CELEX: 62017CJ0686
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas
Vaisiai ir daržovės
Prekybos standartai
Sąvoka „kilmės šalis“
Reglamentas (EB) Nr. 1234/2007
113a straipsnio 1 dalis
Reglamentas (ES) Nr. 1308/2013
76 straipsnio 1 dalis
Su nelengvatine prekių kilme susijusios apibrėžtys
Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92
23 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas
Reglamentas (ES) Nr. 952/2013
60 straipsnio 1 dalis
Deleguotasis reglamentas (ES) 2015/2446
31 straipsnio b punktas
Kitoje valstybėje narėje vykdyti gamybos etapai
Maisto produktų ženklinimas
Draudimas naudoti ženklinimą, galintį suklaidinti vartotoją
Direktyva 2000/13/EB
2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktis
Reglamentas (ES) Nr. 1169/2011
7 straipsnio 1 dalies a punktas
1 straipsnio 4 dalis
2 straipsnio 3 dalis
Paaiškinimai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl žemės ūkio politiką reglamentuojančių nuostatų, Muitinės kodekso nuostatų dėl prekių kilmės ir nuostatų dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV
(Frankfurto prie Maino Kovos su nesąžininga konkurencija tarnyba, toliau –
Zentrale
) ir
Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH
(toliau –
Prime Champ
) ginčą dėl ieškinio, kuriuo siekiama, kad ši bendrovė nustotų prekiauti Vokietijoje dirbtinai išaugintais pievagrybiais, ženklinamais nuoroda „Kilmės šalis – Vokietija“, nepateikiant kitų paaiškinimų.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė

Žemės ūkio teisės normos
–
Reglamentas Nr. 1234/2007
2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (OL L 299, 2007, p. 1), iš dalies pakeisto 2008 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 361/2008 (OL L 121, 2008, p. 1) (toliau – Reglamentas Nr. 1234/2007), 49 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Taikant standartus prekybai žemės ūkio produktais gali būti prisidedama prie gamybos ir prekybos ekonominių sąlygų bei tokių produktų kokybės gerinimo. Todėl tokių standartų taikymas yra naudingas gamintojams, prekybininkams ir vartotojams. <...>“
Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio „Papildomi reikalavimai prekybai vaisių ir daržovių sektoriaus produktais“ 1 dalyje numatyta:
„Vaisių ir daržovių sektoriaus produktai, kurie skirti švieži parduoti vartotojui, gali būti parduodami tik geros ir tinkamos prekinės kokybės ir jei yra nurodyta kilmės šalis.“
–
Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 543/2011
Pagal 2011 m. birželio 7 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 543/2011, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 1234/2007 taikymo vaisių bei daržovių ir perdirbtų vaisių bei daržovių sektoriuose taisyklės (OL L 157, 2011, p. 1), taikomo nuo 2011 m. birželio 22 d., 3 straipsnio 1 dalį Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalies reikalavimai laikomi bendruoju prekybos standartu, o šis standartas išsamiai išdėstytas Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 I priedo A dalyje.
Šio įgyvendinimo reglamento I priedo A dalies 4 punkte, kuriame reglamentuojamas produktų kilmės šalies žymėjimas, nustatyta:
„Visas kilmės šalies pavadinimas. Produktų, kilusių iš valstybės narės, kilmės šalis nurodoma tos kilmės šalies kalba arba bet kuria kita paskirties šalies vartotojams suprantama kalba. Kitų produktų kilmės šalis nurodoma bet kuria paskirties šalies vartotojams suprantama kalba.“
–
Reglamentas (ES) Nr. 1308/2013
Reglamentas Nr. 1234/2007 buvo pakeistas 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1308/2013, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas ir panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 922/72, (EEB) Nr. 234/79, (EB) Nr. 1037/2001 ir Nr. 1234/2007 (OL L 347, 2013, p. 671).
Reglamento Nr. 1308/2013 74 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„vaisių ir daržovių sektoriaus produktais, kurie yra skirti parduoti vartotojui švieži, gali būti prekiaujama tik tuo atveju, jeigu jie yra geros ir tinkamos prekinės kokybės ir yra nurodyta jų kilmės šalis. Siekiant užtikrinti, kad tas reikalavimas būtų deramai taikomas, taip pat siekiant atsižvelgti į tam tikras specifines situacijas, Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti tam tikrus aktus dėl tam tikrų nuo to reikalavimo leidžiančių nukrypti nuostatų.“
Reglamento Nr. 1308/2013 75 straipsnyje nustatyta:
„1.      Prekybos standartai gali būti taikomi vienam ar daugiau šių sektorių ir produktų:
<...>
b)      vaisiams ir daržovėms,
<...>
6.      Siekiant atsižvelgti į vartotojų lūkesčius ir į poreikį gerinti žemės ūkio produktų gamybos ir pardavimo ekonomines sąlygas, taip pat tų produktų kokybę, Komisijai pagal 227 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais keičiamas 1 dalyje pateikiamas sektorių sąrašas. Tokiuose deleguotuosiuose aktuose turi būti remiamasi išimtinai tik įrodytais poreikiais, atsirandančiais dėl kintančių vartotojų poreikių, techninės pažangos ar poreikio diegti produkto inovacijas, ir jie turi būti grindžiami Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai, kurioje visų pirma turėtų būti įvertinti vartotojų poreikiai, ūkio subjektų išlaidos ir jiems tenkanti administracinė našta, įskaitant poveikį vidaus rinkai ir tarptautinei prekybai, ir nauda gamintojams ir galutiniam vartotojui.“
Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 ir 4 dalys suformuluotos taip:
„1.      Be to, kai tai svarbu 75 straipsnyje nurodytų taikytinų prekybos standartų požiūriu, vaisių ir daržovių sektoriaus produktais, kurie yra skirti parduoti vartotojui švieži, gali būti prekiaujama tik tuo atveju, jeigu jie yra geros ir tinkamos prekinės kokybės ir yra nurodyta jų kilmės šalis.
<...>
4.      Siekiant užtikrinti šio straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų tinkamą taikymą ir atsižvelgti į tam tikras konkrečias situacijas, Komisijai pagal 227 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl konkrečių nuo šio straipsnio leidžiančių nukrypti nuostatų, reikalingų jam tinkamai taikyti.“

Muitų teisės aktai
–
Bendrijos muitinės kodeksas
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307; toliau – Bendrijos muitinės kodeksas), 23 straipsnyje nustatyta:
„1.      Prekėmis, kilusiomis iš tam tikros šalies, laikomos prekės, visiškai išgautos arba pagamintos tik toje šalyje.
2.      Formuluotė „prekės, visiškai išgautos arba pagamintos vienoje šalyje“ reiškia:
a)      toje šalyje išgautus mineralinius produktus;
b)      joje išaugintus augalinės kilmės produktus;
<...>.“
Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis, svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas.“
–
Sąjungos muitinės kodeksas
Bendrijos muitinės kodeksas buvo pakeistas 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas (OL L 269, 2013, p. 1; toliau – Sąjungos muitinės kodeksas).
Sąjungos muitinės kodekso 59 straipsnyje, kuriame apibrėžiama jo taikymo sritis, numatyta:
„60 ir 61 straipsniuose nustatomos nelengvatinės prekių kilmės nustatymo taisyklės, naudojamos taikant:
a)      Bendrąjį muitų tarifą, išskyrus 56 straipsnio 2 dalies d ir e punktuose nurodytas priemones;
b)      priemones, nustatytas konkrečias su prekyba prekėmis susijusias sritis reglamentuojančiomis Sąjungos nuostatomis, išskyrus tarifinio reguliavimo priemones; ir
c)      kitas su prekių kilme susijusias Sąjungos priemones.“
Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnyje „Kilmės įgijimas“ nustatyta:
„1.      Tik vienoje šalyje ar teritorijoje gautos prekės laikomos tos šalies ar teritorijos kilmės prekėmis.
2.      Laikoma, kad prekės, kurios gaminamos ne vienoje šalyje ar teritorijoje, yra kilusios iš tos šalies ar teritorijos, kurioje buvo atliktas jų paskutinis esminis ekonomiškai pagrįstas perdirbimas arba apdorojimas tam tikslui pritaikytoje įmonėje, kurio metu buvo pagamintas naujas produktas arba kuris buvo svarbus jo gamybos etapas.“
–
Deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 2015/2446
2015 m. liepos 28 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2015/2446, kuriuo papildomas Reglamentas Nr. 952/2013 (OL L 343, 2015, p. 1), 31 straipsnyje nurodyta:
„Toliau nurodytos prekės laikomos gautomis tik vienoje šalyje ar teritorijoje:
a)      mineraliniai produktai, išgauti toje šalyje ar teritorijoje;
b)      joje surinkti augaliniai produktai;
<...>“
Šio reglamento 32 straipsnyje nustatyta:
„22-011 priede nurodytos prekės laikomos prekėmis, kurių paskutinis esminis perdirbimas arba apdorojimas, kurio metu buvo pagamintas naujas produktas arba kuris buvo svarbus jo gamybos etapas, vyko šalyje ar teritorijoje, atitinkančioje tame priede nurodytas taisykles arba nustatomoje pagal tas taisykles.“
Deleguotojo reglamento 2015/2446 22-01 priedas pavadintas „Įvadinės pastabos ir esminių perdirbimo ar apdorojimo operacijų, kuriomis suteikiamas nelengvatinės kilmės statusas, sąrašas“. Į jį neįtraukta konkreti nuostata dėl dirbtinai auginamų pievagrybių kilmės nustatymo.

Vartotojų apsaugos teisės aktai
–
Direktyva 2000/13/EB
2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo (OL L 109, 2000, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 75) 2 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
„Ženklinimas ir ženklinimo būdai:
a)      neturi iš esmės klaidinti pirkėjo, visų pirma dėl:
i)      maisto produkto charakteristikų, ypač jo pobūdžio, tapatybės, savybių, sudėties, kiekio, tinkamumo vartoti trukmės, kilmės, pagaminimo būdo;
ii)      maisto produktui priskirto poveikio arba savybių, kurių jis iš tikrųjų neturi;
iii)      padarytos užuominos apie ypatingas maisto produkto charakteristikas, nors tokias charakteristikas turi visi panašūs maisto produktai.“
Direktyvos 2000/13 3 straipsnio 1 dalies 8 punkte numatyta:
„Remiantis 4–17 straipsniais ir juose pateiktomis išimtimis, ženklinant maisto produktus būtina nurodyti šią pagrindinę informaciją:
<...>
8)      išsami informacija apie kilmės vietą tuo atveju, jei tokios informacijos nepateikus pirkėjas būtų iš esmės klaidinamas dėl tikrosios maisto produkto kilmės.“
–
Reglamentas (ES) Nr. 1169/2011
Direktyva 2000/13 buvo pakeista 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Direktyva 2000/13, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (OL L 304, 2011, p. 18).
Reglamento Nr. 1169/2011 29 ir 33 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(29)      maisto produkto kilmės šalies arba kilmės vietos nuoroda turėtų būti teikiama tuo atveju, kai nesant tokios nuorodos vartotojai galėtų būti klaidinami dėl tokio produkto tikrosios kilmės šalies ar kilmės vietos. Visais atvejais kilmės šalies ar kilmės vietos nuoroda turėtų būti pateikta taip, kad vartotojas nebūtų suklaidintas, ir remiantis aiškiai apibrėžtais kriterijais, užtikrinančiais vienodas sąlygas pramonei bei padedančiais vartotojams geriau suprasti su maisto produkto kilmės šalimi ar kilmės vieta susijusią informaciją. Tokie kriterijai neturėtų būti taikomi su maisto verslo operatoriaus pavadinimu ar adresu susijusiems duomenims.
<...>
(33)      Sąjungos nelengvatinės kilmės taisyklės nustatytos <...> reglamente (EEB) Nr. 2913/92 <...>, o šio reglamento įgyvendinimo nuostatos – 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamente (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančiame Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92 <...> įgyvendinimo nuostatas [(OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3)]. Nustatant maisto produktų kilmės šalį bus remiamasi tomis taisyklėmis, kurios gerai žinomos maisto verslo operatoriams bei administracijoms; dėl to turėtų būti paprasčiau jas įgyvendinti.“
Reglamento Nr. 1169/2011 1 straipsnio 1 ir 4 dalyse nurodyta:
„1.      Šiuo reglamentu nustatomas aukšto lygio vartotojų apsaugos, susijusios su informacija apie maistą, užtikrinimo pagrindas, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą bei jų informacijos poreikį, tuo pačiu metu užtikrinant sklandų vidaus rinkos veikimą.
<...>
4.      Šis reglamentas taikomas nedarant poveikio konkretiems maisto produktams taikomose specifinėse Sąjungos nuostatose nustatytiems ženklinimo reikalavimams.“
Šio reglamento 2 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Šiame reglamente maisto produkto kilmės šalis – maisto produkto kilmės šalis, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 23–26 straipsniuose.“
Šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies a punktas suformuluotas taip:
„Informacija apie maistą neturi klaidinti, visų pirma:
a)      dėl maisto produkto ypatybių, ypač jo pobūdžio, tapatumo, savybių, sudėties, kiekio, tinkamumo vartoti termino, kilmės šalies ar kilmės vietos, gamybos ar ruošimo būdo.“
Reglamento Nr. 1169/2011 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Maisto verslo operatorius, atsakingas už informacijos apie maistą teikimą, yra operatorius, kurio pavarde ar įmonės pavadinimu prekiaujama maisto produktu arba, jei tas operatorius nėra įsisteigęs Sąjungoje, importuotojas į Sąjungos rinką.“
Šio reglamento 26 straipsnyje „Kilmės šalis arba kilmės vieta“ nustatyta:
„<...>
2.      Kilmės šalį ar kilmės vietą nurodyti privaloma:
a)      jei nepateikus tokių duomenų vartotojas būtų klaidinamas dėl tikrosios maisto produkto kilmės šalies ar kilmės vietos, ypač tuo atveju, jeigu visa su maisto produktu pateikta informacija arba etiketė leistų daryti prielaidą, kad šio maisto produkto kilmės šalis ar kilmės vieta yra kita;
b)      mėsos, kurios Kombinuotosios nomenklatūros (KN) kodai išvardyti XI priede, atveju. Šis punktas taikomas atsižvelgiant į tai, kad turi būti priimti 8 dalyje nurodyti įgyvendinimo aktai.
3.      Kai maisto produkto kilmės šalis ar kilmės vieta yra nurodyta, tačiau ji skiriasi nuo jo pagrindinės sudedamosios dalies kilmės šalies ar kilmės vietos:
a)      taip pat nurodoma atitinkamos pagrindinės (-ių) sudedamosios (-ųjų) dalies (-ių) kilmės šalis ar kilmės vieta; arba
b)      nurodoma, kad pagrindinės sudedamosios dalies kilmės šalis ar kilmės vieta yra kita nei to maisto produkto.
Dėl šios dalies taikymo priimami 8 dalyje nurodyti įgyvendinimo aktai. <...>
5      Ne vėliau kaip 2014 m. gruodžio 13 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitas dėl privalomos toliau išvardytų maisto produktų kilmės šalies ar kilmės vietos nuorodos dėl:
a)      kitų rūšių mėsos nei jautiena ir nurodytosios 2 dalies b punkte;
b)      pieno;
c)      pieno, kuris naudojamas kaip sudedamoji pieno gaminių dalis;
d)      neperdirbtų maisto produktų;
e)      produktų, sudarytų iš vienos sudedamosios dalies;
f)      sudedamųjų dalių, sudarančių daugiau nei 50 % maisto produkto.
6.      Ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 13 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą dėl privalomos mėsos, kuri naudojama kaip sudedamoji dalis, kilmės šalies ar kilmės vietos nuorodos.
7.      5 ir 6 dalyse nurodytose ataskaitose atsižvelgiama į vartotojo poreikį būti informuotam, privalomos kilmės šalies ar kilmės vietos nuorodos pateikimo įgyvendinamumą ir išlaidų bei naudos analizę, įskaitant teisinį poveikį vidaus rinkai ir poveikį tarptautinei prekybai.
Kartu su tomis ataskaitomis Komisija gali pateikti pasiūlymus iš dalies pakeisti atitinkamas Sąjungos nuostatas.
8.      Ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 13 d. Komisija, atlikusi poveikio vertinimus, priima įgyvendinimo aktus dėl šio straipsnio 2 dalies b punkto ir šio straipsnio 3 dalies taikymo. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros. <...>“
Reglamento Nr. 1169/2011 39 straipsnyje numatyta valstybių narių galimybė priimti priemones, reikalaujančias nurodyti papildomus privalomus duomenis, ir tokių priemonių priėmimo sąlygas.
–
Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1337/2013
Komisija priėmė 2013 m. gruodžio 13 d. Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1337/2013, kuriuo nustatomos Reglamento Nr. 1169/2011 taikymo taisyklės, susijusios su šviežios, atšaldytos ir užšaldytos kiaulienos, avienos, ožkienos ir paukštienos kilmės šalies arba kilmės vietos nuorodomis (OL L 335, 2013, p. 19). Šiame reglamente nustatomos kilmės šalies arba kilmės vietos nuorodos pateikimo šviežios, atšaldytos ir užšaldytos kiaulienos, avienos, ožkienos ir paukštienos etiketėse taisyklės.
Šio reglamento trečios konstatuojamosios dalies paskutiniame sakinyje nurodyta:
„Terminas kilmės šalis turėtų būti vartojamas tik kalbant apie vienoje valstybėje narėje arba trečiojoje šalyje gimusių, užaugintų ir paskerstų gyvūnų mėsą, t. y. tik vienoje šalyje gautą mėsą.“
–
Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2018/775
Komisija taip pat priėmė 2018 m. gegužės  28 d. Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2018/775, kuriuo nustatomos Reglamento Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams 26 straipsnio 3 dalies taikymo taisyklės, susijusios su pagrindinės maisto sudedamosios dalies kilmės šalies ar kilmės vietos nurodymo taisyklėmis (OL L 131, 2018, p. 8).

Vokietijos teisė

Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) nurodo, kad pagal 2013 m. taikytos
Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch
(Maisto produktų, vartojimo prekių ir maisto produktų, skirtų gyvūnų pašarams, kodeksas, toliau – LFGB,
BGBl
. 2005 I, p. 2618) redakcijos, galiojusios prieš susiklostant pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, 11 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį ir antro sakinio 1 punktą buvo uždrausta prekiauti maisto produktais ir reklamuoti juos naudojant klaidinantį ženklinimą, nuorodas arba pateikimą, ypač vartojant teiginius apie kilmę, kurie gali suklaidinti vartotojus. Ši nuostata buvo pagrįsta Sąjungos teisės nuostata: Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunkčiu.
Pagal nuo 2014 m. gruodžio 13 d. galiojančios redakcijos LFGB,  paskelbtos 2013 m. birželio 3 d. (
BGBl
. I, p. 1426), 11 straipsnio 1 dalies 1 punktą atsakingam maisto verslo operatoriui arba importuotojui, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1169/2011 8 straipsnio 1 dalį, draudžiama prekiauti ar reklamuoti maisto produktus, teikiant apie tuos maisto produktus informaciją, kuri neatitinka Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies, siejamos su to straipsnio 4 dalimi, reikalavimų. Pagal Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktą informacija apie maistą neturi klaidinti vartotojo, visų pirma dėl maisto produkto ypatybių, ypač jo kilmės šalies ar kilmės vietos.

Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas) daro išvadą, kad pagal šias nuostatas klaidinamas pobūdis gali būti pripažįstamas tiek remiantis prieš susiklostant pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos LFGB 11 straipsnio 1 dalies pirmu sakiniu ir antro sakinio 1 punktu, tiek remiantis LFGB 11 straipsnio 1 dalies 1 punktu, siejamu su Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktu.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Ieškovė pagrindinėje byloje
Zentrale
kaltina
Prime Champ
, kad ji gamina dirbtinai auginamus pievagrybius ir jais prekiauja su nuoroda „Kilmės šalis – Vokietija“, tačiau be papildomos informacijos tokia kilmės šalies nuoroda yra klaidinanti.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aprašo pagrindinėje byloje nagrinėjamą dirbtinai auginamų pievagrybių auginimo procesą, kaip nurodyta toliau. Pirmajame etape komposto žaliavos septynias–vienuolika dienų pjaustomos ir maišomos Belgijoje ir Nyderlanduose. Antrajame gamybos etape kompostas maždaug penkias–šešias dienas pasterizuojamas ir ruošiamas Nyderlanduose. Trečiajame gamybos etape, kuris trunka penkiolika dienų, į kompostą įterpiama grybiena (grybų sporos). Ketvirtajame etape Nyderlanduose dėžėse esančiame durpių ir kalkių sluoksnyje skatinamas vaisiakūnių augimas ir per dešimt–vienuolika dienų grybai išauga iki 3 mm. Po maždaug penkiolikos dienų tos dėžės pervežamos į Vokietiją, kur
Prime Champ
ūkyje po vienos–penkių dienų nuimamas pirmasis pievagrybių derlius, o po dešimties–penkiolikos dienų – antrasis.
Ikiteisminiame etape
Zentrale
2013 m. gruodžio mėn. oficialiai įspėjo
Prime Champ
. Vėliau ji pateikė ieškinį
Landgericht
(apygardos teismas, Vokietija) ir reikalavo, kad
Prime Champ
būtų nurodyta nustoti siūlyti ir (arba) parduoti dirbtinai auginamus pievagrybius su nuoroda „Kilmės šalis – Vokietija“, nes esminiai gamybos ir auginimo etapai vyksta ne Vokietijoje, o priešingu atveju jai būtų skirtos baudos.

Landgericht
(apygardos teismas) atmetė ieškinį, apeliacinis skundas taip pat buvo atmestas.
Zentrale
padavė kasacinį skundą
Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad, remiantis apeliacinio teismo išvadomis, nuoroda „Kilmės šalis – Vokietija“, kurią
Prime Champ
naudoja prekiaudama grybais, gali suklaidinti vartotoją, nes tikslinė pirkėjų grupė iš jos daro išvadą, kad ne tik derliaus nuėmimas, bet ir visas gamybos procesas vyko Vokietijoje. Kadangi
Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas) yra kasacinė instancija, jam yra privalomos šios konstatuotos faktinės aplinkybės.

Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas) taip pat nurodo: kadangi
Zentrale
reikalavimą nutraukti neteisėtus veiksmus grindžia recidyvo pavojumi (
Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb
(Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas) 8 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys), ieškinys yra pagrįstas tik tokiu atveju, jei ginčijamas
Prime Champ
elgesys buvo neteisėtas tiek tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, t. y. 2013 m., tiek priimant sprendimą kasacinėje instancijoje. Be to, šio įstatymo 12 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje numatyta teisė į įspėjimo išlaidų kompensavimą priklauso nuo teisinės padėties įspėjimo teikimo momentu 2013 m. gruodžio mėn.
Pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, remiantis muitų teisės aktais pievagrybių kilmės šalis turėtų būti Vokietija. Vis dėlto šis teismas kelia klausimą dėl įvairių muitų, žemės ūkio ir vartotojų apsaugos srityse priimtų Sąjungos teisės aktų, reglamentuojančių vaisių ir daržovių, kurie yra skirti parduoti vartotojui švieži, kilmės šalį, santykio, siekdamas išsiaiškinti, ar šios konkrečios nuostatos ženklinimo klausimu, žemės ūkio srityje įtvirtintos Įgyvendinimo reglamente Nr. 543/2011, yra viršesnės už Reglamento Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams nuostatas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar siekdamas išvengti nurodymo nutraukti veiksmus, priimto remiantis klaidinama kilmės šalies nuoroda, gamintojas gali šią kilmės šalies nuorodą papildyti, pateikdamas informaciją apie kitose valstybėse narėse įvykdytus gamybos etapus.
Šiomis aplinkybėmis
Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar siekiant apibrėžti Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje esančią kilmės šalies sąvoką reikia remtis [Bendrijos] Muitinės kodekso 23 ir paskesniuose straipsniuose bei Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnyje nurodytomis sąvokų apibrėžtimis?
2.      Ar dirbtinai auginami pievagrybiai, kurių derlius nuimamas vienoje šalyje, pagal [Bendrijos muitinės kodekso] 23 straipsnį ir [Sąjungos muitinės kodekso] 60 straipsnio 1 dalį laikytini tos šalies kilmės produktais, jei esminiai gamybos etapai vyksta (vyko) kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse ir dirbtinai auginami pievagrybiai į atitinkamą šalį atgabenami tik likus trims ar mažiau dienų iki pirmojo derliaus nuėmimo toje šalyje?
3.      Ar Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje ir Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtintas draudimas klaidinti vartotoją taikytinas pagal Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalį nustatytam reikalavimui pateikti kilmės šalies nuorodą?
4.      Ar prie Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje reikalaujamos kilmės šalies nuorodos galima pridėti paaiškinimų, kad būtų išvengta klaidinančių teiginių, draudžiamų pagal Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktį ir Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktą?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad apibrėžiant šiose žemės ūkio teisės nuostatose vartojamą sąvoką „kilmės šalis“ reikia remtis Bendrijos muitinės kodekso 23 ir paskesniuose straipsniuose ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnyje pateiktomis apibrėžtimis.

Zentrale
teigimu, SESV nuostatos, susijusios su žemės ūkiu, nesukuria glaudžių sąsajų tarp tuo pagrindu priimtų antrinės teisės aktų ir muitų teisės aktų. Vis dėlto ji tvirtina, kad Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „kilmės šalis“ turi būti aiškinama atsižvelgiant į šių nuostatų reikšmę ir tikslą. Vartotojai turi būti apsaugoti ir jiems turi būti suteikta galimybė priimti informacija pagrįstą sprendimą dėl pirkimo. Ji pateikia pavyzdį apie gyvulinius produktus, dėl kurių Reglamente Nr. 1337/2013 numatyta etiketėse pateikti įvairias nuorodas, siekiant tinkamai informuoti vartotojus apie šios mėsos kilmę.
Konstatuotina, kad reglamentuose Nr. 1234/2007 ir Nr. 1308/2013 nepateikta sąvokos „kilmės šalis“ apibrėžtis, kaip ši sąvoka suprantama pagal jų nuostatas. Vis dėlto muitų teisės aktuose aiškiai įtvirtintas ryšys su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytomis žemės ūkio teisės nuostatomis. Pagal Sąjungos muitinės kodekso 59 straipsnio c punktą šio kodekso 60 ir 61 straipsniuose įtvirtintos nelengvatinės prekių kilmės nustatymo taisyklės, naudojamos taikant kitas su prekių kilme susijusias Sąjungos priemones, kaip antai Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalį.
Tiesa, Bendrijos muitinės kodekse nebuvo nuostatos, atitinkančios Sąjungos muitinės kodekso 59 straipsnio c punktą. Vis dėlto jame taip pat nebuvo nuostatos, pagal kurią būtų draudžiama taikyti nuostatas dėl nelengvatinės daržovių kilmės nustatymo kartu su Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalimi ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalimi.
Be to, ir Reglamente Nr. 1234/2007, ir Reglamente Nr. 1308/2013, ypač jų I priede, kuriame nurodyti produktai, kuriems taikomi šie reglamentai, daroma nuoroda į Kombinuotąją nomenklatūrą. Be to, Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalies nuostatos, kuriose numatytas identiškas reikalavimas nurodyti kilmės šalį, turi būti aiškinamos vienodai, jei nenurodyta kitaip.
Tokį aiškinimą patvirtina Reglamentas Nr. 1169/2011, kuriuo siekiama užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį informacijos apie maistą teikimo srityje; šio reglamento 2 straipsnio 3 dalyje, kiek tai susiję su maisto produktų kilmės šalies nustatymu, daroma nuoroda į nelengvatinės kilmės nustatymo taisykles, būtent į Bendrijos muitinės kodekso 23–26 straipsnius. Reglamento Nr. 1169/2011 33 konstatuojamojoje dalyje šis Sąjungos teisės aktų leidėjo sprendimas grindžiamas tuo, kad šios taisyklės gerai žinomos maisto verslo operatoriams bei administracijoms ir dėl to turėtų būti paprasčiau jas įgyvendinti.
Minėtoje 33 konstatuojamojoje dalyje nurodyta priežastis taip pat taikytina Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 daliai ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 daliai. Iš tiesų tam, kad atitinkamos teisės nuostatos būtų veiksmingos, ir siekiant nuoseklumo, privaloma kilmės šalies nuoroda turi būti pagrįsta tomis pačiomis apibrėžtimis tiek muitų teisės, tiek žemės ūkio ar vartotojų apsaugos srityse.
Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad apibrėžiant šiose žemės ūkio teisės nuostatose vartojamą sąvoką „kilmės šalis“ reikia remtis muitų teisės nuostatomis, pagal kurias nustatoma nelengvatinė prekių kilmė, t. y. Bendrijos muitinės kodekso 23 ir paskesniais straipsniais ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsniu.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar dirbtinai auginami pievagrybiai, kurių derlius nuimamas vienoje šalyje, pagal Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnį ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnio 1 dalį laikytini tos šalies kilmės produktais, jei esminiai gamybos etapai vyksta kitose Sąjungos valstybėse narėse ir dirbtinai auginami pievagrybiai į atitinkamą šalį atgabenami tik likus trims ar mažiau dienų iki pirmojo derliaus nuėmimo.

Zentrale
tvirtina, kad Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnio taikymas priklauso nuo to, ar atitinkamos prekės yra gautos tik vienoje šalyje. Ji taip pat pažymi, kad šio kodekso 24 straipsnyje kalbama apie atvejį, kai prekė gaminama keliose šalyse. Ji teigia, kad teisės aktų leidėjas rėmėsi principu, jog augalas gali būti „išaugintas“ tik toje šalyje, kurioje buvo pasodintas ir su kurios dirva yra susijęs. Vis dėlto šis teiginys nepasitvirtina pagrindinėje byloje aptariamų grybų atveju, nes grybai buvo pasodinti į transportuojamas dėžes, pripildytas žemės, vienoje šalyje, o išimti iš šios žemės kitoje šalyje.
Priešingai, nei tvirtina
Zentrale
, negali būti taikomos Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnyje ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnio 2 dalyje, siejamuose su Deleguotojo reglamento 2015/2446 32 straipsniu, įtvirtintos taisyklės dėl keliose šalyse ar teritorijose gaminamų prekių kilmės.
Pagal Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnio 1 dalį ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnio 1 dalį prekės, gautos tik vienoje šalyje arba teritorijoje, laikomos kilusiomis iš tos šalies arba teritorijos. Pagal Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnio 2 dalies b punktą prekėmis, visiškai išgautomis arba pagamintomis vienoje šalyje, laikomi „joje išauginti augalinės kilmės produktai“. Be to, Deleguotojo reglamento 2015/2446 31 straipsnio b punkte numatyta, kad „joje surinkti augaliniai produktai“ laikomi prekėmis, gautomis tik vienoje šalyje ar teritorijoje.
Kaip pažymi Komisija, nurodytuose muitų teisės aktuose nepateikta sąvokos „išaugintas“ apibrėžtis, kiek ji susijusi su augalinės kilmės produktais. Siekiant apibrėžti šį terminą, reikia atsižvelgti į tai, kad nuo tos dienos, kai yra atskiriami nuo substrato, dirbtinai auginami pievagrybiai tampa „šviežiomis“ daržovėmis, kaip tai suprantama pagal 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, 1987, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 382) su pakeitimais, padarytais 2013 m. spalio 4 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1001/2013 (OL L 290, 2013, p. 1), I priede pateiktos Kombinuotosios nomenklatūros 0709 tarifinę poziciją. Prie šios 0709 tarifinės pozicijos priskiriamos „– Kitos daržovės, šviežios arba atšaldytos“, nurodytos Reglamento Nr. 1234/2007 I priedo IX dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 I priedo IX dalyje, taip pat ši pozicija apima 0709 51 subpoziciją „Pievagrybiai“.
Nors Įgyvendinimo reglamente Nr. 1337/2013, pagrįstame Reglamento Nr. 1169/2011 26 straipsnio 2 dalies b punktu, numatytas ženklinimas įvairiomis nuorodomis, siekiant pakankamai informuoti vartotojus apie šviežios, atšaldytos ir užšaldytos kiaulienos, avienos, ožkienos ir paukštienos kilmę, konstatuotina, kad nė viename įgyvendinimo reglamente nenumatyta panašių normų dėl pievagrybių kilmės šalies, kurios būtų pagrįstos to reglamento 26 straipsnio 2 dalies a punktu.
Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnio 1 dalis, siejama su Deleguotojo reglamento 2015/2446 31 straipsnio b punktu, turi būti aiškinami taip, kad dirbtinai auginamų pievagrybių kilmės šalis yra jų derliaus nuėmimo šalis, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas, nepaisant to, kad esminiai gamybos etapai vyksta kitose Sąjungos valstybėse narėse ir kad dirbtinai auginti pievagrybiai į derliaus nuėmimo šalies teritoriją buvo įvežti tik likus trims ar mažiau dienų iki pirmojo derliaus nuėmimo.

Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, kaip Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunkčio ir Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punkto, kuriuose numatytas draudimas klaidinti vartotoją, taikymas dera su Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalies, kuriose nustatytas reikalavimas pateikti kilmės šalies nuorodą, taikymu.
Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsakant į šį klausimą reikia išaiškinti Reglamento (EB) Nr. 1169/2011 1 straipsnio 4 dalį, pagal kurią šis reglamentas taikomas nedarant poveikio konkretiems maisto produktams taikomose specifinėse Sąjungos nuostatose nustatytiems ženklinimo reikalavimams. Šis teismas klausia, ar žodžiai „nedarant poveikio“ reiškia, kad konkrečios ženklinimą reglamentuojančios nuostatos turi viršenybę, o tai reikštų, kad Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje numatytas bendrasis draudimas klaidinti netaikomas, o gal atitinkamos nuostatos taikomos kartu.
Kaip matyti iš atsakymo į pirmąjį klausimą, šviežių daržovių kilmės nustatymas, kaip apibrėžta žemės ūkio teisės nuostatose, t. y. Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje, yra pagrįstas muitų teisės nuostatomis, būtent Bendrijos muitinės kodekso 23 ir paskesniais straipsniais ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsniu.
Be to, Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad šiame reglamente maisto produkto kilmės šalis – maisto produkto kilmės šalis, kaip apibrėžta Bendrijos muitinės kodekso 23–26 straipsniuose.
Pagal kai kurias nuostatas Komisijai leidžiama priimti konkrečias taisykles. Kiek tai susiję su žemės ūkio teisės nuostatomis, visų pirma iš Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 4 dalies matyti, kad Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl papildomų prekybos vaisių ir daržovių sektoriaus produktais reikalavimų. Vis dėlto per posėdį Komisija pripažino, kad nebuvo priimta jokio deleguotojo akto dėl informacijos apie dirbtinai auginamus pievagrybius.
Reglamento Nr. 1169/2011 26 straipsnyje taip pat numatyta galimybė priimti specialias nuostatas dėl maisto produkto kilmės šalies ar kilmės vietos nuorodos. Komisija priėmė Įgyvendinimo reglamentą Nr. 1337/2013 dėl mėsos ir Įgyvendinimo reglamentą 2018/775 dėl pagrindinės maisto sudedamosios dalies. Vis dėlto Komisija taip pat pripažino nepriėmusi jokių specialiųjų nuostatų dėl pievagrybių kilmės.
Komisija tvirtino, kad ji vadovaujasi principu, jog Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktas taikomas kartu su žemės ūkio ir muitų teisės nuostatomis ir kaip papildoma nuostata, t. y. jis turi viršenybę tų nuostatų atžvilgiu. Nors žemės ūkio teisės aktuose taip pat teikiama reikšmė vartotojų apsaugai, būtent Reglamento Nr. 1169/2011 tikslas – geriau informuoti ir apsaugoti vartotojus. Komisija tvirtina, kad dėl to būtina papildomai taikyti draudimą klaidinti vartotoją, kad būtų pasiektas aukštas vartotojų apsaugos lygis – šis tikslas įtvirtintas Sąjungos pirminėje teisėje, konkrečiai kalbant, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 38 straipsnyje. Pasak Komisijos, jei vartotojas apgaudinėjamas, tik nacionalinis teismas gali nustatyti, kokia gamintojo pateikta papildoma ar ištaisomoji informacija yra būtina ir tinkama apgaulei pašalinti.
Pirma, pažymėtina, kad Reglamente Nr. 1169/2011, kaip ir Direktyvoje 2000/13, kuri juo panaikinta, kaip matyti iš šio reglamento 1 straipsnio 1 dalies, įtvirtintas „pagrindas“, susijęs su informacijos apie maistą teikimu vartotojams. Šiuo tikslu šio reglamento III skyriuje, kaip matyti iš jo pavadinimo, numatyti „bendrieji reikalavimai“, tarp kurių yra reikalavimas, jog „informacija apie maistą neturi klaidinti, visų pirma dėl maisto produkto <...> kilmės šalies“.
Reglamento Nr. 1169/2011 IV skyriuje taip pat pateiktos konkretesnės taisyklės, kuriose įtvirtinta pareiga pateikti tam tikrą informaciją. Kaip nurodyta šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies i punkte, tokia informacija apima kilmės šalį „[šio reglamento] 26 straipsnyje numatytais atvejais“. Pagal 26 straipsnį kilmės šalį nurodyti privaloma, be kita ko, „jei nepateikus tokių duomenų vartotojas būtų klaidinamas dėl tikrosios maisto produkto kilmės šalies“.
Antra, Sąjungos teisės aktų leidėjas Reglamento Nr. 1169/2011 1 straipsnio 4 dalyje aiškiai numatė išlygą, kad šis pagrindinis teisės aktas taikomas nedarant poveikio kitiems konkretiems maisto produktams taikomose specialiosiose Sąjungos teisės nuostatose įtvirtintiems ženklinimo reikalavimams. Be to, šio reglamento 26 straipsnyje, kiek tai susiję su numatytais konkrečiais ženklinimo įpareigojimais, jis pakartojo šio reglamento 1 straipsnio 4 dalyje numatytą bendrąją išlygą, kad negali būti pažeisti kiti maisto produktų ženklinimo reikalavimai, numatyti specialiosiose Sąjungos teisės nuostatose.
Reglamento Nr. 1169/2011 1 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad žodžiai „nedarant poveikio konkretiems maisto produktams taikomose specifinėse Sąjungos nuostatose nustatytiems ženklinimo reikalavimams“ reiškia Sąjungos teisės aktų leidėjo ar Komisijos priimtas vienodas nuostatas, pavyzdžiui, muitų ir žemės ūkio teisės aktus. Tokie teisės aktai nepatenka į šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo sritį.
Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 75 punkte, Direktyva 2000/13 turi būti aiškinama taip pat kaip ir Reglamentas Nr. 1169/2011.
Iš tiesų, nors šioje direktyvoje nepateikta nuorodos į muitų teisės aktus siekiant nustatyti maisto produktų kilmę, pasakytina, kad pagal vaisiams ir daržovėms taikytinus teisės aktus, visų pirma pagal Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnį, šiais produktais gali būti prekiaujama, tik jei yra nurodyta kilmės šalis, o kilmės šalis, kaip matyti iš šio sprendimo 51 punkto, apibrėžiama darant nuorodą į muitų teisės aktus.
Taigi, nors atitinkamu produktu leidžiama prekiauti nurodžius kilmės šalį pateikiant nuorodą į muitų teisės aktus, negalima teigti, kad toks kilmės šalies nurodymas pats savaime gali klaidinti vartotoją, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punktą.
Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje ir Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtintas draudimas klaidinti vartotoją, kiek tai susiję su šviežiais vaisiais ir daržovėmis, netaikytinas pagal Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalį nustatytam reikalavimui pateikti kilmės šalies nuorodą.

Dėl ketvirtojo klausimo
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar prie Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje reikalaujamos kilmės šalies nuorodos galima pridėti paaiškinimų, kad būtų išvengta vartotojo klaidinimo, draudžiamo pagal Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktį ir pagal Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktą.
Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir pagrindinės bylos šalių, Vokietijos vyriausybės ir Komisijos pastabų, ketvirtasis klausimas susijęs su galimybe, remiantis nesąžiningą komercinę veiklą reglamentuojančiomis teisės normomis, įpareigoti gamintojus pateikti informaciją, jei kilmės šalies, kaip ji apibrėžta Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnyje ir Sąjungos muitinės kodekso 60 straipsnyje, nuorodą vartotojas laiko klaidinančia.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 82 punkte, Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 3 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai ir tiksliai apibrėžė maisto produkto kilmės šalį, padaręs nuorodą Bendrijos muitinės kodekso 23–26 straipsnius. Dėl augalinių produktų, tarp kurių yra ir grybai, teisės aktų leidėjas tiksliai nurodė, kad šių produktų kilmės šalis yra jų derliaus nuėmimo šalis, neatsižvelgiant į jų gamybos vietą.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad negalima nustatyti pareigos pateikti paaiškinimų, papildančių Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje reikalaujamą kilmės šalies nuorodą, kad būtų išvengta vartotojo klaidinimo, draudžiamo pagal Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktą. Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 87 punkte, Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip pat.
Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Sąjungos teisė turi būti aiškinama taip, jog negalima nustatyti pareigos prie Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje reikalaujamos kilmės šalies nuorodos pridėti paaiškinimų, kad būtų išvengta vartotojo klaidinimo, draudžiamo pagal Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktį ir pagal Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas, iš dalies pakeisto 2008 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 361/2008, 113a straipsnio 1 dalis ir 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1308/2013, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas ir panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 922/72, (EEB) Nr. 234/79, (EB) Nr. 1037/2001 ir Nr. 1234/2007, 76 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad apibrėžiant šiose nuostatose vartojamą sąvoką „kilmės šalis“ reikia remtis muitų teisės nuostatomis, pagal kurias nustatoma nelengvatinė prekių kilmė, t. y. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 23 ir paskesniais straipsniais ir 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, 60 straipsniu.
2.
Reglamento Nr. 2913/92 23 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas ir Reglamento Nr. 952/2013 60 straipsnio 1 dalis, siejama su 2015 m. liepos 28 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2015/2446, kuriuo Reglamentas Nr. 952/2013 papildomas išsamiomis taisyklėmis, kuriomis patikslinamos kai kurios Sąjungos muitinės kodekso nuostatos, 31 straipsnio b punktu, turi būti aiškinami taip, kad dirbtinai auginamų pievagrybių kilmės šalis yra jų derliaus nuėmimo šalis, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas, nepaisant to, kad esminiai gamybos etapai vyksta kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse ir kad dirbtinai auginti pievagrybiai į derliaus nuėmimo šalies teritoriją buvo įvežti tik likus trims ar mažiau dienų iki pirmojo derliaus nuėmimo.
3.
2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje ir 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Direktyva 2000/13, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004, 7 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtintas draudimas klaidinti vartotoją, kiek tai susiję su šviežiais vaisiais ir daržovėmis, netaikytinas pagal Reglamento Nr. 1234/2007, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 361/2008, 113a straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalį nustatytam reikalavimui pateikti kilmės šalies nuorodą.
4.
Sąjungos teisė turi būti aiškinama taip, jog negalima nustatyti pareigos prie Reglamento Nr. 1234/2007, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 361/2008, 113a straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1308/2013 76 straipsnio 1 dalyje reikalaujamos kilmės šalies nuorodos pridėti paaiškinimų, kad būtų išvengta vartotojo klaidinimo, draudžiamo pagal Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktį ir pagal Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punktą.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.