CELEX: 62014TJ0335
Bendrijos prekių ženklas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Vaizdinis Bendrijos prekių ženklas „DoggiS“
Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai „DoggiS“
Ankstesni žodiniai nacionaliniai prekių ženklai DOGGIS ir DOGGIBOX
Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai, vaizduojantys dešrainio formos personažą
Pirmą kartą Apeliacinei tarybai pateikti papildomi įrodymai
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 76 straipsnis
Nesąžiningumas
Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktas
Pirmą kartą Bendrajame Teisme pateikti įrodymai

Ginčo aplinkybės
2010 m. vasario 18 d. ieškovas José-Manuel Davó Lledó pagal 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 78, p. 1
) pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra šis raudonos spalvos vaizdinis žymuo:
Prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 29, 30 ir 43 klasėms ir pagal kiekvieną iš jų atitinka šį aprašymą:
—
29 klasė: „Mėsainiai; dešros; šaltos mėsos; perdirbti vaisiai ir daržovės; vaisių salotos; daržovių, žalumynų ir ankštinių augalų salotos; daržovių, žalumynų ir ankštinių augalų salotos; keptos bulvės; apdorotos bulvės; grietinėlė; pienas; bulvių gaminiai; mėsa, žuvis, paukštiena ir žvėriena; mėsos ekstraktai; konservuoti, džiovinti ir virti vaisiai ir daržovės; drebučiai (želė), uogienės, kompotai; kiaušiniai, pienas ir pieno produktai; valgomasis aliejus ir riebalai“,
—
30 klasė: „Picos; sumuštiniai; sumuštiniai; kepiniai; valgomieji ledai; maisto padažai; miltiniai konditerijos gaminiai; desertai; salotų užpilai; šokoladas; kava, arbata, kakava, cukrus, ryžiai, tapijoka, sago kruopos, kavos pakaitalai; miltai ir grūdų produktai, duona, pyragai ir konditerijos gaminiai, glaistyti gaminiai; medus, melasa; mielės, kepimo milteliai; druska, garstyčios; actas, padažai (uždarai); prieskoniai; gaivieji ledai“,
—
43 klasė: „Restoranų paslaugos; kavinių paslaugos; greitojo maitinimo paslaugos; maitinimo paslaugos ir maisto, parduodamo išsineštinai, paslaugos; restoranų, kavinių, alaus barų, barų, paruošto maisto ir viešbučių paslaugos; maitinimo ir aprūpinimo maistu ir gėrimais paslaugos; maisto paruošimas ir gaminimas; viešojo maitinimo paslaugos; greitojo maisto užkandinės (snack-bars); maitinimo paslaugos (maistas); laikinas apgyvendinimas“.
Prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2010 m. balandžio 12 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 65/2010.
Ginčijamas prekių ženklas įregistruotas 2010 m. gruodžio 14 d. numeriu 8894826 visoms šio sprendimo 3 punkte nurodytoms prekėms ir paslaugoms.
2012 m. birželio 6 d.
Administradora y Franquicias América, SA
ir
Inversiones Ged Ltda
(toliau kartu – „pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys“) pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktą pateikė prašymą pripažinti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia visoms prekėms ir paslaugoms, kurioms šis prekių ženklas buvo įregistruotas.
Pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių pagrindinė veikla yra barų, restoranų, kavinių ir greitojo maitinimo įstaigų eksploatavimas bei franšizės šiame sektoriuje suteikimas, tvarkymas ir eksploatavimas.
Prašymą pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia
Inversiones Ged
grindė šiais ankstesniais jai priklausančiais prekių ženklais:
—
Čilėje registruotu toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, kuriame yra raudonos spalvos raidės geltoname fone; šis prekių ženklas buvo įregistruotas 2004 m. sausio 12 d. numeriu 683048 ir skirtas 43 klasės „bufetams, barams ir restoranams“ žymėti:
—
Čilėje registruotu toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, kuriame yra raudonos spalvos raidės geltoname fone; šis prekių ženklas buvo įregistruotas 2008 m. rugsėjo 15 d. numeriu 857568 ir skirtas 43 klasės „restoranų, barų, bufetų, kavinių, arbatinių ir greitojo maitinimo paslaugoms“ žymėti:
—
Čilėje registruotu toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, kuriame yra raudonos spalvos raidės geltoname fone; šis prekių ženklas buvo įregistruotas 2007 m. lapkričio 26 d. numeriu 801904 ir skirtas 16, 25, 28 ir 32 klasių prekėms žymėti:
—
Čilėje 2005 m. birželio 21 d. įregistruotu (numeriu 728038) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 43 klasės „įstaigų, kurių pagrindinė veikla yra vartoti paruoštų maisto produktų ar gėrimų tiekimas, kaip antai restoranų, savitarnos restoranų, kavinių, arbatinių, bufetų, valgyklų, barų paslaugoms ir paruoštų maisto produktų pristatymo į namus paslaugoms“ žymėti:
—
Čilėje 2005 m. gegužės 5 d. įregistruotu (numeriu 724717) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 16, 25, 28 ir 32 klasių prekėms žymėti:
—
Čilėje 2009 m. gruodžio 6 d. įregistruotu (numeriu 867740) žodiniu prekių ženklu DOGGIS, skirtu 43 klasės „bufetams, barams, restoranams“ žymėti,
—
Peru 2009 m. birželio 12 d. įregistruotu (numeriu 352647) žodiniu prekių ženklu DOGGIS, skirtu 43 klasės prekėms žymėti,
—
Čilėje 2004 m. rugsėjo 1 d. įregistruotu (numeriu 702110) žodiniu prekių ženklu DOGGIBOX, skirtu 32 klasės prekėms žymėti,
—
Čilėje 2005 m. gegužės 5 d. įregistruotu (numeriu 724718) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 43 klasės prekėms, kurios sutampa su Čilėje registruotu prekių ženklu Nr. 728038 saugomomis prekėmis, žymėti:
—
Čilėje 2005 m. gegužės 5 d. įregistruotu (numeriu 724716) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 16, 25, 28 ir 32 klasių prekėms žymėti:
—
Brazilijoje 1999 m. birželio 22 d. įregistruotu (numeriu 819295671) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 38 ir 60 klasių „maisto prekėms arba maisto paslaugoms“ žymėti:
Savo ruožtu
Administradora y Franquicias América
tą patį prašymą grindė tokiais ankstesniais jai priklausančiais prekių ženklais:
—
Čilėje 2004 m. gruodžio 13 d. įregistruotu (numeriu 711375) žodiniu prekių ženklu COFFEE BREAK DOGGIS, skirtu 43 klasės paslaugoms, kurios sutampa su Čilėje registruotu prekių ženklu Nr. 728038 saugomomis paslaugomis, žymėti,
—
Čilėje 2006 m. liepos 12 d įregistruotu (numeriu 762423) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 42 klasės „restoranų, barų, bufetų, kavinių, arbatinių paslaugoms“ žymėti:
—
Urugvajuje 2008 m. gegužės 14 d. įregistruotu (numeriu 387908) toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu, skirtu 43 klasės paslaugoms žymėti:
Pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys patikslino, kad 2011 m. rugpjūčio mėn. norėdama įregistruoti Ispanijoje prekių ženklą „doggis“
Inversiones Ged
sužinojo, kad egzistuoja šie ieškovo vardu įregistruoti prekių ženklai: ginčijamas prekių ženklas, Ispanijoje 2010 m. birželio 2 d. įregistruotas (numeriu 2914857) prekių ženklas „doggis“, skirtas 29, 30, 39 ir 43 klasių prekėms ir paslaugoms žymėti, ir 2010 m. kovo 16 d. įregistruotas (numeriu 1037118) tarptautinis prekių ženklas „doggis“, skirtas 43 klasės paslaugoms žymėti. Jos pridūrė, kad taip pat sužinojo, jog ieškovas yra domeno vardų „doggis.es“ ir „doggis.com.es“ savininkas.
Pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys teigė, kad dėl ginčijamo prekių ženklo registracijos ieškovas kreipėsi veikdamas nesąžiningai, nes jos iš anksto apie tai nebuvo informuotos ir nedavė tam sutikimo. Jos nurodė, kad šis prekių ženklas žodiniu požiūriu sutampa su visais ankstesniais jų prekių ženklais, o vizualiai sutampa su kai kuriais iš jų; paslaugos, kurioms žymėti jis skirtas, sutampa su keliais joms priklausančiais ankstesniais prekių ženklais saugomomis paslaugomis, o prekės, kurioms žymėti jis skirtas, yra papildomos, palyginti su paslaugomis, kurios saugomos daugelio iš joms priklausančių ankstesnių prekių ženklų. Jos taip pat tvirtino, kad, teikdamas savo paraišką įregistruoti ginčijamą prekių ženklą ieškovas žinojo apie joms priklausančių ankstesnių prekių ženklų egzistavimą ir jų veiklą, kuri nurodyta šio sprendimo 7 punkte.
2013 m. liepos 18 d. sprendimu VRDT anuliavimo skyrius atmetė visą prašymą pripažinti registraciją negaliojančia.
2013 m. rugsėjo 18 d. pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys pateikė apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
2014 m. kovo 13 d. (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT pirmoji apeliacinė taryba patenkino pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių apeliaciją, panaikino visą Anuliavimo skyriaus sprendimą ir pripažino ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia. Ji taip pat priteisė iš ieškovo išlaidas, patirtas vykstant procedūroms dėl prašymo pripažinti registraciją negaliojančia ir dėl apeliacijos.
Iš esmės, pirma, Apeliacinė taryba, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalimi, sutiko atsižvelgti į tam tikrus papildomus įrodymus, kuriuos jai pirmą kartą pateikė pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys, būtent ištrauką iš interneto svetainės www.consultafranquicias.com ir ištrauką iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html (ginčijamo sprendimo 20 ir 21 punktai).
Antra, Apeliacinė taryba nusprendė, kad 2010 m. vasario 18 d. pateikiant ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką egzistavo reikšmingų konkrečiai su nagrinėjamu atveju susijusių veiksnių, iš kurių matyti, kad ieškovas eksplicitiškai pripažino, jog prieš paraiškos pateikimą egzistavo vaizdiniai Čilėje registruoti prekių ženklai „DoggiS“, saugomi įregistruoti Nr. 683048, Nr. 857568 ir Nr. 801904 (ginčijamo sprendimo 32 punktas). Tokį vertinimą Apeliacinė taryba grindė ištraukomis iš ieškovo interneto svetainės ir ištraukomis iš reklamos, kurią jis vykdė franšizei skirtuose interneto puslapiuose (ginčijamo sprendimo 33–37 punktai).
Trečia, atsižvelgusi į ginčijamo prekių ženklo pobūdį Apeliacinė taryba nurodė, kad jis sutampa su ankstesniais vaizdiniais Čilėje registruotais prekių ženklais „DoggiS“ ir žymi paslaugas, kurios sutampa su minėtais ankstesniais prekių ženklais žymimomis paslaugomis, taip pat prekes, būtinas nurodytoms maitinimo paslaugoms teikti. Ji nusprendė, kad toks panašumas negali būti „tik atsitiktinio sutapimo rezultatas“ (ginčijamo sprendimo 37–41 punktai).
Ketvirta, Apeliacinė taryba nurodė, kad ginčijamo prekių ženklo registracijos paraiškos pateikimo momentu pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių prekių ženklas „doggis“ jau buvo daug metų naudojamas ir per pastaruosius metus jį lydėjo vis didesnė sėkmė, todėl, suinteresuotosios visuomenės akimis, jo geras vardas sustiprėjo (ginčijamo sprendimo 42 punktas).
Penkta, Apeliacinė taryba nusprendė, kad remiantis aplinkybe, jog pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys prieš pateikiant ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką neišreiškė suinteresuotumo apsaugoti Europos Sąjungoje savo ankstesnius prekių ženklus, nepaisant to, kad šiuos ankstesnius prekių ženklus naudojo Čilėje, negalima tvirtinti, kad pateikdamas minėtą paraišką ieškovas neveikė nesąžiningai, nes šią aplinkybę „[pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios] šalys [vertino] subjektyviai“ (ginčijamo sprendimo 43 punktas).
Šešta, Apeliacinė taryba nurodė, kad tai, jog prašoma įregistruoti vaizdinį prekių ženklą, kuris tapatus ankstesniems vaizdiniams pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių prekių ženklams ir skirtas paslaugoms, tapačioms minėtais ankstesniais prekių ženklais žymimoms paslaugoms, taip pat prekėms, kurios būtinos šioms paslaugoms teikti, žymėti, ne tik nesuderinama su jokia komercine logika, bet ir gali patvirtinti, jog bandoma pasisavinti su šiais ankstesniais prekių ženklais susijusias teises (ginčijamo sprendimo 45 punktas).
Šalių reikalavimai
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą ir atitinkamai palikti galioti Anuliavimo skyriaus sprendimą,
—
priteisti iš VRDT ir iš pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Ieškinį ieškovas grindžia dviem pagrindais, susijusiais, pirma, su Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio ir, antra, to paties reglamento 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo: Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio pažeidimo
Ieškovas tvirtina, kad Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnį, nes atsižvelgė į įrodymus, kuriuos jai pirmą kartą pateikė pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys, konkrečiai kalbant, į šio sprendimo 15 punkte minėtas ištraukas iš interneto svetainės ir iš interneto puslapio; jomis jos siekė patvirtinti naują pagrindą, kurį savo ruožtu grindė naujais faktais.
Nurodyti tokie nauji faktai:
—
faktas, kuris matyti iš interneto svetainės www.consultafranquicias.com, t. y. jog ieškovas „konstatavo, kad dešrainiai buvo paklausūs Amerikos žemyne“ ir kad jis „siekė užkariauti Europą“ (ginčijamo sprendimo 35 punktas),
—
faktas, kad ištrauka iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html „patvirtina, kad [ieškovas] pripažino ankstesnį [Lotynų Amerikoje registruotų prekių ženklų] egzistavimą ir skleidė reklamą, kurioje teigė: „Doggis“ veikia dešrainių platinimo franšizės pagrindu ir turi gerą vardą tarptautiniu lygmeniu“, o „[jo] įmonė ką tik įsikūrė Ispanijoje ir jis siekia tapti pirmaujančia dešrainius gaminančia įmone Europos lygmeniu“ (ginčijamo sprendimo 36 punktas),
—
faktas, kad toliau pavaizduotas dešrainio formos personažas, nurodytas ištraukoje iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html, panašus į ankstesnius Čilėje registruotus prekių ženklus Nr. 728038 ir Nr. 724717 (ginčijamo sprendimo 37 punktas):
VRDT iš esmės atsikerta, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį ji turi teisę atsižvelgti į pavėluotai nurodytus faktus ar pateiktus įrodymus, ir minėta nuostata šiuo klausimu jai suteikiama plati diskrecija.
Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnyje nurodyta:
„1.   Procedūrų metu [VRDT] faktus nagrinėja savo iniciatyva; tačiau procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo būdą.
2.   [VRDT] gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurie nebuvo pateikti laiku.“
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalies formuluotės matyti, kad paprastai, jeigu nenurodyta priešingai, šalys faktus ir įrodymus gali pateikti pasibaigus jiems pateikti nustatytiems terminams pagal Reglamento Nr. 207/2009 nuostatas ir kad VRDT nedraudžiama atsižvelgti į tokius pavėluotai, t. y. pasibaigus Anuliavimo skyriaus nustatytam terminui ar net pirmą kartą Apeliacinėje taryboje nurodytus faktus ar pateiktus įrodymus (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
, Rink.,
EU:C:2007:162
,
punktą ir 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo New Yorker SHK Jeans / VRDT,
C‑621/11 P
, Rink.,
EU:C:2013:484
,
punktą).
Patikslinimas, kad VRDT „gali“ nuspręsti neatsižvelgti į pavėluotai nurodytus faktus ar pateiktus įrodymus, rodo, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį jai suteikiama plati diskrecija nuspręsti, ar reikia į juos atsižvelgti, pateikiant tokį sprendimą pagrindžiančius motyvus (šio sprendimo 28 punkte minėtų sprendimų VRDT / Kaul,
EU:C:2007:162
,
ir
punktai ir New Yorker SHK Jeans / VRDT,
EU:C:2013:484
,
punktas).
Be to, dėl VRDT diskrecijos pasinaudoti galimybe atsižvelgti į pavėluotai pateiktus įrodymus įgyvendinimo reikia pažymėti, kad kai VRDT turi priimti sprendimą vykstant registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrai, toks VRDT atsižvelgimas gali būti pateisinamas, ypač tuomet, kai ji mano, jog, pirma, pavėluotai pateikti įrodymai iš pirmo žvilgsnio atrodo iš tiesų galintys turėti įtakos jai pateikto prašymo pripažinti registraciją negaliojančia nagrinėjimo baigčiai ir, antra, nėra kliūčių remiantis procedūros etapu, kuriuo tie įrodymai pavėluotai pateikti, ir susiklosčiusiomis aplinkybėmis atsižvelgti į atitinkamą informaciją (pagal analogiją žr. šio sprendimo 28 punkte minėtų sprendimų VRDT / Kaul,
EU:C:2007:162
,
punktą ir New Yorker SHK Jeans / VRDT,
EU:C:2013:484
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju visų pirma reikia konstatuoti, kad iš ginčijamo sprendimo motyvų matyti, jog Apeliacinė taryba iš tiesų pasinaudojo pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį jai suteikta plačia diskrecija tam, kad motyvuotai ir tinkamai atsižvelgusi į visas svarbias aplinkybes nuspręstų, kad reikia atsižvelgti į pirmą kartą jai pateiktus papildomus įrodymus, kad priimtų sprendimą, dėl kurio į ją kreiptasi.
Todėl ginčijamo sprendimo 20 punkte nustačiusi nagrinėjamus įrodymus, būtent ištrauką iš interneto svetainės www.consultafranquicias.com ir ištrauką iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html, minėto sprendimo 21 punkte Apeliacinė taryba nurodė, kad:
„Dokumentai, kuriuos Apeliacinei tarybai pateikė [pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios] šalys, tik patvirtina ir papildo interneto puslapio [www.doogis.es] turinį, kuriuo jau remtasi grindžiant teiginį, kad [ieškovas] žinojo, jog greitojo maitinimo paslaugų sektoriuje egzistuoja pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančioms šalims priklausantys prekių ženklai ir jos šiame sektoriuje vykdo veiklą. Taigi, pagal [Reglamento Nr. 207/2009] 76 straipsnio 2 dalį į šiuos dokumentus reikia atsižvelgti.“
Taip pat reikia pripažinti, kad Apeliacinė taryba tinkamai pasinaudojo pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį jai suteikta diskrecija, kai sutiko atsižvelgti į du nagrinėjamus įrodymus.
Šiuo klausimu, pirma, reikia pabrėžti, kad, kaip teisingai nurodė Apeliacinė taryba ir VRDT, abi ginčijamos ištraukos tik patvirtino ir papildė pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių Anuliavimo skyriui jau pateiktus įrodymus, būtent ištraukas iš ieškovo interneto svetainės www.doggis.es.
Antra, reikia konstatuoti, kad tariamai nauji, kaip juos vertina ieškovas, faktai (žr. šio sprendimo 25 punktą) jau buvo minimi jo paties interneto svetainės www.doggis.es skiltyje „Įmonė“, o ištrauką iš šios svetainės pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia šalys buvo pateikusios Anuliavimo skyriui. Iš tiesų pastarojoje ištraukoje pateikiamos idėjos sutampa su idėjomis, nurodytomis dviejose ginčijamose ištraukose, būtent, kad:
—
„Doggis“ į Ispaniją su [ieškovu] atkeliauja 2010 m. turint tikslą pradėti jį skleisti pasauliniu lygmeniu pasinaudojant franšizės sistema“,
—
„dešrainis <…> yra gerai daugelyje pasaulio šalių, pvz., JAV, Čilėje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Vokietijoje ir t. t., žinoma prekė“,
—
„Ispanijoje esame pirmieji dešrainių platinimo franšizės davėjai ir franšizės gavėjams suteikiame galimybę dirbti mūsų globojamiems, remtis mūsų praktika, mūsų žiniomis šiame sektoriuje ir nuolatine pagalba; visu tuo galės naudotis mus pasirinkę franšizės gavėjai, kurie sieks suteikti savo franšizę dešrainių sektoriuje“.
Reikia pridurti, kad dešrainio formos personažas, nurodytas ištraukoje iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html, jau buvo naudojamas keliose kitose ištraukose iš interneto svetainės www.doggis.es, kurias Anuliavimo skyriui pateikė pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys.
Trečia, reikia pabrėžti, kad priešingai, nei teigia ieškovas, dviem ginčijamomis ištraukomis ir su tuo susijusiais faktais pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys nesirėmė Apeliacinėje taryboje tam, kad pagrįstų kokį nors naują pagrindą. Iš tiesų, kaip teisingai pabrėžė Apeliacinė taryba ir VRDT, šiomis ištraukomis tik siekta paremti vieną iš pagrindinių pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių teiginių, kuriais jos rėmėsi Anuliavimo skyriuje, būtent, kad prašydamas įregistruoti ginčijamą prekių ženklą ieškovas žinojo, kad egzistuoja minėtoms šalims priklausantys prekių ženklai ir kad jos vykdo konkrečią komercinę veiklą (žr. 2013 m. liepos 18 d. Anuliavimo skyriaus sprendimo 4 punkto paskutinę dalį).
Ketvirta, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta šio sprendimo 37 punkte, reikia konstatuoti, kad pavėluotai pateikdamos dvi ginčijamas ištraukas pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys siekė sureaguoti į Anuliavimo skyriaus vertinimą, kad jos nepateikė pakankamai įrodymų, patvirtinančių, jog ieškovas iš anksto žinojo apie jiems priklausančių ankstesnių prekių ženklų egzistavimą (žr. 2013 m. liepos 18 d. Anuliavimo skyriaus sprendimo 16 ir 17 punktus).
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad įrodymai, kuriuos pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys pirmą kartą pateikė Apeliacinei tarybai, iš tiesų buvo svarbūs sprendimui byloje priimti. Be to, šiuos papildomus įrodymus minėtos šalys pateikė pateikdamos dokumentą, kuriame nurodė savo apeliacijos pagrindus, taigi, Apeliacinė taryba galėjo objektyviai ir motyvuotai pasinaudoti diskrecija, kad nuspręstų, ar atsižvelgti į šiuos įrodymus. Galiausiai, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 38 punkte, negalima laikyti, kad pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys piktnaudžiavo nustatytais terminais akivaizdžiai veikdamos aplaidžiai.
Todėl pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo: Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo
Ieškovas tvirtina, kad Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktą, kai padarė išvadą, kad pateikdamas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką jis elgėsi nesąžiningai.
VRDT ginčija ieškovo argumentus ir prašo antrąjį ieškinio pagrindą atmesti kaip nepagrįstą.
Visų pirma, reikia priminti, kad Bendrijos prekių ženklo registracijos sistema grindžiama Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 2 dalyje įtvirtintu „pirmojo pareiškėjo“ principu. Pagal šį principą žymuo gali būti įregistruotas kaip Bendrijos prekių ženklas tik tuo atveju, kai tam nesudaro kliūties ankstesnis prekių ženklas, nesvarbu, ar tai būtų Bendrijos prekių ženklas, ar valstybėje narėje arba Beniliukso intelektinės nuosavybės tarnyboje įregistruotas prekių ženklas, arba valstybėje narėje ar Sąjungoje galiojantis tarptautinis prekių ženklas. Tačiau, nepaneigiant Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalies taikymo galimybės, vien aplinkybė, kad neregistruotą prekių ženklą naudoja trečiasis asmuo, nesudaro kliūties tapačioms ar panašioms prekėms arba paslaugoms tapatų ar panašų prekių ženklą įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą (, 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo SA.PAR. / VRDT – Salini Costruttori (GRUPPO SALINI)
T‑321/10
, Rink.,
EU:T:2013:372
,
punktas). Tokia pati išvada iš esmės taikoma ir tuo atveju, kai už Sąjungos ribų įregistruotą prekių ženklą naudoja trečiasis asmuo (2012 m. kovo 21 d. Sprendimo Feng Shen Technology / VRDT – Majtczak (FS),
T‑227/09
, Rink.,
EU:T:2012:138
,
punktas).
Ši taisyklė patikslinama, be kita ko, Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkte, pagal kurį, padavus prašymą VRDT arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje, Bendrijos prekių ženklo registracija pripažįstama negaliojančia, jeigu pareiškėjas, paduodamas prekių ženklo paraišką, buvo nesąžiningas. Būtent pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašantis ir šiuo pagrindu ketinantis remtis asmuo privalo įrodyti aplinkybes, leidžiančias daryti išvadą, kad Bendrijos prekių ženklo savininkas buvo nesąžiningas, kai pateikė šio prekių ženklo registracijos paraišką (šio sprendimo 43 punkte minėto Sprendimo GRUPPO SALINI,
EU:T:2013:372
,
punktas).
Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama sąvoka „nesąžiningumas“ nėra kaip nors nustatyta ar apibrėžta Sąjungos teisės aktuose ir juose nenustatytos šios sąvokos ribos (2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Pangyrus / VRDT – RSVP Design (COLOURBLIND),
T‑257/11
,
EU:T:2015:115
,
punktas).
Vis dėlto, kaip Apeliacinė taryba tai pabrėžė ginčijamo sprendimo 27 punkte, 2009 m. birželio 11 d. Sprendime Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
, Rink.,
EU:C:2009:361

punktas) Teisingumo Teismas pateikė kelis patikslinimus dėl to, kaip reikėtų aiškinti ir taikyti šią sąvoką atsižvelgiant į Bendrijos prekių ženklą reglamentuojančius teisės aktus. Jis konkrečiai nurodė, kad pareiškėjo nesąžiningumą reikia vertinti visapusiškai, atsižvelgiant į visus nagrinėjamu atveju svarbius veiksnius, kurie egzistuoja paraiškos įregistruoti žymenį kaip Bendrijos prekių ženklą pateikimo momentu, būtent į:
—
tai, kad pareiškėjas žino ar turi žinoti, jog trečiasis asmuo bent vienoje valstybėje narėje naudoja prašomam įregistruoti žymeniui tapatų ar su juo galimą supainioti panašų žymenį tapačioms ar panašioms prekėms,
—
pareiškėjo siekį užkirsti kelią šiam trečiajam asmeniui toliau naudoti šį žymenį,
—
teisinės apsaugos, kuri naudojama trečiojo asmens žymeniui ir prašomam įregistruoti žymeniui, laipsnį.
Taigi, kaip Apeliacinė taryba teisingai pabrėžė ginčijamo sprendimo 30 punkte, šio sprendimo 46 punkte nurodyti veiksniai yra tik pavyzdžiai, paimti iš visumos veiksnių, į kuriuos gali būti atsižvelgiama sprendžiant, ar registracijos paraišką pateikęs asmuo ją teikdamas buvo nesąžiningas (2012 m. vasario 14 d. Sprendimo Peeters Landbouwmachines / VRDT – Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
, Rink.,
EU:T:2012:77
,
punktas ir šio sprendimo 43 punkte minėto Sprendimo GRUPPO SALINI,
EU:T:2013:372
,
punktas).
Todėl darytina išvada, kad atliekant visapusišką analizę pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktą gali būti atsižvelgta ir į ginčijamą prekių ženklą sudarančio žodžio ar santrumpos kilmę, ir į ankstesnį jo naudojimą prekių ženklo prekyboje, taip pat į komercinę logiką, kuria vadovautasi pateikiant iš šio žodžio ar santrumpos sudaryto Bendrijos prekių ženklo registracijos paraišką, ir į aplinkybių, kuriomis buvo pateikta ši paraiška, susidarymo eigą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 43 punkte minėto Sprendimo GRUPPO SALINI,
EU:T:2013:372
,
punktą; 2014 m. gegužės 8 d. Sprendimo Simca Europe / VRDT – PSA Peugeot Citroën (Simca),
T‑327/12
, Rink.,
EU:T:2014:240
,
punktą ir šio sprendimo 45 punkte minėto Sprendimo COLOURBLIND,
EU:T:2015:115
,
punktą).
Būtent atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia patikrinti, ar ginčijamas sprendimas, kiek jame Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad ginčijamo prekių ženklo registracijos paraiškos pateikimo momentu ieškovas buvo nesąžiningas, yra teisėtas.
Minėtą išvadą Apeliacinė taryba grindė, pirma, tuo, kad ginčijamo prekių ženklo registracijos paraiškos pateikimo momentu ieškovas žinojo, kad egzistuoja ankstesni vaizdiniai Čilėje registruoti prekių ženklai „DoggiS“, saugomi užregistruoti Nr. 683048, Nr. 857568 ir Nr. 801904 (ginčijamo sprendimo 32 punktas). Jos teigimu, tai patvirtina ištraukos iš interneto svetainės ir vieno interneto puslapio, kurias pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys pateikė Anuliavimo skyriui ir pirmą kartą jai (ginčijamo sprendimo 33–37 punktai).
Šiuo klausimu pirmiausia reikia atmesti ieškovo teiginį, kad Anuliavimo skyriui nurodyti faktai ir pateikti įrodymai, į kuriuos, kaip teigė ieškovas, vienintelius galėjo teisėtai atsižvelgti Apeliacinė taryba, negali lemti tokios išvados. Taip pat reikia atmesti jo reikalavimą pripažinti ginčijamo sprendimo 35–37 punktus negaliojančiais dėl Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio tariamo pažeidimo.
Iš tiesų, kaip konstatuota šios sprendimo 24–40 punktuose nagrinėjant pirmąjį ieškinio pagrindą, Apeliacinė taryba turėjo tvirtą pagrindą atsižvelgti į šio sprendimo 15 punkte minimas ištraukas iš interneto svetainės ir interneto puslapio, kurias jai pirmą kartą pateikė pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys.
Antra, reikia konstatuoti, kad įvairūs pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių pateikti įrodymai teisiškai pakankamai patvirtina, kad pateikdamas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką ieškovas žinojo apie egzistuojančius ankstesnius vaizdinius Čilėje registruotus prekių ženklus „DoggiS“.
Šiuo klausimu visų pirma reikia nurodyti, kad ginčijamo sprendimo 34 punkte Apeliacinė taryba teisingai nurodė, jog iš ištraukos, kuri paimta iš interneto svetainės www.doggis.es (žr. šio sprendimo 35 punktą) ir kurioje ieškovas aprašo įmonę „Doggis España“, matyti, kad „Doggis“ kilmės šalis yra ne Ispanija („Doggis“ į Ispaniją su [ieškovu] atkeliauja 2010 m.“); tai yra kitos šalies įmonė, kuri, kaip teigiama, įsikūrė Ispanijoje, kad galėtų vykdyti savo veiklą pasauliniu lygiu. Ji taip pat teisingai nurodė, kad šioje ištraukoje minėta įmonė buvo pristatoma kaip pirmoji pagal franšizę Ispanijoje dešrainių pardavimo veiklą vykdanti įmonė ir kad joje nurodyta, jog dešrainis yra gerai žinomas „daugelyje pasaulio šalių, pvz., JAV, Čilėje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Vokietijoje ir t. t.“
Žinoma, kaip teisingai pažymi ieškovas, minėta informacija yra ne interneto svetainės www.doggis.es skiltyje „Franšizė“, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 34 punkte, bet skiltyje „Įmonė“. Vis dėlto aišku, kad tai paprasta rašybos klaida, kuri jokiu būdu negali paneigti Apeliacinės tarybos išvadų pagrįstumo.
Ginčijamo sprendimo 35 punkte Apeliacinė taryba taip pat teisingai nurodė, kad ištrauka iš interneto svetainės www.consultafranquicias.com, kur „Doggis“ franšizė pristatoma kaip „greitojo maitinimo paslaugų įmonė, kurios pagrindinė prekė yra dešrainiai“, patvirtino, kad, viena vertus, „Doggis“ franšizė atkeliavo su ieškovu į Ispaniją 2010 m., ieškovui konstatavus, kad dešrainiai buvo labai paplitę Amerikos žemyne ir norima pradėti juos populiarinti Europoje, ir, kita vertus, kad „[paaiškėjo], jog kiti iš Amerikos atkeliavę greitojo maitinimo franšizės modeliai [tapo] labai populiarūs visame pasaulyje“. Reikia pridurti, kad ir šioje ištraukoje aiškiai nurodoma, kad dešrainis buvo populiarus Čilėje ir Brazilijoje.
Galiausiai ginčijamo sprendimo 36 punkte Apeliacinė taryba taip pat teisingai konstatavo, kad iš ištraukos, paimtos iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html, matyti, jog „Doggis“ [veikė] dešrainių platinimo franšizės pagrindu ir turėjo gerą vardą tarptautiniu lygmeniu“, kad „[ieškovo] įmonė ką tik įsikūrė Ispanijoje ir [kad] ji [siekė tapti pirmaujančia dešrainius gaminančia įmone Europos lygmeniu“.
Kaip teisingai nurodo VRDT, iš įvairių šio sprendimo 54, 56 ir 57 punktuose minimų ištraukų matyti, kad prieš pradėdamas Ispanijoje greitojo maitinimo, būtent dešrainių, sektoriuje naudoti franšize grindžiamą prekių ženklą pavadinimu „Doggis“ ieškovas atliko šio sektoriaus tyrimą tarptautiniu lygiu ir konstatavo, kad ši prekė buvo labai populiari Amerikos žemyne, konkrečiai Čilėje ir Brazilijoje, kuriose pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys jau kelerius metus konkrečiai ir plėtojo, naudodamos tą patį pavadinimą, franšizės tinklą tame pačiame sektoriuje. Taigi, pateikdamas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką ieškovas neišvengiamai žinojo ne tik apie pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių franšizės tinklą, bet ir apie joms priklausančius ankstesnius vaizdinius Čilėje registruotus prekių ženklus „DoggiS“.
Šią išvadą dar labiau patvirtina tai, kad, kaip teisingai ginčijamo sprendimo 37 punkte konstatavo Apeliacinė taryba, ankstesni vaizdiniai Čilėje registruoti prekių ženklai „DoggiS, kuriuose naudojamos raudonos spalvos raidės geltoname fone, ir toliau pavaizduotas žymuo, kurį ieškovas naudoja savo interneto svetainėje Internet www.doggis.es ir savo reklamoje franšizei skirtose interneto svetainėse, sutampa arba bent jau beveik sutampa:
Toks tapatumas ar „beveik“ tapatumas, sietinas su aplinkybe, kad minėti ankstesni prekių ženklai beveik sutampa su ginčijamu prekių ženklu (žr. šio sprendimo 76–78 punktus), akivaizdžiai nėra atsitiktinumo rezultatas.
Pastarosios išvados negali paneigti ieškovo teiginys, kad raudoną ir geltoną spalvas visiškai įprasta naudoti siekiant pateikti užuominą į greitojo maisto įstaigas, ypač į dešrainiais prekiaujančias amerikiečių įstaigas; šios spalvos vaizduoja pomidorų padažą ir garstyčias. Viena vertus, iš tiesų reikia pabrėžti, kad nagrinėjamu atveju sutampa ne tik naudojamos spalvos, bet ir tai, kaip jos išdėstytos: raudona spalva naudojama raidėms, o geltona – fonui. Kita vertus, net jeigu šių spalvų naudojimas būtų paplitęs greitojo maitinimo sektoriuje, ne mažiau svarbu, kad darant nuorodą į dešrainius iš tiesų būtų galima pasirinkti ir kitas spalvas, būtent, kaip pažymi VRDT, rudą spalvą, kuri primena Frankfurto dešrelės ir duonelės, į kurią ji dedama, spalvą.
Taip pat reikia pabrėžti, kad ginčijamo sprendimo 37 punkte Apeliacinė taryba teisingai nurodė, kad dešrainio formos personažas, kuris vaizduojamas ištraukoje iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html ir ištraukose iš interneto svetainės www.doggis.es (žr. šio sprendimo 25 ir 36 punktus), labai panašus į ankstesnius Čilėje registruotus prekių ženklus Nr. 728038 ir Nr. 724717 (žr. šio sprendimo 8 punktą).
Šis didelis minėtų dviejų personažų panašumo laipsnis taip pat negali būti atsitiktinumo rezultatas. Žinoma, kaip teigia ieškovas, daugelyje greitojo maitinimo įstaigų populiaru šią prekę „humanizuoti“. Tačiau nagrinėjamu atveju sutampa šių personažų poza, jų spalvų išdėstymas, žaisminga išraiška ir priedų, kaip antai kepurių su snapeliu, baltų pirštinių ir sportbačių buvimas. Dėl dokumentų, kuriais ieškovas remiasi siekdamas įrodyti, kad greitojo maisto, būtent dešrainių, sektoriuje tokios rūšies personažo naudojimas nėra išskirtinis, pakanka nurodyti, kad pirmą kartą šie dokumentai buvo pateikti Bendrajam Teismui, taigi, pagal nusistovėjusią teismo praktiką jie turi būti atmesti kaip nepriimtini (žr. 2013 m. birželio 27 d. Sprendimo MOL / VRDT – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card),
T‑367/12
,
EU:T:2013:336
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Trečia, reikia konstatuoti, kad nė vienas iš ieškovo pateiktų argumentų negali paneigti Apeliacinės tarybos išvados, kad pateikdamas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką ieškovas žinojo apie egzistuojančius ankstesnius vaizdinius Čilėje registruotus prekių ženklus „DoggiS“, saugomus įregistruotus Nr. 683048, Nr. 857568 ir Nr. 801904.
Taigi, visų pirma negalima pritarti ieškovo argumentui, kuris paremtas šio sprendimo 35 punkto pirmoje įtraukoje nurodyta ištrauka iš interneto svetainės www.doggis.es ir kuriuo teigiama, kad „remiantis sklaidos pasauliniu lygmeniu siekiu negalima suprasti, kad įmonė ir prekių ženklas egzistavo anksčiau ir kad dabar jie iš Amerikos žemyno [buvo] importuoti į Ispaniją“.
Pirma, iš minėtos ištraukos aiškiai matyti, kad įmonė ir prekių ženklas „doggis“ jau egzistavo (žr. šio sprendimo 54 punktą) ir kad ieškovas prisistatė kaip asmuo, atsakingas už jų patekimą į Ispanijos rinką. Kita vertus, aplinkybė, kad ši įmonė ir šis prekių ženklas egzistavo prieš juos „importuojant“ į Ispaniją, nėra nesuderinama su tikslu „pradėti“ sklaidą pasauliniu lygmeniu. Konkrečiai kalbant, kaip teisingai nurodo VRDT, atsižvelgiant į tarp Lotynų Amerikos ir Ispanijos egzistuojančius istorinius ir kultūrinius ryšius, visiškai suprantama, kad Lotynų Amerikoje įregistruoto prekių ženklo savininkas Ispanijos rinką gali suvokti kaip išeities tašką populiarinant tokį prekių ženklą Europos žemyne. Beje, būtent tai rodo ištraukoje iš interneto svetainės www.consultafranquicias.com (žr. šio sprendimo 56 punktą) ir ištraukoje iš interneto puslapio es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html (žr. šio sprendimo 57 punktą) esanti informacija.
Taip pat negalima pritarti ieškovo argumentui, kad ginčijamo sprendimo 35 punkte pateikta nuoroda į greitojo maitinimo amerikiečių įmones, kurios labai paplito pasauliniu lygmeniu, turi būti suprantama kaip nuoroda į „labai žinomus Šiaurės Amerikoje registruotus prekių ženklus, atkeliavusius iš Jungtinių Valstijų, kaip antai „Burger King“, „McDonald’s“, „pizza Hut“ ir t. t.“, ir kad joks vartotojas negalvos apie kokią nors Čilės greitojo maitinimo įmonę.
Viena vertus, remiantis ištrauka iš interneto svetainės www.consultafranquicias.com, iš kurios paimta nagrinėjama nuoroda, negalima teigti, kad ji susijusi tik su Šiaurės Amerikos rinka. Atvirkščiai, reikia konstatuoti, kad šioje ištraukoje aiškiai bendrai minimas ne tik „Amerikos žemynas“, bet ir Pietų Amerikos šalys, kaip antai Čilė, Brazilija ir Kolumbija. Kita vertus,
a priori
negalima atmesti, kad egzistuoja ir Pietų Amerikos prekių ženklų, kurie paplito greitojo maitinimo rinkoje, ir kad juos Ispanijos visuomenė, kurią, be kita ko, sudaro su Pietų Amerikos šalimis ryšių turintys vartotojai, taip pat žino.
Ieškovo teiginys, kad ištraukose iš interneto svetainių www.consultafranquicias.com ir www.doggis.es esančią nuorodą į Čilę ir Braziliją, greta JAV, paaiškina aplinkybė, kad tai šalys, kuriose ekonomika auga sparčiausiai, taigi, tai, kad „nustatyta sąsaja su atitinkamos jų ekonomikos potencialu, siekiant teisėto reklaminio tikslo paremti franšizės sistemą, kurią numatyta įgyvendinti Ispanijoje“, negali įtikinti. Viena vertus, kelia nuostabą tai, kad šiose ištraukose ieškovas mini Čilę ir Braziliją, t. y. būtent tas dvi šalis, kuriose pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančioms šalims priklauso registruotas prekių ženklas „doggis“, o ne kitas Pietų Amerikos šalis, kaip antai Argentiną ar Meksiką, kurias savo dokumentuose jis vis dėlto taip pat nurodo kaip Amerikos žemynui priklausančias šalis su sparčiai augančia ekonomika. Kita vertus, bet kuriuo atveju aplinkybė, kad ieškovas nurodė Čilę kaip pavyzdį šalies, kur dešrainiai labai populiarūs, reiškia, kad jis prieš tai išnagrinėjo šios prekės rinką minėtoje šalyje ir kad negalėjo neatsižvelgti į joje egzistuojančius pagrindinius prekių ženklus, kaip antai į prekių ženklą „doggis“.
Be to, ieškovas negali sėkmingai pasinaudoti argumentu, grindžiamu tuo, kad jo ir pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių niekada nesiejo jokie sutartiniai ar nesutartiniai santykiai.
Nors tokių santykių buvimo galėtų užtekti, kad būtų įrodyta, jog ieškovas iš anksto žinojo apie nagrinėjamus ankstesnius prekių ženklus, tai, kad tokių santykių nebuvo, nereiškia, kad jis apie ankstesnius prekių ženklus nežinojo.
Galiausiai dėl ieškovo teiginių, kad jis niekada nesilankė Čilėje ir niekada neketino skleisti savo prekių ženklo ir savo verslo modelio Pietų Amerikoje, užtenka konstatuoti, kad šie teiginiai tėra subjektyvūs ir jų neužtenka tam, kad būtų paneigtos objektyvios aplinkybės, į kurias Apeliacinė taryba atsižvelgė darydama savo išvadą.
Antra, iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Apeliacinė taryba neapsiribojo atsižvelgimu į aplinkybę, kad ieškovas iš anksto žinojo apie ankstesnius Čilėje registruotus prekių ženklus, tačiau taip pat konstatavo, kad ieškovas elgėsi nesąžiningai, ir rėmėsi tam tikrais objektyviais ieškovo ketinimus galinčiais paaiškinti veiksniais, t. y. prašomo prekių ženklo pobūdžiu (ginčijamo sprendimo 38–41 punktai), nagrinėjamų prekių ženklų žinomumo laipsniu (ginčijamo sprendimo 42 punktas) ir komercine logika, kuria paremtas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraiškos pateikimo faktas (ginčijamo sprendimo 45 punktas).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad tik toks prekių ženklo paraišką pateikusio asmens žinojimas nėra pakankamas, kad būtų patvirtintas tokio asmens nesąžiningumas. Reikia atsižvelgti ir į jo ketinimą registracijos paraiškos pateikimo momentu (šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
,
ir
punktai). Nors iš tiesų šis ketinimas yra subjektyvus elementas, jį reikia nustatyti remiantis objektyviomis nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis (šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
,
punktas).
Pirma, kalbant apie prašomo įregistruoti prekių ženklo pobūdį, visų pirma reikia pabrėžti, kad šis veiksnys gali būti svarbus vertinant nesąžiningo elgesio buvimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
,
punktą).
Taip pat reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 39 punkte Apeliacinė taryba teisingai nurodė, kad ginčijamas prekių ženklas buvo tapatus ankstesniems vaizdiniams Čilėje Nr. 683048, Nr. 857568 ir Nr. 801904 įregistruotiems prekių ženklams „DoggiS“. Bent jau jie yra beveik tapatūs.
Šiuo klausimu, viena vertus, reikia konstatuoti, kad ginčijamą prekių ženklą ir nagrinėjamus ankstesnius Čilėje registruotus prekių ženklus sudaro tas pats žodinis elementas „doggis“. Ieškovo argumentui, kad šis žodinis elementas neoriginalus, negalima pritarti. Iš tiesų prie ieškinio pridėti dokumentai, kuriais jis grindžia šį argumentą, pirmą kartą buvo pateikti Bendrajam Teismui, taigi, juos reikia atmesti kaip nepriimtinus (žr. šio sprendimo 63 punktą). Be to, net darant prielaidą, kad termino „doggis“ reikšmė susijusi su dešrainiais, ne mažiau svarbu, kad, kaip bus detaliau aiškinama šio sprendimo 78 punkte, jo naudojimo nagrinėjamuose ankstesniuose Čilėje registruotuose prekių ženkluose būdas išsiskiria tam tikrais savitumais, kurie sutampa su savitumais, susijusiais su ginčijamu prekių ženklu.
Kita vertus, reikia pabrėžti, kad nagrinėjami ankstesni Čilėje registruoti prekių ženklai ir ginčijamas prekių ženklas vizualiai tapatūs šiais aspektais:
—
terminas „doggis“ parašytas raudona spalva,
—
terminas „doggis“ parašytas ypatingu suapvalintos formos šriftu,
—
pirma raidė „d“ ir paskutinė raidė „s“ parašytos didžiosiomis raidėmis, o centre išdėstytos mažosios raidės,
—
raidės „d“ ir „s“ parašytos stambesniu šriftu, palyginti su centre esančiomis raidėmis,
—
raidės „o“, „g“ ir „g“ viršuje taip pat išsikišusios.
Ginčijamas prekių ženklas ir nagrinėjami ankstesni Čilėje registruoti prekių ženklai vizualiai skiriasi tik tuo, kad pastaruosiuose yra geltonas fonas, tačiau akivaizdu, kad to negali užtekti norint atmesti prielaidą, kad šie prekių ženklai sukelia tokį patį bendrą įspūdį.
Be to, kas konstatuota šio sprendimo 77 ir 78 punktuose, reikia nurodyti faktą (ir jo šalys neginčija), kad ginčijamu prekių ženklu žymimos paslaugos sutampa su nagrinėjamais ankstesniais Čilėje registruotais prekių ženklais žymimomis paslaugomis; taip pat juo žymimos prekės, būtinos maitinimo paslaugoms, kurioms skirti minėti prekių ženklai, teikti.
Kaip ginčijamo sprendimo 41 punkte teisingai nurodo Apeliacinė taryba, akivaizdu, kad toks minėtų prekių ženklų ir ekonomikos sektorių, kuriuose jie naudojami, panašumo laipsnis negali būti atsitiktinumas.
Atsižvelgus į šį itin didelį nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnį ieškovo argumentui, kad ir jis, ir pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys rėmėsi tais pačiais Šiaurės Amerikos modeliais tam, kad sukurtų atitinkamus savo prekių ženklus, negalima pritarti.
Antra, dėl nagrinėjamų prekių ženklų žinomumo laipsnio reikia priminti, kad vertinant prekių ženklo paraišką pateikusio asmens nesąžiningumo buvimą galima atsižvelgti į žymens žinomumo laipsnį paraiškos, pateiktos siekiant jį įregistruoti, pateikimo momentu. Toks žinomumo laipsnis kaip tik galėtų pateisinti pareiškėjo suinteresuotumą užtikrinti savo žymeniui platesnę teisinę apsaugą (šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
,
ir
punktai).
Nagrinėjamu atveju reikia pabrėžti, kad iš bylos medžiagos nematyti, jog paraiškos pateikimo momentu ginčijamas prekių ženklas jau buvo naudojamas, o iš dokumentų, kuriuos pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys pridėjo prie savo prašymo pripažinti registraciją negaliojančia, aiškiai matyti, kad joms priklausantys prekių ženklai „doggis“ jau kelerius metus buvo naudojami Čilėje ir per pastaruosius metus darėsi vis populiaresni, o tai sustiprino suinteresuotosios visuomenės žinomumą apie juos. Be to, kad didelis skaičius greitojo maitinimo įstaigų vykdo šioje šalyje veiklą naudodamos prekių ženklą „Doggis“, pripažinti prekių ženklo registraciją prašančios šalys nuo 2009 m. vykdo veiklą Brazilijoje.
Ieškovo argumentui, kad Čilės prekių ženklas Nr. 683048 buvo tik neseniai įregistruotas, t. y. 2004 m. sausio mėn., negalima pritarti. Iš tiesų, kaip teisingai teigia VRDT, nors ilgas prekių ženklo naudojimas gali būti veiksnys, į kurį atsižvelgiama vertinant jo žinomumą, šis priklauso ne tik nuo tokio veiksnio. Tokiame sektoriuje, koks yra greitojo maitinimo sektorius, prekių ženklas gali tapti tam tikru lygiu žinomas per gana trumpą laiką, ir tai priklauso nuo kitų veiksnių, kaip antai reklamos kampanijų ar pardavimo punktų skaičiaus. Reikia pridurti, kad pats ieškovas interneto puslapyje es.negocius.com / franquicia-doggis_fv1793.html „Doggis“ apibūdina kaip „dešrainių platinimo franšizę, turinčią gerą vardą tarptautiniu lygmeniu“.
Be to, priešingai, nei teigia ieškovas, išvados, kad prekių ženklas „doggis“ turi tam tikrą žinomumo laipsnį, nepaneigia aplinkybė, kad pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančios šalys neturi jokios teisės į prekių ženklą Ispanijoje ar tarptautiniu lygmeniu. Viena vertus, reikia priminti, kad šios šalys yra kelių prekių ženklų „doggis“ savininkės įvairiose Lotynų Amerikos šalyse (žr. šio sprendimo 8 ir 9 punktus). Kita vertus, pasirinkimas saugoti prekių ženklą jį įregistruojant yra tik tokio prekių ženklo savininko verslo strategijos dalis ir registracijos nebuvimas nebūtinai reiškia, kad prekių ženklo nėra rinkoje ar kad jis nėra žinomas.
Ieškovas negali remtis ir tuo, kad faktas, jog pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančioms šalims nepriklauso domeno vardas www.doggis.com, parodo, kad jų siekis plėstis tarptautiniu lygiu labai nedidelis. Viena vertus, pasirinkimas, ar įregistruoti domeno vardą, yra pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių verslo strategijos dalis. Kita vertus, reikia konstatuoti, kad šios šalys aiškiai ketino plėsti savo veiklą Europos rinkoje po to, kai gerai įsitvirtino Pietų Amerikoje, nes būtent norėdama įregistruoti prekių ženklą „doggis“ Ispanijoje,
Inversiones Ged
sužinojo, kad egzistuoja ginčijamas prekių ženklas.
Trečia, reikia pripažinti, kad, kaip teisingai nurodyta ginčijamo sprendimo 45 punkte, tai, kad ieškovas paprašė įregistruoti vaizdinį prekių ženklą, kuris buvo beveik tapatus kai kuriems ankstesniems pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančioms šalims priklausantiems vaizdiniams prekių ženklams ir skirtas žymėti paslaugoms, kurios sutapo su minėtais ankstesniais prekių ženklais žymimomis paslaugomis, ir prekėms, kurios buvo būtinos šioms paslaugoms teikti, neatitinka jokios verslo logikos. Beje, reikia konstatuoti, kad ieškovas net nesiremia jokia verslo logika tam, kad pateisintų tokį veiksmą, ir, remdamasis tam tikrais nepagrįstais argumentais, iš esmės tik nurodo, kad pateikdamas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką nežinojo apie egzistuojančius ankstesnius pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančioms šalims priklausančius prekių ženklus.
Trečia, atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad ginčijamo sprendimo 44 ir 45 punktuose Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, kad pateikdamas ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką ieškovas buvo nesąžiningas. Kaip Apeliacinė taryba teisingai nurodo ginčijamo sprendimo 45 punkte, ieškovo pateiktą tokios registracijos prašymą neginčijamai lėmė siekis pasisavinti su pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančioms šalims priklausančiais prekių ženklais susijusias teises. Tokį siekį parodo, be kita ko, tai, kaip ieškovas pristato savo franšizės grandinę visuomenei. Iš tiesų, be to, kad ginčijamas prekių ženklas beveik tapatus ankstesniems Čilėje registruotiems prekių ženklams Nr. 683048, 857568 ir Nr. 801904 ir visais jais žymima tokia pati veikla, konkrečiai kalbant, franšizės suteikimas greitojo maisto, būtent dešrainių sektoriuje, ieškovas, kaip tai matyti iš dokumentų, kuriuos pripažinti prekių ženklo registraciją prašančios šalys pateikė vykstant procedūrai VRDT (žr. šio sprendimo 25 ir 35 punktus), leidžia suprasti, kad jo franšizės grandinė susieta su gerai tarptautiniu lygmeniu žinoma užsienio franšizės grandine ir leidžia jo franšizės gavėjams ateityje naudotis jo praktika, žiniomis konkrečiame sektoriuje ir nuolatine pagalba.
Nurodytos išvados negali paneigti ieškovo teiginys, kad jo pateikta ginčijamo prekių ženklo registracijos paraiška atspindi rimtą, tikslų, teisėtą ir jokio spekuliatyvaus suinteresuotumo prekių ženklu „doggis“ neturinį verslo projektą, be kita ko, paremtą ilga praktika franšizės sektoriuje Ispanijoje. Iš tiesų taip pateikti argumentai visiškai nepaaiškina, kodėl nagrinėjami prekių ženklai yra beveik tapatūs, o paslaugos, kurioms jie skirti, sutampa. Be to, reikia konstatuoti, kad praktika, kuria remiasi ieškovas, įgyta finansų srityje, taigi, srityje, kuri visiškai skiriasi nuo greitojo maitinimo srities.
Ieškovas remiasi ir 2015 m. gegužės 10 d.
Juzgado de lo Mercantil no 2 de Murcia
(Mursijos (Ispanija) komercinių bylų teismas Nr. 2) sprendimu, priimtu įprasta proceso Nr. 263/2012 tvarka; šio sprendimo tekstą jis nurodė rašte (jį kanceliarija gavo 2015 m. gegužės 18 d.) Jo teigimu, šis sprendimas yra „naujas faktas“, nes juo, be kita ko, atmetamas pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia prašančių šalių pateiktas prašymas pripažinti negaliojančia Ispanijoje registruoto jo prekių ženklo „doggis“ Nr. 2914857 registraciją. Jis nurodo, kad minėtame sprendime konstatuota, jog nėra jokių faktinių aplinkybių, galinčių patvirtinti, kad pateikdamas minėto Ispanijos prekių ženklo registracijos paraišką ieškovas veikė nesąžiningai.
Reikia konstatuoti, kad šis sprendimas taip pat negali paneigti šio sprendimo 89 punkte nurodytos Apeliacinės tarybos išvados, ir nėra reikalo spręsti dėl šio naujo įrodymo priimtinumo, kurį ginčija VRDT.
Visų pirma iš minėto sprendimo matyti, kad, kiek tai susiję su prašymu pripažinti registraciją negaliojančia, kuris buvo pateiktas minėtam teismui, pabrėžtina, kad teismas iš esmės išanalizavo faktines aplinkybes, remdamasis grupe įrodymų, kuriuos pateikė nagrinėtos bylos šalys. Tačiau reikia konstatuoti, kad tokia analizė nesusijusi su Sąjungos prekių ženklų teisės aiškinimu, o ieškovas, beje, nepaaiškina, kaip tai galima būtų susieti.
Taip pat reikia pabrėžti, jog nagrinėjamame sprendime nurodyta, kad jį galima apskųsti. Taigi, neatmestina, kad jis neįgijo
res judicata
galios.
Galiausiai bet kuriuo atveju reikia priminti, kad Sąjungos prekių ženklų sistema yra autonominė sistema, sudaryta iš taisyklių visumos ir siekianti jai būdingų tikslų, ir jos taikymas nepriklauso nuo nacionalinių sistemų, o VRDT apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik Reglamentu Nr. 207/2009, atsižvelgiant į tai, kaip jį aiškina Sąjungos teismas (2008 m. liepos 17 d. Sprendimo L & D / VRDT,
C‑488/06 P
, Rink.,
EU:C:2008:420
,
punktas).
Iš to matyti, kad antrąjį ieškinio pagrindą, taigi, ir visą ieškinį reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, reikia iš jo priteisti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš José-Manuel Davó Lledó bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Paskelbta 2016 m. sausio 28 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.