CELEX: 62014TJ0586
Дъмпинг
Внос на слънцезащитно стъкло с произход от Китай
Окончателно антидъмпингово мито
Статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика
Член 2, параграф 7, букви б) и в) трето тире от Регламент (ЕО) № 1225/2009
Значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика
Данъчни облекчения

Обстоятелства, предхождащи спора, и оспореният регламент
Жалбоподателят, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, е установено в Китай дружество, което произвежда там и изнася за Европейския съюз слънцезащитно стъкло, явяващо се предмет на Регламент за изпълнение (ЕС) № 470/2014 на Комисията от 13 май 2014 г. за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република (
ОВ L 142, стр. 1
, наричан по-нататък „оспореният регламент“).
Единственият акционер на жалбоподателя е дружеството „Xinyi Solar“ (Хонг Конг) Ltd, установено в Хонг Конг (Китай) (наричано по-нататък „XSolarHK“), което се котира на борсата в Хонг Конг.
На 26 ноември 2013 г. Европейската комисия приема Регламент (ЕС) № 1205/2013 за налагане на временно антидъмпингово мито върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република (
ОВ L 316, стр. 8
, наричан по-нататък „регламентът за временните мерки“).
Съгласно оспорения регламент процедурата, в рамките на която е приет регламентът за временните мерки, е образувана на 28 февруари 2013 г. вследствие на жалба, подадена от името на производителите, които представляват над 25 % от общото производство на слънцезащитно стъкло в Съюза (съображение 2 от оспорения регламент).
Също съгласно оспорения регламент след разгласяването на основните факти и съображения, въз основа на които е наложено временното антидъмпингово мито (наричано по-нататък „оповестяване на предварителните заключения“), няколко заинтересовани страни, сред които жалбоподателят, са подали писмени изявления, в които са изложили своето гледище относно предварителните заключения (съображение 4 от оспорения регламент).
Комисията е продължила да търси и проверява цялата информация, която счита за необходима във връзка с изготвянето на окончателните ѝ констатации. Устните и писмените коментари, представени от заинтересованите страни, са разгледани, като в случаите, в които това е счетено за целесъобразно, временните констатации са съответно изменени (съображение 5 от оспорения регламент).
Впоследствие Комисията е информирала всички страни за основните факти и съображения, въз основа на които възнамерява да наложи окончателно антидъмпингово мито върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китай, както и окончателното събиране на сумите, обезпечени с временното мито (наричано по-нататък „оповестяване на окончателните заключения“). На страните е даден срок, в който евентуално да представят своите коментари във връзка с оповестените окончателни заключения (съображения 6 от оспорения регламент).
На 21 май 2013 г. жалбоподателят подава искане за получаване на статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика (наричан по-нататък „статут на ПФУПИ“), а на 6 юни 2013 г. предоставя своите отговори на антидъмпинговия въпросник на Комисията.
На 21 юни 2013 г. жалбоподателят отговаря на писмото на Комисията, приканващо го да предостави допълнителна информация.
Предоставените от жалбоподателя разяснения във формуляра с искане за получаване на статут на ПФУПИ и отговорите му на въпросника на Комисията са проверени в неговото седалище между 21 и 26 юни 2013 г.
В края на юни и през юли 2013 г. жалбоподателят предоставя допълнителна информация със съгласието на Комисията и в съответствие с нейните искания.
С писмо от 22 август 2013 г. (наричано по-нататък „писмото на Комисията от 22 август 2013 г.“) Комисията уведомява жалбоподателя, че не счита за възможно да уважи искането му за получаване на статут на ПФУПИ единствено поради несъответствието му с третия критерий за предоставяне на този статут. Комисията приканва жалбоподателя да представи свое становище. От друга страна приема, че жалбоподателят отговаря на останалите четири критерия за предоставяне на статут на ПФУПИ.
В писмото си от 22 август 2013 г. Комисията посочва следното:
На 1 септември 2013 г. жалбоподателят представя своето становище, на което Комисията отговаря в окончателното си решение относно искането за предоставяне на статут на ПФУПИ от 13 септември 2013 г. (наричано по-нататък „писмото на Комисията от 13 септември 2013 г.“), с което е потвърден отказът да се уважи подаденото от жалбоподателя искане за предоставяне на статут на ПФУПИ.
В писмото си от 13 септември 2013 г. Комисията посочва по-конкретно следното:
След оповестяването на предварителните заключения и след като впоследствие получава уведомление за окончателните заключения, жалбоподателят посочва, че Комисията е допуснала грешка, отхвърляйки искането му за получаване на статут на ПФУПИ. Този довод вече бил изтъкнат на предварителния етап и отхвърлен от Комисията в съображения 43 и 47 от регламента за временните мерки (съображение 32 от оспорения регламент).
Поради това изводите в съображения 34—47 от регламента за временните мерки, че всички искания за получаване на статут на ПФУПИ трябва да се отхвърлят, били потвърдени от оспорения регламент (съображение 34 от оспорения регламент).
Съображения 34—47 от регламента за временните мерки гласят следното:
Производство и искания на страните
На 7 август 2014 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
В писмената фаза на производството Комисията подава с дупликата си искане до Общия съд за предприемане на процесуално-организационно действие в съответствие с член 64 от Процедурния правилник на Общия съд от 2 май 1991 г., като жалбоподателят бъде задължен да докаже, че за представянето на приложения към писмената реплика документ е получил съгласие от дружеството, което е негов получател, като в противен случай този документ, отнасящ се до изведеното от нарушение на правото на защита четвърто основание на жалбата, следва да се изключи от материалите по делото.
По доклад на съдията докладчик Общият съд решава да започне устната фаза на производството.
В съответствие с член 64, параграф 2, буква a) от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. Общият съд изпраща до страните въпроси за предоставяне на отговор в писмен вид преди съдебното заседание.
Страните отговарят на тези въпроси в указания им срок.
С писмо, изпратено на 8 септември 2015 г. до секретариата на Общия съд, жалбоподателят представя в съответствие с член 85, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд препис от Съобщение от 12 декември 1997 г. на Комисията до Съвета и Европейския парламент относно третирането на бившите страни без пазарна икономика в антидъмпинговите производства и относно Предложение за регламент на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета относно защитата срещу дъмпинговия внос от държави, които не членуват в Европейската общност (COM(97) 677 окончателен).
В съответствие с член 85, параграф 4 от Процедурния правилник същия ден Общият съд предоставя на Комисията представеното от жалбоподателя доказателство, указвайки ѝ, че може да вземе отношение по него в съдебното заседание.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в проведеното на 9 септември 2015 г. съдебно заседание.
Жалбоподателят иска от Общия съд:
—
да отмени оспорения регламент в частта, в която се отнася до него,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
Относно късното представяне на доказателство
Както бе припомнено в точка 24 по-горе, в навечерието на съдебното заседание жалбоподателят представя в секретариата на Общия съд документ в качеството на ново доказателство.
В съдебното заседание Комисията поиска от Общия съд в съответствие с член 85, параграф 3 от Процедурния правилник да не приобщава този документ към материалите по делото.
Във връзка с това следва да се припомни, че съгласно член 85, параграф 3 от Процедурния правилник само „[п]о изключение главните страни могат да представят доказателства и да правят доказателствени искания преди приключване на устната фаза на производството или преди решението на Общия съд да се произнесе, без да провежда устна фаза на производството, при условие че късното им представяне и поискване бъде мотивирано“.
В случая жалбоподателят не е посочил никакво обстоятелство, което да може да обоснове закъснението в представянето на дадения документ.
Все пак, въпреки че в рамките на очертания от страните спор съдът на Съюза трябва да се произнася само по исканията на страните, той не е обвързан от доводите, изтъкнати от тях в подкрепа на исканията им, тъй като в противен случай би могъл да се окаже принуден да основе решението си на погрешни правни съображения (вж. решение от 5 октомври 2009 г., Комисия/Roodhuijzen,
T‑58/08 P
, Сб.,
EU:T:2009:385
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-специално, в спор между страните относно тълкуването и прилагането на разпоредба от правото на Съюза, както е в настоящия случай, съдът на Съюза следва да приложи релевантните за решаването на спора правни норми към представените му от страните факти. Всъщност по силата на принципа iura novit curia определянето на смисъла на закона не попада в приложното поле на принципа на свободно разпореждане с предмета на спора от страните (вж. решение Комисия/Roodhuijzen, т.
по-горе,
EU:T:2009:385
, т.
и цитираната съдебна практика).
Разглежданият документ обаче е подготвителен документ във връзка с изменението на приложимата тогава правна уредба, на която се основава Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 343, стр. 51
, поправка в
ОВ L 7, 2010 г., стр. 22
, наричан по-нататък „основният регламент“). Поради това той би могъл да съдържа правни обстоятелства, които да се вземат под внимание от съда с оглед по-конкретно на историческото тълкуване на обхвата на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
Следователно искането на Комисията да не се приобщава към материалите по делото разглежданият документ трябва да се отхвърли.
По съществото на спора
Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на своята жалба, първото от които е изведено от нарушение член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент с твърдението, че в оспорения регламент Комисията неправилно е приела, че производствените му разходи и финансовото му положение са били обект на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика по смисъла на тази разпоредба.
Във връзка с това най-напред следва да се припомни, че съгласно член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент, когато се осъществява внос от страна с непазарна икономика, нормалната стойност по принцип се определя въз основа на цената или на конструираната стойност в трета страна с пазарна икономика, чрез дерогиране на правилата, установени в параграфи 1—6 от същия член. Така тази разпоредба има за цел да се избегне вземането под внимание на цените и разходите, прилагани в страните с непазарна икономика, доколкото там тези параметри не са нормален резултат на действащите на пазара сили (вж. решение от 19 юли 2012 г., Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
, Сб.,
EU:C:2012:471
, т.
и цитираната съдебна практика).
Все пак съгласно член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент в случаите на антидъмпингово разследване относно вноса с произход по-конкретно от Китай нормалната стойност се определя по отношение на някои производители в съответствие с член 2, параграфи 1—6 от основния регламент, когато въз основа на надлежно мотивирани искания от един или повече производители, които са обект на антидъмпингово разследване, и в съответствие с критериите и процедурите в същия параграф 7, буква в) се установи, че по отношение на този производител или тези производители преобладават условия на пазарна икономика във връзка с производството и търговията на съответните подобни стоки (вж. в този смисъл решение Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, т.
по-горе,
EU:C:2012:471
, т.
).
Въвеждането на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент е мотивирано от обстоятелството, че предприетите реформи по-специално в Китай са изменили основно икономиката на тази страна и са довели до възникването на предприятия, по отношение на които се прилагат условията на пазарна икономика, така че страната се е отклонила от икономическата система, която е обосновавала систематически да се прибягва до използването на метода на аналогичната трета държава (решение Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, т.
по-горе,
EU:C:2012:471
, т.
).
Доколкото обаче, въпреки тези реформи, Китай все още не е страна с пазарна икономика, към чийто износ се прилагат автоматично установените в член 2, параграфи 1—6 от основния регламент правила, съгласно параграф 7, буква в) от същия член всеки производител, който иска да се ползва от тези правила, трябва да предостави достатъчно доказателства, като посочените в последната разпоредба, че осъществява дейност в условията на пазарна икономика (решение Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, т.
по-горе,
EU:C:2012:471
, т.
).
Във връзка с това доказателствената тежест се носи от производителя, който иска да се ползва от статут на ПФУПИ съгласно член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент. Съгласно същият параграф 7, буква в), първа алинея представеното от такъв производител искане трябва да съдържа достатъчни доказателства, каквито са посочените в тази разпоредба, че той действа в условията на пазарна икономика. Поради това не следва институциите на Съюза да доказват, че производителят не отговаря на условията, които са предвидени за ползването на този статут (решение от 2 февруари 2012 г., Brosmann Footwear (HK) и др./Съвет,
C‑249/10 P
, Сб.,
EU:C:2012:53
, т.
).
Съветът на Европейския съюз и Комисията обаче трябва да преценят дали предоставените от съответния производител доказателства са достатъчни, за да се установи, че критериите по член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент са изпълнени, така че да му се признае статут на ПФУПИ, а съдът на Съюза трябва да провери дали тази преценка не е опорочена от явна грешка (решения Brosmann Footwear (HK) и др./Съвет, т.
по-горе,
EU:C:2012:53
, т.
и Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, т.
по-горе,
EU:C:2012:471
, т.
).
В случая, съгласно текста на писмото на Комисията от 22 август 2013 г., възпроизведено в точка 13 по-горе, съгласно писмото на Комисията от 13 септември 2013 г., възпроизведено в точка 15 по-горе, както и съгласно съображения 34—47 от регламента за временните мерки, възпроизведени в точка 18 по-горе, към които препраща съображение 34 от оспореният регламент, съдържанието на което е възпроизведено в точка 17 по-горе, Комисията е отказала да предостави на жалбоподателя статут на ПФУПИ единствено поради недоказването от негова страна, че отговаря на критерия по член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
Съгласно тази разпоредба производителят трябва да предостави достатъчни доказателства, в състояние да потвърдят, че той действа в условията на пазарна икономика, а именно че „производствените [му] разходи и финансовото [му] положение […] не са обект на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика, по-специално във връзка с амортизацията на активите, други отписвания на активи, бартерна търговия и плащане чрез компенсиране на дългове“.
Независимо от случаите на амортизация на активи, други отписвания на активи, бартерна търговия и плащане чрез компенсиране на дългове, които са отразени само като пример в основния регламент, видно от използването на наречието „по-специално“, и които при всички случаи не са относими към настоящото дело, разглежданата разпоредба въвежда двойно, кумулативно условие, отнасящо се, от една страна, до наличието на значително нарушение на производствените разходи и на финансовото положение на съответното предприятие, и от друга страна, до обстоятелството, че това нарушение е пренесено от предишната система на непазарна икономика.
Оплакването на жалбоподателя в настоящото дело е, че в оспорения регламент Комисията е допуснала незаконосъобразност, което го опорочава, тъй като е приела по-конкретно, че данъчните предимства, от които той се е ползвал, представлявали нарушения, пренесени от системата на непазарна икономика по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
В този смисъл жалбоподателят твърди по същество, че с понятието „пренесени“ се предава идеята за постоянния характер на даден преди това съществувал елемент, както било видно от развитието на правната уредба на Съюза, както и че тези предимства не би следвало да се считат за част от система, при която търговията е обект на пълен или почти пълен монопол и в която вътрешните цени се определят от държавата, тоест че става дума за страна с държавна търговия.
Напротив, разглежданите данъчни облекчения нямали никакво отношение към режима на централизирана и планова икономика, доколкото в голям брой пазарни икономики те били текущо явление с оглед привличането на чуждестранни инвестиции и поощряването на определени дейности. Това се наблюдавало и в самия Съюз, по-специално с оглед на практиките на Комисията в областта на държавните помощи под формата на данъчни поощрения, така че Комисията допуснала явна грешка в преценката, приемайки в своето писмо от 13 септември 2013 г., че режимът на данък върху приходите, който дава предимство на някои дружества или на някои сектори в икономиката, считани от правителството за стратегически, означава, че разглежданият данъчен режим не е режим в пазарна икономика, а все още се намира под силното влияние на държавното планиране.
Що се отнася до преференциалния за дружествата с чуждестранно участие данъчен режим, жалбоподателят изтъква, че Китай цели да привлече чуждестранни капитали и инвестиции, което е напълно правомерна цел, споделяна от всички страни по света, включително от повечето държави — членки на Съюза, сред които в частност са Ирландия, Нидерландия и Белгия.
Според Комисията доводите на жалбоподателя се основават на съвсем буквално тълкуване на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, все едно че ставало дума за клауза, която изключва всички елементи, наследени от предишни системи, докато всъщност предметът на разпоредбата се състоял във вземането под внимание чрез нюансиран подход на прехода на Китай към пазарна икономика.
Най-напред, намалената ставка на облагане на печалбата на дружествата от 15 % вместо 25 % за високотехнологичните предприятия била определена по свободна преценка от китайската администрация, която била задължена да вземе предвид действащия в Китай 12-и петилетен план, който определя фотоволтаичната слънчева енергия като възникващ стратегически сектор, а намалената ставка била утвърдена в изпълнение на националния план за средносрочно и дългосрочно научно и технологическо развитие (2006—2020 г.), поради което Комисията с основание приела, че това данъчно облекчение е пренесено от предишната система на непазарна икономика.
Същото се отнасяло и до намалената ставка, които се прилага спрямо дружествата с чуждестранно участие.
По-нататък, в този двоен контекст Комисията твърди, че не основава своя анализ само на използването от жалбоподателя на съвкупност от данъчни облекчения, а по-скоро върху безспорното обстоятелство, че подобно благоприятно третиране се дължи на определянето на жалбоподателя като предприятие, принадлежащо към сектора на високите и новите технологии, и предприятие с чуждестранно участие.
Предоставената от китайските публични власти помощ не била изражение на хоризонтална политика, имаща за цел по-специално подобряването на околната среда, подкрепата на регионалното развитие или поощряването на всяка друга цел от обществен интерес в рамките на пазарна икономика, а именно била „въплъщение на системата на планова икономика“.
Освен това съвсем неправилно било жалбоподателят да се позовава на данъчната политика на държавите членки, тъй като, макар действително някои от тях да предоставят данъчни облекчения за конкретни дейности, тези облекчения не засягали никога съвкупността от приходите на съответните предприятия и не биха могли да се предоставят само поради това че инвестицията е чуждестранна.
Накрая, що се отнася до намаляването на корпоративния данък, от който се ползват предприятията в сектора на високите и новите технологии, Комисията твърди, че не се е основала на свързаността на тази мярка с въведените в Китай петилетни планове, за да приеме, че жалбоподателят не е изпълнил условието за разпределение на падащата се на него доказателствена тежест по отношение на третия критерий за предоставяне на статута на ПФУПИ. Въпреки това обстоятелството, че тази мярка се основава на петилетните планове, било важен белег, който ведно с други обстоятелства, каквито са статута на Китай на страна с непазарна икономика, привилегированият статут на сектора, в който осъществява дейността си жалбоподателят, естеството и обхватът на разглежданите данъчни режими и липсата на доказателство за противното, са довели Комисията до извода, че по своето естество тези режими биха могли да предизвикат нарушения.
Жалбоподателят не бил наясно със съществуващото основно разграничение между подкрепата на дадена дейност и подкрепата на съвкупността от дейности, осъществявани от предприятие в сектор, който държавата е решила да привилегирова спрямо всички останали сектори. Благоприятното данъчно третиране на жалбоподателя попадало именно в последната категория и то не можело да бъде мярка, приета в рамките на пазарна икономика.
Във връзка с това следва да се напомни, че в областта на общата търговска политика, и най-вече в сферата на мерките за защита на търговията, институциите на Съюза разполагат с широко право на преценка поради сложността на икономическите, политическите и правните положения, които трябва да разглеждат. Следователно съдебният контрол на тази преценка трябва да се сведе до проверка дали са спазени процесуалните правила, дали фактите, взети предвид при извършване на оспорения избор, са установени точно, дали е допусната явна грешка в преценката на тези факти и дали е налице злоупотреба с власт. Посоченото важи и за фактическите положения от правно и политическо естество, които се проявяват в съответната страна и които институциите на Съюза трябва да преценят, за да определят дали даден износител осъществява дейност в пазарни условия без значителна намеса на държавата и дали в резултат на това може да му бъде предоставен статут на ПФУПИ. Въпреки това, макар да не може да контролира преценката на органите на Съюза в областта на мерките за търговска закрила, и по-специално на антидъмпинговите мерки, съдът на Съюза обаче следва да се увери, освен в случаите на явна грешка в преценката и на злоупотреба с власт, че институциите са взели предвид всички относими обстоятелства и са проучили доказателствата по преписката с цялата необходима грижа (вж. решение от 18 септември 2012 г., Since Hardware (Guangzhou)/Съвет,
T‑156/11
, Сб.,
EU:T:2012:431
, т.
—
и цитираната съдебна практика).
В този смисъл, по отношение на явяващият се изключение член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент, съдебната практика приема, че изискването за ограничително тълкуване не позволява на институциите да тълкуват и прилагат тази разпоредба по начин, който е несъвместим с нейния текст и цел (решение Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, т.
по-горе,
EU:C:2012:471
, т.
).
С оглед на всички изложени по-горе съображения въпросът, по който Общият съд следва да се произнесе при преценката си на първото основание в жалбата, е дали Комисията е допуснала явна грешка в преценката, както твърди жалбоподателят, като е отхвърлила изтъкнатите от него доводи, за да докаже, че производствените разходи и финансовото му положение не са предмет на никакво нарушение, пренесено от предишната система на непазарна икономика с оглед получаването на статута на ПФУПИ, независимо от разглежданите данъчни режими, от които се е ползвал.
В това отношение следва да се посочи, че преценката на Комисията е явно погрешна.
Всъщност следва да се подчертае, че облекченията, пренесени от системата на непазарна икономика по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, не могат да се отнасят до всяко предимство, което компетентните китайски власти предоставят, тъй като в противен случай биха били застрашени полезното действие и обхватът на примерното изброяване в тази разпоредба.
Съгласно текста на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент нарушенията във финансовото положение на предприятията трябва да са пренесени от предишната система на непазарна икономика. Текстовете на различните езици на основния регламент потвърждават, че понятието „пренесени“ — а именно „carried over“ на английски, „infolge“ на немски,„voortvloeien“ на нидерландски и „derivanti“ на италиански — означава предишната система на непазарна икономика да е довела или да води до дадените нарушения. Следователно данъчните облекчения, които са в основата на твърдените нарушения, не биха могли да означават всяко облекчение, предоставено от компетентните китайски власти, а само това, което произтича от предишната система на непазарна икономика.
Не може обаче да се приеме, че разглежданите данъчни облекчения са пренесени от предишна система на непазарна икономика в смисъл, че те са следствие или са породени от нея.
Всъщност известно е, че страните с пазарна икономика също предоставят данъчни облекчения на предприятия под формата на освобождаване от данъчно облагане за определен период или чрез намалени данъчни ставки, видно и от практиката на Съда в областта на държавните помощи, по-конкретно от решения от 29 януари 1998 г., Комисия/Италия (
C‑280/95
, Rec,
EU:C:1998:28
, т.
), от 21 март 2002 г., Испания/Комисия (
C‑36/00
, Rec,
EU:C:2002:196
, т.
) или от 28 юли 2011 г., Diputación Foral de Vizcaya и др./Комисия (
C‑471/09 P—C‑473/09 P
,
EU:C:2011:521
, т.
).
Доводите, които Комисията извежда от извънредния характер и от съмнителната правомерност на тези данъчни режими с оглед на правото на Съюза, не могат да поставят под съмнение самото съществуване на данъчни режими като разглеждания в настоящото дело, тъй като сравнимите данъчни режими са приемани в рамките на пазарни икономики. В действителност, дори данъчни облекчения, каквито са предполагащите държавна намеса намалени данъчни ставки, да биха могли да насочват поведението на предприятията в различна посока от тази, която наличните в дадена пазарна икономика сили налагат, следва да се приеме, че подобни мерки съществуват и в страни с пазарна икономика. По този начин съществуването на подобни мерки само по себе си не е достатъчно, за да може те да бъдат квалифицирани като пренесени от системата на непазарна икономика.
Тази преценка не се опровергава от доводите на Комисията, изложени в нейните писмени становища и в съдебното заседание.
Най-напред, доводът, който е изведен от непряката обвързаност на разглежданите данъчни облекчения с въведените в Китай различни планове, се основава на краен формализъм, тъй като наличието на тези планове не предполага непременно посочените данъчни режими да са пренесени от предишната система на непазарна икономика в Китай, освен ако не се приеме, че всички свързани с даден план приети мерки в Китай са пренесени от нейната предишна непазарна икономика, което би лишило от всякакво полезно действие член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент.
По-нататък, за да се отхвърли доводът на Комисията, който тя извежда от предполагаемо нехоризонталния характер на разглежданите данъчни облекчения и от предполагаемо дискреционния характер на тяхното предоставяне, достатъчно е да се обърне внимание на ясно посоченото от жалбоподателя в съдебното заседание обстоятелство, че тези облекчения са били предоставени от компетентните власти не на дискреционна основа, а след изпълнение на обективните условия за тяхното предоставяне, а именно съответното предприятие да принадлежи към сектора на високите технологии или неговият капитал да има чуждестранен произход.
Във всички случаи съгласно член 28 от Закона за корпоративния данък на Китайската народна република и член 93 от Правилника за неговото прилагане данъчните облекчения, предоставени на предприятията от сектора на високите технологии, каквото предприятие Комисията не оспорва, че е жалбоподателят, са такива само при спазването на определени обективни условия, а именно тези предприятия да осъществяват дейност в сектора на напредналите нови технологии, да притежават права на интелектуална собственост, стоките или услугите им да са част от конкретно подкрепяните от държавата сектори на високите технологии, разходите им за изследване и развитие да достигат определен процент от общите им разходи, получаваните от тези стоки или услуги приходи да достигат определен процент от общия размер на приходите им и броят на техническия персонал да бъде определен процент от целия нает персонал.
Също така съгласно член 27 от Закона за корпоративния данък на Китайската народна република и член 88 от Правилника за неговото прилагане данъчните облекчения, предоставени на предприятия с притежаван от чуждестранни инвеститори капитал, каквото предприятие Комисията не оспорва, че е жалбоподателят, са такива само при спазването на определени обективни условия, а именно тези предприятия да осъществяват дейност по проекти за защита на околната среда в областта на енергетиката или защитата на водните ресурси, каквато дейност се явява иновационната технология с оглед спестяването на енергия и намаляването на определени емисии.
По този начин разглежданите данъчни облекчения са били предоставени на жалбоподателя, доколкото тъй попада в определена категория предприятия, а не в лично качество въз основа на дискреционна преценка, което впрочем бе признато от Комисията в съдебното заседание.
Във връзка с това не е убедително твърдението на Комисията, че разглежданите данъчни режими не преследват законосъобразни цели, каквито са защитата на околната среда, общественото здраве или регионалното развитие.
Всъщност не може да се оспори, че подкрепата за някои сектори на дейност, каквито са високите технологии, които в дадена страна се считат за стратегически, представлява законосъобразна цел в рамките на пазарна икономика, независимо от въпроса за правомерността на разглежданите мерки с оглед по-специално на правото на Съюза в областта на държавните помощи.
Също така не може да се приеме, че целта да се привличат чуждестранни инвестиции е пренесена от предишна система на непазарна икономика, след като, от една страна, подобна цел се преследва от доста държави с функционираща пазарна икономика, и от друга страна, подобна цел най-малкото от теоретична гледна точка се оказва, че е несъвместима с икономическа организация, която е основана на обществената или държавната собственост на предприятията, преследващи определени от централизиран план производствени цели, с което се характеризира системата на непазарната икономика.
Накрая, също така несъстоятелен е доводът на Комисията, че разглежданите данъчни облекчения са имали отражение не само върху разходи, които са пряко свързани с преследваната цел, но и върху цялостния финансов резултат на жалбоподателя и следователно върху неговото цялостно икономическо положение.
Всъщност, дори да се приеме, че този довод е основателен, той би могъл да се изтъкне само с оглед на обхвата на нарушението, отнасящо се до производствените разходи, и с оглед на финансовото положение на жалбоподателя по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, но не и с оглед на твърдението, че даденото нарушение е пренесено от предишната система на непазарна икономика в Китай по смисъла на същата разпоредба.
Следователно трябва да се констатира, че за да откаже да предостави на жалбоподателя статут на ПФУПИ, Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приела, независимо от представените от него съответни доказателства, че производствените му разходи и финансовото му положение са били обект на нарушение, пренесено от предишната система на непазарна икономика.
Поради това оспореният регламент следва да бъде отменен по отношение на жалбоподателя, без да е необходимо да се разглеждат трите други основания в подкрепа на жалбата, нито поради това да е необходимо произнасяне по искането на Комисията за предприемане на процесуално-организационно действие, което е изключително свързано с разглеждането на четвъртото основание на жалбата.
По съдебните разноски
По смисъла на 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Комисията е загубила делото, тя следва да понесе, освен собствените си съдебни разноски, и съдебните разноски на жалбоподателя съгласно направените от него искания.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав)
реши:

1)
Отменя Регламент за изпълнение (ЕС) № 470/2014 на Комисията от 13 май 2014 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република, в частта, в която се отнася до Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd.

2)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Prek
Labucka
Kreuschitz
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 16 март 2016 година.
Подписи
(
*1
)   Език на производството: английски.