CELEX: 62021CJ0110
Apeliacinis skundas
Ieškinys dėl panaikinimo
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnis
Neprivilegijuotųjų šalių atstovavimas Sąjungos teismuose nagrinėjamose bylose dėl tiesioginių ieškinių
Universiteto dėstytojas
Dėstytojas, dėstantis universitete, kuris yra atstovaujamas pareiškus ieškinį, ir einantis projekto, kuris yra ginčo dalykas, koordinatoriaus ir grupės vadovo pareigas
Nepriklausomumo sąlyga
Tiesioginio ir asmeninio suinteresuotumo ginčo sprendimu buvimas

Apeliaciniu skundu
Universität Bremen
(Brėmeno universitetas, Vokietija) prašo panaikinti 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Universität Bremen / REA (
T‑660/19
, nepaskelbta Rink., toliau – skundžiama nutartis,
EU:T:2020:633
), kuria šis teismas atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną jo ieškinį dėl 2019 m. liepos 16 d. Europos mokslinių tyrimų agentūros (REA) sprendimo
Ares (2019) 4590599
atmesti šio universiteto pasiūlymą, pateiktą atsakant į kvietimą teikti pasiūlymus
H2020‑SC6‑Governance‑2019
(toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto, kuris Bendrajam Teismui taikomas pagal šio statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, 19 straipsnyje nustatyta:
„Valstybėms narėms ir [Europos] Sąjungos institucijoms Teisingumo Teisme atstovauja kiekvienai bylai skiriamas atstovas; atstovui gali padėti patarėjas arba advokatas.
Lygiai taip pat yra atstovaujama valstybėms, kurios nėra narės, tačiau yra [1992 m. gegužės 2 d.] Europos ekonominės erdvės susitarimo [(
OL L 1, 1994, p. 3
)] šalys, ir tame susitarime nurodytai ELPA priežiūros institucijai.
Kitoms bylų šalims turi atstovauti advokatas.
Bylos šaliai Teisme gali atstovauti tik advokatas, turintis leidimą verstis advokato praktika valstybės narės ar kitos valstybės, kuri yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, teisme.
Tokie atstovai, patarėjai ir advokatai, dalyvaujantys bylas nagrinėjant Teisme, naudojasi būtinomis teisėmis ir imunitetais, įgalinančiais juos nepriklausomai vykdyti savo pareigas, laikantis procedūros reglamente nustatytų sąlygų.
Bylas nagrinėjant dalyvaujančių patarėjų ir advokatų atžvilgiu, Teismas, laikydamasis procedūros reglamente nustatytų sąlygų, naudojasi teismams paprastai suteikiamais įgaliojimais.
Universiteto dėstytojai, kurie yra vienos iš valstybių narių piliečiai ir kuriems jų teisės aktai suteikia atstovavimo teisę teisme, Teisme naudojasi tokiomis pat teisėmis, kurias šis straipsnis suteikia advokatams.“
Bendrojo Teismo procedūros reglamento 51 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šaliai turi atstovauti jos atstovas ar advokatas laikantis [Europos Sąjungos Teisingumo Teismo] Statuto 19 straipsnyje numatytų sąlygų.“
Vokietijos teisė
1960 m. sausio 21 d.
Verwaltungsgerichtsordnung
(Administracinio proceso kodeksas) (
BGBl
. 1960 I, p. 17) 67 straipsnio redakcijoje, taikytinoje ginčui, dėl kurio buvo pareikštas šis apeliacinis skundas, dėl universiteto dėstytojų teisės atstovauti teisme, numatyta:
„<...>
(2)   Šalims kaip atstovas gali atstovauti advokatas arba valstybinio universiteto, arba Europos Sąjungos, arba vienos iš valstybių, Europos ekonominės erdvės susitarimo šalių ar Šveicarijos Konfederacijos pripažinto universiteto teisės dėstytojas, turintis reikiamą kvalifikaciją būti teisėju <...>
(3)   Teismas, į kurį kreiptasi, neleidžia šalims atstovauti atstovams, kurie neturi teisės atstovauti, kaip tai suprantama pagal 2 dalies nuostatas, priimdamas neskundžiamą nutartį. Atstovo, neturinčio teisės atstovauti, procesiniai veiksmai ir dokumentų bei pranešimų perdavimas atstovui laikomi galiojančiais iki tokios nutarties priėmimo momento. <...>
<...>“
Ginčo aplinkybės
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamos nutarties 2‐6 punktuose. Šio proceso tikslais jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
Brėmeno universitetas buvo paskirtas mokslo tyrimų konsorciumo, kurį sudarė keli Europos universitetai ir kuris turėjo atlikti tarpdisciplininės lyginamosios teisės tyrimus būsto teisės ir politikos srityje visoje Sąjungoje, koordinatoriumi.
Paskelbus kvietimą teikti pasiūlymus, 2019 m. kovo 17 d. Brėmeno universitetas REA pateikė projekto pasiūlymą.
Šis projekto pasiūlymas buvo įvertintas iš viso 10 balų iš penkiolikos balų, todėl jis buvo tinkamas finansuoti Sąjungos lėšomis, ir užėmė dešimtą vietą tarp keturiolikos kandidatūrų. Vis dėlto, kadangi numatytas biudžetas buvo ribotas, galėjo būti atrinkti tik pirmąją–trečiąją vietas užėmę projekto pasiūlymai.
Taigi, ginčijamu sprendimu REA informavo Brėmeno universitetą apie jo pasiūlymo atmetimą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
2019 m. rugsėjo 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Brėmeno universiteto ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Atsiliepime į ieškinį REA pateikė prieštaravimą dėl šio ieškinio priimtinumo, grindžiamą tuo, kad Brėmeno universitetui atstovaujantis dėstytojas nėra trečiasis asmuo universiteto atžvilgiu, todėl jis neatitinka Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute numatytos nepriklausomumo sąlygos.
Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas patenkino šį nepriimtinumo pagrindą ir, remdamasis savo procedūros reglamento 126 straipsniu, atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai nepriimtiną.
Skundžiamos nutarties 16 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad pagal Statuto 19 straipsnio trečią–penktą pastraipas, taikomas procesui Bendrajame Teisme pagal jo 53 straipsnį, šalims turi atstovauti advokatas, o Teisingumo Teisme šaliai gali atstovauti tik advokatas, turintis leidimą verstis advokato praktika valstybės narės teisme.
Šios nutarties 18 ir 19 punktuose dėl dviejų kumuliacinių sąlygų, įtvirtintų Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, t. y. pirma, turėti advokato statusą ir, antra, turėti leidimą verstis advokato praktika valstybės narės teisme, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, kitaip nei antrojoje kumuliacinėje sąlygoje, pirmojoje, susijusioje su „advokato“ statusu, nėra jokios aiškios nuorodos į valstybių narių teisę siekiant nustatyti jos reikšmę ir taikymo sritį, todėl pagal suformuotą jurisprudenciją sąvoka „advokatas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, Sąjungoje turėtų būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į jos vartojimo kontekstą ir teisės nuostatomis, kurių dalis ji yra, siekiamus tikslus.
Skundžiamos nutarties 20 punkte remdamasis, be kita ko, 1982 m. gegužės 18 d. Sprendimu AM & S Europe / Komisija (
155/79
,
EU:C:1982:157
,
punktas) ir 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimu Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija ir kt., (
C‑550/07 P
,
EU:C:2010:512
,
punktas), pagal kuriuos advokato vaidmens samprata, kylanti iš valstybėms narėms bendrų teisinių tradicijų, yra tokia, kad jis laikomas teisingumo pagalbininku, kuris visiškai nepriklausomai ir vadovaudamasis viršesniais teisingumo interesais turi teikti klientui reikalingą teisinę pagalbą, šios nutarties 21 punkte, remdamasis 2010 m. rugsėjo 29 d. Nutartimi EREF / Komisija (C‑74/10 P ir C‑75/10 P, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2010:557
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), Bendrasis Teismas pažymėjo, kad advokato nepriklausomumo sąlyga reiškia, kad advokatą ir jo klientą negali sieti jokie darbo santykiai, ir priminė, kad sąvoka „advokato nepriklausomumas“ apibrėžta ne tik teigiamai, t. y. nurodant advokato profesinę etiką, bet ir neigiamai, t. y. kaip darbo santykių tarp advokato ir jo kliento nebuvimas.
Skundžiamos nutarties 25 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad šiuo atveju atstovas, kuris pasirašė ieškinį pirmojoje instancijoje, ne tik dirba Brėmeno universitete ir su juo jį sieja statutiniai viešosios teisės santykiai, bet ir buvo paskirtas siūlomo projekto koordinatoriumi ir jo grupės vadovu ir tame projekte vykdė „esmines užduotis ir pareigas“, todėl suinteresuotasis asmuo turi ne tik glaudų asmeninį ryšį su ginčo dalyku, bet ir yra tiesiogiai suinteresuotas ginčo sprendimu, nes šio projekto įgyvendinimas bent jau iš dalies priklauso nuo to, kad Brėmeno universitetas negavo Europos Komisijos finansavimo.
Remdamasis tuo, skundžiamos nutarties 26 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad esminės šio atstovo pareigos juridiniame asmenyje, kurio vardu jis pareiškė ieškinį pirmojoje instancijoje, gali pakenkti jo, kaip nepriklausomo trečiojo asmens, statusui, kaip tai suprantama pagal suformuotą jurisprudenciją, primintą 2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA (
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
)
punkte, ir kad šios pareigos gali akivaizdžiai pakenkti tokio atstovo galimybei atlikti savo įgaliotojo atstovavimo funkciją.
Skundžiamos nutarties 28–34 punktuose Bendrasis Teismas pridūrė, kad šios išvados nepaneigia 2020 m. vasario 4 d. Sprendimas Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA (
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
), kuriame Teisingumo Teismas paaiškino sąvokos „nepriklausomumas“ apimtį, tačiau neginčijo savo ankstesnės jurisprudencijos ir nesilaikė generalinio advokato M. Bobek išvadoje sujungtose bylose Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA (
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2019:774
) dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečios ir ketvirtos pastraipų taikymo kriterijų pateiktų pasiūlymų.
Be to, skundžiamos nutarties 35 punkte Bendrasis Teismas atmetė Brėmeno universiteto argumentą dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 1 dalies, ir priminė, kad teisė kreiptis į teismą nėra absoliuti teisė, todėl jai gali būti taikomi proporcingi apribojimai, kuriais siekiama teisėto tikslo.
Galiausiai dėl Brėmeno universiteto argumento, kad jis turėjo būti įspėtas apie galimą ieškinio pirmojoje instancijoje nepriimtinumo pagrindo egzistavimą, kad galėtų ištaisyti šį trūkumą, skundžiamos nutarties 40 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad pareigos būti atstovaujamam advokato nėra tarp reikalavimų, kurių nesilaikymas gali būti ištaisytas pasibaigus ieškinio pareiškimo terminui.
Procesas Teisingumo Teisme ir apeliacinės bylos šalių reikalavimai
Apeliaciniu skundu Brėmeno universitetas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl esmės,
–
pripažinti, kad universiteto dėstytojo atstovavimas yra teisėtas,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, nuspręsti, kad Brėmeno universitetas turi teisę tęsti procesą su advokatu, atitinkančiu Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečioje ir ketvirtoje pastraipose nustatytas sąlygas, ir
–
priteisti iš REA bylinėjimosi išlaidas.
REA Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš Brėmeno universiteto bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Brėmeno universitetui Teisingumo Teisme atstovauja tas pats asmuo, dėl kurio Bendrasis Teismas skundžiamoje nutartyje nusprendė, kad jis neatitinka Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio sąlygų, kad toje byloje galėtų atstovauti šiai šaliai Sąjungos teisme.
Vis dėlto, kadangi šio apeliacinio skundo priimtinumo klausimas iš esmės sutampa su šio apeliacinio skundo dalyku, reikia išnagrinėti jo pagrindus (šiuo klausimu žr. 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ir Lenkija / Komisija,
C‑422/11 P ir C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
,
punktas).
Grįsdamas apeliacinį skundą Brėmeno universitetas nurodo du pagrindus, grindžiamus, pirma, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintos pastraipos pažeidimu ir, antra, Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 1 dalies pažeidimu.
Šalių argumentai
Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde Brėmeno universitetas priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis neatsižvelgė į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintos pastraipos tekstą ir struktūrą, nes universiteto dėstytojai, kuriems pagal teisės aktus pripažįstama teisė atstovauti teisme, kaip atstovai neprivalo tenkinti advokatams taikomos nepriklausomumo sąlygos, kaip ji suprantama pagal šio 19 straipsnio trečią ir ketvirtą pastraipas.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Brėmeno universitetas visų pirma teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, jog universiteto dėstytojai, pagal jų valstybės narės teisės aktus turintys teisę atstovauti šaliai kaip atstovai
ad litem
, „logiškai“ naudojasi šia privilegija pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintą pastraipą.
Brėmeno universitetas primena, kad Sąjungos teismo praktikoje sąvoka „advokatas“ buvo suformuluota remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečia ir ketvirta pastraipomis, kuriose iš principo reikalaujama, kad atstovas
ad litem
būtų nepriklausomas nuo jo atstovaujamos šalies. Kadangi Bendrasis Teismas paneigė tokio nepriklausomumo egzistavimą vien dėl to, kad įgaliotas asmuo negali būti laikomas „advokatu“, kaip tai suprantama pagal šio statuto 19 straipsnio ketvirtą pastraipą, jis neatsižvelgė į jo 19 straipsnio septintoje pastraipoje universiteto dėstytojams numatytą privilegijuotą tvarką.
Iš tiesų atsižvelgiant į labai aiškią šios nuostatos formuluotę, universiteto dėstytojai
ex lege
turi tokias pačias teises, kokios suteikiamos advokatams. Todėl advokato nepriklausomumo sąlygos, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečią ir ketvirtą pastraipas, negalima taikyti universiteto dėstytojams.
Šią išvadą Brėmeno universitetas grindžia keliais argumentais.
Pirma, klausimas dėl universiteto dėstytojų galėjimo atstovauti, įskaitant galimų interesų konfliktų klausimą, yra išsamiai reglamentuotas nacionalinėje teisėje, į kurią daroma aiški nuoroda Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintoje pastraipoje. Taigi, pagal Vokietijos teisę neleisti atstovauti teisme galima tik tuomet, jei atstovas nėra nei advokatas, nei universiteto dėstytojas arba jeigu jis yra teisėjas teisme, kuris nagrinėja bylą. Be to,
Bundesverfassungsgericht
(Federalinis Konstitucinis Teismas, Vokietija) nusprendė, kad vien su advokatais ar universiteto dėstytojais susiję interesų konfliktai negali pateisinti atmetimo nutarties priėmimo, nes etikos kodekse už tai numatyta tik profesinė atsakomybė, galinti apimti ir sankcijas.
Antra, specialus universiteto dėstytojų viešosios teisės statusas leidžia pašalinti bet kokį interesų konfliktą. Jiems, kaip valstybės tarnautojams, taikomos griežtos lojalumo pareigos ir, kadangi teisė atstovauti yra tik papildoma funkcija, kuriai, be to, reikalingas specialus tiesioginio vadovo leidimas, jie, kitaip nei advokatai, finansiškai nepriklauso nuo atstovavimo teisme veiklos.
Trečia, Brėmeno universitetas tvirtina, kad jis, kaip viešasis universitetas, yra neatskiriama valstybės narės, kuriai priklauso, dalis, o valstybė narė yra Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta privilegijuotoji šalis.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje Brėmeno universitetas tvirtina, kad pagal Administracinio proceso kodekso redakcijos, taikytinos šiam ginčui, dėl kurio paduotas apeliacinis skundas, 67 straipsnio nuostatas atstovas
ad litem
turi teisę, netaikant jokių kitų sąlygų, atstovauti teisme, jei
a priori
nėra jokio žinomo interesų konflikto.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje Brėmeno universitetas tvirtina, kad net jei Teisingumo Teismas nepritartų tokiam aiškinimui, jam turėtų būti taikoma teisėtų lūkesčių apsauga dėl nedviprasmiškos Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintos pastraipos formuluotės. Šioje byloje Brėmeno universitetui buvo visiškai netikėta, kad universiteto dėstytojai taip pat turi atitikti advokato nepriklausomumo sąlygą, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečią ir ketvirtą pastraipas.
REA visų pirma teigia, kad trečiasis ir ketvirtasis reikalavimai, kuriais Brėmeno universitetas prašo Teisingumo Teismo konstatuoti tam tikrus dalykus, yra nepriimtini, nes nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo Sąjungos teismo kontrolė apsiriboja ginčijamo akto teisėtumu.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo REA mano, kad šis pagrindas yra nepagrįstas, nes neegzistuoja jokio privilegijuoto universiteto dėstytojų statuso ir kad Brėmeno universitetas klaidingai aiškina Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnyje, aiškinamame kartu su Bendrojo Teismo procedūros reglamento 51 ir 56 straipsniais, numatytas sąlygas.
REA teigimu, kadangi dėstytojai turi tokias pačias teises ir pareigas kaip advokatai, jurisprudencija, susijusi su sąvoka „atstovavimas teisme“, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečią pastraipą, jiems taikoma taip pat, ir nė vienas Brėmeno universiteto argumentas negali paneigti tokios išvados.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie neprivilegijuotųjų šalių atstovavimą Sąjungos teismuose, reikia priminti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečioje ir ketvirtoje pastraipose, taikomose procesui Bendrajame Teisme pagal šio statuto 53 straipsnį, numatytos dvi atskiros ir kumuliacinės sąlygos, t. y. pirma, šio 19 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose nenurodytoms šalims turi atstovauti advokatas, ir, antra, bylos šaliai Sąjungos teismuose gali atstovauti arba teikti teisinę pagalbą tik advokatas, turintis leidimą verstis advokato praktika valstybės narės ar kitos valstybės, kuri yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, teisme.
Pirmiausia dėl šio statuto 19 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytos antrosios sąlygos, susijusios su advokato teise atstovauti šaliai nacionaliniame teisme, pažymėtina, kad jog iš nuostatos teksto matyti, kad šios sąlygos prasmė ir apimtis turi būti aiškinamos atsižvelgiant į atitinkamą nacionalinę teisę (2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Be to, kaip savo išvados 59 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintos pastraipos formuluotės – pagal ją Sąjungos teismuose šalims leidžiama atstovauti aukštosios mokyklos dėstytojams, kurie yra valstybių narių, kurių teisės aktai jiems pripažįsta tokią teisę, piliečiai, – matyti, kad šios sąlygos prasmė ir apimtis taip pat turi būti aiškinamos atsižvelgiant į atitinkamą nacionalinę teisę.
Šioje byloje neginčijama, kad pagal Vokietijos teisę dėstytojo statusą turintis Brėmeno universiteto atstovas turi teisę atstovauti šaliai
ad litem
, todėl pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintą pastraipą jis turi tokias pat teises, kokios pripažįstamos advokatams pagal šio 19 straipsnio ketvirtą pastraipą, taigi jis gali atstovauti šaliai Teisingumo Teisme arba jai padėti.
Toliau dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečioje pastraipoje numatytos pirmosios sąlygos, susijusios su „advokato“ statusu, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad, nesant nuorodos į valstybių narių teisę, šią sąvoką reikia aiškinti autonomiškai ir vienodai visoje Sąjungoje, atsižvelgiant ne tik į šios nuostatos tekstą, bet ir į jos kontekstą ir tikslą (2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečios pastraipos, ypač iš žodžio „atstovauti“, matyti, kad „šalis“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kad ir koks būtų jos statusas, neturi teisės pati pareikšti ieškinio Sąjungos teisme, bet turi naudotis trečiojo asmens paslaugomis. Taigi, paties ieškovo pasirašyto pareiškimo negali pakakti norint pareikšti ieškinį, net jei ieškovas yra advokatas, turintis leidimą verstis praktika nacionaliniame teisme (2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
ir
punktai ir juose nurodyta jurisprudencija ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Šią išvadą patvirtina šios nuostatos kontekstas, iš kurio aiškiai matyti, kad šio 19 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose nenumatytai šaliai gali atstovauti tik advokatas, o pirmoje ir antroje pastraipose numatytoms šalims gali atstovauti atstovas, kuriam prireikus gali padėti patarėjas arba advokatas (2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktas ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Šią išvadą patvirtina tikslas, kurio siekiama reikalavimu, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose nenumatytoms šalims atstovautų advokatas; šis tikslas, kaip skundžiamos nutarties 29 punkte teisingai priminė Bendrasis Teismas, yra, pirma, neleisti privatiems asmenims patiems reikšti ieškinių teisme nesikreipiant į tarpininką ir, antra, užtikrinti, kad juridinius asmenis gintų pakankamai nuo jų nepriklausomas atstovas (2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pabrėžė, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečioje ir ketvirtoje pastraipose numatytas advokato atstovavimas turi būti vykdomas siekiant užtikrinti gerą teisingumo vykdymą, o šio atstovavimo tikslas visų pirma yra saugoti ir kuo geriau ginti kliento interesus, veikiant visiškai nepriklausomai ir laikantis įstatymų, taip pat profesinių ir profesinės etikos taisyklių (2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Be to, nors sąvoka „advokato nepriklausomumas“ buvo iš pradžių vystoma konkurencijos teisės srityje svarstant dokumentų konfidencialumą, o jurisprudencijoje buvo pažymėta, kad advokatas yra teisingumo pagalbininkas, kuris visiškai nepriklausomai ir vadovaudamasis viršesniais teisingumo interesais turi teikti klientui reikalingą teisinę pagalbą (šiuo klausimu žr. 1982 m. gegužės 18 d. Sprendimo AM & S Europe / Komisija,
155/79
,
EU:C:1982:157
,
punktą ir 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija ir kt.,
C‑550/07 P
,
EU:C:2010:512
,
punktą), reikia konstatuoti, kad šios sąvokos apibrėžtis, kiek tai susiję su atstovavimu Sąjungos teismuose, keitėsi ir dabar vyraujantis kriterijus šiuo atžvilgiu yra kliento interesų apsauga ir gynyba (šiuo klausimu žr. 2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktą ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktą).
Tokiomis aplinkybėmis, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, advokato nepriklausomumo sąlyga apibrėžiama ne tik neigiamai, t. y. per advokato ar jo kliento darbo santykių nebuvimą, bet ir teigiamai, t. y. nurodant profesinę etiką (šiuo klausimu žr. 2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktą).
Vadinasi, skundžiamos nutarties 21 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad, atsižvelgiant į specifinį Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio kontekstą, advokato nepriklausomumo sąlyga neišvengiamai reiškia, kad advokato ir jo kliento neturi sieti darbo santykiai.
Be to, toks požiūris lygiai taip pat taikomas situacijai, kai advokatą įdarbina subjektas, susijęs su bylos šalimi, kuriai jis atstovauja (2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ir Lenkija / Komisija,
C‑422/11 P ir C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
,
punktas ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktas).
Dėl advokato „nepriklausomumo“ sąvokos teigiamos apibrėžties Teisingumo Teismas yra aiškiai pažymėjęs, kad ši sąvoka turi būti suprantama ne apskritai kaip reikalavimas, kad advokato su klientu nesietų joks ryšys, o kad jų nesietų toks ryšys, kuris akivaizdžiai kenktų advokato gebėjimui užtikrinti jam tenkančią gynybos funkciją geriausiai atstovauti savo kliento interesams, laikantis įstatymų ir profesinių bei profesinės etikos taisyklių (šiuo klausimu žr. 2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
–
punktus ir 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktą).
Iš tiesų, kaip savo išvados 60 punkte pažymėjo generalinis advokatas, taikydamas Sąjungos teisėje neprivilegijuotųjų šalių atstovams nustatytą nepriklausomumo sąlygą Sąjungos teismas vykdo ribotą kontrolę ta prasme, kad jam pateiktą ieškinį pripažįsta nepriimtinu tik tais atvejais, kai yra akivaizdu, kad atstovas negali užtikrinti jam tenkančios gynybos funkcijos geriausiai atstovauti savo kliento interesams, todėl jam turi būti neleidžiama to daryti siekiant apsaugoti kliento interesus (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo PJ ir PC / EUIPO,
C‑529/18 P ir C‑531/18 P
,
EU:C:2022:218
,
punktą).
Vis dėlto reikia nustatyti, ar šio sprendimo 48–53 punktuose aprašyta jurisprudencijoje suformuota advokatų nepriklausomumo sąlyga taip pat taikoma universiteto dėstytojams, turintiems teisę atstovauti šaliai teisme.
Nors pagal pareigų aprašymą abi profesijos nėra panašios, nes advokatas turi užtikrinti savo kliento interesų apsaugą ir gynimą, o universiteto dėstytojas, atsižvelgiant į šiai profesijai būdingą akademinę laisvę, turi visiškai nepriklausomai atlikti dėstymo darbą ir mokslo tyrimus, vis dėlto, kaip savo išvados 57 ir 58 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, reikia konstatuoti, kad, kai universiteto dėstytojas atstovauja šaliai Sąjungos teismuose, jis užsiima jau ne dėstytojo ir mokslininko profesija, o atlieka tą pačią funkciją kaip ir advokatas, t. y. atstovauja Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute 19 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose nenurodytoms šalims.
Be to, iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septintos pastraipos teksto matyti, kad dėstytojai, kuriems jų valstybės narės teisė leidžia atstovauti šalims teismuose, turi tokias pačias teises, kokias advokatams suteikia šio statuto 19 straipsnio trečia pastraipa.
Iš to išplaukia, kad, kaip priminta šio sprendimo 47 ir 48 punktuose, atsižvelgiant į atstovavimo funkciją – saugoti ir kuo geriau ginti atstovaujamojo interesus, universiteto dėstytojai turi atitikti tokius pat nepriklausomumo kriterijus, kokie taikomi advokatams.
Šie kriterijai, remiantis šio sprendimo 49 ir 52 punktuose nurodyta jurisprudencija, apibrėžiami neigiamai, t. y. kad atstovo ir jo kliento neturi sieti darbo santykiai, ir teigiamai, duodant nuorodą į profesinę etiką, o tai, be kita ko, reiškia, kad jų neturi sieti ryšys, kuris akivaizdžiai kenktų advokato gebėjimui atlikti jam tenkančią gynybos funkciją geriausiai atstovauti savo kliento interesams laikantis įstatymų ir profesinių taisyklių.
Dėl atstovo ir jo kliento darbo santykių nebuvimo skundžiamos nutarties 25 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Brėmeno universiteto atstovas buvo įdarbintas Brėmeno universitete ir juos siejo statutiniai viešosios teisės reglamentuojami santykiai.
Sulygindamas dėstytojo, atstovaujančio universitetui, kuriame jis dėsto ir atlieka mokslo tyrimus, situaciją su teisės konsultanto, atstovaujančio subjektui, kuris yra susijęs su juridiniu asmeniu, kuriame jis dirba, situacija Bendrasis Teismas klaidingai taikė šio sprendimo 51 ir 52 punktuose nurodytą jurisprudenciją.
Kaip savo išvados 50 ir 74 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, kitaip nei 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendime Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ir Lenkija / Komisija (
C‑422/11 P ir C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
,
punktas) aprašytoje įmonės teisininko situacijoje, universiteto dėstytoją su universitetu, kuriam jis atstovauja, sieja statutiniai viešosios teisės reglamentuojami santykiai. Šis statusas pagal nacionalinės teisės sąlygas ir normas jam suteikia nepriklausomumą ne tik kaip dėstytojui ir mokslininkui, bet ir kaip neprivilegijuotųjų šalių atstovui Sąjungos teismuose. Be to, kadangi atstovavimas teisme nepriskirtinas prie užduočių, kurias dėstytojas turi vykdyti universitete kaip mokymo personalo narys ar mokslininkas, jis nėra niekaip susijęs su jo akademinėmis pareigomis ir yra vykdomas neatsižvelgiant į pavaldumo universitetui santykius net ir tada, kai jis jam atstovauja.
Dėl to, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog vien advokato ir universiteto, kuriam jis atstovauja, civilinio teisinio sutartinio ryšio nepakanka, kad būtų galima pripažinti, jog tokio advokato situacija akivaizdžiai kenkia jo gebėjimui ginti savo kliento interesus laikantis nepriklausomumo sąlygos, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
ir
punktus), dėstytoją ir universitetą, kuriam jis atstovauja, siejančio statutinio viešosios teisės reglamentuojamo ryšio taip pat nepakanka nuspręsti, kad dėstytojo situacija yra tokia, kad jis negali ginti universiteto interesų.
Kadangi Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio septinta pastraipa dėstytojams suteikia tokias pačias teises kaip ir advokatams, kaip jie suprantami pagal šio statuto 19 straipsnio trečią pastraipą, preziumuojama, kad dėstytojas, pagal nacionalinę teisę galintis atstovauti šaliai teisme, iš principo atitinka nepriklausomumo sąlygą, kaip ji suprantamas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnį, net jei jis atstovauja universitetui, kuriame užsiima akademine veikla.
Dėl ryšio, trukdančio atstovo gebėjimui užtikrinti gynybos funkciją geriausiai atstovauti savo kliento interesams, nebuvimo skundžiamos nutarties 25 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad Brėmeno universiteto atstovas buvo siūlomo projekto koordinatorius ir jo grupės vadovas ir kad šiame projekte vykdė „esmines užduotis ir pareigas“. Bendrojo Teismo nuomone, asmeninis šio atstovo ryšys su ginčo dalyku kenkia jo gebėjimui teikti teisinę pagalbą, kurios reikia šiam universitetui.
Toks Bendrojo Teismo vertinimas yra klaidingas.
Iš tiesų, nors skundžiamos nutarties 30 punkte Bendrasis Teismas teisingai priminė, kad advokatui tenkanti nepriklausomumo pareiga suprantama ne kaip bet kokio ryšio su savo klientu nebuvimas, o tik kaip ryšio, kuris akivaizdžiai kenkia gebėjimui atlikti gynybos funkciją, nebuvimas, tos nutarties 25 punkte nurodyti ryšiai, paminėti ir šio sprendimo 64 punkte, negali būti laikomi ryšiais, kuriais akivaizdžiai kenkiama Brėmeno universiteto atstovui atstovauti šiam universitetui laikantis reikalaujamo nepriklausomumo. Žinoma, atstovo nagrinėjamame projekte, kuris yra ginčo dalykas, vykdytos funkcijos reiškia, kad jis turi bendrų interesų su Brėmeno universitetu. Vis dėlto, kaip savo išvados 80 punkte pabrėžė generalinis advokatas, tokių interesų nepakanka įrodyti, kad atstovas negali tinkamai atlikti jam patikėtos atstovavimo funkcijos.
Be to, kadangi nepateikta jokios informacijos, leidžiančios teigti, kad tokie interesai trukdo šiam atstovui atstovauti teisme Brėmeno universitetui, Bendrasis Teismas nesilaikė savo kontrolės ribų, nustatytų šio sprendimo 52 ir 53 punktuose nurodytoje jurisprudencijoje, kuri apima ne paprastą „nepriklausomumo“ sąvokos, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos Statuto 19 straipsnį, taikymą, o su šia sąvoka susijusios jurisprudencijos performulavimą ta prasme, kad Sąjungos teisėje numatyta nepriklausomumo sąvoka turi būti aiškinama taip, kad ieškinys būtų pripažintas nepriimtinu tik tada, kai akivaizdu, jog atstovas negali užtikrinti savo gynybos funkcijos geriausiai atstovauti savo kliento interesams, todėl jam turi būti neleidžiama to daryti siekiant apsaugoti kliento interesus.
Vadinasi, Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ieškinys yra nepriimtinas dėl to, kad Brėmeno universitetui negali tinkamai atstovauti jo dėstytojas.
Taigi pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia tenkinti.
Nesant reikalo nagrinėti kitų argumentų, nurodytų pirmajame ir antrajame apeliacinio skundo pagrinduose, ir kitų apeliacinio skundo reikalavimų, reikia panaikinti skundžiamą nutartį.
Dėl bylos grąžinimo Bendrajam Teismui
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas pagrįstas, Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą ir gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
Kadangi šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo, bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti su apeliaciniais skundais susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Universität Bremen / REA (
T‑660/19
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2020:633
).

2.
Grąžinti bylą T‑660/19 Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.

3.
Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.