CELEX: 62014TJ0335
Marcă comunitară
Procedură de declarare a nulității
Marca comunitară figurativă DoggiS
Mărcile naționale figurative anterioare DoggiS
Mărcile naționale verbale anterioare DOGGIS și DOGGIBOX
Mărci naționale figurative anterioare care reprezintă un personaj în formă de hotdog
Elemente de probă suplimentare prezentate pentru prima dată în fața camerei de recurs
Articolul 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009
Rea‑credință
Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009
Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului

Istoricul cauzei
La 18 februarie 2010, reclamantul, domnul José‑Manuel Davó Lledó, a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (
JO L 78, p. 1
).
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul figurativ următor, cu indicația că literele sunt de culoare roșie:
Produsele și serviciile pentru care a fost solicitată înregistrarea fac parte din clasele 29, 30 și 43 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și cu modificările ulterioare, și corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:
—
clasa 29: „Hamburgeri; cârnați; carne rece; fructe și legume prelucrate; salată de fructe; salate de verdețuri, păstăioase și legume; verdețuri, păstăioase și legume (salate de -); cartofi prăjiți; cartofi prelucrați; smântână; lapte; produse din cartofi; carne, pește, pasăre și vânat; extracte de carne; fructe si legume în conservă, congelate, uscate și preparate; jeleuri, dulcețuri, siropuri de fructe; ouă, lapte și produse lactate; uleiuri și grăsimi alimentare”;
—
clasa 30: „Pizza; sandvișuri umplute; sandvișuri; produse de panificație; înghețată; sosuri; produse de patiserie; deserturi; sosuri de salată; ciocolată; cafea, ceai, cacao, zahăr, orez, tapiocă, sago, înlocuitori de cafea; făină și preparate din cereale, pâine, produse de cofetărie și patiserie, înghețate; miere, melasă; drojdie, praf de copt; sare, muștar; oțeturi, sosuri (condimente); mirodenii; gheață brută”;
—
clasa 43: „Servicii de restaurant; servicii de restaurant cu autoservire; asigurarea mesei oaspeților în restaurante fast‑food; asigurarea mesei oaspeților în restaurante și vânzări pentru acasă; servicii de restaurant, cafenea, berărie, pub, bar, mâncăruri preparate și hotel; servicii de restaurant și catering; preparare și gătire a mâncării; servicii de servire mâncăruri gătite; baruri cu servire rapidă [snack‑baruri]; servicii de restaurant (alimentație); cazare temporară”.
Cererea de înregistrare a mărcii a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
nr. 65/2010 din 12 aprilie 2010.
Marca contestată a fost înregistrată la 14 decembrie 2010, sub numărul 8894826, pentru toate produsele și serviciile indicate la punctul 3 de mai sus.
La 6 iunie 2012, Administradora y Franquicias América, SA și Inversiones Ged Ltda (denumite în continuare, împreună, „părțile care au solicitat declararea nulității”) au introdus o cerere de declarare a nulității mărcii contestate, în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, pentru toate produsele și serviciile pentru care fusese înregistrată.
Părțile care au solicitat declararea nulității au ca activități principale exploatarea de baruri, restaurante, restaurante cu autoservire și restaurante fast‑food, precum și concesionarea, gestionarea și exploatarea de francize în acest sector.
În susținerea cererii de declarare a nulității, Inversiones Ged a invocat următoarele mărci anterioare, al căror titular este:
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, cu litere de culoare roșie și fondul de culoare galbenă, înregistrată la 12 ianuarie 2004 sub numărul 683048 pentru a desemna „bufete, baruri, restaurante” din clasa 43:
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, cu litere de culoare roșie și fondul de culoare galbenă, înregistrată la 15 septembrie 2008 sub numărul 857568 pentru a desemna „servicii de restaurant, baruri, bufete, restaurante cu autoservire, saloane de ceai, asigurarea mesei oaspeților în restaurante fast‑food” din clasa 43:
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, cu litere de culoare roșie și fondul de culoare galbenă, înregistrată la 26 noiembrie 2007 sub numărul 801904 pentru a desemna produse din clasele 16, 25, 28 și 32:
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 21 iunie 2005 sub numărul 728038 pentru a desemna „servicii furnizate de unități însărcinate în principal cu procurarea de alimente sau de băuturi preparate pentru consum, precum restaurante, restaurante cu autoservire, bufete cu autoservire și saloane de ceai, bufete, cantine, baruri, servicii de furnizare de alimente gătite la domiciliu” din clasa 43:
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 5 mai 2005 sub numărul 724717 pentru a desemna produse din clasele 16, 25, 28 și 32:
—
marca chiliană verbală DOGGIS, înregistrată la 6 decembrie 2009 sub numărul 867740 pentru a desemna „bufete, baruri, restaurante” din clasa 43;
—
marca peruană verbală DOGGIS, înregistrată la 12 iunie 2009 sub numărul 352647 pentru a desemna produse din clasa 43;
—
marca chiliană verbală DOGGIBOX, înregistrată la 1 septembrie 2004 sub numărul 702110 pentru a desemna produse din clasa 32;
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 5 mai 2005 sub numărul 724718 pentru a desemna aceleași servicii din clasa 43 protejate de marca chiliană nr. 728038:
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 5 mai 2005 sub numărul 724716 pentru a desemna produse din clasele 16, 25, 28 și 32:
—
marca braziliană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 22 iunie 1999 sub numărul 819295671 pentru a desemna „produse/servicii alimentare” din clasele 38 și 60:
În ceea ce privește Administradora y Franquicias América, aceasta a invocat, în susținerea aceleiași cereri, următoarele mărci anterioare, al căror titular este:
—
marca chiliană verbală CAFFEE BREAK DOGGIS, înregistrată la 13 decembrie 2004 sub numărul 711375 pentru a desemna aceleași servicii din clasa 43 protejate de marca chiliană nr. 728038;
—
marca chiliană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 12 iulie 2006 sub numărul 762423 pentru a desemna „servicii de restaurant, baruri, bufete, restaurante cu autoservire, saloane de ceai” din clasa 42:
—
marca uruguayană figurativă reprodusă mai jos, înregistrată la 14 mai 2008 sub numărul 387908 pentru a desemna servicii din clasa 43:
Părțile care au solicitat declararea nulității au precizat că, în august 2011, când Inversiones Ged a vrut să înregistreze marca doggis în Spania, a descoperit existența mărcilor următoare, înregistrate pe numele reclamantului: marca contestată, marca spaniolă doggis, înregistrată la 2 iunie 2010 sub numărul 2914857, care desemnează produse și servicii din clasele 29, 30, 39 și 43, și marca internațională doggis, înregistrată la 16 martie 2010 sub numărul 1037118, care desemnează servicii din clasa 43. Ele au adăugat că au aflat și că reclamantul era titularul numelor de domenii „doggis.es” și „doggis.com.es”.
Părțile care au solicitat declararea nulității au pretins că marca contestată a fost solicitată de reclamant cu rea‑credință, fără ca ele să fi fost informate în prealabil despre aceasta și fără să își fi dat consimțământul. Ele au arătat că această marcă era indicată verbal în toate mărcile lor anterioare și era identică din punct de vedere vizual cu unele dintre acestea, că serviciile pe care le desemna erau identice cu cele protejate de mai multe dintre mărcile lor anterioare și că produsele pe care le desemna erau complementare serviciilor protejate de cea mai mare parte a mărcilor lor anterioare. Acestea au mai susținut că, la momentul la care a prezentat cererea sa de înregistrare a mărcii contestate, reclamantul avea cunoștință de existența mărcilor lor anterioare, precum și de activitățile lor, astfel cum sunt acestea descrise la punctul 7 de mai sus.
Prin Decizia din 18 iulie 2013, divizia de anulare a OAPI a respins în totalitate cererea de declarare a nulității.
La 18 septembrie 2013, părțile care au solicitat declararea nulității au formulat o cale de atac împotriva deciziei diviziei de anulare.
Prin Decizia din 13 martie 2014 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a OAPI a admis calea de atac formulată de părțile care au solicitat declararea nulității, a anulat în întregime decizia diviziei de anulare și a declarat nulă înregistrarea mărcii contestate. De asemenea, l‑a obligat pe reclamant să suporte cheltuielile efectuate în cadrul procedurii de declarare a nulității și a celei privind calea de atac.
În esență, în primul rând, camera de recurs a acceptat să ia în considerare, conform articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009, anumite elemente de probă suplimentare prezentate pentru prima dată în fața sa de părțile care au solicitat declararea nulității, în speță un extras de pe site‑ul internet www.consultafranquicias.com, precum și un extras de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html (punctele 20 și 21 din decizia atacată).
În al doilea rând, camera de recurs a considerat că, la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, 18 februarie 2010, existau factori relevanți proprii speței care demonstrau o recunoaștere explicită din partea reclamantului a preexistenței mărcilor chiliene figurative DoggiS protejate prin înregistrările nr. 683048, nr. 857568 și nr. 801904 (punctul 32 din decizia atacată). În susținerea acestei aprecieri, camera de recurs a făcut trimitere la extrase de pe site‑ul internet al reclamantului, precum și la extrase din publicitatea făcută de acesta pe site‑uri internet consacrate francizelor (punctele 33-37 din decizia atacată).
În al treilea rând, camera de recurs a arătat, ținând seama de natura mărcii contestate, că aceasta era identică cu mărcile chiliene figurative anterioare DoggiS și că desemna aceleași servicii ca acestea, precum și produse indispensabile pentru furnizarea serviciilor de restaurante în discuție. Ea a considerat că această asemănare nu putea fi „fructul unei identități fortuite” (punctele 37-41 din decizia atacată).
În al patrulea rând, camera de recurs a arătat că, la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, marca doggis a părților care solicită declararea nulității era utilizată de mai mulți ani și că aceasta cunoscuse un succes sporit în Chile în cursul ultimilor ani, ceea ce consolidase renumele său în rândul publicului vizat (punctul 42 din decizia atacată).
În al cincilea rând, camera de recurs a considerat că împrejurarea că părțile care au solicitat declararea nulității nu manifestaseră interes pentru protejarea mărcilor lor anterioare în Uniunea Europeană anterior datei depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, în pofida faptului că utilizau mărcile respective în Chile, nu permitea să se demonstreze că reclamantul nu acționase cu rea‑credință la momentul depunerii amintite întrucât această împrejurare „[releva] subiectivitatea părților care solicită [declararea nulității]” (punctul 43 din decizia atacată).
În al șaselea rând, camera de recurs a apreciat că faptul de a solicita o marcă figurativă identică cu mărcile figurative anterioare ale părților care solicită declararea nulității pentru a desemna servicii identice celor vizate de aceste mărci și produse indispensabile pentru furnizarea serviciilor respective nu numai că nu răspundea niciunei logici comerciale, dar putea să și confirme intenția de a uzurpa drepturile atașate mărcilor anterioare amintite (punctul 45 din decizia atacată).
Concluziile părților
Reclamantul solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate și, pe cale de consecință, confirmarea deciziei diviziei de opoziție;
—
obligarea OAPI și a părților care solicită declararea nulității la plata cheltuielilor de judecată.
OAPI solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantului la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive, primul fiind întemeiat pe încălcarea articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009, iar al doilea, pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din același regulament.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009
Reclamantul pretinde că a fost încălcat de către camera de recurs articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009, din moment ce aceasta a ținut seama de elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața sa de părțile care au solicitat declararea nulității, în speță extrasele de pe site‑ul internet și de pe pagina de internet menționate la punctul 15 de mai sus, în susținerea unui motiv nou, el însuși fondat pe fapte noi.
Faptele noi în discuție ar fi următoarele:
—
faptul, dedus din extrasul de pe site‑ul internet www.consultafranquicias.com, că reclamantul „constatase succesul hotdogilor pe continentul american” și avea ca „obiectiv să cucerească Europa” (punctul 35 din decizia atacată);
—
faptul că extrasul de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html „dovedește recunoașterea de către [reclamant] a preexistenței [mărcilor latino‑americane] Doggis” și că acesta din urmă își face publicitate afirmând că „Doggis este o franciză de hotdogi care se bucură de un mare prestigiu la scară internațională”, că „lanțul [său] a intrat în Spania și [că] obiectivul său este acela de a deveni primul lanț de hotdogi la nivel european” (punctul 36 din decizia atacată);
—
faptul că personajul în formă de hotdog reprodus mai jos, care apărea pe extrasul de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html, prezintă similitudini cu mărcile chiliene anterioare nr. 728038 și nr. 724717 (punctul 37 din decizia atacată):
OAPI răspunde, în esență, că articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 îi permite să țină seama de fapte și de probe invocate sau prezentate tardiv și îl învestește cu o largă putere de apreciere în această privință.
Potrivit articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009:
„(1)   „În cursul procedurii, O[API] procedează la examinarea din oficiu a faptelor; cu toate acestea, în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării, examinarea este limitată la motivele invocate și la cererile introduse de părți.
(2)   O[API] poate să nu ia în considerare faptele pe care părțile nu le‑au invocat sau dovezile pe care nu le‑au furnizat în timp util.”
Potrivit unei jurisprudențe constante, din modul de redactare a articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 rezultă că, de regulă și cu excepția dispozițiilor contrare, prezentarea faptelor și a probelor de către părți rămâne posibilă după expirarea termenelor prevăzute pentru o astfel de prezentare, în aplicarea dispozițiilor Regulamentului nr. 207/2009, și că în niciun caz nu există vreo interdicție în privința OAPI de a ține seama de faptele și de probele invocate sau prezentate tardiv, altfel spus, în afara termenului stabilit de divizia de anulare și, după caz, pentru prima dată în fața camerei de recurs (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 martie 2007, OAPI/Kaul,
C‑29/05 P
, Rep.,
EU:C:2007:162
, punctul
, și Hotărârea din 18 iulie 2013, New Yorker SHK Jeans/OAPI,
C‑621/11 P
, Rep.,
EU:C:2013:484
, punctul
).
Precizând că OAPI „poate” să hotărască să nu țină seama de fapte și de probe invocate sau prezentate tardiv, articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/94 învestește OAPI cu o largă putere de apreciere în a hotărî, motivându‑și decizia sub acest aspect, dacă este sau nu este necesar să ia în considerare aceste elemente (Hotărârea OAPI/Kaul, punctul
de mai sus,
EU:C:2007:162
, punctele
și
, și Hotărârea New Yorker SHK Jeans/OAPI, punctul
de mai sus,
EU:C:2013:484
, punctul
).
În plus, în ceea ce privește exercitarea puterii de apreciere a OAPI în scopul eventualei luări în considerare a unor dovezi prezentate tardiv, o astfel de luare în considerare de către OAPI, atunci când este chemat să statueze în cadrul unei proceduri de declarare a nulității, se poate justifica în special în cazul în care acesta consideră că, pe de o parte, elementele prezentate tardiv sunt, la prima vedere, de natură a avea o reală pertinență în ceea ce privește soluționarea cererii de declarare a nulității cu care este sesizat și, pe de altă parte, stadiul procedurii în care are loc această prezentare tardivă și circumstanțele care o încadrează nu se opun acestei luări în considerare (a se vedea prin analogie Hotărârea OAPI/Kaul, punctul
de mai sus,
EU:C:2007:162
, punctul
, și Hotărârea New Yorker SHK Jeans/OAPI, punctul
de mai sus,
EU:C:2013:484
, punctul
).
În speță, trebuie să se constate, mai întâi, că reiese din motivarea deciziei atacate că s‑a exercitat în mod efectiv de către camera de recurs larga putere de apreciere cu care o învestește articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009, pentru a decide, motivat și cu luarea în considerare în mod corespunzător a ansamblului circumstanțelor pertinente, că trebuia să țină seama de cele două elemente de probă suplimentare prezentate pentru prima dată în fața sa în vederea pronunțării deciziei pe care era chemată să o adopte.
Astfel, după ce a identificat, la punctul 20 din decizia atacată, elementele de probă în cauză, și anume un extras de pe site‑ul internet www.consultafranquicias.com și un extras de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html, la punctul 21 din decizia menționată, camera de recurs a expus următoarele:
„Înscrisurile prezentate de părțile care solicită [declararea nulității] în fața camerei de recurs cuprind documente care nu fac decât să confirme și să completeze conținutul paginii de internet [www.doogis.es] deja prezentate în sprijinul susținerii potrivit căreia [reclamantul] avea cunoștință de existența mărcilor și de activitățile părților care solicită declararea nulității în sectorul restaurantelor fast‑food. În consecință, aceste documente trebuie luate în considerare, în conformitate cu articolul 76 alineatul (2) din [Regulamentul nr. 207/2009].”
În continuare, trebuie să se considere că, prin acceptarea luării în considerare a celor două elemente de probă în cauză, camera de recurs a utilizat în mod corespunzător puterea de apreciere pe care i‑o conferă articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.
În această privință, în primul rând, trebuie arătat că, astfel cum au precizat în mod întemeiat camera de recurs și OAPI, cele două extrase contestate se limitau la a confirma și la a se adăuga unor elemente de probă deja prezentate inițial în fața diviziei de anulare de părțile care au solicitat declararea nulității, și anume extrase de pe site‑ul internet www.doggis.es al reclamantului.
În al doilea rând, trebuie să se contate că faptele pretins noi menționate de reclamant (a se vedea punctul 25 de mai sus) erau deja evocate la rubrica „Întreprinderea” de pe propriul site internet www.doggis.es, din care fusese prezentat un extras în fața diviziei de anulare de către părțile care au solicitat declararea nulității. Astfel, în acest din urmă extras se vehiculează aceleași idei cu cele expuse în cele două extrase contestate, precizându‑se în special următoarele:
—
„Doggis ajunge în Spania cu [reclamantul] în 2010, cu obiectivul de a‑și începe expansiunea la nivel mondial prin intermediul sistemului francizelor”;
—
„Hotdogul […] este un produs care cunoaște un mare succes în numeroase țări ale lumii, precum SUA, Chile, Brazilia, Columbia, Germania etc.”;
—
„În Spania, suntem prima franciză de hotdogi și oferim francizelor noastre posibilitatea de a munci sub aripa noastră, fondată pe experiența noastră, pe cunoașterea sectorului și pe o asistență continuă a francizelor, la care vor avea acces francizele pe care le vom alege pentru a pune în aplicare propriile francize de hotdogi.”
Trebuie să se adauge că personajul în formă de hotdog care figurează pe extrasul de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html apărea deja pe unele dintre extrasele de pe site‑ul internet www.doggis.es prezentate în fața diviziei de anulare de părțile care au solicitat declararea nulității.
În al treilea rând, trebuie arătat că, contrar a ceea ce avansează reclamantul, cele două extrase contestate, precum și faptele care sunt relatate în cadrul acestora nu au fost invocate în fața camerei de recurs de părțile care au solicitat declararea nulității în susținerea vreunui motiv nou. Astfel, după cum au subliniat în mod întemeiat camera de recurs și OAPI, extrasele respective erau destinate doar să confirme una dintre tezele principale ale părților care au solicitat declararea nulității, pe care acestea o susținuseră în fața diviziei de anulare, și anume cea potrivit căreia reclamantul avea cunoștință de existența mărcilor lor și de activitățile lor comerciale atunci când a solicitat înregistrarea mărcii contestate (a se vedea punctul 4 ultima secțiune din decizia diviziei de anulare din 18 iulie 2013).
În al patrulea rând, în legătură directă cu ceea ce se precizează la punctul 37 de mai sus, trebuie să se constate că prezentarea tardivă de către părțile care au solicitat declararea nulității a celor două extrase contestate urmărea să răspundă aprecierii diviziei de anulare potrivit căreia acestea nu demonstraseră în mod suficient că reclamantul avusese cunoștință de existența mărcilor lor anterioare (a se vedea punctele 16 și 17 din decizia diviziei de anulare din 18 iulie 2013).
Rezultă din ansamblul considerațiilor care precedă că elementele de probă prezentate pentru prima dată în fața camerei de recurs de părțile care au solicitat declararea nulității aveau o reală pertinență pentru soluționarea litigiului. În plus, respectivele elemente de probă suplimentare au fost prezentate de acestea din urmă la momentul depunerii memoriului de expunere a motivelor căii de atac, permițând astfel camerei de recurs să își exercite, în mod obiectiv și motivat, puterea de apreciere în privința luării în considerare a elementelor menționate. În sfârșit, având în vedere cele constatate la punctul 38 de mai sus, nu se poate considera că părțile care au solicitat declararea nulității au abuzat de termenele stabilite dând dovadă în mod vădit de neglijență.
Prin urmare, primul motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009
Reclamantul pretinde că, prin faptul că a concluzionat că el acționase cu rea‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, camera de recurs a încălcat articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
OAPI contestă argumentele reclamantului și solicită respingerea celui de al doilea motiv ca neîntemeiat.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că regimul de înregistrare a unei mărci comunitare are la bază principiul „primei solicitări” prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009. În virtutea acestui principiu, un semn nu poate fi înregistrat ca marcă comunitară decât dacă nu există o marcă anterioară care să împiedice înregistrarea, fie că este vorba despre o marcă comunitară, despre o marcă înregistrată într‑un stat membru sau la Oficiul Benelux de proprietate intelectuală, despre o marcă ce a făcut obiectul unei înregistrări internaționale care produce efecte într‑un stat membru ori despre o marcă ce a făcut obiectul unei înregistrări internaționale care produce efecte în Uniune. În schimb, fără a aduce atingere unei eventuale aplicări a articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009, simpla utilizare de către un terț a unei mărci neînregistrate nu se opune înregistrării ca marcă comunitară a unei mărci identice sau similare pentru produse sau servicii identice sau similare [Hotărârea din 11 iulie 2013, SA.PAR./OAPI – Salini Costruttori (GRUPPO SALINI),
T‑321/10
, Rep.,
EU:T:2013:372
, punctul
]. Aceeași constatare este valabilă, în principiu, în ceea ce privește utilizarea de către un terț a unei mărci înregistrate în afara Uniunii [Hotărârea din 21 martie 2012, Feng Shen Technology/OAPI – Majtczak (FS),
T‑227/09
, Rep.,
EU:T:2012:138
, punctul
].
Această regulă este nuanțată în special de articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, în temeiul căruia nulitatea unei mărci comunitare trebuie declarată ca urmare a unei cereri depuse la OAPI sau a unei cereri reconvenționale în cadrul unei acțiuni în contrafacere atunci când solicitantul era de rea‑credință în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii. Partea care a formulat cererea de declarare a nulității și care înțelege să invoce acest motiv are obligația de a dovedi împrejurările care permit să se ajungă la concluzia că titularul unei mărci comunitare a fost de rea‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a acesteia (Hotărârea GRUPPO SALINI, punctul
de mai sus,
EU:T:2013:372
, punctul
).
Noțiunea „rea‑credință” de la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 nu este nici definită, nici delimitată, nici chiar descrisă în vreun fel în legislația Uniunii [Hotărârea din 26 februarie 2015, Pangyrus/OAPI – RSVP Design (COLOURBLIND),
T‑257/11
,
EU:T:2015:115
, punctul
].
Cu toate acestea, astfel cum a arătat camera de recurs la punctul 27 din decizia atacată, în Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
, Rep.,
EU:C:2009:361
, punctul
), Curtea a adus mai multe precizări cu privire la modul în care trebuie interpretată și aplicată această noțiune în contextul reglementării în materia mărcii comunitare. Astfel, Curtea a arătat că reaua‑credință a solicitantului trebuie apreciată în mod global, prin luarea în considerare a tuturor factorilor pertinenți din speță și existenți la momentul depunerii cererii de înregistrare a unui semn ca marcă comunitară, în special:
—
împrejurarea că solicitantul are sau trebuie să aibă cunoștință de faptul că un terț utilizează cel puțin într‑un stat membru un semn identic sau similar pentru un produs sau serviciu identic sau similar care poate conduce la confuzie cu semnul a cărui înregistrare se cere;
—
intenția solicitantului de a‑l împiedica pe acest terț să utilizeze un astfel de semn în continuare;
—
nivelul de protecție juridică de care beneficiază semnul terțului și semnul a cărui înregistrare se solicită.
În aceste condiții, astfel cum în mod întemeiat a subliniat camera de recurs la punctul 30 din decizia atacată, factorii enumerați la punctul 46 de mai sus nu sunt decât exemple dintr‑un ansamblu de elemente care pot fi luate în considerare în scopul pronunțării asupra eventualei rele‑credințe a unui solicitant la momentul depunerii cererii de înregistrare a unei mărci [Hotărârea din 14 februarie 2012, Peeters Landbouwmachines/OAPI – Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
, Rep.,
EU:T:2012:77
, punctul
, și Hotărârea GRUPPO SALINI, punctul
de mai sus,
EU:T:2013:372
, punctul
].
Prin urmare, trebuie să se considere că, în cadrul analizei globale efectuate în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, se poate de asemenea ține seama de originea cuvântului sau a siglei care constituie marca contestată și de utilizarea anterioară a acesteia în comerț ca marcă, de logica comercială în care se înscrie depunerea cererii de înregistrare ca marcă comunitară a acestui cuvânt sau a acestei sigle, precum și de cronologia evenimentelor care au caracterizat apariția respectivei depuneri [a se vedea în acest sens Hotărârea GRUPPO SALINI, punctul
de mai sus,
EU:T:2013:372
, punctul
, Hotărârea din 8 mai 2014, Simca Europe/OAPI – PSA Peugeot Citroën (Simca),
T‑327/12
, Rep.,
EU:T:2014:240
, punctul
, și Hotărârea COLOURBLIND, punctul
de mai sus,
EU:T:2015:115
, punctul
].
Controlul legalității deciziei atacate în ceea ce privește constatarea camerei de recurs privind existența relei‑credințe a reclamantului la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate trebuie să se facă în lumina considerațiilor care precedă.
Pentru a ajunge la această concluzie, în primul rând, camera de recurs a constatat că, la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, reclamantul avea cunoștință de existența mărcilor chiliene figurative anterioare DoggiS, protejate prin înregistrările nr. 683048, nr. 857568 și nr. 801904 (punctul 32 din decizia atacată). Ea a dedus acest fapt din extrasele de pe site‑uri și de pe o pagină de internet prezentate de părțile care au solicitat declararea nulității în fața diviziei de anulare, precum și, pentru prima dată, în fața sa (punctele 33-37 din decizia atacată).
În această privință,
primo
, trebuie înlăturată susținerea reclamantului potrivit căreia faptele și elementele de probă care fuseseră prezentate în fața diviziei de anulare și care, în opinia lui, erau singurele care putea fi luate în mod legitim în considerare de camera de recurs nu permiteau să se ajungă la o asemenea concluzie. Trebuie de asemenea să se respingă pretenția acestuia potrivit căreia, având în vedere pretinsa încălcare a articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009, punctele 35-37 din decizia atacată trebuie declarate nule.
Astfel, după cum s‑a constatat în cadrul examinării primului motiv, la punctele 24-40 de mai sus, camera de recurs era pe deplin îndreptățită să țină seama de extrasele de pe site‑ul internet și de pe pagina de internet menționate la punctul 15 de mai sus, care fuseseră prezentate pentru prima dată în fața sa de părțile care au solicitat declararea nulității.
Secundo
, trebuie să se constate că reiese corespunzător cerințelor legale din diferitele elemente de probă prezentate de părțile care au solicitat declararea nulității că, la momentul depunerii cererii sale de înregistrare a mărcii contestate, reclamantul avea cunoștință de existența mărcilor chiliene figurative anterioare DoggiS.
În această privință, trebuie să se considere mai întâi că, la punctul 34 din decizia atacată, camera de recurs a arătat în mod corect că dintr‑un extras de pe site‑ul internet www.doggis.es (a se vedea punctul 35 de mai sus), în care reclamantul descria o întreprindere denumită Doggis España, reieșea că Doggis nu era un însemn creat în mod original în Spania („Doggis ajunge în Spania cu [reclamantul] în 2010”), ci o entitate străină despre care se pretindea că fusese introdusă în această țară cu scopul de a se dezvolta la scară mondială. Ea a arătat de asemenea în mod corect că, în acest extras, întreprinderea respectivă era prezentată ca fiind prima franciză Doggis de hotdogi în Spania și că se invoca marele succes obținut de hotdog „în numeroase țări ale lumii, precum SUA, Chile, Brazilia, Columbia, Germania etc.”.
Desigur, astfel cum arată în mod întemeiat reclamantul, informațiile care precedă nu figurează la rubrica „Francize” a site‑ului internet www.doggis.es, cum se arată la punctul 34 din decizia atacată, ci la rubrica „Întreprinderea”. Cu toate acestea, este clar că nu este vorba acolo decât despre o simplă eroare materială, care nu este nicidecum susceptibilă să repună în discuție temeinicia constatărilor camerei de recurs.
În continuare, tot în mod temeinic a arătat camera de recurs, la punctul 35 din decizia atacată, că în extrasul de pe site‑ul internet www.consultafranquicias.com, care prezenta franciza Doggis ca fiind „un lanț dedicat restaurantelor fast‑food, având ca produse de bază hotdogii”, se invoca faptul că, pe de o parte, „franciza Doggis” ajunsese în Spania în 2010 cu reclamantul după ce acesta constatase succesul hotdogilor pe continentul american și cu obiectivul de a‑și începe expansiunea în Europa și, pe de altă parte, „[se] dovede[a] că alte modele de francize de restaurante fast‑food venite din America [obținuseră] un mare succes în lumea întreagă”. Trebuie adăugat că extrasul respectiv face și el în mod expres referire la succesul obținut de hotdog în Chile și în Brazilia.
În sfârșit, este de asemenea corect faptul că, la punctul 36 din decizia atacată, camera de recurs a constatat că în extrasul de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html se preciza că „Doggis [era] franciza de hotdogi care se bucura de un mare prestigiu la nivel internațional”, că „lanț[ul reclamantului] intra[se] în Spania și [că] obiectivul său [era] acela de a deveni primul lanț de hotdogi la nivel european”.
Astfel cum arată în mod întemeiat OAPI, din diferitele extrase menționate la punctele 54, 56 și 57 de mai sus reiese că, înainte de a lansa în Spania, sub denumirea Doggis, un însemn pentru francize în sectorul restaurantelor fast‑food de hotdogi, reclamantul făcuse un studiu al acestui sector pe plan internațional și constatase succesul mare obținut de acest produs pe continentul american, în special în Chile și în Brazilia, care constituiau chiar țările în care părțile care au solicitat declararea nulității dezvoltau de mai mulți ani, sub aceeași denumire, o rețea de francize în același sector. Prin urmare, la momentul depunerii cererii sale de înregistrare a mărcii contestate, reclamantul avea în mod necesar cunoștință nu doar de existența rețelei de francize a părților care au solicitat declararea nulității, ci și de existența mărcilor chiliene figurative anterioare DoggiS ale acestora din urmă.
Această concluzie este cu atât mai evidentă cu cât, astfel cum a constatat în mod întemeiat camera de recurs la punctul 37 din decizia atacată, există o identitate, sau cel puțin o cvasiidentitate, între mărcile chiliene figurative anterioare DoggiS, ale căror litere sunt de culoare roșie, iar fondul de culoare galbenă, și semnul reprodus mai jos, utilizat de reclamant pe site‑ul său internet www.doggis.es, precum și în publicitatea sa pe site‑uri internet consacrate francizelor:
Această identitate, sau cvasiidentitate, care se adaugă la cvasiidentitatea dintre mărcile anterioare menționate și marca contestată (a se vedea punctele 76-78 de mai sus), nu poate fi în mod vădit fructul hazardului.
Această ultimă constatare nu poate fi repusă în discuție de susținerea reclamantului potrivit căreia utilizarea culorilor roșu și galben este totuși obișnuită pentru a se face aluzie la unitățile de restaurante fast‑food și, în particular, la unitățile americane de vânzare de hotdogi, culorile respective făcând trimitere la cele ale sosului ketchup și ale muștarului. Astfel, pe de o parte, trebuie arătat că, în speță, nu numai culorile utilizate sunt identice, ci, în plus, ele sunt îmbinate în același mod, roșul fiind utilizat pentru caractere, iar galbenul pentru fond. Pe de altă parte, deși este posibil ca utilizarea acestor culori să fie curentă în sectorul restaurantelor fast‑food, nu este mai puțin adevărat că ar fi putut fi făcute totuși alte alegeri de culori în raport cu hotdogii, de exemplu, astfel cum a remarcat OAPI, culoarea maro, care amintește de cârnatul de Frankfurt și de cornul care îl înfășoară.
În același sens, trebuie să se considere că în mod întemeiat a fost relevat de camera de recurs, la punctul 37 din decizia atacată, un grad ridicat de similitudine între personajul în formă de hotdog care apărea pe extrasul de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html, precum și în extrasele de pe site‑ul internet www.doggis.es (a se vedea punctele 25 și 36 de mai sus) și mărcile chiliene anterioare nr. 728038 și nr. 724717 (a se vedea punctul 8 de mai sus).
Acest grad ridicat de similitudine dintre cele două personaje sus‑menționate nu poate fi nici el fructul hazardului. Desigur, astfel cum arată reclamantul, „umanizarea” produsului este uzuală în numeroase unități de restaurante fast‑food. Nu este mai puțin adevărat că, în speță, aceste personaje coincid în ceea ce privește postura, îmbinarea culorilor, expresia lor veselă și prezența unor accesorii precum o caschetă de baseball, mănuși albe și pantofi de sport. În ceea ce privește documentele invocate de reclamant pentru a încerca să demonstreze lipsa caracterului original al acestui tip de personaj în sectorul restaurantelor fast‑food de hotdogi, este suficient să se arate că ele au fost prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului și că, prin urmare, trebuie înlăturate ca inadmisibile în conformitate cu o jurisprudență constantă [a se vedea Hotărârea din 27 iunie 2013, MOL/OHMI – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card),
T‑367/12
,
EU:T:2013:336
, punctul
și jurisprudența citată].
Tertio
, trebuie să se constate că niciunul dintre argumentele invocate de reclamant nu este de susceptibil să repună în discuție concluzia camerei de recurs potrivit căreia, la momentul depunerii cererii sale de înregistrare a mărcii contestate, acesta avea cunoștință de existența mărcilor chiliene figurative anterioare DoggiS protejate prin înregistrările nr. 683048, nr. 857568 și nr. 801904.
Astfel, mai întâi, nu poate fi reținut argumentul reclamantului, întemeiat pe extrasul de pe site‑ul internet www.doggis.es menționat la prima liniuță de la punctul 35 de mai sus, potrivit căruia, „[dacă] obiectivul era de a începe [o] expansiune la nivel mondial, nu se poate înțelege din aceasta că întreprinderea și marca existau anterior și [erau] acum importate de pe continentul american în Spania”.
Astfel, pe de o parte, reiese cu claritate din extrasul menționat că întreprinderea și marca doggis existau deja (a se vedea punctul 54 de mai sus) și că reclamantul se prezenta ca fiind persoana responsabilă pentru penetrarea lor pe piața spaniolă. Pe de altă parte, faptul că această întreprindere și această marcă existau anterior „importării” lor în Spania nu este nicidecum ireconciliabil cu obiectivul de „a începe” o dezvoltare la scară mondială. În particular, astfel cum arată în mod întemeiat OAPI, este perfect posibil, având în vedere legăturile istorice și culturale existente între America Latină și Spania, ca titularul unei mărci latino‑americane să ia piața spaniolă ca punct de plecare pentru a realiza expansiunea acesteia pe continentul european. În acest sens sunt de altfel precizările conținute în extrasul de pe site‑ul internet www.consultafranquicias.com (a se vedea punctul 56 de mai sus), precum și în extrasul de pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html (a se vedea punctul 57 de mai sus).
Apoi, nu poate fi primit nici argumentul reclamantului potrivit căruia referirea la întreprinderile americane de restaurante fast‑food care au cunoscut un mare succes la nivel mondial, care figurează la punctul 35 din decizia atacată, trebuie înțeleasă în sensul că trimite la „mărcile nord‑americane extrem de celebre venite din Statele Unite, precum Burger King, McDonald’s, pizza Hut etc.” și potrivit căruia niciun consumator spaniol nu se va gândi la o întreprindere de restaurante fast‑food chiliană.
Astfel, pe de o parte, nimic din extrasul de pe site‑ul internet www.consultafranquicias.com, din care reiese trimiterea în cauză, nu permite să se considere că prin aceasta este vizată doar piața nord‑americană. Dimpotrivă, trebuie să se constate că extrasul respectiv menționează expres nu doar„continentul american” în general, ci și țări din America de Sud, precum Chile, Brazilia și Columbia. Pe de altă parte, nu se poate exclude
a priori
că există și însemne sud‑americane de succes pe piața restaurantelor fast‑food și că acestea intră și ele în percepția publicului spaniol, care include printre altele consumatori care au legături cu țări sud‑americane.
Susținerea reclamantului potrivit căreia menționarea Chile și a Braziliei, în plus față de Statele Unite, în extrasele de pe site‑urile internet www.consultafranquicias.com și www.doggis.es se explică prin faptul că este vorba despre țări care au creșterea economică cea mai puternică și, așadar, prin „legătura stabilită cu potențialul economiilor respective, în scopul publicitar legitim de a susține un sistem de francize prevăzut a fi pus în aplicare în Spania”, nu poate convinge. Astfel, pe de o parte, este surprinzător că în aceste extrase reclamantul menționează Chile și Brazilia, care sunt chiar două țări în care părțile care au solicitat declararea nulității dețin înregistrări ale mărcii doggis, iar nu și alte țări sud‑americane, precum Argentina și Mexicul, pe care le identifică totuși de asemenea în înscrisurile sale ca țări cu creștere economică puternică pe continentul american. Pe de altă parte și în orice caz, faptul că reclamantul a reținut Chile ca exemplu de țară în care hotdogul cunoștea un mare succes implică faptul că el a examinat în prealabil piața acestui produs în țara respectivă și că nu putea să ignore principalele mărci prezente acolo, printre care marca doggis.
În continuare, reclamantul nu se poate întemeia în mod util pe faptul că nu a existat nicio relație contractuală sau extracontractuală între el și părțile care au solicitat declararea nulității.
Astfel, dacă existența unei asemenea relații ar fi fost suficientă pentru a demonstra că reclamantul avea cunoștință în prealabil despre mărcile anterioare în cauză, lipsa unei asemenea relații nu implică, în schimb, faptul că el nu avea o asemenea cunoștință.
În sfârșit, în ceea ce privește susținerile reclamantului potrivit cărora nu a fost niciodată în Chile și nu a avut niciodată intenția de a dezvolta marca și modelul său comercial în America de Sud, este suficient să se constate că acestea au o natură pur subiectivă și nu sunt suficiente pentru a contrazice elementele obiective luate în considerare de camera de recurs pentru a ajunge la concluzia sa.
În al doilea rând, reiese din decizia atacată că camera de recurs nu s‑a limitat la a ține seama de cunoștința prealabilă pe care o avea reclamantul despre mărcile chiliene anterioare, ci a constatat și reaua‑credință a acestuia din urmă, întemeindu‑se pe anumiți factori obiectivi susceptibili să îi clarifice intențiile, și anume natura mărcii solicitate (punctele 38-41 din decizia atacată), gradul de notorietate al mărcilor în cauză (punctul 42 din decizia atacată) și logica comercială în care s‑a înscris depunerea cererii de înregistrare a mărcii contestate (punctul 45 din decizia atacată).
În această privință, trebuie amintit că o astfel de cunoaștere din partea solicitantului unei mărci nu este, într‑adevăr, suficientă în sine pentru a demonstra existența relei‑credințe a acestuia din urmă. Trebuie să se ia în considerare și intenția sa la momentul depunerii cererii de înregistrare (Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, punctul
de mai sus,
EU:C:2009:361
, punctele
și
). Chiar dacă această intenție este în mod natural un element subiectiv, ea trebuie totuși determinată prin trimitere la circumstanțele obiective ale speței (Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, punctul
de mai sus,
EU:C:2009:361
, punctul
).
Primo
, în ceea ce privește natura mărcii solicitate, trebuie arătat, mai întâi, că acest factor poate fi pertinent pentru aprecierea existenței unui comportament de rea‑credință (a se vedea în acest sens Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, punctul
de mai sus,
EU:C:2009:361
, punctul
).
În continuare, trebuie să se considere că în mod întemeiat a constatat camera de recurs, la punctul 39 din decizia atacată, că marca contestată și mărcile chiliene figurative anterioare DoggiS care fac obiectul înregistrărilor nr. 683048, nr. 857568 și nr. 801904 erau identice. Ele sunt cel puțin cvasiidentice.
În această privință, pe de o parte, trebuie să se constate că marca contestată și mărcile chiliene anterioare în cauză sunt constituite din același element verbal „doggis”. Argumentul reclamantului potrivit căruia acest element verbal este lipsit de originalitate nu poate fi admis. Astfel, documentele prezentate în anexa la cererea introductivă pe care își întemeiază acest argument au fost prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului și, prin urmare, trebuie înlăturate ca inadmisibile (a se vedea punctul 63 de mai sus). În plus, chiar presupunând că termenul „doggis” are o semnificație în raport cu hotdogii, nu este mai puțin adevărat că, așa cum se va explica mai în detaliu la punctul 78 de mai jos, modul în care acesta este reprezentat în mărcile chiliene anterioare în cauză prezintă o serie de particularități care se regăsesc în mod identic în marca contestată.
Pe de altă parte, trebuie relevate următoarele identități vizuale dintre mărcile chiliene anterioare în cauză și marca contestată:
—
termenul „doggis” este scris cu roșu;
—
termenul „doggis” este scris cu caractere speciale, cu o formă rotunjită;
—
litera „d”, inițială, și litera „s”, finală, sunt scrise cu majuscule, în timp ce literele centrale sunt scrise cu minuscule;
—
literele „d” și „s” sunt mai groase decât literele centrale;
—
literele „o”, „g” și „g” au o aceeași proeminență în vârf.
Singura diferență existentă pe plan vizual între marca contestată și mărcile chiliene anterioare în cauză este că acestea din urmă cuprind un fond galben, ceea ce nu poate, evident, să fie suficient pentru a exclude faptul că aceste mărci produc aceeași impresie de ansamblu.
La constatările de la punctele 77 și 78 de mai sus se adaugă faptul, necontestat de părți, că marca contestată desemnează aceleași servicii ca mărcile chiliene anterioare în cauză, precum și produse indispensabile pentru furnizarea serviciilor de restaurante vizate de aceste mărci.
Astfel cum a arătat în mod întemeiat camera de recurs la punctul 41 din decizia atacată, un asemenea grad de asemănare între mărcile amintite și între sectoarele economice acoperite de acestea nu poate, în mod vădit, să fie fructul hazardului.
Având în vedere acest grad extrem de ridicat de asemănare dintre mărcile în cauză, argumentul reclamantului potrivit căruia atât el însuși, cât și părțile care au solicitat declararea nulității s‑au inspirat din aceleași modele nord‑americane pentru a‑și concepe mărcile respective nu poate convinge.
Secundo
, în ceea ce privește nivelul de notorietate al mărcilor în cauză, trebuie amintit că, pentru a aprecia existența relei‑credințe a solicitantului unei mărci, poate fi luat în considerare nivelul de notorietate de care se bucură un semn la momentul depunerii cererii pentru înregistrarea sa, un astfel de nivel de notorietate putând justifica în mod clar interesul solicitantului de a asigura o protecție juridică mai extinsă a semnului său (Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, punctul
de mai sus,
EU:C:2009:361
, punctele
și
).
În speță, trebuie subliniat că din dosar nu reiese că, la momentul depunerii cererii de înregistrare, marca contestată fusese deja utilizată, în timp ce din documentele prezentate de părțile care au solicitat declararea nulității în anexa la cererea lor de declarare a nulității reiese în mod clar faptul că mărcile lor doggis erau utilizate de mai mulți ani în Chile și că acestea au cunoscut acolo un succes în creștere în cursul ultimilor ani, ceea ce le‑a consolidat notorietatea în cadrul publicului vizat. Pe lângă foarte numeroasele unități de restaurante fast‑food care funcționează sub însemnul Doggis în această țară, părțile care au solicitat declararea nulității sunt prezente și în Brazilia din anul 2009.
Argumentul reclamantului potrivit căruia marca chiliană nr. 683048 nu a fost înregistrată decât recent, și anume în ianuarie 2004, nu poate fi primit. Astfel, după cum arată în mod întemeiat OAPI, deși utilizarea prelungită a unei mărci poate constitui un factor de luat în considerare pentru a aprecia notorietatea sa, aceasta din urmă nu depinde totuși în mod exclusiv de un asemenea factor. Într‑un sector precum cel al restaurantelor fast‑food, o marcă poate să dobândească o anume notorietate într‑o perioadă destul de scurtă în considerarea altor factori, precum campanii publicitare sau numărul de puncte de vânzare. Trebuie adăugat că reclamantul însuși prezintă Doggis pe pagina de internet es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html ca „franciza de hotdogi care se bucură de un prestigiu ridicat la nivel internațional”.
Pe de altă parte, contrar a ceea ce avansează reclamantul, constatarea potrivit căreia marca doggis se bucură de o anumită notorietate nu este contrazisă de faptul că părțile care au solicitat declararea nulității nu sunt titularii niciunui drept asupra mărcii în Spania sau la nivel internațional. Astfel, pe de o parte, trebuie amintit că acestea din urmă sunt titularii mai multor mărci doggis în diferite țări din America Latină (a se vedea punctele 8 și 9 de mai sus). Pe de altă parte, opțiunea de a proteja o marcă prin înregistrarea ei ține doar de strategia comercială a titularului său, iar lipsa unei înregistrări nu trebuie să conducă în mod necesar la concluzia unei lipse a prezenței sau a notorietății pe piață.
Nu este întemeiată nici susținerea reclamantului că faptul că părțile care au solicitat declararea nulității nu sunt titulari ai unui nume de domeniu www.doggis.com demonstrează că ele nu au decât o slabă dorință de a se dezvolta la scară internațională. Astfel, pe de o parte, opțiunea de a înregistra un nume de domeniu ține doar de strategia comercială a părților care au solicitat declararea nulității. Pe de altă parte, trebuie să se constate că acestea din urmă aveau în mod clar intenția de a‑și dezvolta activitățile pe piața europeană după ce dobândiseră o prezență solidă în America de Sud, întrucât tocmai când Inversiones Ged a vrut să înregistreze marca doggis în Spania a descoperit existența mărcii contestate.
Tertio
, trebuie să se considere că, astfel cum s‑a arătat în mod întemeiat la punctul 45 din decizia atacată, faptul că reclamantul a solicitat înregistrarea unei mărci figurative cvasiidentice cu unele dintre mărcile figurative anterioare ale părților care au solicitat declararea nulității pentru a desemna aceleași servicii ca aceste din urmă mărci, precum și produse indispensabile pentru furnizarea acestor servicii nu răspunde niciunei logici comerciale. Trebuie să se constate de altfel că reclamantul nici măcar nu invocă vreo logică comercială pentru a justifica acest act, limitându‑se, în esență, să arate, invocând un număr de argumente nefondate, că nu avusese cunoștință de existența mărcilor anterioare ale părților care solicită declararea nulității atunci când a prezentat cererea sa de înregistrare a mărcii contestate.
În al treilea rând, având în vedere tot ceea ce precedă, trebuie să se considere că în mod întemeiat a conchis camera de recurs, la punctele 44 și 45 din decizia atacată, în sensul existenței relei‑credințe a reclamantului la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate. Așa cum a arătat în mod întemeiat camera de recurs la punctul 45 din decizia atacată, solicitarea de către reclamant a acestei înregistrări era în mod incontestabil călăuzită de intenția de a uzurpa drepturile atașate mărcilor aparținând părților care au solicitat declararea nulității. Această intenție este în special confirmată de modul în care reclamantul își prezintă lanțul de francize publicului. Astfel, pe lângă faptul că marca contestată și mărcile chiliene anterioare nr. 683048, 857568 și 801904 sunt cvasiidentice și acoperă același tip de activități, în particular francizele din sectorul restaurantelor fast‑food de hotdogi, astfel cum reiese din documentele prezentate în cadrul procedurii în fața OAPI de părțile care au solicitat declararea nulității (a se vedea punctele 25 și 35 de mai sus), reclamantul lasă să se înțeleagă că lanțul său de francize este legat de un lanț străin de francize, care se bucură de un prestigiu ridicat la nivel internațional, și face ca viitoarele sale francize să beneficieze de experiența sa, de cunoașterea sectorului și de o asistență continuă.
Concluzia care precedă nu poate fi repusă în discuție de susținerea reclamantului potrivit căreia cererea sa de înregistrare a mărcii contestate corespunde unui proiect comercial serios, riguros, legitim și lipsit de orice interes speculativ asupra mărcii doggis, având printre altele o lungă experiență în sectorul francizelor în Spania. Într‑adevăr, elementele astfel avansate nu explică în niciun fel cvasiidentitatea mărcilor în cauză și identitatea serviciilor pe care acestea le vizează. În plus, trebuie să se constate că experiența invocată de reclamant privește domeniul financiar, prin urmare un domeniu total diferit de cel al restaurantelor fast‑food.
Reclamantul se întemeiază și pe o hotărâre pronunțată de Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Murcia (Tribunalul Comercial nr. 2 din Murcia, Spania) la 10 mai 2015 în cadrul procedurii ordinare nr. 263/2012, pe care a prezentat‑o prin scrisoarea depusă la grefă la 18 mai următor. Potrivit acestuia, hotărârea menționată constituie un „fapt nou”, întrucât prin ea se respinge, printre altele, o cerere de declarare a nulității introdusă de părțile care au solicitat declararea nulității împotriva mărcii sale spaniole doggis nr. 2914857. El arată că în hotărârea respectivă se constată că nu există niciun element de fapt susceptibil să conducă la concluzia că a acționat cu rea‑credință atunci când depus cererea sa de înregistrare a acestei mărci spaniole.
Trebuie să se constate că această hotărâre nu este nici ea susceptibilă să repună în discuție concluzia camerei de recurs vizată la punctul 89 de mai sus, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la admisibilitatea acestui element de probă nou, care este contestată de OAPI.
Astfel, mai întâi, reiese din hotărârea menționată că, în ceea ce privește cererea de declarare a nulității prezentată în fața sa, instanța a procedat la o analiză esențialmente factuală, iar aceasta pe baza unei serii de elemente de probă prezentate de părțile în litigiu în cauza respectivă. Or, trebuie să se constate că această analiză nu privește interpretarea dreptului mărcilor Uniunii și că reclamantul nu explică de altfel în niciun mod cum ar fi posibil acest lucru.
În continuare, trebuie arătat că în hotărârea în cauză se precizează că aceasta este supusă apelului. Prin urmare, nu se poate exclude că ea nu a dobândit putere de lucru judecat.
În sfârșit, în orice caz, trebuie amintit că regimul mărcilor Uniunii este un sistem autonom, constituit dintr‑un ansamblu de norme și care urmărește obiective care îi sunt specifice, aplicarea acestuia fiind independentă de orice sistem național, iar legalitatea deciziilor camerelor de recurs trebuind apreciată numai în temeiul Regulamentului nr. 207/2009, astfel cum este interpretat de instanța Uniunii (Hotărârea din 17 iulie 2008, L & D/OHMI,
C‑488/06 P
, Rep.,
EU:C:2008:420
, punctul
).
Rezultă că cel de al doilea motiv și, prin urmare, acțiunea în ansamblul său trebuie să fie respinse.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamantul a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șasea),
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Îl obligă pe domnul José‑Manuel Davó Lledó la plata cheltuielilor de judecată.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 28 ianuarie 2016.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.