CELEX: 62016CJ0200
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Direktīva 2001/23/EK
1. panta 1. punkts
Uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja
Darbinieku tiesību aizsardzība
Īpašumtiesību pārņēmēja pienākums pārņemt darbiniekus
Uzņēmuma veikti apsardzes un drošības pakalpojumi
Iepirkums
Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam uzņēmumam
Personāla nepārņemšana
Valsts tiesību norma, ar kuru no jēdziena “uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” izslēgti gadījumi, kad saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (
OV 2001, L 82, 16. lpp.
) 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Securitas
–
Serviços e Tecnologia de Segurança SA
(turpmāk tekstā – “
Securitas
”) un
ICTS Portugal
–
Consultadoria de Aviação Comercial SA
(turpmāk tekstā – “
ICTS
”), kā arī
Arthur George Resendes
un sešpadsmit citiem bijušajiem
ICTS
darbiniekiem par
Securitas
atteikšanos atzīt, ka minēto darbinieku un
ICTS
darba attiecības, mainoties uzņēmējsabiedrības īpašniekiem, ir nodotas
Securitas
.
Atbilstošie tiesību akti
Savienības tiesības
Direktīvas 2001/23 preambulas 3. apsvērums ir formulēts šādi:
“Ir jāparedz darbinieku aizsardzība darba devēja maiņas gadījumā, jo īpaši jānodrošina darbinieku tiesību aizsardzība.”
Šīs direktīvas preambulas 8. apsvērumā ir noteikts:
“Tiesiskās drošības un pārskatāmības apsvērumi prasa, lai īpašuma tiesību nodošanas juridiskā koncepcija būtu skaidrota, ņemot vērā Tiesas praksi. Šis skaidrojums nav mainījis Direktīvas 77/187/EEK darbības jomu, kāda tā ir saskaņā ar Tiesas interpretāciju.”
Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā ir noteikts:
“a)
Šī direktīva attiecas uz jebkuru uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību pāreju citam darba devējam īpašumtiesību nodošanas vai uzņēmumu apvienošanas dēļ.
b)
Saskaņā ar a) apakšpunktu un citiem šā panta noteikumiem īpašumtiesību nodošana šīs direktīvas nozīmē notiek tad, ja pāriet īpašumtiesības uz ekonomisku vienību, kas saglabā savu identitāti, paredzot organizētu resursu sagrupēšanu ar mērķi turpināt saimniecisko darbību neatkarīgi no tā, vai tā ir pamata vai palīgdarbība.”
Saskaņā ar Direktīvas 2001/23 3. panta 1. punkta pirmo daļu:
“Īpašumtiesības nododošās personas tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma vai darba attiecībām, kas pastāv īpašumtiesību pārejas dienā, sakarā ar īpašumtiesību nodošanu pāriet īpašumtiesību saņēmējam.”
Portugāles tiesības
Darba likums
Saskaņā ar
código do trabalho
[Darba kodekss], kas apstiprināts ar 2009. gada 12. februāra Likumu Nr. 7/2009, 285. pantu:
“1.   Gadījumā, ja, balstoties uz jebkādu pamatu, ir notikusi uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas, kas veido ekonomisku vienību, īpašumtiesību pāreja, darba devēja pozīcija attiecīgo darbinieku darba līgumos pāriet īpašumtiesību saņēmējam kopā ar pienākumu samaksāt naudas sodu, kas piemērots par darba tiesību pārkāpumiem.
2.   Īpašumtiesības nododošā persona ir solidāri atbildīga vienu gadu, skaitot no īpašumtiesību pārejas dienas, par saistībām, kas nav izpildītas līdz īpašumtiesību pārejas dienai.
3.   Iepriekšējo punktu noteikumi ir piemērojami arī uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai ekonomiskas vienības darbības pārejai, nodošanai vai atpakaļnodošanai, un nodošanas vai atpakaļnodošanas gadījumā puse, kas veic šo darbību tieši pirms nodošanas, ir solidāri atbildīga.
4.   Iepriekšējo punktu noteikumi nav piemērojami tāda darbinieka gadījumā, kuru īpašumtiesības nododošā persona pirms īpašumtiesību pārejas ir nodevusi citam uzņēmumam vai ekonomiskai vienībai atbilstoši 194. pantam, paturot viņu savā dienestā; tas neattiecas uz īpašumtiesību saņēmēja atbildību saistībā ar noteiktā naudas soda par darba tiesību pārkāpumiem samaksu.
5.   Par ekonomisku vienību ir uzskatāma organizēta resursu sagrupēšana nolūkā veikt saimniecisku darbību neatkarīgi no tā, vai šī darbība ir pamata vai palīgdarbība.
6.   Pirmā punkta un trešā punkta pirmās daļas neievērošana ir būtisks pārkāpums.”
Darba koplīgums
2011. gadā starp
Associação de Empresas de Segurança Privada
(Privāto drošības uzņēmumu asociācija),
Associação Nacional das Empresas de Segurança
(Valsts drošības uzņēmumu asociācija) un, it īpaši,
Sindicato dos Trabalhadores dos Serviços de Portaria, Vigilância, Limpeza, Domésticas e Actividades Diversas
(Darbinieku, kas sniedz apsardzes, uzraudzības, uzkopšanas, mājkalpotāju un citus pakalpojumus, arodbiedrība) noslēgtā darba koplīguma, kas publicēts
Boletim do Trabalho e Emprego
(Nodarbinātības un Darba Biļetens) Nr. 17/2011, 13. noteikumā ir paredzēts:
“1.
Gadījumā, ja, balstoties uz jebkādu pamatu, ir notikusi uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas, kas veido ekonomisku vienību, īpašumtiesību pāreja, darba devēja pozīcija attiecīgo darbinieku darba līgumos pāriet īpašumtiesību saņēmējam.
2.
Uzņēmuma vai sabiedrības īpašumtiesību pārejas jēdzienā neietilpst gadījums, kad saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
A. G. Resendes
un sešpadsmit citi
ICTS
darbinieki saskaņā ar
Portos dos Açores SA
un
ICTS
noslēgto līgumu līdz 2013. gada 14. jūlijam pildīja apsardzes pienākumus
Portos dos Açores SA
objektos (jahtu piestātnē, ostā un uz mola) Pontadelgadā [
Ponta Delgada
], Portugālē.
Viņu pienākumos tieši ietilpa kontrolēt personu un preču ienākošo un izejošo plūsmu, izmantojot videonovērošanas ierīces atbilstoši
ICTS
noteiktajai kārtībai. Darba devējs viņiem nodrošināja arī identifikācijas uniformas un radio aprīkojumu.
2013. gada 17. janvārī
Portos dos Açores
izsludināja iepirkumu par apsardzes un drošības pakalpojumu sniegšanu tās objektos Pontadelgadā. 2013. gada 17. aprīlī līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas
Securitas
.
Saskaņā ar
ICTS
darbinieku apgalvojumiem iesniedzējtiesai 2013. gada 17. jūnijā
ICTS
esot viņiem rakstveidā paziņojis, ka, tā kā, sākot no 2013. gada 15. jūlija, tiesības slēgt minēto līgumu ir piešķirtas
Securitas
, no šā datuma viņu darba līgumi tiks nodoti šim uzņēmumam.
2013. gada 14. jūlijā viens no
ICTS
darbiniekiem, šai sakarā saņemdams attiecīgus darba devēja norādījumus, nodeva
Securitas
darbiniekam radio aprīkojumu, kuru
ICTS
darbinieki izmantoja
Portos dos Açores
objektos.
Securitas
pēc tam šo aprīkojumu nodeva
Portos dos Açores
.
2013. gada 15. jūlijā
Securitas
uzsāka sniegt apsardzes un drošības pakalpojumus. Apsardzes darbiniekus, kuri pildīja minētās funkcijas,
Securitas
nodrošināja ar sev piederošo radio aprīkojumu un vienāda modeļa uniformām ar uzņēmuma simboliku.
Securitas
arī informēja
A. G. Resendes
un sešpadsmit citas attiecīgās personas, ka tie nav
Securitas
darbinieki un ka viņu darba devējs joprojām ir
ICTS
. Tā rezultātā darbinieki cēla prasības
Tribunal do Trabalho de Ponta Delgada
(Pontedelgadas Darba lietu tiesa, Portugāle) pret
Securitas
un
ICTS
, lūdzot, lai
Securitas
vai, pakārtoti,
ICTS
tiktu uzdots tos atzīt par saviem darbiniekiem un samaksāt atalgojumu un attiecīgos nokavējuma procentus, kas uzkrāti, sākot no 2013. gada 15. jūlija, vai – attiecībā uz trīs prasītājiem – samaksāt kompensāciju par nepamatotu atlaišanu.
Šī tiesa apmierināja šīs prasības. Tā uzskatīja, ka starp abām sabiedrībām ir notikusi uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja un ka
ICTS
bijušo darbinieku darba līgumi ir nodoti
Securitas
. Līdz ar to tiesa atzina
Securitas
īstenoto darbinieku atlaišanu par “ļaunprātīgu” un piesprieda tai pieņemt atpakaļ darbā lielāko daļu iesaistīto personu, kā arī tām apmierināt dažādos ar darba tiesiskajām attiecībām saistītos prasījumus un samaksāt kompensācijas.
Securitas
iesniedza apelācijas sūdzību
Tribunal da Relação de Lisboa
(Lisabonas apelācijas tiesa, Portugāle), kas atstāja spēkā pirmās instances spriedumu.
Par to
Securitas
iesniedza kasācijas sūdzību
Supremo Tribunal de Justiça
(Augstākā tiesa, Portugāle). Šī tiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai
ICTS
aizstāšana ar
Securitas
attiecībā uz apsardzes un drošības pakalpojumu sniegšanu
Portos dos Açores
objektos, kas izriet no
Securitas
piešķirtajām tiesībām slēgt līgumu par pakalpojumu sniegšanu, ietilpst jēdzienā “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Šādos apstākļos
Supremo Tribunal de Justiça
(Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai lietā aprakstītā situācija ir uzskatāma par tādu, kurā ir notikusi uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja, proti, ka ir notikusi atbildētāja – uzņēmuma
ICTS
– nodošana atbildētājam – uzņēmumam
Securitas
, kas publiskā iepirkuma procedūras rezultātā uzvarējis iepirkumā par tiesībām sniegt apsardzes un drošības pakalpojumus Pontadelgadas ostā Sanmigela salā, Azoru salās (Portugāle). Vai tā ir uzskatāma par ekonomiskās vienības nodošanu atbilstoši Direktīvas 2001/23 1. pantam?
2)
Vai lietā aprakstītā situācija ir uzskatāma tikai par konkurējošu uzņēmumu pēctecību, kas izriet no tā, ka attiecīgajā iepirkuma procedūrā uzvarējušajam pretendentam ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības par pakalpojumu sniegšanu, un līdz ar to šī situācija neatbilst jēdzienam “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” iepriekš minētās direktīvas nozīmē?
3)
Vai darba koplīguma, kas noslēgts starp Privāto drošības uzņēmumu asociāciju, Valsts drošības uzņēmumu asociāciju, Darbinieku, kas sniedz apsardzes, uzraudzības, uzkopšanas, mājkalpotāju un citus pakalpojumus, arodbiedrību un citām arodbiedrībām, 13. noteikuma 2. punkts, – kurā ir noteikts, ka “uzņēmuma vai sabiedrības īpašumtiesību pārejas jēdzienā neietilpst gadījums, kad saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam”, – ir pretrunā Savienības tiesībām attiecībā uz uzņēmuma vai sabiedrības īpašumtiesību pārejas definīciju, kas izriet no Direktīvas 2001/23?”
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 24. maija rīkojumu tika noraidīts iesniedzējtiesas pieteikums piemērot šīs lietas izskatīšanai Tiesas Reglamenta 105. panta 1. punktā paredzēto paātrināto tiesvedību.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Uzdodama pirmos divus jautājumus, kuri ir jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” šīs tiesību normas izpratnē attiecas uz situāciju, kurā pasūtītājs ir izbeidzis līgumu par apsardzes un drošības pakalpojumu sniegšanu savos objektos ar vienu uzņēmumu un pēc tam par to pašu pakalpojumu sniegšanu tas ir noslēdzis jaunu līgumu ar citu uzņēmumu, kurš atsakās pārņemt pirmā minētā uzņēmuma darbiniekus.
Saskaņā ar 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu Direktīva 2001/23 attiecas uz jebkuru uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību pāreju citam darba devējam īpašumtiesību nodošanas vai uzņēmumu apvienošanas dēļ.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai Direktīvas 2001/23 tvērumā ietilpst visi iespējamie gadījumi, kad līgumiskajās attiecībās mainās par uzņēmuma darbību atbildīgā fiziskā vai juridiskā persona, kas uzņemas darba devēja saistības attiecībās ar uzņēmuma darba ņēmējiem. Turklāt, lai Direktīva 2001/23 būtu piemērojama, nav obligāti jābūt līgumiskām attiecībām starp personu, kura nodod īpašumtiesības, un īpašumtiesību saņēmēju, jo nodošana var norisināties ar trešās personas starpniecību (skat. it īpaši spriedumus, 1996. gada 7. marts, Merckx un Neuhuys,
C‑171/94 un C‑172/94
,
EU:C:1996:87
,
28.
un
30.
punkts, kā arī 2003. gada 20. novembris, Abler u.c.,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
,
39.
punkts).
No tā izriet, ka, pat ja abus uzņēmumus, kuriem vienam pēc otra ir uzticēts nodrošināt ostas objektu apsardzi un drošību, nesaista līgumiskas attiecības, tam nav nozīmes attiecībā uz jautājumu, vai Direktīva 2001/23 ir vai nav piemērojama pamatlietā aplūkotajā situācijā.
Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu šī direktīva ir piemērojama, ja īpašumtiesību pāreja attiecas uz “ekonomisku vienību, kas saglabā savu identitāti, paredzot organizētu resursu sagrupēšanu ar mērķi turpināt saimniecisko darbību neatkarīgi no tā, vai tā ir pamata vai palīgdarbība”.
Lai noteiktu, vai šis nosacījums patiešām ir izpildīts, ir jāņem vērā visi faktiskie apstākļi, kas raksturo attiecīgo darījumu, – tostarp attiecīgā uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības veids, tas, vai tiek vai netiek nodotas ķermeniskas lietas, piemēram, ēkas un kustama manta, bezķermenisku lietu vērtība pārejas brīdī, tas, vai jaunais uzņēmuma īpašnieks pārņem vai arī nepārņem personāla lielāko daļu, tas, vai notiek vai arī nenotiek klientu pāreja, kā arī pirms un pēc pārejas veikto darbību līdzības pakāpe un šo darbību iespējamās pārtraukšanas ilgums. Minētie apstākļi ir jāņem vērā lietas apstākļu kopējā novērtējumā, un tādēļ tos nevar vērtēt atsevišķi (skat. šajā nozīmē spriedumu, 2015. gada 26. novembris, Aira Pascual un Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
32.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Konkrēti, Tiesa ir uzskatījusi, ka valsts tiesai, izvērtējot faktiskos apstākļus, kas raksturo attiecīgo darījumu, ir jāņem vērā attiecīgā uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības veids (spriedums, 2015. gada 26. novembris, Aira Pascual un Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
33.
punkts).
No minētā izriet, ka nozīme, kas attiecīgi piešķirama dažādiem īpašumtiesību pārejas kritērijiem Direktīvas 2001/23 izpratnē, noteikti atšķiras atkarībā no veiktās darbības, pat no attiecīgajā uzņēmumā, uzņēmējsabiedrībā vai uzņēmējsabiedrības daļā izmantotajām ražošanas vai pārvaldības metodēm (spriedums, 2015. gada 26. novembris, Aira Pascual un Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
34.
punkts).
Tiesa arī ir nospriedusi, ka nozarē, kurā darbība galvenokārt ir balstīta uz darbaspēku, ekonomiskās vienības identitāte nevar tikt saglabāta, ja iespējamais īpašumtiesību saņēmējs nepārņem lielāko tā personāla daļu (spriedums, 2015. gada 26. novembris, Aira Pascual un Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
35.
punkts).
Savukārt gadījumā, kad darbība galvenokārt ir balstīta uz aprīkojumu, ar to vien, ka jaunais uzņēmējs nav pārņēmis bijušos darbiniekus šīs darbības veikšanai, kā tas ir pamatlietā, nepietiek, lai izslēgtu, ka ir notikusi īpašumtiesību pāreja uz ekonomisku vienību, kas saglabā savu identitāti Direktīvas 2001/23 izpratnē. Atšķirīga interpretācija būtu pretrunā minētās direktīvas pamatmērķim – pat pret īpašumtiesību saņēmēja gribu saglabāt darba līgumus ar īpašumtiesību nododošās personas darbiniekiem (spriedums, 2015. gada 26. novembris, Aira Pascual un Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
41.
punkts).
Līdz ar to iesniedzējtiesai, ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus un visus faktiskos apstākļus, kas raksturīgi attiecīgajam darījumam pamatlietā, ir jāizvērtē, vai tas ir uzskatāms par uzņēmuma īpašumtiesību pāreju Direktīvas 2001/23 izpratnē.
Šādi tās ziņā ir it īpaši pārbaudīt, vai
ICTS
ir nodevis
Securitas
, tieši vai netieši, aprīkojumu vai ķermeniskas vai bezķermeniskas lietas, lai attiecīgajos objektos veiktu ar apsardzi un drošību saistītas darbības.
Minētajai tiesai tostarp būs arī jāpārbauda, vai šādas vērtības
ICTS
un
Securitas
rīcībā ir nodevusi
Portos dos Açores
. Šajā ziņā ir jāatgādina – tas, ka jaunā uzņēmēja pārņemtās ķermeniskās lietas, kuras ir noteikti nepieciešamas pamatlietā aplūkotās darbības veikšanai, nepiederēja tā priekštecim, bet pasūtītājs vienkārši tās bija nodevis tā rīcībā, neļauj izslēgt, ka ir notikusi uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības pāreja Direktīvas 2001/23 izpratnē (spriedums, 2015. gada 26. novembris, Aira Pascual un Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
38.
un
39.
punkts). Tomēr tikai tas aprīkojums, kas tiek faktiski izmantots apsardzes pakalpojumu sniegšanai, neņemot vērā iekārtas, kas ir šo pakalpojumu pamatā, attiecīgajā gadījumā ir jāņem vērā, lai noskaidrotu, vai ir notikusi īpašumtiesību pāreja uz vienību, kas saglabā savu identitāti Direktīvas 2001/23 izpratnē (spriedums, 2010. gada 29. jūlijs, UGT‑FSP,
C‑151/09
,
EU:C:2010:452
,
31.
punkts).
Ņemot vērā iepriekšminēto, uz diviem pirmajiem jautājumiem ir jāatbild šādi – Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” šīs tiesību normas izpratnē attiecas uz situāciju, kurā pasūtītājs ir izbeidzis līgumu par apsardzes un drošības pakalpojumu sniegšanu savos objektos ar vienu uzņēmumu un pēc tam to pašu pakalpojumu sniegšanai tas ir noslēdzis jaunu līgumu ar citu uzņēmumu, kurš atsakās pārņemt pirmā minētā uzņēmuma darbiniekus, bet ir pārņēmis minētā pakalpojuma sniegšanai obligāti nepieciešamo aprīkojumu.
Par trešo jautājumu
Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts tiesību norma, kāda aplūkota pamatlietā un kurā ir noteikts, ka jēdziens “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” šī 1. panta 1. punkta izpratnē neattiecas uz situāciju, kad saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam.
Šajā ziņā Tiesa ir jau nospriedusi, ka pakalpojumu līguma vienkārša zaudēšana par labu konkurentam pati par sevi nevar būt pamats uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības pārejas fakta atzīšanai Direktīvas 2001/23 izpratnē (spriedums, 1997. gada 11. marts, Süzen,
C‑13/95
,
EU:C:1997:141
,
16.
punkts). Tomēr, ja ar valsts tiesību normu vispārīgi no šā jēdziena tvēruma tiek izslēgta situācija, kurā saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam, tādā gadījumā nav iespējams ņemt vērā visus faktiskos apstākļus, kas raksturo aplūkoto darījumu.
Tādējādi, ņemot vērā, pirmkārt, šā sprieduma 26. un 27. punktā atgādināto Tiesas pastāvīgo judikatūru un, otrkārt, Direktīvas 2001/23 preambulas 3. apsvērumā ietverto mērķi aizsargāt darbiniekus darba devēja maiņas gadījumā, nodrošinot darbinieku tiesību aizsardzību, ir jāuzskata, ka šīs direktīvas 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda valsts tiesību norma netiek pieļauta.
Šādos apstākļos uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota pamatlietā un kurā ir noteikts, ka jēdziens “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” 1. panta 1. punkta izpratnē neattiecas uz situāciju, kurā saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

1)
Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” šīs tiesību normas izpratnē attiecas uz situāciju, kurā pasūtītājs ir izbeidzis līgumu par apsardzes un drošības pakalpojumu sniegšanu savos objektos ar vienu uzņēmumu un pēc tam to pašu pakalpojumu sniegšanai tas ir noslēdzis jaunu līgumu ar citu uzņēmumu, kurš atsakās pārņemt pirmā minētā uzņēmuma darbiniekus, bet ir pārņēmis minētā pakalpojuma sniegšanai obligāti nepieciešamo aprīkojumu;

2)
Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota pamatlietā un kurā ir noteikts, ka jēdziens “uzņēmuma [vai] uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pāreja” 1. panta 1. punkta izpratnē neattiecas uz situāciju, kurā saimnieciskās darbības subjekts ir zaudējis klientu tādēļ, ka pakalpojumu iepirkuma līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam saimnieciskās darbības subjektam.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.