CELEX: 62020CJ0209
Eelotsusetaotlus
Tolliliit
Kehtivuse hindamine
Rakendusmäärus (EL) nr 1357/2013
Kolmandas riigis toodetud päikeseelementidest teises kolmandas riigis kokku pandud päikesemoodulite päritoluriigi kindlaksmääramine
Määrus (EMÜ) nr 2913/92
Ühenduse tolliseadustik
Artikkel 24
Selliste kaupade päritolu, mille tootmisse on kaasatud mitu kolmandat riiki
Mõiste „viimane oluline töötlemine või toiming“

Eelotsusetaotlus käsitleb komisjoni 17. detsembri 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1357/2013, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
ELT 2013, L 341, lk 47
), ning nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT 1992, L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/10, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000 (
ELT 2000, L 311, lk 17
; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239) (edaspidi „tolliseadustik“), kehtivust.
Taotlus on esitatud Renesola UK Ltd (edaspidi „Renesola“) ja Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customsi (Ühendkuningriigi maksu- ja tolliamet) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab Ühendkuningriiki imporditavatele päikesemoodulitele dumpinguvastase tollimaksu ja tasakaalustava tollimaksu kehtestamist.
Õiguslik raamistik
Ühenduse tolliseadustik
Ühenduse tolliseadustiku II jaotises „Tegurid, mille alusel kohaldatakse impordi- või ekspordimaksu ja muid seoses kaubavahetusega ettenähtud meetmeid“ on muu hulgas 2. peatükk „Kauba päritolu“, mille 1. ja 2. jagu käsitlevad vastavalt „[m]ittesooduspäritolu“ ja „[k]auba sooduspäritolu“. Selle peatüki 1. jaos on muu hulgas selle seadustiku artikkel 24, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Kaupa, mille tootmine on toimunud rohkem kui ühes riigis, loetakse pärinevaks riigist, kus toimus selle viimane oluline majanduslikult põhjendatud töötlemine või toiming selleks seadmestatud ettevõttes, mille tulemusena valmis uus toode või mis oli tähtis valmistamisetapp.“
Nimetatud seadustiku IX jaotises „Lõppsätted“ on muu hulgas selle artikkel 247, mille kohaselt:
„[…] käesoleva määruse […] rakendamiseks vajalikud meetmed […] [võetakse] vastu artikli 247a lõikes 2 ettenähtud korras, kooskõlas [Euroopa Liidu] rahvusvaheliste kohustustega.“
See jaotis sisaldab ka sama seadustiku artiklit 247a, mille lõigetes 1 ja 2 on sätestatud järgmist:
„1.   Komisjoni abistab tolliseadustiku komitee, edaspidi „komitee“.
2.   Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse [nõukogu 28. juuni 1999. aasta] otsuse 1999/468/EÜ[, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (
EÜT 1999, L 184, lk 23
; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124), muudetud nõukogu 17. juuli 2006. aasta otsusega 2006/512/EÜ (
ELT 2006, L 200, lk 11
)] artikleid 5 ja 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
[…].“
Määrus (EMÜ) nr 2454/93
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted [ühenduse tolliseadustik] (
EÜT 1993, L 253, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), I osas „Üldised rakendussätted“ on IV jaotis „Kauba päritolu“, mille 1. peatükk käsitleb selle kauba „[m]ittesooduspäritolu“. Selle peatüki 1. jaos „Töö või töötlus, mis annavad päritolu“ on muu hulgas artiklid 35 ja 39.
Nimetatud määruse artiklis 35 on ette nähtud järgmist:
„Käesolev peatükk näeb ette koondnomenklatuuri XI jaotisse kuuluvate tekstiilide ja tekstiiltoodetega ning mõnede teiste toodetega, mis ei ole tekstiilid või tekstiiltooted, seotud töö või töötluse, mida loetakse [ühenduse tolli]seadustiku artikli 24 kriteeriumidele vastavaks ja mis annavad kõnesolevatele toodetele selle riigi päritolu, kus need töö või töötluse läbisid.
Riik on vastavalt asjaoludele kas kolmas riik või [liit].“
Sama määruse artikli 39 esimeses lõigus on ette nähtud järgmist:
„Lisas 11 loetletud valmistatud toodete puhul on lisa kolmandas veerus nimetatud töö või töötlus see, mis annab [ühenduse tolli]seadustiku artikli 24 järgi päritolu.“
Rakendusmäärus nr 1357/2013
Rakendusmäärus nr 1357/2013 võeti vastu ühenduse tolliseadustiku artikli 247 alusel.
Selle rakendusmääruse põhjendustes 1, 3–7 ja 13 on märgitud järgmist:
„(1)
Mittesooduspäritolureegleid tuleb kohaldada kõikide soodustuseta kaubanduspoliitiliste meetmete suhtes, sealhulgas dumpinguvastaste ja tasakaalustavate tollimaksude suhtes.
[…]
(3)
Kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite või paneelide ja nende põhikomponentide vabasse ringlusse lubamise korral on komisjoni [4. juuni 2013. aasta] määruse (EL) nr 513/2013[, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite ja nende põhikomponentide (elementide ja plaatide) impordi suhtes ja muudetakse määrust (EL) nr 182/2013, millega kehtestatakse registreerimisnõue selliste Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud toodete impordi suhtes (
ELT 2013, L 152, lk 5
)] kohaselt kohaldatud ajutist dumpinguvastast tollimaksu.
(4)
Kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite või paneelide ning nende põhikomponentide hulka kuuluvate kristalsest ränist fotoelektriliste elementide suhtes kehtestatud ajutiste dumpinguvastaste tollimaksude õige ja ühetaolise rakendamise tagamiseks tuleb kehtestada üksikasjalik reegel [ühenduse tolliseadustiku] toodete päritolu kindlaksmääramist käsitleva artikli 24 põhimõtte tõlgendamiseks.
(5)
Kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite või paneelide tootmisprotsessi võib jagada järgmisteks põhilisteks etappideks: räniplaatide tootmine; räniplaatide töötlemine kristalsest ränist fotoelektrilisteks elementideks; fotoelektrilise mooduli või paneeli kokkupanek kristalsest ränist fotoelektrilistest elementidest.
(6)
Kristalsest ränist fotoelektriliste paneelide või moodulite tootmise kõige olulisem etapp on räniplaatide töötlemine kristalsest ränist fotoelektrilisteks elementideks. See on otsustava tähtsusega tootmisetapp, mille käigus paneeli või mooduli koostisosadele antakse neid iseloomustavad konkreetsed omadused ja määratakse lõplikult kindlaks nende kasutamine paneelis või moodulis.
(7)
Seepärast tuleks kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite või paneelide tootmisprotsessi puhul käsitada kõnealust töötlust [ühenduse tolliseadustiku] artikli 24 kohase viimase olulise töötlusena. Kristalsest ränist fotoelektriliste elementide valmistajariiki tuleks seega käsitada kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite või paneelide mittesooduspäritoluriigina.
[…]
(13)
Seepärast tuleks komisjoni määrust […] nr 2454/93 vastavalt muuta.“
Nimetatud rakendusmäärusega muudeti määruse nr 2454/93 lisa 11 „Päritolustaatuseta materjalidest valmistatud toodetele päritolustaatust andvate või mitteandvate tööde või töötlemistoimingute loend – Muud tooted kui XI jaotise alla kuuluvad tekstiilid ja tekstiiltooted“, kandes nimetatud lisasse kaks uut rubriiki (ex 85 01 ja ex 85 41), mis on sõnastatud järgmiselt:
„ex 85 01
Kristalsest ränist fotoelektrilised moodulid või paneelid
Tootmine mis tahes rubriigi materjalidest, välja arvatud toote materjalid ning rubriiki 8541 klassifitseeritud materjalid.
Kui toode valmistatakse rubriiki 8501 või 8541 klassifitseeritud materjalidest, käsitatakse nende materjalide päritolu toote päritoluna.
Kui toode valmistatakse rubriiki 8501 või 8541 klassifitseeritud materjalidest, mis on pärit rohkem kui ühest riigist, käsitatakse väärtuseliselt suurema osa materjalide päritolu toote päritoluna.“
„ex 85 41
Kristalsest ränist fotoelektrilised elemendid, moodulid või paneelid
Tootmine mis tahes rubriigi materjalidest, välja arvatud toote materjalid.
Kui toode valmistatakse rubriiki 8541 klassifitseeritud materjalidest, käsitatakse nende materjalide päritolu toote päritoluna.
Kui toode valmistatakse rubriiki 8541 klassifitseeritud materjalidest, mis on pärit rohkem kui ühest riigist, käsitatakse väärtuseliselt suurema osa materjalide päritolu toote päritoluna.“
Põhikohtuasja taust
Euroopa Komisjon võttis 4. juunil 2013 vastu määruse (EL) nr 513/2013, millega ta kehtestas ajutise dumpinguvastase tollimaksu Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite ja nende põhikomponentide (elementide ja plaatide) impordi suhtes.
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 2. detsembril 2013 vastu rakendusmääruse (EL) nr 1238/2013, millega kehtestatakse lõplikud dumpinguvastased meetmed Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite ja nende põhikomponentide (elementide) impordi suhtes ning nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (
ELT 2013, L 325, lk 1
), ning rakendusmääruse (EL) nr 1239/2013, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit või sealt saadetud kristalsest ränist fotoelektriliste moodulite ja nende põhikomponentide (elementide) impordi suhtes lõplik tasakaalustav tollimaks (
ELT 2013, L 325, lk 66
).
Nende rakendusmääruste ja erinevate aktide peale, mis on vastu võetud nende vastuvõtmismenetluste või nendega seotud menetluste raames, on Euroopa Liidu Üldkohtule esitatud mitu tühistamishagi, millest mõne suhtes on juba tehtud selle kohtu otsus või määrus, on esitatud apellatsioonkaebus või tehtud Euroopa Kohtu otsus või määrus. Täpsemalt märkis Euroopa Kohus 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses Canadian Solar Emea jt vs. nõukogu (
C‑236/17 P
,
EU:C:2019:258
, punkt
) sisuliselt, et liidu seadusandja kehtestas neid rakendusmäärusi vastu võttes kaubanduse kaitsemeetmed, mis moodustavad „terviku või paketi“ ja mille eesmärk on saavutada ühine tulemus, et kõrvaldada päikesemoodulite ja päikeseelementidega seoses Hiina dumpingu kahjulik mõju liidu tootmisharule.
Komisjon täiendas 17. detsembril 2013 seda „tervikut või paketti“, võttes vastu rakendusmääruse nr 1357/2013, mille eesmärk oli – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 10 ja 11 – täpsustada nende elementide, moodulite ja päikesepaneelide päritolu, mille tootmises osaleb mitu kolmandat riiki. Selle rakendusmääruse kohaldamise tagajärg oli muu hulgas see, et muudes kolmandates riikides kui Hiinas toodetud päikesemooduleid ja -paneele, mis on toodetud Hiinas toodetud päikeseelementidest, maksustatakse vastavalt rakendusmäärusega nr 1238/2013 ja rakendusmäärusega nr 1239/2013 kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu ja tasakaalustava tollimaksuga.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Renesola impordib Ühendkuningriiki päikesemooduleid, mis on pärit Indiast. Need päikesemoodulid pannakse viimati nimetatud riigis kokku sellistest päikeseelementidest, mis on omakorda toodetud Hiinas.
Maksu- ja tolliamet tegi 28. detsembril 2016 määruse nr 2454/93, rakendusmäärusega nr 1357/2013 muudetud redaktsioonis, lisa 11 alusel vastu võetud otsusega kindlaks, et Ühendkuningriiki Renesola imporditud päikesemoodulid olid pärit Hiinast ja et nende importimisel tuleb vastavalt rakendusmäärustele nr 1238/2013 ja nr 1239/2013 sisse nõuda dumpinguvastane tollimaks ja tasakaalustav tollimaks.
Renesola esitas selle otsuse peale kaebuse First-tier Tribunalile (Tax Chamber) (esimese astme kohus (maksukolleegium), Ühendkuningriik), väites, et rakendusmäärus nr 1357/2013 on kehtetu, kuivõrd selles on kvalifitseeritud Hiinast pärit toodeteks päikesemoodulid, mida ta impordib Ühendkuningriiki. Neid päikesemooduleid tuleb nimelt ühenduse tolliseadustiku artikli 24 õige tõlgenduse ja kohaldamise alusel käsitada Indiast pärit toodetena.
See kohus jättis kaebuse 5. novembri 2018. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Renesola esitas selle kohtuotsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule apellatsioonkaebuse.
See kohus leidis 4. märtsi 2020. aasta kohtuotsuses, et esimese astme kohus hindas vääralt tõendeid, mille Renesola oli talle esitanud tõendamaks Ühendkuningriiki tema imporditud päikesemoodulite päritolu. Nimelt ilmneb nende tõendite nõuetekohasel hindamisel, et nende päikesemoodulite kokkupanemist, mis toimub Indias Hiinas toodetud päikeseelementidest, ei tule käsitada mitte pelgalt neis sisalduvate päikeseelementide välimuse muutmisena, nagu leidis nimetatud kohus, vaid tehniliselt mitmekülgse ja keeruka protsessina, mis võimaldab saada tooted, millel on spetsiifilised omadused, eelkõige elektritootmise võime, vastupanuvõime (välisõhule, kliimateguritele ja kiirgusele) ning kasutusiga.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldas sellest, et päikesemooduleid, mida Renesola Ühendkuningriiki impordib, tuleb käsitada Indiast, mitte Hiinast pärit toodetena ühenduse tolliseadustiku artikli 24 tähenduses, kui see artikkel on tema menetluses olevas vaidluses vahetult kohaldatav.
Neid asjaolusid arvestades märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses sisuliselt, et selle vaidluse lahendus sõltub esiteks küsimusest, kas rakendusmäärus nr 1357/2013 kehtib, arvestades ühenduse tolliseadustiku artiklit 24, pidades silmas hindamisruumi, mis Euroopa Kohtu arvates on komisjonile antud selles artiklis sätestatud abstraktsete kriteeriumide täpsustamiseks juhtumipõhiselt, ja teiseks juhul, kui see rakendusmäärus ei kehti, siis nimetatud artikli tõlgendusest sellise juhtumi puhul nagu põhikohtuasjas.
Neil asjaoludel otsustas Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (kõrgem kohus (maksu- ja finantskolleegium), Ühendkuningriik) põhikohtuasjas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas rakendusmäärus [nr 1357/2013] on osas, milles selles nähakse ette, et erinevat päritolu materjalidest toodetud päikesemoodulite päritoluriik on riik, kus päikeseelemendid toodeti, vastuolus [ühenduse tolliseadustiku] artikliga 24, mille kohaselt kaupa, mille tootmine on toimunud rohkem kui ühes riigis, loetakse pärinevaks riigist, kus toimus selle viimane oluline majanduslikult põhjendatud töötlemine või toiming selleks seadmestatud ettevõttes, mille tulemusena valmis uus toode või mis oli tähtis valmistamisetapp, ja seega kehtetu?
2.
Kui [rakendus]määrus nr 1357/2013 on kehtetu, siis kas ühenduse tolliseadustiku artiklit 24 tuleb tõlgendada nii, et päikesemoodulite kokkupanemine päikeseelementidest ja teistest osadest kujutab endast olulist töötlemist või toimingut?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas rakendusmäärus nr 1357/2013 on ühenduse tolliseadustiku artiklit 24 arvestades kehtetu osas, milles on ette nähtud, et päikesemooduleid, mille tootmine on toimunud rohkem kui ühes riigis, loetakse pärinevaks riigist, kust on pärit neis olevad päikeseelemendid.
Ühenduse tolliseadustiku artikli 24 kohaselt loetakse kaupa, mille tootmine on toimunud rohkem kui ühes riigis, pärinevaks riigist, kus toimus selle viimane oluline majanduslikult põhjendatud töötlemine või toiming selleks seadmestatud ettevõttes, mille tulemusena valmis uus toode või mis oli tähtis valmistamisetapp.
Käesoleval juhul muudeti rakendusmäärusega nr 1357/2013 määruse nr 2454/93 lisa 11, mis – nagu nähtub nii selle määruse artiklist 39 kui ka selle lisa pealkirjast – kehtestab loetelu toodetest, mille töötlemist või toimingut peetakse selliseks, mis annab nende päritolu ühenduse tolliseadustiku artikli 24 tähenduses.
Täpsemalt kanti nimetatud rakendusmäärusega sellesse lisasse uued tooted, nimelt päikeseelemendid, -moodulid ja -paneelid, ning täpsustati päikesemoodulite ja ‑paneelide kohta, et neid tuleb lugeda pärinevaks riigist, kust on pärit neis sisalduvad päikeseelemendid, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 11.
Põhjendamaks asjaolu, et päikeseelementide päritolu tuleneb nendest elementidest valmistatud moodulite ja päikesepaneelide päritolust, märkis komisjon rakendusmääruse nr 1357/2013 põhjendustes 6 ja 7, et päikesepaneelide ja ‑moodulite tootmise „otsustava tähtsusega“ ja „kõige olulisem“ etapp on räniplaatide töötlemine päikeseelementideks, kuivõrd selle käigus saadakse kaubad, milles on „lõplikult kindlaks määratud kasutamine“ ja „konkreetsed omadused“, mistõttu seda etappi tuleb lugeda viimaseks oluliseks töötlemiseks ühenduse tolliseadustiku artikli 24 tähenduses.
Komisjon leidis seda hinnangut ja faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni läbi viies kaudselt, kuid kindlalt, et rakendusmääruse nr 1357/2013 põhjenduses 5 kirjeldatud moodulite ja päikesepaneelide tootmisprotsessi kaks teist etappi, st varasem etapp, milleks on ränist plaatide tootmine, ja sellele järgnev etapp, mis koosneb päikesemoodulite või päikesepaneelide kokkupanemisest, ei kujuta endast nende toodete „viimati olulist töötlemist“.
Rakendusmääruse nr 1357/2013 regulatiivosa ja selle aluseks olevate põhjenduste kehtivuse kontrollimisel, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul palub teha, tuleb võtta arvesse selle akti laadi ja eset, mille õiguslik alus on – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 9 – ühenduse tolliseadustiku artikkel 247.
Seoses sellega tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, et tolliseadustiku artikkel 247 koostoimes selle seadustiku artikliga 247a volitab komisjoni vastu võtma kõik nimetatud seadustiku rakendamiseks vajalikud ja asjakohased rakendusmeetmed (vt selle kohta 12. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus X,
C‑661/15
,
EU:C:2017:753
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika) ning eelkõige vastu võtma rakendusakte, et täpsustada, kuidas tuleb konkreetsetel juhtudel tõlgendada ja kohaldada sama seadustiku artiklis 24 ette nähtud abstraktseid kriteeriume (vt selle kohta 23. märtsi 1983. aasta kohtuotsus Cousin jt,
162/82
,
EU:C:1983:93
, punkt
, ning 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, punkt
).
Sellest järeldub, et komisjonil on õigus võtta ühenduse tolliseadustiku artiklite 247 ja 247a alusel vastu selliseid rakendusakte nagu määrus nr 1357/2013, et täpsustada ühe või mitme konkreetse kaubakategooria puhul, mille valmistamisse on kaasatud mitu riiki, millisest neist riikidest pärinevaks tuleb kaupa lugeda, juhul kui on täidetud selle seadustiku artiklis 24 sätestatud tingimused, ja sellest tulenevalt, et selliselt valitud riik kujutab endast eelkõige seda riiki, kus toimus nimetatud kaupade „viimane oluline töötlemine või toiming“.
Nagu nähtub ka Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, on selle pädevuse teostamisel siiski vaja järgida teatavaid nõudeid.
Nimelt peab esiteks rakendusakt, mille vastuvõtmiseks komisjon on volitatud, olema põhjendatud selliste eesmärkidega nagu õiguskindluse tagamise ning liidu tollieeskirjade ühetaolise kohaldamise eesmärgid (vt selle kohta 8. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Thomson ja Vestel France,
C‑447/05 ja C‑448/05
,
EU:C:2007:151
, punktid
ja
, ning 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, punktid
ja
).
Teiseks peab see rakendusakt olema põhjendatud nii, et liidu kohtud saavad hagi raames kontrollida selle õiguspärasust või hinnata selle kehtivust eelotsusemenetluses, juhul kui see küsimus on neile esitatud (vt selle kohta eelotsusetaotluste osas 23. märtsi 1983. aasta kohtuotsus Cousin jt,
162/82
,
EU:C:1983:93
, punktid
ja
, ning 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, punkt
).
Lisaks, kuivõrd sellise rakendusakti eesmärk on täpsustada ühenduse tolliseadustiku artikli 24 tõlgendamist ja kohaldamist konkreetses olukorras, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 32 ja 33, seisneb nimetatud akti põhjendatuse kohtulik kontroll ühelt poolt selle kontrollimises, ega komisjon ei ole selle vastuvõtmisel rikkunud õigusnormi selle artikli tõlgendamisel ja kohaldamisel konkreetse olukorra suhtes, näiteks kaldudes kõrvale kriteeriumidest, mis nimetatud artikliga kaupade päritolu kindlaksmääramise suhtes on kehtestatud (vt selle kohta 23. märtsi 1983. aasta kohtuotsus Cousin jt,
162/82
,
EU:C:1983:93
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
See päritolu tuleb nimelt igal juhul kindlaks määrata, arvestades määravat kriteeriumi, milleks on asjaomaste kaupade „viimane oluline töötlemine või toiming“ (vt selle kohta 13. detsembri 1989. aasta kohtuotsus Brother International,
C‑26/88
,
EU:C:1989:637
, punkt
, ning 11. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Hoesch Metals and Alloys,
C‑373/08
,
EU:C:2010:68
, punkt
). Nagu tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, tuleb seda sätet ennast käsitada viitena tootmisprotsessi sellele etapile, mille käigus selgub nende kaupade otstarve (vt selle kohta 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Asda Stores,
C‑372/06
,
EU:C:2007:787
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika) ning niisugused erilised omadused ja koostis, mida sel enne ei olnud (vt selle kohta 26. jaanuari 1977. aasta kohtuotsus Gesellschaft für Überseehandel,
49/76
,
EU:C:1977:9
, punkt
, ja 11. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Hoesch Metals and Alloys,
C‑373/08
,
EU:C:2010:68
, punkt
), ning mille suhtes ei tehta hiljem olulist kvalitatiivset muudatust (vt selle kohta 11. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Hoesch Metals and Alloys,
C‑373/08
,
EU:C:2010:68
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiselt poolt võib sellise rakendusakti nagu määruse nr 1357/2013 põhjendatuse kohtulik kontroll puudutada küsimust, kas komisjon, kellel Euroopa Kohtu arvates on kaalutlusõigus ühenduse tolliseadustiku artikli 24 rakendamisel, on mis tahes õigusnormi rikkumisest sõltumata (23. märtsi 1983. aasta kohtuotsus Cousin jt,
162/82
,
EU:C:1983:93
, punkt
, ning 12. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus X,
C‑661/15
,
EU:C:2017:753
) teinud selle rakendamise käigus konkreetse vaadeldava olukorra faktilisi asjaolusid arvestades ilmse hindamisvea (vt selle kohta kohtuotsus 8. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Thomson ja Vestel France,
C‑447/05 ja C‑448/05
,
EU:C:2007:151
, punkt
).
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb käesoleval juhul kõigepealt analüüsida rakendusmääruse nr 1357/2013 eesmärke, seejärel kontrollida, kas see rakendusmäärus vastab põhjendamisnõudele, mis on sellise akti puhul kohustuslik, ning lõpuks tuleb kindlaks teha, kas komisjoni hinnangutes, mis puudutavad nimetatud rakendusmääruse reguleerimisalasse kuuluvate toodete päritoluriigi kindlaksmääramist ja mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktides 28–30, on rikutud õigusnormi või tehtud ilmne hindamisviga, arvestades tolliseadustiku artiklit 24.
Sellega seoses nähtub esiteks rakendusmääruse nr 1357/2013 põhjendustest 1, 3 ja 4, et selle määruse eesmärk on täpsustada, kuidas tuleb kohaldada ühenduse tolliseadustiku artiklis 24 sätestatud kriteeriume toodete päritolu kindlaksmääramiseks Hiinast pärit päikesemoodulite ja ‑paneelide ning nende põhikomponentide, nimelt päikeseelementide puhul, et tagada dumpinguvastase tollimaksu ja tasakaalustava tollimaksu õige ja ühetaoline kohaldamine.
Vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 35 viidatud kohtupraktikale õigustas selline eesmärk selle akti vastuvõtmist.
Teiseks, mis puudutab rakendusmääruse nr 1357/2013 põhjendusi, siis tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 29 ja 30, et komisjon põhjendas päikesemoodulite ja ‑paneelide päritolu kindlaksmääramist, mida ta tegi, märkides, et tegelikult on räniplaatide töötlemine päikeseelementideks „otsustava tähtsusega“ ja „kõige olulisem“ etapp päikesemoodulite ja ‑paneelide tootmisprotsessist, kuivõrd selles etapis saavutatakse neist päikeseelementidest koosnevate toodete oluliste koostisosade „konkreetsed omadused“ ja „otstarve“. Nagu tuleneb ka nendest punktidest, järeldas komisjon sellest faktilistele asjaoludele antud hinnangust, et õiguslikus mõttes tuleb nimetatud etapp kvalifitseerida „viimaseks oluliseks töötlemiseks“ ühenduse tolliseadustiku artikli 24 tähenduses.
Need põhjendused selgitavad samas õiguslikult piisavalt komisjoni arutluskäiku. Ühelt poolt võimaldavad need nimelt ettevõtjatel, kes toodavad rakendusmääruses nr 1357/2013 silmas peetud tooteid või impordivad neid liitu, mõista selle arutluskäigu ulatust ja vaidlustada selle faktilise ja õigusliku põhjendatuse, nagu tegi Renesola nii põhikohtuasjas kui ka Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades. Teiselt poolt võimaldavad need Euroopa Kohtul hinnata selle õigusakti kehtivust.
Kolmandaks, mis puudutab komisjoni selle arutluskäigu põhjendatuse kontrollimist, mis puudutab rakendusmääruses nr 1357/2013 silmas peetud päikesemoodulite ja ‑paneelide päritoluriiki, siis tuleb kõigepealt korrata, et see arutluskäik põhineb ühenduse tolliseadustiku artiklis 24 sätestatud „viimase olulise töötlemise või toimingu“ kriteeriumil, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 29.
Seega, vastupidi sellele, mida väitis Renesola Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades, ei saa asuda seisukohale, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta kasutas selles artiklis ettenähtust erinevat kriteeriumi.
Mis puudutab seejärel küsimust, kas komisjon on teinud ilmse hindamisvea, siis on eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Renesola sisuliselt seisukohal, et päikeseelementide kokkupanemine päikesemooduliteks või -paneelideks võimaldab saada tooted, millel on teistsugused omadused kui neis sisalduvatel päikeseelementidel, eelkõige elektritootmisvõime, välistele teguritele vastupanuvõime ja kasutusea osas, nagu tuleneb eelotsusetaotluses esitatud väidetest, millest on tehtud kokkuvõte käesoleva kohtuotsuse punktides 21 ja 22.
Komisjon omalt poolt ei vaidle vastu sellisele omaduste erinevusele, kuid leiab, et muutuvas koguses elektrit salvestavate ning enam-vähem suure vastupidavuse ja enam-vähem pika kasutuseaga tooted, mis võimaldavad päikeseenergiat vastu võtta ja muundada see elektriks, saadakse päikesemoodulite ja ‑paneelide tootmisprotsessi varasemas etapis, mis koosneb räniplaatide töötlemisest päikeseelementideks. Ta leiab samuti sisuliselt, et selle spetsiifilise omaduse saavutamine on määrava tähtsusega ja et parendused, mida võib hiljem päikeseelementides teha, pannes need kokku päikesemooduliteks või ‑paneelideks, millel on erinevad mõõtmed, tootmisvõimsus, vastupidavus ja kasutusiga, on võrdlemisi väiksema tähtsusega.
See päikesemoodulite ja -paneelide tootmisprotsessi terviklik hindamine ning selle erinevate etappide tähtsuse võrdlemine ei ole käesoleva kohtuotsuse punktis 38 viidatud kohtupraktikat arvestades ilmselgelt ekslik. Nimelt võib neid kahte tegurit, millele see tugineb, see on võimet vastu võtta päikeseenergiat ja seejärel see elektriks muundada, pidada esiteks päikeseelementide, -moodulite ja ‑paneelide olulisteks omadusteks ning teiselt poolt nende eri tootekategooriate otstarvet määravaks teguriks. Lisaks võib nende kahe teguri koostoime mõistmise tagajärjel asuda seisukohale, et räniplaatide töötlemine päikeseelementideks on samal ajal nii olulise tähtsusega kui ka ulatuslikum parendustest, mis tehakse nimetatud tootmisprotsessi hilisemas etapis, mille käigus pannakse päikesemoodulites või -paneelides kokku suurem või väiksem hulk päikeseelemente.
Seega võis komisjon faktilistele asjaoludele antud hinnangu põhjal õigustatult asuda seisukohale, et räniplaatide töötlemist päikeseelementideks tuleb lugeda viimaseks oluliseks töötlemiseks päikesemoodulite ja -paneelide tootmise protsessis ühenduse tolliseadustiku artikli 24 tähenduses.
Sellest järeldub, et rakendusmäärust nr 1357/2013, mille vastuvõtmist õigustab lisaks tollieeskirjade ja liidu dumpinguvastaste õigusnormide ühtne ja ühetaoline rakendamine, ei saa käsitada õigusnormi rikkumise või ilmse hindamisveana.
Eeltoodud kaalutlustest tulenevalt tuleb esitatud küsimusele vastata, et selle küsimuse analüüsi käigus ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada määruse nr 1357/2013 kehtivust.
Teine küsimus
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole vaja vastata teisele küsimusele, mis on esitatud vaid juhuks, kui rakendusmäärus nr 1357/2013 tunnistatakse kehtetuks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Esimese eelotsuse küsimuse analüüsi tulemusel ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada komisjoni 17. detsembri 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1357/2013, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, kehtivust.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.