedota kyseiseen oikeuteen. Toisaalta pelkästään kyseisellä jäsenvaltiolla on käytössään kaikki merkitykselliset seikat, joiden nojalla se on muodostanut näkemyksensä silloin, kun se on tehnyt päätöksen toteuttaa kyseessä oleva toimenpide. Mainitun jäsenvaltion asiana on siis vedota yksityinen velkoja ‑arviointiperusteeseen ja esittää vaaditut seikat.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissiolla on kuitenkin – kuten riidanalaisen päätöksen 128–132 perustelukappaleesta ilmenee – ollut käytössään seikat, jotka osoittivat, että Slovakian tasavallan kanta oli selkeä ja johdonmukainen sekä kanteluun annetussa vastauksessa että velkasaneerausta hyväksyttäessä; kyseinen jäsenvaltio oli jatkuvasti todennut, että kyse oli sen mielestä valtiontuesta.
Komissio toteaa vielä, että vaikka olisi asianmukaista katsoa, että tuensaaja voi vedota yksityinen velkoja ‑arviointiperusteeseen, unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se ei ole edellyttänyt Frucona Košicea osoittamaan jäsenvaltion tavoin kiistattomasti sekä objektiivisten ja varmennettavissa olevien seikkojen perusteella, että mainittu jäsenvaltio oli toteuttanut toimenpiteen yksityisenä velkojana.
Komissio väittää neljännessä valitusperusteessa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 247 kohdassa, ettei komissio voinut yksityinen toimija ‑arviointiperusteen sovellettavuuden kannalta tehdä eroa riidanalaisen toimenpiteen korvaavien eri ratkaisujen mukaan.
Koska yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen soveltaminen perustuu sen sovellettavuuden osoittamiseksi esitettyihin seikkoihin, unionin yleisen tuomioistuimen virhe perustuu siihen sen ratkaisuun, jonka mukaan kyseisen arviointiperusteen soveltaminen on abstrakti harjoitus, jolla pyritään simuloimaan viran puolesta ihanteellisen, rationaalisen ja hyvin valistuneen hypoteettisen yksityisen velkojan menettely.
Koska komission mukaan on siis selvää, ettei julkiselle velkojalle ole esitetty mitään tietoja tietystä menettelytavasta, kyseisen yksikön menettelyn vertaamisessa samankaltaisessa tilanteessa olevaan yksityiseen velkojaan ei ole mitään järkeä. Tätä arviointiperustetta ei siis voida soveltaa nyt käsiteltävässä tapauksessa.
Komissio korostaa, että käsiteltävässä tapauksessa on varmaa, ettei velkasaneerausehdotusta ja veroulosottomenettelyä ole aikoinaan vertailtu millään tavalla keskenään yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen nojalla. Unionin yleisen tuomioistuimen olisi siis pitänyt ottaa kantaa siihen, sisältyikö riidanalaisen päätöksen 120 perustelukappaleeseen itse asiassa implisiittinen päätelmä, jonka mukaan yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta ei voitu soveltaa.
Frucona Košice kiistää komission argumentaation oikeellisuuden.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki kyseisessä määräyksessä tarkoitetut edellytykset täyttyvät. Ensinnäkin kyse on oltava valtion toimenpiteestä tai valtion varoilla toteutetusta toimenpiteestä. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (tuomio 21.12.2016, komissio v. Hansestadt Lübeck,
C‑524/14 P
,
EU:C:2016:971
,
kohta ja tuomio 21.12.2016, komissio v. World Duty Free Group SA ym.,
C‑20/15 P ja C‑21/15 P
,
EU:C:2016:981
,
kohta).
Tuen käsitteellä ei tarkoiteta ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimenpiteitä, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia (tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Edellytykset, jotka toimenpiteen on täytettävä, jotta se kuuluisi SEUT 107 artiklassa tarkoitetun tuen käsitteen piiriin, eivät kuitenkaan täyty, jos tukea saanut yritys saattoi saada saman edun kuin etu, joka sille annettiin valtion varoista, olosuhteissa, jotka vastaavat tavanomaisia markkinaedellytyksiä (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun julkinen velkoja myöntää maksuhelpotuksia velasta, joka jonkun yrityksen on sille maksettava, kyseinen arviointi tehdään lähtökohtaisesti soveltamalla yksityinen sijoittaja ‑arviointiperustetta (tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Yksityinen velkoja ‑arviointiperuste ei siis ole poikkeus, jota sovelletaan vain jäsenvaltion pyynnöstä, kun SEUT 107 artiklan 1 kohdassa esitetyn yhteismarkkinoille soveltumattoman valtiontuen käsitteen tunnusmerkistö täyttyy. Kun tätä arviointiperustetta voidaan soveltaa, se kuuluu näet niihin seikkoihin, jotka komission on otettava huomioon vahvistaessaan tällaisen valtiontuen olemassaolon (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2012, komissio v. EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
kohta ja tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Kun siis käy ilmi, että yksityinen velkoja ‑arviointiperuste voisi olla sovellettavissa, komission tehtävänä on pyytää kyseistä jäsenvaltiota toimittamaan sille kaikki merkitykselliset tiedot, joiden avulla se voi varmistaa, täyttyvätkö kyseisen perusteen soveltamisedellytykset (tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Ensimmäiseksi on todettava, että kyseisestä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että komission tehtävänä on silloin, kun käy ilmi, että yksityinen velkoja ‑arviointiperuste voisi olla sovellettavissa, tutkia kyseinen olettama riippumatta siitä, onko siltä pyydetty tällaista tutkintaa.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 72 ja 76 kohdassa huomauttanut, yhtäältä siis mikään ei estä sitä, että tuensaaja voi vedota kyseisen arviointiperusteen sovellettavuuteen, ja toisaalta jos tuensaaja vetoaa kyseiseen arviointiperusteeseen, juuri komission tehtävänä on tutkia sen sovellettavuus ja mahdollisesti sen soveltaminen.
Toiseksi on huomautettava jäsenvaltion subjektiivisen näkemyksen merkityksellisyydestä, että – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 74 kohdassa korostanut – määritettäessä sitä, onko yksityinen toimija ‑arviointiperustetta sovellettava, on oltava jäsenvaltion toiminnan taloudellinen luonne eikä se, miten kyseinen jäsenvaltio – subjektiivisesti tarkasteltuna – ajatteli toimivansa tai mitä vaihtoehtoisia menettelytapoja se harkitsi ennen kyseisen toimenpiteen toteuttamista.
Yksityinen velkoja ‑arviointiperusteella pyritään joka tapauksessa tutkimaan, olisiko tuensaajana olevalta yritykseltä jäänyt ilmeisestikin saamatta verrattavissa olevat helpotukset yksityiseltä velkojalta, jonka tilanne on mahdollisimman lähellä julkisen velkojan tilannetta ja joka pyrkii saamaan maksut summista, jotka taloudellisissa vaikeuksissa oleva velallinen on sille velkaa (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta), ja näin ollen, olisiko kyseinen yritys voinut saada saman edun kuin etu, joka sille annettiin valtion varoista, olosuhteissa, jotka vastaavat tavanomaisia markkinaedellytyksiä (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta).
Tästä ilmenee, että tutkinta, joka komission on tarvittaessa suoritettava, ei voi koskea vain pelkästään niitä vaihtoehtoja, jotka toimivaltainen virnaomainen on todellisuudessa ottanut huomioon, vaan sen on välttämättä kohdistuttava kaikkiin niihin vaihtoehtoihin, joita yksityinen velkoja olisi kohtuudella tarkastellut tällaisessa tilanteessa.
Komission neljännen valitusperusteen yhteydessä esittämästä argumentaatiosta on riittävää todeta, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä huomauttaessaan valituksenalaisen tuomion 247 kohdassa, että koska yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta voitiin soveltaa sellaisenaan, komissio ei voi tehdä kyseisen arviointiperusteen sovellettavuuden kannalta eroa riidanalaisen toimenpiteen eri vaihtoehtojen mukaan.
Tästä seuraa, että toinen ja neljäs valitusperuste on hylättävä perusteettomina.
Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut riidanalaista päätöstä virheellisesti, kun se on todennut valituksenalaisen tuomion 101–104 kohdassa, että komissio oli katsonut mainitussa päätöksessä, että yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta voitiin soveltaa nyt käsiteltävän tapauksen tosiseikkoihin.
Unionin yleinen tuomioistuin on siis katsonut komission mukaan virheellisesti, että tuon saman päätöksen 80 perustelukappaleen viimeisestä virkkeestä oli pääteltävä, että yksityistä velkoja ‑arviointiperustetta voitiin soveltaa nyt käsiteltävässä tapauksessa. Kyseinen tulkintavirhe ilmenee kyseisen päätöksen seuraavia perustelukappaleita luettaessa. Saman päätöksen 81 perustelukappale ei näet koske nimenomaisesti kyseisen arviointiperusteen soveltamisedellytyksiä, 82 perustelukappaleessa täsmennetään nimenomaisesti tilanne siltä osin kuin on kyse mainitun arviointiperusteen sovellettavuudesta ja 83 perustelukappaleessa samoin kuin 128–132 perustelukappaleessa on kyse siitä, voidaanko tuota samaa perustetta soveltaa.
Frucona Košice kiistää komission argumentaation oikeellisuuden.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä ei todeta nimenomaisesti, että yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä tapauksessa. Siinä sovelletaan kyseistä arviointiperustetta sitä vastoin tavalla, johon nimenomaisesti perustuu se kyseisen päätöksen 139 ja 140 perustelukappaleessa esitetty päätelmä, jonka mukaan riidanalainen toimenpide on valtiontukea.
Siinä tilanteessa, että komissiolla on täytynyt olla epäilys mainitun arviointiperusteen sovellettavuudesta, on tämän jälkeen huomautettava, että komission olisi pitänyt – kuten tämän tuomion 24 kohdasta ilmenee – pyytää Slovakian valtiolta tältä osin merkityksellisiä tietoja ja suorittaa näistä seikoista kokonaisarviointi (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2012, komissio v. EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
kohta). Riidanalaisessa päätöksessä ei ole kuitenkaan mitään merkkejä tällaisesta pyynnöstä tai tällaisesta tutkinnasta.
Lopuksi on korostettava, että komissio on soveltanut yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta todettuaan ensin riidanalaisen päätöksen 84 ja 86 perustelukappaleessa, että tuensaaja oli väittänyt, että velkasaneerausehdotuksen hyväksyminen ei merkinnyt valtiontukea, sillä konkurssimenettely olisi ollut vähemmän edullinen Slovakian valtion kannalta.
Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Kolmas valitusperuste, joka koskee oikeusvoiman periaatetta ja ne ultra petita ‑periaatetta
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut oikeusvoiman periaatetta ja ne eat iudex ultra petita partium ‑periaatetta, kun se on katsonut valituksenalaisen tuomion 123–126 kohdassa, että unionin tuomioistuin oli ollut 24.1.2013 antamassaan tuomiossa Frucona Košice v. komissio (
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
) implisiittisesti mutta väistämättä sitä mieltä, että yksityinen velkoja ‑arviointiperuste oli sovellettavissa käsiteltävän tapauksen tosiseikkoihin, ja että komission riidanalaisesta päätöksestä ehdottaman tulkinnan vahvistaminen merkitsisi näin ollen sitä, ettei oikeusvoimaa oteta huomioon.
Frucona Košice riitauttaa komission argumentaation.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Koska kolmas valitusperuste koskee sen unionin yleisen tuomioistuimen omaksuman ratkaisun tueksi esitettyä ylimääräistä päättelyä, jonka mukaan yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta voitiin soveltaa nyt käsiteltävän tapauksen tosiseikkoihin, ja koska ensimmäinen, toinen ja neljäs valitusperuste, joissa arvostellaan tuota unionin yleisen tuomioistuimen samaa ratkaisua, on hylätty perusteettomina, kolmas valitusperuste on hylättävä tehottomana.
Viides ja kuudes valitusperuste, jotka koskevat yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen soveltamista ja komission velvollisuutta suorittaa huolellinen ja puolueeton tutkimus
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää viidennessä valitusperusteessaan ensinnäkin, että yksityinen velkoja ‑arviointiperuste merkitsee, että sen on määritettävä viranomaisen subjektiivinen näkemys ja verrattava sitä näkemykseen, jonka yksityinen velkoja olisi omaksunut samoissa olosuhteissa. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa tältä osin, että merkityksellisiä ovat pelkästään sillä hetkellä, kun kyseinen viranomainen teki päätöksen, käytettävissä olleet seikat ja vallinneet kehitysnäkymät.
Komissio päättelee tästä, että asianomaisen jäsenvaltion on osoitettava, että se on päätöksensä tehdäkseen ottanut todellakin huomioon tällaiset seikat ja kehitysnäkymät, joita on verrattava niihin seikkoihin ja kehitysnäkymiin, jotka yksityinen toimija olisi edellyttänyt tietävänsä ennen saman päätöksen tekemistä.
Unionin oikeuskäytännöstä näet ilmenee komission mukaan, että yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen soveltaminen sulkee pois, että yksityinen velkoja olisi voinut toimia satunnaisesti, vaan se on voinut toimia ainoastaan asian perinpohjaisesti tuntien, koska kyseisen oikeuskäytännön mukaan kyseessä olevan edun myöntämisen jälkeen laaditut taloudelliset arviot, kyseisen jäsenvaltion tekemän sijoituksen todellisen tuottavuuden toteaminen jälkikäteen tai myöhemmät perustelut tosiasiallisesti valitulle menettelytavalle eivät voi riittää.
Tämä ei merkitse komission mielestä kuitenkaan sitä, etteivätkö asianomaiset osapuolet voisi esittää tietoja tai seikkoja, joista komissiolle on hyötyä esimerkiksi kyseessä olevan toimenpiteen luonteen ja kohteen, sen asiayhteyden tai tavoitellun päämäärän selventämiseksi. Näiden osapuolten asiana ei ole kuitenkaan korvata omalla arvioinnillaan asianomaisen jäsenvaltion päätöksensä tekemisajankohtana todellisuudessa tekemää arviointia, kuten komission asiana ei ole myöskään simuloida viran puolesta ihanteellisen, rationaalisen ja hyvin valistuneen hypoteettisen yksityisen velkojan menettelyä.
Komissiolle asianomaisen jäsenvaltion esittämien tietojen lisäksi toimitetuilla tiedoilla voidaan pyrkiä osoittamaan, että niiden tietojen perusteella, jotka kyseinen jäsenvaltio on todellakin ottanut huomioon, yksityinen velkoja olisi tai ei olisi toiminut samalla tavalla. Näillä tiedoilla ei voida kuitenkaan pyrkiä oikeuttamaan tehtyä päätöstä viittaamalla tietoihin tai seikkoihin, joita asianomainen jäsenvaltio ei ole todellisuudessa ottanut huomioon.
Komissio huomauttaa toiseksi, että kun unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt valituksenalaisen tuomion 137 kohdassa tutkintaperusteensa, se on jättänyt rajaamatta kyseisen toimielimen tarkastusvelvollisuuden niihin merkityksellisiin seikkoihin, jotka sillä oli käytössään. Tämän laiminlyönnin johdosta unionin yleinen tuomioistuin on katsonut komission mukaan valituksenalaisen tuomion 201 kohdassa, että komission olisi pitänyt pyrkiä saamaan lisätietoja hallinnollisen menettelyn asiakirja-aineistosta päättelemällä tekemiensä johtopäätösten varmentamiseksi ja tukemiseksi.
Unionin yleinen tuomioistuin on komission mukaan siten ottanut mainitussa 201 kohdassa käyttöön uuden vaatimuksen, jonka mukaan komission olisi simuloitava ihanteellisen, rationaalisen ja hyvin valistuneen hypoteettisen yksityisen velkojan menettely yrittämällä löytää kaikki ”kuviteltavissa olevat” seikat ja tiedot; kyseinen vaatimus on kuitenkin vastoin yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen perustana olevaa filosofiaa itseään eli sitä, että viranomaisten subjektiivista näkemystä arvioidaan sen päätöksen tekemisajankohtana.
Valituksenalaisen tuomion 137 ja 180–213 kohta perustuvat siten komission mukaan yhtäältä siihen virheelliseen näkökohtaan, jonka mukaan komission oli unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan suoritettava pikemminkin objektiivinen ja kattava arviointi konkurssimenettelyn eduista ja haitoista eikä viranomaisen subjektiiviseen tilanteeseen perustuvaa arviointia, ja toisaalta riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkitsemiseen siten, että siitä ilmenee, että kyseinen toimielin on suorittanut tällaisen arvioinnin.
Komissio korostaa kolmanneksi, että riidanalainen päätös perustuu Frucona Košicen omaisuuserien osalta 17.6.2004 vallinneeseen tilanteeseen ja että unionin yleisen tuomioistuimen mukaan komissio oli perustellusti jättänyt hyväksymättä E:n kertomuksessa käytetyn menetelmän siltä osin kuin on kyse mainittujen omaisuuserien likvidaatiokertoimien määrittämisestä. Koska paikallisella veroviranomaisella oli silloin, kun se päätti hyväksyä velkasaneerausehdotuksen, käytössään pelkästään kyseiset talouteen liittyvät tiedot, näitä tosiseikkoja koskevien toteamusten johdonmukaisena seurauksena on kuitenkin, että yksityinen velkoja, jolla on käytössään vain kyseiset tiedot, ei olisi antanut suostumustaan velkasaneeraukselle. Jos se olisi menetellyt siten, että se olisi pyytänyt lisätietoja, tällainen velkoja ei näet olisi hyväksynyt velkasaneerausehdotusta.
Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon se, että sen tehtävänä oli suorittaa tarkastuksensa ainoastaan niiden tietojen ja seikkojen mukaan, jotka julkisella velkojalla todellisuudessa oli hallussaan tai jotka olivat yleisesti tunnettuja, hallintomenettelyn asiakirja-aineisto tuki joka tapauksessa pätevästi sen päätelmää, jonka mukaan yksityinen velkoja ei olisi antanut hyväksyntäänsä velkasaneeraukselle. Unionin yleinen tuomioistuin ei näet ole todennut mitään lisäseikkaa, joka olisi ollut merkityksellinen tosiseikkojen tapahtuma-aikaan ja jonka komissio olisi jättänyt ottamatta huomioon.
Unionin yleinen tuomioistuin on siis tehnyt komission mielestä oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 186 ja 235 kohdassa, että asiakirja-aineistoon sisältyvillä seikoilla ei voitu tukea oikeudellisesti riittävällä tavalla ja yksiselitteisesti niitä päätelmiä, jotka komissio oli tehnyt arvioidakseen omaisuuserien myynnistä konkurssimenettelyn yhteydessä saatavaksi tuotoksi 435 miljoonaa SKK (noin 14,5 miljoonaa euroa). Komissio toteaa vielä, ettei unionin yleinen tuomioistuin totea, miten laajaa näyttöä komission olisi pitänyt toimittaa, eikä sitä, velvoittiko kyseinen näytön taso sen mielestä komission osoittamaan kiistattomasti, mikä myynnin tuotto olisi ollut.
Komissio väittää neljänneksi, että sen esiin tuomat oikeudelliset virheet rasittavat myös unionin yleisen tuomioistuimen tekemää arviointia konkurssimenettelyn kestosta ja veroulosottomenettelyn kestosta. Kyseiset arvioinnit perustuvat näet sen mukaan samaan virheelliseen kriteeriin ja komission Frucona Košicen omaisuuserien realisoinnin tuotosta tekemän arvion hylkäämiseen.
Komissio katsoo kuudennessa valitusperusteessaan, että valituksenalaisen tuomion 191–195 kohtaa voidaan tulkita siten, että niissä väitetään komission laiminlyöneen velvollisuutensa suorittaa huolellinen ja puolueeton tutkimus. Jos kyseinen tulkinta on oikeellinen, komissio väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen kyseiselle velvollisuudelle antama ulottuvuus on virheellinen ja että se on asettanut komissiolle liiallisen taakan.
Komissio huomauttaa tältä osin, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 187 ja 191 kohdassa, että komissio oli perustellusti kiistänyt E:n kertomuksen todistusarvon ja että komissio oli siis tehnyt päätelmiä Frucona Košicen esittämistä seikoista tai seikoista, joita tämä ei ollut kiistänyt. Unionin yleinen tuomioistuin päätti tämän jälkeen moittia komissiota siitä, ettei se ollut pyytänyt lisätietoja, joilla pyritään tarkastamaan päätelmät, jotka se oli tehnyt näistä seikoista, ja tukemaan niitä, selittämättä sitä, minkä tyyppisiä lisäseikkoja kyseinen toimielin olisi mahdollisesti voinut pyytää.
Komissio väittää perustaneensa arviointinsa seikkoihin, jotka sillä oli todellisuudessa käytössään kyseisenä ajankohtana, ja katsoneensa, että se saattoi nojautua tuensaajan vahvistamaan määrään, jonka veroviranomainen oli hyväksynyt ja joka perustui riippumattomiin lausuntoihin, vaatimatta muiden lausuntojen esittämistä. Julkinen velkoja ei olisi missään tapauksessa hyväksynyt velalliseltaan sitä, ettei tämä tue riittävästi arviotaan niiden omaisuuserien arvosta, jotka se tarjoaa vakuudeksi saadakseen verovelkaansa lykätyksi. Nyt käsiteltävässä tapauksessa paikallisella veroviranomaisella oli käytössään omat päätelmänsä kyseisten omaisuuserien arvosta, kuten velan lykkäämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee.
Frucona Košice riitauttaa komission argumentaation.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että viides ja kuudes valitusperuste koskevat lähinnä komissiolle silloin, kun se esittää yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta koskevia arviointeja, kuuluvien tutkimusvelvoitteiden laajuutta, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on sen vahvistanut tutkiessaan riidanalaisen päätöksen niitä osia, jotka koskevat konkurssi- ja veroulosottomenettelyä.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta soveltaessaan tehtävä kokonaisarviointi, jossa se ottaa huomioon kaikki tilanteessa merkitykselliset seikat, joiden perusteella se voi määrittää, olisiko tuen saaneelta yritykseltä ilmeisestikin jäänyt saamatta vastaavat maksuhelpotukset yksityiseltä velkojalta (ks. vastaavasti tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta ja tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Tältä osin yhtäältä merkityksellisenä on pidettävä kaikkea tietoa, joka voi huomattavalla tavalla vaikuttaa sellaisen yksityisen velkojan päätösprosessiin, jota on pidettävä tavanomaisen varovaisena ja huolellisena, jonka tilanne on mahdollisimman lähellä julkisen velkojan tilannetta ja joka pyrkii saamaan maksun summista, jonka maksuvaikeuksissa oleva velallinen on sille velkaa (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta ja tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Toisaalta yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta sovellettaessa merkityksellisiä ovat ainoastaan kyseisen päätöksen tekemishetkellä käytettävissä olleet seikat ja vallinneet kehitysnäkymät (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2012, komissio v. EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
kohta).
Tällainen komission tutkinta siitä, voidaanko tietyt toimenpiteet luokitella valtiontueksi siitä syystä, että viranomaiset eivät ole toimineet samoin kuin yksityinen velkoja olisi toiminut, edellyttää monitahoisen taloudellisen arvioinnin tekemistä (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta ja tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Tältä osin on huomautettava, että kun Euroopan unionin tuomioistuimet valvovat komission tekemiä monitahoisia taloudellisia arviointeja valtiontukien alalla, niiden tehtävänä ei kuitenkaan ole korvata omalla taloudellisia seikkoja koskevalla arvioinnillaan komission arviointia (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta ja tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Unionin tuomioistuinten on kuitenkin paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, sisältävätkö nämä todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea niistä tehtyjä päätelmiä (tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
kohta ja tuomio 21.3.2013, komissio v. Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:186
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on tutkittava ensimmäiseksi komission viidennen ja kuudennen valitusperusteen yhteydessä esittämä argumentaatio, joka kohdistuu konkurssimenettelyä koskevaan valituksenalaisen tuomion osaan.
Tältä osin on ensimmäiseksi hylättävä komission väitteet, jotka perustuvat siihen, että aluksi on määritettävä toimivaltaisen viranomaisen subjektiivinen näkemys ja tämän jälkeen verrattava kyseisen viranomaisen asennetta hypoteettisen yksityisen velkojan asenteeseen, koska tällaisen päättelyn osalta on jo toista ja neljättä valitusperustetta tutkittaessa katsottu, ettei sillä ole merkitystä siltä osin kuin päättely perustuu yksityinen velkoja ‑arviointiperusteen virheelliseen ulottuvuuteen.
Siltä osin kuin komissio moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on ottanut käyttöön – etenkin, kun se ei ole rajannut kyseisen toimielimen tarkastusvelvollisuutta sen käytössä olleisiin seikkoihin, – sellaisen uuden vaatimuksen, jolla komissiolle asetetaan liiallinen taakka ja jonka mukaan sen on pyrittävä löytämään kaikki ”kuviteltavissa olevat” seikat ja tiedot, on toiseksi todettava, että komission argumentaatio perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
Tältä osin on korostettava aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin on etenkin valituksenalaisen tuomion 134–137 kohdassa todennut, että yksityinen velkoja ‑arviointiperustetta on tarkasteltava suhteessa siihen tilanteeseen, joka on mahdollisimman lähellä kyseessä olevan viranomaisen tilannetta.
Unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt valituksenalaisen tuomion 138–143 kohdassa ne periaatteet, jotka sen mukaan sääntelevät komissiolla olevaa todistustaakkaa, ja tuonut tässä yhteydessä esiin seikat, jotka komission on mahdollisesti hankittava ja otettava huomioon tutkintansa yhteydessä, ja komission tutkintavelvollisuuksien yleiset rajat, sellaisina kuin ne ilmenevät unionin tuomioistuinten oikeuskäytännöstä.
Tältä osin on myös muistutettava, että unionin tuomioistuinten on arvioitava valtiontukipäätöksen lainmukaisuutta niiden tietojen perusteella, joita komissiolla saattoi olla käytettävissään päätöstä tehdessään (tuomio 2.9.2010, komissio v. Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Niihin tietoihin, jotka komissiolla ”saattoi olla käytettävissään”, sisältyvät kuitenkin tiedot, jotka näyttivät merkityksellisiltä tämän tuomion 59–61 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön mukaan suoritettavan arvioinnin kannalta ja jotka komissio olisi voinut pyytää toimitettaviksi hallinnollisen menettelyn kuluessa.
Lopuksi on todettava unionin yleisen tuomioistuimen huomauttaneen valituksenalaisen tuomion 171–178 kohdassa, että komissiota ei unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sido millään tavalla yleinen velvollisuus käyttää ulkopuolisten asiantuntijoiden palveluita, ja hylänneen tämän perusteella Frucona Košicen vaatimukset, joiden mukaan komission olisi pitänyt hankkia uusia ulkopuolisia asiantuntijalausuntoja.
Valituksenalaisen tuomion 180–213 ja 235 kohta, joita tämän tuomion 64 kohdassa tarkasteltu komission arvostelu koskee, eivät kuitenkaan merkitse – kun niitä luetaan tämän unionin yleisen tuomioistuimen mieleen palauttaman oikeudellisen asiayhteyden valossa – unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa yhteensoveltumattomia uusia vaatimuksia.
Valituksenalaisen tuomion 185 kohdassa esitettyä tosiseikkoja koskevaa toteamusta, jonka mukaan komissio oli määrittänyt likvidaatiokertoimet hallinnollisen menettelyn asiakirja-aineistoon sisältyvistä seikoista päättelemällä, se ei ollut suorittanut mitään metodologista tai taloudellista arviointia eikä se ollut pyytänyt lisätietoja, joilla pyritään varmentamaan sen näistä seikoista tekemät päätelmät tai tukemaan niitä, ei voida tulkita siten, että sillä vahvistetaan vaatimus, jolla ylitettäisiin vaatimukset, joita unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 138–143 kohdassa mieleen palauttamat periaatteet edellyttävät, tai joka olisi ristiriidassa tämän tuomion 59 ja 60 kohdassa esitettyjen vaatimusten kanssa.
Valituksenalaisen tuomion 186, 196, 200 ja 201 kohdassa esitetyistä unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevista arvioinneista, joiden mukaan hallinnollisen menettelyn asiakirja-aineistoon sisältyvillä seikoilla ei voitu tukea oikeudellisesti riittävällä tavalla komission arvioita likvidaatiokertoimista ja komission olisi näin ollen pitänyt pyrkiä saamaan lisätietoja päätelmiensä tukemiseksi, on todettava, ettei niillä ylitetä mitenkään sen ilmeistä arviointivirhettä koskevan tuomioistuinvalvonnan rajoja, jota unionin yleisen tuomioistuimen on harjoitettava tämän tuomion 64 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön nojalla, eikä niillä voida myöskään katsoa otettavan käyttöön vaatimusta, joka olisi ristiriidassa tämän tuomion 59 ja 60 kohdassa esitettyjen periaatteiden kanssa.
Siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 186 kohdassa, että hallinnollisen menettelyn asiakirja-aineistoon sisältyvillä seikoilla on tuettava komission tekemiä päätelmiä paitsi oikeudellisesti riittävällä tavalla myös yksiselitteisesti, on riittävää huomauttaa, että valituksenalaisen tuomion 187–201 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin ei missään tapauksessa suorittanut arviointiaan tällaisen vaatimuksen kannalta eikä se myöskään viitannut siihen valituksenalaisen tuomion 196, 200, 201 ja 235 kohtaan sisältyvien pohdintojensa yhteydessä.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 125 ja 131 kohdassa huomauttanut, unionin yleinen tuomioistuin on näet valituksenalaisen tuomion 191–195, 198 ja 199 kohdassa vain tuonut esiin riidanalaisessa päätöksessä olevia sisäisiä ristiriitaisuuksia ja esittänyt tosiseikkoja koskevia toteamuksia, joiden mukaan hallinnollisen menettelyn asiakirja-aineistoon sisältyvillä seikoilla ei voitu selittää komission vahvistamia likvidaatiokertoimia.
Toisin kuin komissio väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei ole soveltanut virheellistä oikeudellista kriteeriä. Tästä seuraa, että komission vaatimukset on hylättävä osittain tehottomina ja osittain perusteettomina.
Toiseksi on riittävää todeta siltä osin kuin komissio väittää, että sen yksilöimät oikeudelliset virheet ovat rasittaneet myös unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 223–235 kohdassa tekemää arviointia konkurssimenettelyn kestosta ja kyseisen tuomion 277–284 kohdassa tekemää arviointia veroulosottomenettelyn kestosta, että koska komission vaatimusten tutkiminen ei ole johtanut minkään oikeudellisen virheen toteamiseen, kyseinen argumentaatio on perusteeton.
Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi todennut valituksenalaisen tuomion 279, 282 ja 283 kohdassa, että komissio ei ensinnäkään ollut ottanut selvää veroulosottomenettelyn ennakoidusta kestosta, se ei tämän jälkeen ollut ottanut huomioon, että kyseinen menettely olisi voitu keskeyttää konkurssimenettelyn aloittamisen vuoksi, ja se ei lopuksi ollut ottanut selvää niistä kustannuksista, joita veroulosottomenettely voi aiheuttaa.
Tällaiset seikat voivat kuitenkin – siltä osin kuin ne liittyvät tietoihin, joita tavanomaisen varovainen ja huolellinen yksityinen velkoja, joka on paikallisen veroviranomaisen tilanteeseen verrattavissa olevassa tilanteessa, ei suoralta kädeltä voinut sivuuttaa, – yksinään oikeuttaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, jonka mukaan komissio ei ollut ottanut huomioon kaikkia merkityksellisiä seikkoja (ks. vastaavasti tuomio 24.1.2013, Frucona Košice v. komissio,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
,
ja
kohta).
Tämän tuomion 69–84 kohdasta ilmenee lisäksi, että – toisin kuin komissio väittää – valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin on täsmentänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla yhtäältä komissiolle kuuluvien tutkimusvelvollisuuksien laajuutta ja toisaalta sitä, minkä tyyppisiä lisäseikkoja mainittu toimielin olisi voinut pyytää.
Tästä seuraa, että viides ja kuudes valitusperuste on hylättävä perusteettomina.
Koska kaikki komission nyt käsiteltävän valituksen tueksi esittämät valitusperusteet on hylättävä, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
Työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdassa, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska komissio on hävinnyt asian ja Frucona Košice on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitus hylätään.

2)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.