CELEX: 62022CJ0042
Преюдициално запитване
Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС)
Директива 2006/112/ЕО
Освобождаване от ДДС
Член 135, параграф 1, буква а)
Освобождаване на застрахователните и презастрахователните сделки
Член 136, буква а)
Освобождаване на доставките на стоки, използвани единствено за освободена дейност
Понятие за застрахователни сделки
Препродажба на претърпели произшествие превозни средства, придобити от застраховани лица
Принцип на данъчна неутралност

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (
ОВ L 347, 2006 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7, наричана по-нататък „Директивата за ДДС“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Generali Seguros SA, по-рано Global — Companhia de Seguros SA, застрахователна компания, и Autoridade Tributária e Aduaneira (Данъчен и митнически орган, Португалия) по повод на това дали сделките по препродажба на претърпели произшествие превозни средства, реализирани от това дружество, подлежат на облагане, или са освободени от облагане с данък върху добавената стойност (ДДС).
Правна уредба
Правото на Съюза
Съгласно съображение 66 от Директивата за ДДС:
„Задължението за транспониране на настоящата директива в националното право трябва да бъде ограничено до разпоредбите, които представляват изменение по същество в сравнение с предходните директиви. Задължението за транспониране на разпоредбите, които не са изменени, произтича от предходните директиви“.
Член 1, параграф 2 от посочената директива предвижда:
„Принципът на общата система на ДДС изисква прилагането към стоките и услугите на общ данък върху потреблението, точно пропорционален на цената на стоките и услугите, колкото и сделки да се изпълняват в процеса на производството и разпределението преди фазата, на която се начислява данъка.
За всяка сделка ДДС, начисляван върху цената на стоките или услугите по ставката, приложима за такива стоки или услуги, е изискуем след приспадането на сумата на ДДС, поета пряко от различните елементи на себестойността.
[…]“.
Член 2, параграф 1 от посочената директива предвижда:
„Следните сделки подлежат на облагане с ДДС:
а)
възмездната доставка на стоки на територията на дадена държава членка от данъчнозадължено лице, действащо в това си качество“.
Съгласно член 14, параграф 1 от същата директива:
„Доставка на стоки“ означава прехвърлянето на правото за разпореждане с материална вещ като собственик“.
Член 24, параграф 1 от Директивата за ДДС гласи следното:
„Доставка на услуги“ означава всяка сделка, която не представлява доставка на стоки“.
Член 135, параграф 1, буква а) от тази директива гласи:
„Държавите членки освобождават следните сделки:
а)
застрахователните и презастрахователните сделки, включително свързаните с тях услуги, извършвани от застрахователни брокери и агенти“.
Член 136, буква а) от посочената директива гласи:
„Държавите членки освобождават следните сделки:
а)
доставката на стоки, използвани единствено за дейност, освободена по членове 132, 135, 371, 375, 376 и 377, член 378, параграф 2, член 379, параграф 2, и членове 380—390, ако тези стоки не дават право на приспадане“.
Разпоредбите, възпроизведени в точки 8 и 9 от настоящото решение, съответстват съответно на член 13, Б, буква а) и на член 13, Б, буква в) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (
ОВ L 145, 1977 г., стр. 1
, наричана по-нататък „Шеста директива“).
Португалското право
Член 9, точки 29 и 33 от Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (Кодекс за данъка върху добавената стойност), одобрен от Decreto-lei n.
o
394‑B/84 (Декрет-закон № 394‑B/84) от 26 декември 1984 г. (Diário da República I, серия I‑A, бр. 297 от 26 декември 1984 г.), в редакцията му, приложима към фактите по спора в главното производство (наричан по-нататък „Кодексът за ДДС“), гласи:
„Освободени от ДДС са:
[…]
29)
застрахователните и презастрахователните сделки и свързаните с тях услуги, извършвани от застрахователни брокери и застрахователни агенти;
[…]
33)
прехвърлянията на стоки, предназначени изключително за освободена дейност, когато не са били предмет на право на приспадане, както и прехвърлянията на стоки, за чието придобиване или използване не е ползвано право на приспадане на данъчен кредит съгласно член 21, параграф 1“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Generali Seguros е застрахователно дружество, което в рамките на дейността си придобива вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод застрахователни събития с участието на застрахованите лица, след което ги препродава на трети лица, без да начислява ДДС върху тези продажби.
Вследствие на проверка за финансовата 2007 г., данъчният и митнически орган приема, че продажбите на вторични суровини от претърпели произшествие превозни средства, извършени от Generali Seguros като възмездно прехвърляне на материални вещи, подлежат на облагане с ДДС по силата на Кодекса за ДДС и не се ползват от предвиденото в този кодекс освобождаване. Вследствие на това тя начислява ДДС върху тези продажби в размер на 17213,70 евро, заедно с компенсаторни лихви.
Generali Seguros плаща тази сума, но оспорва факта, че я дължи, като подава жалба пред Tribunal Tributário de Lisboa (Данъчен съд Лисабон, Португалия).
Пред тази юрисдикция Generali Seguros поддържа, че при разглежданите в главното производство обстоятелства продажбата на претърпели произшествие превозни средства трябва да се счита за освободена от ДДС сделка. Дружеството се позовава, от една страна, на член 9, точка 29 от Кодекса за ДДС, който освобождава „застрахователните и презастрахователните сделки, както и свързаните с тях услуги, извършвани от застрахователни брокери и агенти“, и от друга страна, член 9, точка 33 от този кодекс, който освобождава „прехвърлянията на стоки, предназначени изключително за освободена дейност, когато не са били предмет на право на приспадане“.
С решение от 30 декември 2017 г. посочената юрисдикция отхвърля жалбата на Generali Seguros.
Дружеството обжалва това решение пред Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд, Португалия), запитващата юрисдикция.
Пред тази юрисдикция Generali Seguros поддържа, че сделката по препродажба на претърпели произшествие превозни средства от дружество, чиято основна дейност е застраховането, е свързана с тази дейност и не може да бъде отделена от обичайната дейност по договаряне и изплащане на обезщетения при настъпване на застрахователно събитие, поради което попада в предмета на дейност на това дружество.
Посочената юрисдикция подчертава, че въпросът дали такава сделка е освободена от ДДС на основание член 9, точка 29 или член 33 от Кодекса за ДДС — разпоредби, които целят транспонирането на член 13, Б, съответно букви а) и в) от Шеста директива в португалския правен ред, е предмет на значителен спор в доктрината и съдебната практика в Португалия. Ето защо тя счита, че е длъжна да отправи до Съда преюдициално запитване, за да провери квалификацията на тези сделки с оглед на релевантните разпоредби на тази директива и на Директивата за ДДС.
При тези обстоятелства Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд) решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 13 […], част Б, буква а) от Шеста директива […] и съответно […] член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС да се тълкуват в смисъл, че понятието „застрахователни и презастрахователни сделки“ включва, за целите на освобождаването от ДДС, свързани или допълнителни дейности като придобиването и продажбата на вторични суровини от претърпели произшествие превозни средства?
2)
Трябва ли член 13, […] част Б, буква в) от Шеста директива и съответно […] член 136, буква а) от Директивата за ДДС да се тълкуват в смисъл, че придобиването и продажбата на […] претърпели произшествие превозни средства се считат за свързани изключително с освободен[а] от данъчно облагане [дейност], тъй като тези стоки не са породили право на приспадане на ДДС?
3)
Противоречи ли на принципа на неутралност на ДДС неосвобождаването от ДДС на продажбата на […] претърпели произшествие превозни средства от застрахователи, когато не е възникнало право на приспадане на ДДС?“.
По преюдициалните въпроси
С въпросите си запитващата юрисдикция иска да се установи какво е положението от гледна точка на общата система на ДДС на сделките, при които застрахователното дружество продава на трети лица превозни средства, претърпели произшествие при застрахователни събития, застраховани от това дружество и придобити от него от застрахованите лица.
Най-напред, що се отнася до правото на Съюза, приложимо ratione temporis към спора в главното производство, следва да се отбележи, че от член 413 от Директивата за ДДС следва, че тя влиза в сила на 1 януари 2007 г. Съображение 66 от тази директива посочва, че задължението за транспонирането на тази директива в националното право следва да се ограничи до разпоредбите, които представляват съществено изменение в сравнение с предходните директиви, и че задължението за транспониране на неизменените разпоредби произтича от предходните директиви.
Член 135, параграф 1, буква а) и член 136, буква a) от Директивата за ДДС обаче съответстват респективно на член 13, Б, буква а) и на член 13, Б, буква в) от Шеста директива, така че свързаното с тях задължение за транспониране произтича от последната директива. Ето защо, тъй като спорът в главното производство се отнася до напомнителни писма относно ДДС за 2007 г., Директивата за ДДС се прилага към този спор (вж. по аналогия решение от 4 октомври 2017 г., Federal Express Europe,
C‑273/16
,
EU:C:2017:733
, т.
и
).
Освен това следва също да се отбележи, че макар поставените въпроси да се отнасят до сделки, състоящи се в покупка от застрахователно дружество на превозни средства, претърпели произшествие при застрахователно събитие, принадлежащи на застрахованите от него лица, и в препродажбата им на трети лица, от акта за преюдициално запитване е видно, че спорът в главното производство се отнася единствено до данъчното третиране на такава сделка по препродажба от гледна точка на ДДС.
Следователно, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, който да ѝ позволи да реши този спор, поставените въпроси следва да се преформулират в смисъл, че се отнасят единствено до сделките по препродажба на трети лица от застрахователно дружество на превозни средства, претърпели произшествие при застрахователно събитие, придобити от застрахованите от него лица.
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица превозни средства, претърпели произшествие при застрахователни събития, застраховани от тях и придобити от дружеството от застрахованите от него лица, попадат в приложното поле на тази разпоредба и следователно са освободени.
В самото начало следва да се отбележи, от една страна, че от преписката, с която разполага Съдът, е видно, че в рамките на португалския режим на задължителна застраховка „Гражданска отговорност“ за моторни превозни средства при застрахователно събитие, водещо до пълно повреждане на застрахованото превозно средство, застрахованото лице и застрахователното дружество могат да решат да прехвърлят собствеността върху вторичната суровина от това превозно средство на въпросното дружество. За тази цел дружеството е длъжно да съобщи на застрахованото лице стойността, за която е готова да закупи вторичната суровина, за да може то да вземе своето решение. В случай че прехвърлянето е осъществено, посоченото дружество извършва впоследствие препродажбата на тази вторична суровина на трето лице, какъвто е случаят в главното производство. Сумата, платена от застрахователното дружество на застрахованото лице, включва така определената стойност на вторичната суровина.
От друга страна, следва да се припомни, че случаите на освобождаване по член 135, параграф 1 от Директивата за ДДС представляват самостоятелни понятия на правото на Съюза, които имат за цел да се избегнат различия в прилагането на режима на ДДС в различните държави членки (решение от 25 юли 2018 г., DPAS,
C‑5/17
,
EU:C:2018:592
, т.
и цитираната съдебна практика), които следователно трябва да се тълкуват еднакво на територията на всички държави членки.
Освен това формулировките, използвани за определяне на случаите на освобождаване, посочени в член 135 от Директивата за ДДС, подлежат на ограничително тълкуване, като се има предвид, че тези случаи на освобождаване са изключение от общия принцип, според който всяка доставка на стоки и услуги, извършена възмездно от данъчнозадължено лице, се облага с ДДС. Тълкуването на тези формулировки обаче трябва да бъде съобразено с преследваните с освобождаването цели и да зачита присъщия на общата система на ДДС принцип за данъчна неутралност. В този смисъл правилото за стриктно тълкуване не означава, че формулировките, използвани за определяне на случаите на освобождаване, трябва да бъдат тълкувани по начин, който би лишил последните от тяхното действие (решение от 17 януари 2013 г., Woningstichting Maasdriel,
C‑543/11
,
EU:C:2013:20
, т.25 и цитираната съдебна практика).
Именно в светлината на тези предварителни съображения следва да се определи дали сделките, при които застрахователното дружество продава на трети лица вторични суровини от претърпели произшествие превозни средства при застрахователни събития, застраховани от това дружество, които то е придобило от застрахованите от него лица, попадат в приложното поле на член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС.
Съгласно тази разпоредба държавите членки освобождават „застрахователните и презастрахователните сделки, включително свързаните с тях услуги, извършвани от застрахователни брокери и агенти“.
Целта на това освобождаване по същество е свързана с трудностите при определянето на данъчната основа на ДДС за застрахователните премии, свързани със застраховането на риска (вж. в този смисъл решение от 8 октомври 2020 г., United Biscuits (Pensions Trustees) и United Biscuits Pension Investments,
C‑235/19
,
EU:C:2020:801
, т.
).
Що се отнася, на първо място, до понятието „застрахователни сделки“ по смисъла на член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС, за тези сделки е характерно, че срещу авансово изплащане на премия застрахователят се задължава при настъпване на риска, покрит от застраховката, да предостави на застрахованото лице договорената при сключването на договора услуга (решения от 25 февруари 1999 г., CPP,
C‑349/96
,
EU:C:1999:93
, т.
и от 8 октомври 2020 г., United Biscuits (Pensions Trustees) и United Biscuits Pension Investments,
C‑235/19
,
EU:C:2020:801
, т.
и цитираната съдебна практика). Самата същност на тези операции се състои в това, че застрахованото лице се предпазва от риска да понесе в бъдеще несигурна, но потенциално голяма финансова загуба, като заплаща сигурна, но ограничена сума пари (решение от 16 юли 2015 г., Mapfre asistencia и Mapfre warranty,
C‑584/13
,
EU:C:2015:488
, т.
).
От друга страна, самоличността на получателя на услугата е от значение за определянето на застрахователните сделки, които предполагат по естеството си съществуването на договорно отношение между доставчика на застрахователната услуга и лицето, чиито рискове са покрити от застраховането, а именно застрахованото лице (вж. по аналогия решения от 8 март 2001 г., Skandia,
C‑240/99
,
EU:C:2001:140
, т.
и от 22 октомври 2009 г., Swiss Re Germany Holding,
C‑242/08
,
EU:C:2009:647
, т.
).
Следва обаче да се констатира, че сделки по продажба на вторични суровини от превозни средства, по отношение на които е настъпило застрахователно събитие, като разглежданите в главното производство, се извършват по силата на отделни договори от застрахователните договори за тези превозни средства, сключени от застрахователното дружество с лица, различни от застрахованите и които не са част от застрахователно правоотношение.
Всъщност продажбата на дадена стока няма нищо общо със застрахования риск и цената съответства на стойността на съответната стока към момента на тази продажба. Определянето на основата за изчисляване на ДДС не създава затруднения в такъв случай.
Без значение в това отношение е фактът, че както бе посочено в точка 27 от настоящото решение, такава сделка се отнася до вторични суровини от превозно средство, претърпяло произшествие по повод настъпило застрахователно събитие, покрито от застрахователното дружество, което го продава, и че сумата на обезщетението, полагащо се на застрахованото лице в резултат на настъпването на застрахователното събитие, включва придобивната цена на вторичните суровини. Всъщност стойността на вторичните суровини представлява остатъчната стойност, след настъпване на застрахователното събитие, на застрахованото превозно средство и следователно по дефиниция не е част от претърпяната от застрахованото лице вреда. Следователно тази цена не е част от самото застрахователно обезщетение, тъй като е платена на застрахованото лице в изпълнение на договор за продажба, различен от застрахователния договор и който може да бъде отделен от него.
Следователно сделка по продажба на вторични суровини на превозно средство като разглежданата в главното производство не представлява „застрахователна сделка“ по смисъла на член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС.
Накрая, следва да се констатира, че такава сделка по продажба не може да се счита за неразривно свързана със застрахователния договор за съответното превозно средство и поради това за нея трябва да се прилага същото данъчно третиране като този договор.
Безспорно от практиката на Съда е видно, че при определени обстоятелства няколко формално самостоятелни доставки, които могат да бъдат извършени поотделно и по този начин могат да бъдат обложени или освободени поотделно, трябва да се считат за една-единствена сделка, когато не са самостоятелни. Налице е една-единствена сделка по-специално когато два или повече елемента или действия, предоставени от данъчнозадълженото лице, са толкова тясно свързани, че обективно образуват една-единствена неделима икономическа доставка, чието разделяне на части би било изкуствено. Такъв е и случаят, когато една или повече доставки съставляват основната доставка, докато другата или другите доставки съставляват една или повече съпътстващи доставки, които подлежат на същото данъчно третиране като основната доставка (решение от 16 април 2015 г., Wojskowa Agencja Mieszkaniowa w Warszawie,
C‑42/14
,
EU:C:2015:229
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът обаче също така е постановил, че макар всяка застрахователна сделка по естеството си да има връзка с вещта, която се цели да се застрахова, така че съществува определена свързаност между тази сделка и друга сделка по отношение на същата вещ, такава връзка сама по себе си не е достатъчна, за да се определи дали е налице едва-единствена комплексна доставка за целите на ДДС (вж. в този смисъл решение от 17 януари 2013 г., BGŻ Leasing,
C‑224/11
,
EU:C:2013:15
, т.
).
В случая, както бе констатирано в точка 35 от настоящото решение, разглежданите в главното производство продажби на вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие, са предмет на договори, различни от застрахователни договори по отношение на тези превозни средства, сключени от застрахователното дружество с лица, различни от застрахованите. Освен това от точка 27 от настоящото решение следва, че тези лица, първоначалните собственици на тези вторични суровини, не са длъжни да ги прехвърлят на това дружество, така че решението на тези застраховани лица е независимо от тези застрахователни договори и е взето след сключването им и дори след настъпването на застрахования риск.
Ето защо не може да се приеме, че фактът, че продажби като разглежданите в главното производство са осъществени от застрахователно дружество и имат за предмет вторични суровини от моторни превозни средства, претъпели произшествия по повод застрахователни събития, покрити от това дружество, водел до това, че тези продажби и застрахователните договори относно тези превозни средства са толкова тясно свързани, че от икономическа гледна точка обективно образуват едно цяло, чието разделяне би било изкуствено.
Що се отнася, на второ място, до понятието „свързаните [със застрахователни сделки] услуги, извършвани от застрахователни брокери и агенти“ по смисъла на член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС, следва да се отбележи, че „услугите“ са определени в член 24, параграф 1 от тази директива като всяка сделка, която не представлява доставка на стоки.
Продажбата на вторични суровини от превозно средство обаче представлява „доставка на стоки“ по смисъла на член 14, параграф 1 от посочената директива, който визира прехвърлянето на правото на разпореждане с материална вещ като собственик. Следователно такава продажба не може да попадне в обхвата на понятието, посочено в предходната точка.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, не попадат в приложното поле на тази разпоредба.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 136, буква а) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица превозни средства, претърпели произшествие при застрахователни събития, застраховани от тях и придобити от дружеството от застрахованите от него лица, попадат в приложното поле на тази разпоредба и следователно са освободени.
Член 136, буква а) от Директивата за ДДС предвижда освобождаването на доставките на стоки, предназначени изключително за дейност, освободена по силата по-специално на член 135 от тази директива, ако по отношение на тези стоки не е възникнало право на приспадане.
В рамките на член 136, буква а) от Директивата за ДДС терминът „предназначени“ се отнася до факта, че стоката е предназначена за определена употреба, в случая — за нуждите на дейност, изразяваща се в извършването на застрахователни сделки, определени в точки 33 и 34 от настоящото решение.
Не такъв обаче е случаят със стоките, които застрахователното дружество придобива във връзка със застрахователни събития, покрити от него и които не са предназначени за собствена употреба в рамките на застрахователната му дейност, а за препродажба на трети лица в състоянието, в което се намират, и без да са използвани. Последното обстоятелство впрочем е достатъчно, за да се установи, че тези стоки не са от значение за тази застрахователна дейност.
Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че член 136, буква а) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, не попадат в приложното поле на тази разпоредба.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали принципът на данъчна неутралност, присъщ на общата система на ДДС, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска липсата на освобождаване на сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, когато тези придобивания не пораждат право на приспадане.
Принципът на данъчна неутралност намира отражение в режима на приспадане — режим, който цели да освободи изцяло стопанския субект от тежестта на дължимия или платения ДДС в рамките на всички негови икономически дейности. Следователно общата система на ДДС гарантира пълна неутралност при данъчното облагане на всички икономически дейности, независимо от техните цели или резултати, при условие че посочените дейности сами по себе си подлежат на облагане с ДДС (решение от 13 март 2014 г., Malburg,
C‑204/13
,
EU:C:2014:147
, т.
и цитираната съдебна практика).
Макар, както следва от точка 29 от настоящото решение, тълкуването на разпоредбите на Директивата за ДДС, предвиждащи освобождаване, да трябва да отговаря на изискванията на принципа за данъчна неутралност, последният все пак не позволява да се разшири приложното поле на дадено освобождаване при липсата на недвусмислена разпоредба. Всъщност този принцип не е норма на първичното право, която може да определи валидността на случай на освобождаване, а принцип за тълкуване, който трябва да се прилага наред с принципа, че случаите на освобождаване трябва да се тълкуват ограничително (решения от 19 юли 2012 г., Deutsche Bank,
C‑44/11
,
EU:C:2012:484
, т.
и от 8 юли 2021 г., Rádio Popular,
C‑695/19
,
EU:C:2021:549
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно изключването на сделки като разглежданите в главното производство от приложното поле на освобождаванията, предвидени в член 135, параграф 1, буква а) и в член 136, буква а) от Директивата за ДДС, не може да бъде поставено под въпрос, поради това че противоречало на принципа на данъчна неутралност.
Ето защо на третия въпрос следва да се отговори, че принципът на данъчна неутралност, присъщ на общата система на ДДС, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска липсата на освобождаване на сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, когато тези придобивания не пораждат право на приспадане.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (девети състав) реши:

1)
Член 135, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност
трябва да се тълкува в смисъл, че:
сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, не попадат в приложното поле на тази разпоредба.

2)
Член 136, буква а) от Директива 2006/112
трябва да се тълкува в смисъл, че:
сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, не попадат в приложното поле на тази разпоредба.

3)
Принципът на данъчна неутралност, присъщ на обща система на данъка върху добавената стойност,
трябва да се тълкува в смисъл, че:
допуска липсата на освобождаване на сделките, при които застрахователните дружества продават на трети лица вторични суровини от превозни средства, претърпели произшествие по повод покрити от това дружество застрахователни събития, които то е придобило от застрахованите лица, когато тези придобивания не пораждат право на приспадане.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: португалски.