CELEX: 62017CJ0065
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Viešasis paslaugų pirkimas
Socialinės ir sveikatos paslaugos
Sutarčių sudarymas ne pagal viešųjų pirkimų taisykles
Būtinumas laikytis skaidrumo ir vienodo požiūrio principų
„Aiškaus tarptautinio susidomėjimo“ sąvoka
Direktyva 92/50/EEB
27 straipsnis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 209, 1992, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk. 1 t., p. 322), iš dalies pakeistos 1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB (
OL L 328, 1997, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk. 3 t., p. 3) (toliau – Direktyva 92/50), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Oftalma Hospital Srl
(toliau –
Oftalma
) ginčą su
Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi (CIOV)
(Valdiečių ligoninių komisija, Italija) ir
Regione Piemonte
(Pjemonto regionas, Italija) dėl atlygio už gydymo paslaugas, kurias
Oftalma
suteikė pagal su CIOV sudarytą sutartį (toliau – nagrinėjama sutartis).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 92/50
Direktyvos 92/50 II dalyje apibrėžiamas vadinamasis „dviejų lygių“ taikymas. Jos 8 straipsnyje nustatyta, kad pirkimai, kurių objektas – šios direktyvos I A priede išvardytos paslaugos, yra vykdomi pagal III–VI dalių nuostatas, t. y. pagal 11–37 straipsnius. Tačiau pagal tos pačios direktyvos 9 straipsnį „[s]utartys, kurių objektas – paslaugos, išvardytos I B priede, sudaromos remiantis 14 ir 16 straipsniais“.
Direktyvos 92/50 14 straipsnis yra jos IV dalyje, kuri skirta bendrosioms taisyklėms techninėje srityje.
Šios direktyvos 16 straipsnio, esančio jos V dalyje „Bendrosios paskelbimo taisyklės“, 1 dalyje numatyta, kad perkančiosios organizacijos, sudariusios viešojo pirkimo sutartį arba organizavusios projekto konkursą, siunčia pranešimą apie tokios sudarymo procedūros rezultatus į
Europos Sąjungos oficialiųjų leidinių
biurą.
Direktyvos 92/50 27 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Kai perkančiosios organizacijos sutartį skiria derybų būdu, kaip tai numatyta 11 straipsnio 2 dalyje, priimtų derėtis kandidatų negali būti mažiau negu trys, jei tik yra pakankamas tinkamų kandidatų skaičius.“
Šios direktyvos I B priede išvardytos paslaugų kategorijos, tarp kurių 25 kategorijoje yra sveikatos bei socialinės apsaugos paslaugos.
Direktyva 2004/18/EB
Pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 134, 2004, p. 114
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132) 20 ir 21 straipsnius sutartys, kurių dalykas yra šios direktyvos II A priede išvardytos paslaugos, sudaromos jos 23–55 straipsniuose nustatyta tvarka, o sutartys, kurių dalykas yra minėtos direktyvos II B priede išvardytos paslaugos, sudaromos laikantis tik jos 23 straipsnyje ir 35 straipsnio 4 dalyje nustatytos tvarkos.
Tos pačios direktyvos II B priede išvardytos paslaugų kategorijos, tarp kurių 25 kategorijoje yra sveikatos bei socialinės paslaugos.
Direktyvos 2004/18 82 straipsnyje „Panaikinimas“, be kita ko, numatyta, kad Direktyva 92/50 panaikinama nuo 2006 m. sausio 31 d. ir kad nuorodos į šią direktyvą aiškinamos kaip nuorodos į Direktyvą 2004/18.
Italijos teisė
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1995 m. kovo 17 d.
decreto-legislativo n. 157 – Attuazione della direttiva 92/50/CEE in materia di appalti pubblici di servizi
(Įstatyminis dekretas Nr. 157, įgyvendinantis Direktyvą 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių) (GURI paprastasis priedas, Nr. 104, 1995 m. gegužės 6 d.) (toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 157/95) 3 straipsnyje nustatyta:
„1.   Viešojo paslaugų pirkimo sutartys – tai atlygintinės sutartys, kurias raštu sudaro paslaugų teikėjas ir 2 straipsnyje nurodyta perkančioji organizacija dėl 1 ir 2 prieduose nurodytų paslaugų teikimo.
2.   2 priede nurodytų paslaugų sutarčių ir sutarčių, kuriose tokių paslaugų vertė viršija 1 priede nurodytų paslaugų vertę, atveju šis dekretas taikomas tik 8 straipsnio 3 daliai, 20 ir 21 straipsniams.“
Šio įstatyminio dekreto 7 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Sutartys pagal šį dekretą derybų būdu, prieš tai paskelbus skelbimą apie pirkimą, gali būti sudaromos tokiais atvejais:
a)
netinkamų pasiūlymų, pateiktų paskelbus kvietimą pateikti pasiūlymą, ribotą kvietimą pateikti pasiūlymą arba kvietimą pateikti pasiūlymą organizuojant viešąjį konkursą, taip pat pasiūlymų, pripažintų nepriimtinais pagal 11 straipsnio, 12 straipsnio 2 dalies, 18, 19 ir 22–25 straipsnių nuostatas, atveju, jeigu iš esmės nepakeičiamos sutarties sąlygos; tokiu atveju perkančiosios organizacijos paskelbia skelbimą apie pirkimą, išskyrus atvejus, kai jos derybų procedūroje leidžia dalyvauti visoms įmonėms, kurios atitinka 11–16 straipsniuose nurodytus kriterijus ir per minėtas procedūras pateikė pasiūlymus, atitinkančius formalius sutarčių sudarymo reikalavimus;
b)
išskirtiniais atvejais, kai dėl paslaugų pobūdžio arba su tuo susijusios rizikos neįmanoma iš anksto nustatyti bendros kainos;
c)
kai dėl paslaugų, dėl kurių norima sudaryti sutartis, pobūdžio, ypač jei šios paslaugos yra intelektualaus pobūdžio arba priklauso prie 1 priedo 6 kategorijos, yra neįmanoma pakankamai tiksliai nurodyti sutarties specifikacijų, kad sutartis būtų galima sudaryti su geriausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu pagal taisykles, taikomas atviroms arba ribotoms procedūroms.“
Šio įstatyminio dekreto 22 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Per derybų procedūrą, vykdomą pagal 7 straipsnio 1 dalį, kandidatų negali būti mažiau negu trys, jeigu yra pakankamai tinkamų kandidatų.“
Įstatyminio dekreto Nr. 157/95 2 priedo 25 punkte paminėtos „Sveikatos ir socialinės paslaugos“.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Nagrinėjama 1999 m. sausio 2 d. sutartimi, iš dalies pakeista 2004 m. papildomu susitarimu, kuriuo
Oftalma
atsisakė taikyti mokėjimo įsakymo procedūrą, CIOV pavedė
Oftalma
teikti specializuotas oftalmologijos paslaugas
Ospedale evangelico valdese di Torino
(Turino valdiečių evangelikų ligoninė, Italija) oftalmologijos centre.
2005 m. balandžio 21 d.
Tribunale di Torino
(Turino apylinkės teismas, Italija) įsakė CIOV ir Pjemonto regionui sumokėti bendrovei
Oftalma
1727886,36 EUR sumą ir palūkanas kaip atlygį už 2004 m. suteiktas gydymo paslaugas.
CIOV ir Pjemonto regionas užginčijo šį mokėjimo įsakymą
Tribunale di Torino
(Turino apylinkės teismas). Šioje instancijoje Pjemonto regionas rėmėsi, be kita ko, nagrinėjamos sutarties negaliojimu, nes, kaip teigė, ji buvo sudaryta pažeidžiant Įstatyminiame dekrete Nr. 157/95 reglamentuotą viešojo pirkimo sutarčių sudarymo tvarką.
2007 m. gruodžio 5 d. sprendimu
Tribunale di Torino
(Turino apylinkės teismas) atmetė CIOV ir Pjemonto regiono pareikštus prieštaravimus ir patenkino
Oftalma
reikalavimus.
Prieš šį bylinėjimąsi, 2004 m.,
Oftalma
buvo pareiškusi ieškinį
Tribunale di Torino
(Turino apylinkės teismas); juo prašė įpareigoti CIOV ir Pjemonto regioną sumokėti jai 1226535,07 EUR kaip skirtumą, grindžiamą 2002 m. ir 2003 m., taip pat 2004 m. pirmąjį pusmetį suteiktoms gydymo paslaugoms taikytinais tarifais.
2007 m. spalio 9 d. sprendimu
Tribunale di Torino
(Turino apylinkės teismas)
Oftalma
ieškinį atmetė.
Oftalma
ir Pjemonto regionas dėl abiejų minėtų sprendimų pateikė apeliacinius skundus.
Sujungęs abi bylas,
Corte d’appello di Torino
(Turino apeliacinis teismas, Italija) 2010 m. birželio 7 d. sprendimu pripažino nagrinėjamą sutartį negaliojančia ir įpareigojo bendrovę
Oftalma
grąžinti vykdant mokėjimo įsakymą gautas sumas.
Tas teismas nusprendė, kad nagrinėjama sutartis buvo sudaryta pažeidžiant Direktyvą 92/50 ir ją perkėlusį Įstatyminį dekretą Nr. 157/95, nes prieš sudarant šią sutartį nebuvo sudarytos sąlygos varžytis, nors pagal Įstatyminio dekreto Nr. 157/95 2 straipsnį, siejamą su Direktyvos 92/50 1 straipsniu, CIOV yra viešosios teisės reglamentuojama įstaiga, turinti perkančiosios organizacijos statusą.
Dėl to sprendimo
Oftalma
pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, t. y.
Corte suprema di cassazione
(Kasacinis teismas, Italija).
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, pažymi, kad pagal Įstatyminio dekreto Nr. 157/95 3 straipsnio 2 dalį, kaip ir pagal Direktyvą 92/50, prieš sudarant sutartis dėl sveikatos paslaugų nereikalaujama vykdyti skelbimo ir varžymosi sąlygų sudarymo procedūrų ir kad šiame įstatyminiame dekrete taip pat aiškiai nenumatyta, jog sudarant tokias sutartis turi būti laikomasi veiksmingumo, nešališkumo, vienodo požiūrio ir skaidrumo principų.
Tam teismui kyla klausimas dėl Italijos administracinių teismų praktikos pagrįstumo; pagal ją sutartims dėl sveikatos paslaugų teikimo, nors viešojo paslaugų pirkimo srityje taikytinos teisės normos jų tiesiogiai ir neapima, pagal bendrąsias vidaus teisės taisykles ir iš SESV 49, 56 ir 106 straipsnių išplaukiančius Sąjungos teisės principus vis dėlto taikomas reikalavimas iš anksto paskelbti kad ir neformalų kvietimą varžytis.
Vis dėlto minėtas teismas konstatuoja, kad Įstatyminio dekreto Nr. 157/95 22 straipsnio 3 dalyje, kuria perkelta Direktyvos 92/50 27 straipsnio 3 dalis, numatyta, jog net riboto konkurso atveju kandidatų negali būti mažiau negu trys. Pabrėždamas, kad šios nuostatos skirtos paslaugų sutartims, kurioms šios direktyvos nuostatos taikomos be apribojimų, jis vis dėlto nurodo, kad tokia nacionalinės teisės nuostata „gali būti laikoma išraiška bendrojo principo“, taikomo ir paslaugų teikimui, kuriam minėtos nuostatos taikomos tik iš dalies. Tas pats teismas tvirtina, kad toks aiškinimas atitinka Direktyvos 92/50 tikslus – baigti formuoti vidaus rinką tinkamai derinant viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarką.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad toks aiškinimas atitinka vieną iš Direktyvos 92/50 tikslų – suvienodinti sutarčių sudarymo taisykles su sutarčių dėl darbų ir prekių sudarymo taisyklėmis. Šiuo klausimu jis pažymi, kad ir 1971 m. liepos 26 d. Tarybos direktyvoje 71/305/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 185, 1971, p. 5
), iš dalies pakeistoje 1989 m. liepos 18 d. Tarybos direktyva 89/440/EEB (
OL L 210, 1989, p. 1
), ir 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvoje 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 199, 1993, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 110), perkančiosioms organizacijoms nustatyta pareiga užtikrinti realią konkurenciją, taip pat ir vykstant deryboms.
Tas teismas atkreipia dėmesį į tai, kad tokių pareigų taikymas sveikatos paslaugų sutartims atitinka Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią pagrindiniai SESV principai taikomi paslaugų sutartims, nepatenkančioms į Direktyvos 92/50 taikymo sritį.
Šiomis aplinkybėmis
Corte suprema di cassazione
(Kasacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 92/50] 9 straipsnis, kuriame numatyta, kad sutartys, kurių objektas – paslaugos, išvardytos [jos] I B priede, sudaromos remiantis [šios direktyvos] 14 ir 16 straipsniais, turi būti aiškinamas taip, kad šioms sutartims vis dėlto ir toliau taikomi įsisteigimo laisvės, laisvo paslaugų teikimo, vienodo požiūrio, diskriminacijos dėl pilietybės draudimo, skaidrumo ir nediskriminavimo principai, įtvirtinti SESV 49, 56 ir 106 straipsniuose?
2.
Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar Direktyvos 92/50 27 straipsnis, kuriame numatyta, kad, sudarant sutartis derybų būdu, priimtų derėtis kandidatų negali būti mažiau negu trys, jei tik yra pakankamas tinkamų kandidatų skaičius, turi būti aiškinamas taip, kad jis taikomas ir viešojo pirkimo sutartims dėl šios direktyvos I B priede išvardytų paslaugų pirkimo?
3.
Ar pagal Direktyvos 92/50 27 straipsnį, kuriame numatyta, kad, sudarant sutartis derybų būdu, priimtų derėtis kandidatų negali būti mažiau negu trys, jei tik yra pakankamas tinkamų kandidatų skaičius, draudžiama taikyti nacionalinės teisės aktus, kuriais neužtikrinamas iki [Direktyvos 2004/18] priėmimo sudarytų viešojo pirkimo sutarčių dėl Direktyvos 92/50 I B priede išvardytų paslaugų pirkimo atvėrimas konkurencijai derybų procedūros atveju?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar perkančioji organizacija, sudarydama Direktyvos 92/50 9 straipsnyje nurodytą viešojo paslaugų pirkimo sutartį, kuriai dėl to taikomi tik šios direktyvos 14 ir 16 straipsniai, vis dėlto privalo laikytis ir SESV pagrindinių taisyklių bei bendrųjų principų, visų pirma vienodo požiūrio ir diskriminacijos dėl pilietybės draudimo principų bei iš jų kylančios skaidrumo pareigos.
Pagal Direktyvos 92/50 9 straipsnį „[s]utartys, kurių objektas – paslaugos, išvardytos I B priede, sudaromos remiantis 14 ir 16 straipsniais“. Šiuose straipsniuose įtvirtintos pareigos, susijusios atitinkamai su sutarties techninėmis specifikacijomis ir pranešimo apie sutarties sudarymo procedūros rezultatus siuntimu.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tuo atveju, kai sutartys susijusios su šiame I B priede nurodytomis paslaugomis, perkančiosios organizacijos privalo laikytis tik pareigų apibrėžti technines specifikacijas, remdamosi nacionaliniais standartais, įgyvendinančiais Europos standartus, kuriuos privaloma nurodyti su kiekvienu pirkimu susijusiuose bendruosiuose arba sutarties dokumentuose, ir nusiųsti
Europos Sąjungos oficialiųjų leidinių biurui
pranešimą apie šių sutarčių sudarymo procedūros rezultatus (2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Strong Segurança,
C–95/10
,
EU:C:2011:161
,
punktas).
Jis taip pat nusprendė, kad paslaugų klasifikacija Direktyvos 92/50 I A ir I B prieduose atitinka šioje direktyvoje nustatytą sistemą, numatančią, jog šios direktyvos nuostatos taikomos dviem lygiais (2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Strong Segurança,
C-95/10
,
EU:C:2011:161
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš tiesų Teisingumo Teismas nurodė, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas rėmėsi prielaida, jog Direktyvos 92/50 I B priede nurodytų paslaugų sutartys, atsižvelgiant į jų specifinį pobūdį,
a priori
nekelia pakankamo tarptautinio susidomėjimo, galinčio pateisinti jų sudarymą organizuojant konkursą, kuris sudarytų sąlygas kitų valstybių narių įmonėms susipažinti su skelbimu apie pirkimą ir pateikti pasiūlymus (2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Strong Segurança,
C-95/10
,
EU:C:2011:161
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokioms sutartims, jeigu jos vis dėlto kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, turi būti taikomos pagrindinės taisyklės ir bendrieji SESV principai, visų pirma vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principai ir iš jų kylanti skaidrumo pareiga (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Strong Segurança,
C-95/10
,
EU:C:2011:161
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Nors remiantis šia pareiga nebūtina skelbti konkurso, ją vykdant reikia užtikrinti pakankamą viešumo laipsnį, leidžiantį atverti pirkimą konkurencijai ir patikrinti sutarties sudarymo procedūros nešališkumą (2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Coditel Brabant,
C-324/07
,
EU:C:2008:621
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nesant ypatingų aplinkybių, kurių egzistavimo nematyti iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos, aiškaus tarptautinio susidomėjimo buvimo vertinimas dėl teisinio saugumo priežasčių turi būti atliekamas sprendimo dėl atitinkamos viešojo pirkimo sutarties sudarymo dieną (pagal analogiją žr. 2005 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Komisija / Austrija,
C‑29/04
,
EU:C:2005:670
,
punktą). Tai, kad pagrindinėje byloje vėliau buvo sudarytas papildomas susitarimas, negali pakeisti dienos, kurią turi būti atliekamas tokio susidomėjimo buvimo vertinimas, jeigu toks papildomas susitarimas iš esmės nekeičia sutarties bendros struktūros, o tai vis dėlto turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atlikti išsamų visų su atitinkama sutartimi susijusių reikšmingų aspektų vertinimą, kad patikrintų, ar sprendimo dėl pagrindinėje byloje aptariamos sutarties sudarymo dieną egzistuoja aiškus tarptautinis susidomėjimas.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad atliekant šį patikrinimą apie aiškaus tarptautinio susidomėjimo buvimą negali būti sprendžiama hipotetiškai, remiantis tam tikra informacija, kuri, vertinama abstrakčiai, galėtų rodyti tokį susidomėjimą; tas buvimas turi aiškiai matytis iš konkretaus pagrindinėje byloje nagrinėjamo pirkimo aplinkybių vertinimo. Tai reiškia, kad negali būti manoma, jog aiškų tarptautinį susidomėjimą parodo jo egzistavimo galimybės neatmetanti informacija, tačiau turi būti manoma, kad toks susidomėjimas yra, jeigu jo tarptautinis pobūdis matyti iš objektyvios ir tarpusavyje derančios informacijos (šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 6 d. Sprendimo Tecnoedi Costruzioni,
C‑318/15
,
EU:C:2016:747
,
punktą).
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad objektyvūs kriterijai, kurie gali parodyti aiškaus tarptautinio susidomėjimo buvimą, gali būti tam tikro dydžio atitinkamos sutarties vertė kartu su darbų atlikimo vieta arba taip pat techniniais sutarties ypatumais ir specifinėmis atitinkamų prekių savybėmis. Šiame kontekste taip pat gali būti atsižvelgta į tai, ar kitose valstybėse narėse nei ta, kurioje yra perkančioji organizacija, įsteigti ūkio subjektai yra pateikę skundų, su sąlyga, kad bus patikrinta, ar tie skundai yra tikri, o ne fiktyvūs (2016 m. spalio 6 d. Sprendimo Tecnoedi Costruzioni,
C‑318/15
,
EU:C:2016:747
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti, gali būti ir tai, ar sprendimo dėl pagrindinėje byloje aptariamos sutarties sudarymo dieną kitose valstybėse narėse įsteigtos įstaigos teikė panašias sveikatos paslaugas, ar neteikė.
Vis dėlto primintina, kad, konkrečiau kalbant apie veiklą sveikatos srityje, nagrinėdamas ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog aiškus tarptautinis susidomėjimas neįrodomas remiantis vien tuo, kad ekonominė atitinkamų sutarčių vertė yra didelė (šiuo klausimu žr. 2010 m. balandžio 29 d. Sprendimo Komisija / Vokietija,
C‑160/08
,
EU:C:2010:230
,
,
ir
punktus).
Kaip
Oftalma
pažymėjo savo rašytinėse pastabose, nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą nėra nieko, kas galėtų rodyti, jog pagrindinėje byloje aptariama sutartis sprendimo dėl jos sudarymo dieną keltų aiškų tarptautinį susidomėjimą.
Jeigu tokio aiškaus tarptautinio susidomėjimo egzistavimas vis dėlto būtų įrodytas ir dėl to skaidrumo nebuvimas galėjo lemti skirtingą požiūrį įmonių, įsteigtų kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra perkančioji organizacija, nenaudai, toks skirtingas požiūris galėtų būti pateisinamas objektyviomis aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ir kt.,
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Dėl tokio pateisinimo
Oftalma
savo rašytinėse pastabose nurodo 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ir kt. (
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
)
punktą, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad tikslas remiantis visuomenės sveikatos sumetimais išlaikyti visiems prieinamas subalansuotas medicinos ir stacionarinės sveikatos priežiūros paslaugas gali patekti į vieną iš išimčių dėl visuomenės sveikatos sumetimų.
Taigi, jei paaiškėtų, kad egzistuoja aiškus tarptautinis susidomėjimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgęs į ankstesniuose dviejuose punktuose nurodytą jurisprudenciją, turėtų išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje aptariamos sutarties sudarymas buvo pateisinamas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: perkančioji organizacija, sudarydama Direktyvos 92/50 9 straipsnyje nurodytą viešojo paslaugų pirkimo sutartį, kuriai dėl to iš esmės taikomi tik šios direktyvos 14 ir 16 straipsniai, vis dėlto privalo laikytis ir SESV pagrindinių taisyklių bei bendrųjų principų, visų pirma vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principų bei iš jų kylančios skaidrumo pareigos, jeigu sprendimo dėl jos sudarymo dieną tokia sutartis kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Be to, tomis pačiomis aplinkybėmis
Oftalma
pateikė prieštaravimą dėl Pjemonto regiono ir CIOV reikalavimų, nurodydama
nemo auditur propriam turpitudinem allegans
principą. Ji tvirtino, kad tuo atveju, jeigu sutartis su ja sudaryta neteisėtai, dėl šio neteisėtumo kaltas Pjemonto regionas ir CIOV. Be to, ji teigė, kad atsisakymas sumokėti už jos realiai ir tinkamai suteiktas paslaugas suteikia CIOV nepagrįstą pranašumą.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad tokius principus turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taikydamas nacionalinę teisę.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Antruoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 92/50 27 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma šios direktyvos I B priede nurodytų paslaugų viešojo pirkimo sutartims.
Pažymėtina, kad priimdamas Direktyvos 92/50 9 straipsnį Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai numatė, jog I B priede nurodytoms paslaugoms taikomi tik šios direktyvos 14 ir 16 straipsniai. Kadangi šiame priede nėra jokios priešingos nuorodos, manytina, kad taip yra net ir tuo atveju, jei viešojo tokios paslaugos pirkimo sutartis kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą.
Tuo remiantis darytina išvada, kad jeigu Direktyvos 92/50 I B priede nurodytoms paslaugoms būtų taikomi kiti straipsniai nei tie, į kuriuos daroma aiški nuoroda šios direktyvos 9 straipsnyje, tai reikštų aiškinimą, kuris būtų priešingas aiškiam šio straipsnio turiniui ir dėl to prieštarautų Sąjungos teisės aktų leidėjo valiai.
Iš to matyti, kad iš minėtos direktyvos 27 straipsnio 3 dalies kylančios pareigos netaikomos šios direktyvos I B priede nurodytų paslaugų viešojo pirkimo sutarčiai, net jeigu ji kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą.
Taigi Sąjungos pagrindinių taisyklių ir bendrųjų principų bei iš jų išplaukiančių pareigų laikymasis, kuris dėl aiškų tarptautinį susidomėjimą keliančių viešojo pirkimo sutarčių pripažįstamas šio sprendimo 36 punkte minėtoje jurisprudencijoje, savaime nereiškia reikalavimo dėl minimalaus per derybų procedūrą priimtų derėtis kandidatų skaičiaus, kaip nurodyta minėto 27 straipsnio 3 dalyje.
Be to, toks aiškinimas, jog esant aiškiam tarptautiniam susidomėjimui Direktyvos 92/50 27 straipsnio 3 dalis turėtų būti taikoma tokioje byloje, kaip pagrindinė byla, galėtų lemti kitų šios direktyvos nuostatų, taikytinų tik jos I A priede nurodytoms paslaugoms, taikymą Direktyvos 92/50 I B priede nurodytų paslaugų sutartims, o dėl to kiltų grėsmė, kad bet kokio praktinio veiksmingumo neteks esamas paslaugų, nurodytų šios direktyvos I A ir I B prieduose, atskyrimas (šiuo klausimu dėl Direktyvos 2004/18 II priedo A ir B dalių, atitinkančių Direktyvos 92/50 I A ir I B priedus, žr. 2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Strong Segurança,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
punktą).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 92/50 27 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma šios direktyvos I B priede nurodytų paslaugų viešojo pirkimo sutartims.
Dėl sprendimo, kuris bus priimtas, poveikio apribojimo laiko atžvilgiu
Savo pastabose
Oftalma
Teisingumo Teismo prašė apriboti sprendimo, kuris bus priimtas, poveikį laiko atžvilgiu tuo atveju, jeigu Sąjungos pagrindinės taisyklės ir bendrieji principai bei iš jų išplaukianti skaidrumo pareiga turėtų būti aiškinami taip, kad prieš sudarant tokią sutartį, kaip nagrinėjamąją pagrindinėje byloje, turi būti užtikrintas atitinkamas viešumo lygis, jeigu ši sutartis kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą.
Oftalma
teigimu, dėl tokio sprendimo galėtų kilti klausimas dėl visų sutarčių, kurias privačios įstaigos yra sudariusios su viešosios valdžios institucijomis dėl gydymo paslaugų, galiojimo, o tai galėtų destabilizuoti visą Italijos sveikatos sistemą.
Šiuo klausimu primintina, kad Teisingumo Teismas tik išimtiniais atvejais, taikydamas bendrąjį teisinio saugumo principą, kuris yra Sąjungos teisės sistemos dalis, gali apriboti suinteresuotųjų asmenų galimybę remtis jo išaiškinta teisės norma ginčijant sąžiningai nustatytus teisinius santykius. Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, toks apribojimas leidžiamas tik tame pačiame sprendime, kuriame nusprendžiama dėl prašomo išaiškinimo (2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Krawczyński,
C‑426/07
,
EU:C:2008:434
,
ir
punktai).
Kaip matyti iš šio sprendimo 36 punkto, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Direktyvos 92/50 I B priede nurodytų paslaugų sutartims, jeigu jos kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, taikomos pagrindinės taisyklės ir bendrieji SESV principai, iš kurių kyla skaidrumo pareiga.
Darytina išvada, kad nereikia riboti šio sprendimo veikimo laiko atžvilgiu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:

1.
Perkančioji organizacija, sudarydama 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, iš dalies pakeistos 1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB, 9 straipsnyje nurodytą viešojo paslaugų pirkimo sutartį, kuriai dėl to iš esmės taikomi tik šios direktyvos 14 ir 16 straipsniai, vis dėlto privalo laikytis ir SESV pagrindinių taisyklių bei bendrųjų principų, visų pirma vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principų bei iš jų kylančios skaidrumo pareigos, jeigu sprendimo dėl jos sudarymo dieną tokia sutartis kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

2.
Direktyvos 92/50 27 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma šios direktyvos I B priede nurodytų paslaugų viešojo pirkimo sutartims.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.