CELEX: 62018CJ0019
Apeliacinis skundas
Europos Komisijai pareikštas ieškinys dėl žalos atlyginimo
Komisijos sprendimas nutraukti bendradarbiavimą su Team Europe tinklu
Žalos atlyginimas
Komisijos pareikštas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas
Sutartinis ar deliktinis ginčo pobūdis

Apeliaciniu skundu VG – MS teisių perėmėja – prašo panaikinti 2017 m. gegužės 31 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį MS / Komisija (
T‑17/16
, nepaskelbta Rink. (toliau – skundžiama nutartis),
EU:T:2017:379
), kuria Bendrasis Teismas atmetė MS ieškinį, kuriuo siekta prisiteisti iš Komisijos žalos, patirtos dėl jos sprendimo nutraukti MS bendradarbiavimą su
Team Europe
tinklu, atlyginimą.
Teisinis pagrindas
SESV 268 straipsnyje nustatyta:
„Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus, susijusius su žalos atlyginimu, numatytu 340 straipsnio antrojoje ir trečiojoje pastraipose.“
SESV 340 straipsnis suformuluotas taip:
„Sąjungos sutartinę atsakomybę reglamentuoja atitinkamai sutarčiai taikoma teisė.
Deliktinės atsakomybės atveju Sąjunga pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, eidami savo pareigas, padaro jos institucijos ar jų tarnautojai.
<…>“
Ginčo aplinkybės
Team Europe
yra vietinis ryšių tinklas, kurio pagrindinė užduotis – padėti Komisijos atstovybėms vietos lygmeniu bendraujant Europos politikos klausimais; jo nariai yra pranešėjai, diskusijų vedėjai, renginių tarpininkai ir komunikacijos ekspertai.
Šie pranešėjai santykius su Komisija užmezga per „susitarimą ir įtraukimą į
Team Europe
“. Šiame dokumente kiekvienai šaliai suteikiama galimybė bet kuriuo metu raštu atsisakyti šio susitarimo be jokių papildomų sąlygų.
Team Europe
tinklo nariams Komisija nemoka. Kita vertus, atsižvelgdama į turimas biudžeto lėšas, ji nemokamai teikia jiems paramos paslaugas, apimančias koordinavimo susitikimus, mokymo seminarus, interneto ryšių platformą ir ryšių priemones, kad padėtų jiems atlikti pranešėjų užduotis. Dokumente dėl susitarimo ir įtraukimo į
Team Europe
taip pat nurodyta, kad
Team Europe
tinklo nariai veikia savanoriškai ir turi teisę iš renginių, kuriuose jie dalyvauja, organizatorių gauti jų patirtų išlaidų atlyginimą arba pagrįstą kompensaciją.
Nuo 2011 m. liepos 20 d. iki 2013 m. balandžio 10 d. MS buvo
Team Europe
tinklo narys pagal ginčo šalių sudarytą dokumentą dėl susitarimo ir įtraukimo į
Team Europe
(toliau – susitarimas), kurį 2011 m. liepos 8 d. Paryžiuje pasirašė Komisijos atstovybės Prancūzijoje vadovas, o 2011 m. liepos 20 d. Monpeljė – MS. Remiantis šiuo susitarimu, MS narystė
Team Europe
tinkle turėjo baigtis 2014 m. birželio 30 d.2013 m. balandžio 10 d. Komisijos atstovybės Prancūzijoje vadovas telefonu pranešė suinteresuotajam asmeniui, kad nutraukė jo bendradarbiavimą su šiuo tinklu. Vėliau šis sprendimas buvo patvirtintas raštu, kaip motyvą nurodžius tai, kad vykdydamas savo veiklą jis netinkamai elgėsi su dalyviais.
Komisijos atstovybės Prancūzijoje vadovo nurodyta priežastis buvo ta, kad jis gavo vienos moters, dalyvavusios
Team Europe
tinklo konferencijoje ar seminare, skundą dėl MS elgesio.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
2016 m. sausio 11 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai MS pateikė prašymą suteikti teisinę pagalbą, kad galėtų pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo.
2016 m. gegužės 3 d. Nutartimi MS / Komisija (
T‑17/16 AJ
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2016:446
) Bendrojo Teismo pirmininkas patenkino jo teisinės pagalbos prašymą.
2016 m. liepos 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo MS ieškinį dėl žalos atlyginimo.
MS Bendrojo Teismo prašė:
–
pripažinti Komisijos deliktinę atsakomybę,
–
priteisti iš Komisijos atlyginti neturtinę žalą, kurią MS tariamai patyrė dėl neteisėtų šios institucijos veiksmų ir kuri vertinama 20000 EUR,
–
įpareigoti Komisiją paskelbti MS skirtą atsiprašymo pareiškimą ir vėl įtraukti jį į
Team Europe
tinklą,
–
pareikalauti pateikti dokumentus, kuriuos Komisija pripažino konfidencialiais ir kuriais ji grindė savo sprendimą nutraukti MS bendradarbiavimą su
Team Europe
tinklu, ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
2016 m. spalio 6 d. pateiktame atskirame dokumente Komisija pareiškė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnį ir paprašė priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
2016 m. lapkričio 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktose pastabose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo MS Bendrojo Teismo paprašė jį atmesti.
Skundžiama nutartimi, priimta remiantis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 126 straipsniu, Bendrasis Teismas patenkino nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad tikrasis ieškinio dalykas yra reikalavimas atlyginti sutartinio pobūdžio žalą. Kadangi susitarime nebuvo arbitražinės išlygos, Bendrasis Teismas pareiškė, kad neturi jurisdikcijos spręsti ginčą.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
2017 m. lapkričio 30 d. nutartimi Teisingumo Teismas patenkino apelianto teisinės pagalbos prašymą.
Apeliaciniu skundu apeliantas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis iš esmės išnagrinėtų jam pirmojoje instancijoje pateiktą ieškinį, arba, jei Teisingumo Teismas manytų, kad byloje gali būti priimtas sprendimas, patenkinti apelianto pirmojoje instancijoje pareikštus reikalavimus,
–
remiantis SESV 268 straipsniu ir 340 straipsnio antra pastraipa pripažinti Komisijos deliktinę atsakomybę,
–
nurodyti pateikti dokumentus, kuriuos Komisija pripažino konfidencialiais ir kuriais ji grindė sprendimą nutraukti apelianto bendradarbiavimą su
Team Europe
tinklu,
–
priteisti atlyginti neturtinę žalą, tariamai patirtą dėl neteisėtų Komisijos ir
ex aequo et bono
įvertintą 20000 EUR,
–
įpareigoti Komisiją paskelbti apeliantui skirtą atsiprašymo pareiškimą ir vėl įtraukti jį į
Team Europe
tinklą,
–
priteisti iš kitos proceso šalies bylinėjimosi abiejose instancijoje išlaidas.
2018 m. vasario 21 d. raštu Teisingumo Teismui buvo pranešta, kad 2018 m. vasario 16 d. MS mirė ir VG nusprendė vietoj jo tęsti procesą.
Savo 2018 m. gegužės 28 d. dublike VG atsisakė reikalavimo vėl įtraukti į
Team Europe
tinklą.
Dėl apeliacinio skundo
Savo apeliaciniam skundui pagrįsti VG nurodo du pagrindus, kurių pirmasis susijęs su teisės klaida, padaryta teisiškai kvalifikuojant ieškinį dėl žalos atlyginimo, ir pareigos motyvuoti pažeidimu, o antrasis – su teisės klaida, padaryta teisiškai kvalifikuojant susitarimą, pareigos motyvuoti pažeidimu ir faktų iškraipymu.
Dėl apeliacinio skundo viso pirmojo pagrindo ir antrojo pagrindo pirmos ir antros dalių, vertinamų kartų ir susijusių su klaidingu ieškinio teisiniu kvalifikavimu ir pareigos motyvuoti pažeidimu
Šalių argumentai
Pirma, dėl tariamo pareigos motyvuoti pažeidimo apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas visų pirma nepaaiškino, kodėl reikalavimas atlyginti žalą yra neišvengiamai susijęs su susitarimo aiškinimu, nors veiksmai, kuriais kaltinama šiame reikalavime, yra ne tariamos sutarties pažeidimas, o MS pagrindinių teisių pažeidimas nagrinėjant skundą prieš jį, todėl susitarimo aiškinimas nėra nei būtinas, nei neišvengiamas siekiant išnagrinėti šį reikalavimą, kaip tai suprantama pagal 2013 m. balandžio 18 d. Sprendimo Komisija / Systran ir Systran Luxembourg (
C‑103/11 P
,
EU:C:2013:245
)
punktą.
Toliau apeliantas teigia, kad skundžiamoje nutartyje nenurodytos priežastys, dėl kurių Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisijai nagrinėjant skundą dėl MS susitarimo aiškinimas neišvengiamas. Šiame susitarime nėra nuostatų dėl galimų skundų nagrinėjimo ar Komisijos pareigos motyvuoti bendradarbiavimo su pranešėju
Team Europe
tinkle nutraukimą. Teisės normos, įskaitant pagrindines teises, kurios, kaip teigiama, buvo pažeistos, taikomos neatsižvelgiant į susitarimo nuostatas.
Galiausiai Bendrasis Teismas nepateikė pozicijos dėl kai kurių ieškinio elementų, nes objektyviai ir išsamiai, atsižvelgdamas į įvairius bylos medžiagos dokumentus, nepatikrino, ar buvo tikrų sutartinių aplinkybių, nors to reikalaujama pagal 2013 m. balandžio 18 d. Sprendimą Komisija / Systran ir Systran Luxembourg (
C‑103/11 P
,
EU:C:2013:245
).
VG taip pat teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti kvalifikuodamas susitarimą.
Antra, dėl tariamos teisės klaidos, kurią Bendrasis Teismas padarė pripažindamas pareikšto ieškinio „sutartinį pobūdį“, VG iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai pripažino susitarimą „sutartimi“, nes tai veikiau yra neprivalomos gairės, kurias vienašališkai patvirtino Komisija ir kuriomis reglamentuojama
Team Europe
tinklo veikla. Anot apelianto, Komisija niekada neteigė, kad jų santykiai yra sutartiniai, ir tai patvirtina Europos ombudsmenui pateiktų jos pastabų 21 punktas ir 2016 m. gegužės 3 d. Nutarties MS / Komisija (
T‑17/16 AJ
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2016:446
), kurioje Bendrasis Teismas išnagrinėjo MS teisinės pagalbos prašymą, 15 punktas. Susitarime tik pateikiama
Team Europe
tinkle, o ne konkretiems Komisijos ir MS santykiams taikomų teisių ir pareigų santrauka. Jame nenumatyta sankcija jo nuostatų pažeidimo atveju, nenurodyta taikoma teisė ar jurisdikciją turintys teismai, todėl šiame susitarime veikiau nustatyti elgesio reikalavimai, o ne tikrieji teisiniai asmenų tarpusavio santykiai. Komisija pavėluotai pakeitė savo nuomonę ir nurodė susitarimo sutartinį pobūdį. Bendri šalių ketinimai niekada nebuvo siekis prisiimti tarpusavio įsipareigojimus pagal sutartį. Šalių ketinimai yra lemiamas veiksnys pripažįstant, kad tam tikras aktas yra sutartinio pobūdžio. Taigi Bendrasis Teismas suklydo, susitarimą pripažinęs „sutartimi“, ir pažeidė savo pareigą motyvuoti.
Komisija siūlo atmesti pirmąjį pagrindą ir antrojo pagrindo pirmą ir antrą dalis.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikėtų priminti, kad SESV numatytas Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų jurisdikcijos pasidalijimas bylose dėl Sąjungai pareikštų ieškinių, kuriose keliamas jos atsakomybės už žalą klausimas.
Kiek tai susiję su Sąjungos deliktine atsakomybe, iš SESV 340 straipsnio antros pastraipos, siejamos su SESV 268 straipsniu, matyti, kad ginčai dėl tokios atsakomybės priklauso Sąjungos teismų jurisdikcijai.
Siekiant nuspręsti, kuris teismas turi jurisdikciją nagrinėti Sąjungai pareikštą konkretų ieškinį dėl žalos atlyginimo, reikia nustatyti, ar toks ieškinys susijęs su Sąjungos sutartine, ar deliktine atsakomybe (2013 m. balandžio 18 d. Sprendimo Komisija / Systran ir Systran Luxembourg,
C‑103/11 P
,
EU:C:2013:245
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Tai darydami Sąjungos teismai turi remtis ne tik tomis normomis, kurias nurodė šalys. Taigi paprasčiausias rėmimasis iš atitinkamam atvejui svarbios sutarties neišplaukiančiomis, bet šalims privalomomis teisės normomis negali pakeisti ginčo sutartinio pobūdžio ir pašalinti jo iš kompetentingo teismo jurisdikcijos srities. Priešingu atveju ginčo pobūdis, taigi ir kompetentingas teismas galėtų būti pakeisti, nelygu šalių valia nurodytos teisės normos, o tai prieštarautų skirtingų teismų materialiosios jurisdikcijos taisyklėms (šiuo klausimu žr. 2013 m. balandžio 18 d. Sprendimo Komisija / Systran ir Systran Luxembourg,
C‑103/11 P
,
EU:C:2013:245
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Šiomis aplinkybėmis Sąjungos teismai turi patikrinti, ar jiems pateikto ieškinio dėl žalos atlyginimo dalykas yra prašymas priteisti nuostolių atlyginimą, objektyviai ir visapusiškai pagrįstas sutartinės arba nesutartinės kilmės teisėmis ir pareigomis. Šiuo tikslu šie teismai, atsižvelgdami į skirtingų bylos elementų, kaip antai tariamai pažeistos teisės normos, nurodytos žalos pobūdžio, inkriminuojamo elgesio, atitinkamas šalis siejančių teisinių santykių, analizę, turi patikrinti, ar tarp šių elementų egzistuoja tikrasis sutartinis kontekstas, susijęs su ginčo dalyku, kurį, norint išspręsti minėtą ieškinį, būtina nagrinėti išsamiai (2013 m. balandžio 18 d. Sprendimo Komisija / Systran ir Systran Luxembourg,
C‑103/11 P
,
EU:C:2013:245
,
punktas).
Antra, primintina, kad Bendrojo Teismo pareiga pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį ir 53 straipsnio pirmą pastraipą motyvuoti savo sprendimus neįpareigoja šio teismo nuosekliai pateikti detalaus atsakymo į kiekvieną bylos šalių pateiktą argumentą. Jeigu motyvai aiškiai bei nedviprasmiškai atspindi Bendrojo Teismo argumentaciją, jie gali būti implicitiniai su sąlyga, kad leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, kodėl buvo imtasi atitinkamų priemonių, o Teisingumo Teismui suteikia pakankamai informacijos tam, kad jis galėtų vykdyti teisminę kontrolę (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 30 d. Sprendimo L’Oréal / EUIPO,
C‑519/17 P ir C‑522/17 P–C‑525/17 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2018:348
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad skundžiamos nutarties 34 punkte Bendrasis Teismas pirmiausia konstatavo, kad susitarime nustatytos atitinkamos šalių pareigos, bendradarbiavimo trukmė ir jo nutraukimo tvarka. Kalbant konkrečiau, jis pažymėjo, kad susitarimo 5 punkte minimos „nutraukimo“ sąlygos. Toliau tos nutarties 35 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad reikalavimas atlyginti žalą buvo susijęs su susitarimo aiškinimu, nes ieškovas nesirėmė kitais tariamai Komisijos priimtais aktais. Be to, nurodytos nutarties 36 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad veiksmai, kuriais kaltinama, buvo tiesiogiai susiję su esamais sutartiniais santykiais, todėl skundžiamos nutarties 37 punkte jis tuo remdamasis padarė išvadą, kad ieškovo reikalavimas atlyginti žalą buvo susijęs su susitarimo aiškinimu, o tos nutarties 38 punkte nurodė, kad dėl to susitarimo ginčas įgijo sutartinį pobūdį. Galiausiai skundžiamos nutarties 40 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad susitarime nebuvo jokios arbitražinės išlygos, todėl ginčas nepatenka į Sąjungos teismų jurisdikciją.
Tuo remiantis konstatuotina, kad Bendrasis Teismas pakankamai motyvavo, kodėl ginčo dalykas yra sutartinio pobūdžio ir kodėl neįvykdytos Sąjungos teismų jurisdikciją lemiančios sąlygos.
Taip pat reikia konstatuoti, kad nė vienas iš VG pateiktų argumentų neįrodo, jog šie samprotavimai yra teisiškai klaidingi.
Kalbant konkrečiai pažymėtina, kad Bendrojo Teismo atlikta analizė neprieštarauja faktui, kad apeliantas rėmėsi Ombudsmenui anksčiau pateiktų Komisijos pastabų ištrauka, pakartota ginčijamos nutarties 23 punkte, kurioje Komisija nurodė, jog „
Team Europe
nariai neturi sutartinių santykių su [ja]“.
Iš tiesų anksčiau Ombudsmenui pareikšta Komisijos pozicija nebūtinai prieštarauja pozicijai, kylančiai iš šios institucijos Bendrajam Teismui pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo.
Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad nurodyta citata yra neišsami, nes visa frazė skamba taip: „
Team Europe
nariai neturi sutartinių santykių su Komisija ir negauna iš jos jokio atlygio ar subsidijų.“
Net padarius prielaidą, kad šią frazę galima suprasti kaip paneigiančią darbo sutarties buvimą, nes susitarime nebuvo numatytas joks atlygis ar teisinis pavaldumo ryšys, tokios sutarties nebuvimas tarp Komisijos ir
Team Europe
tinklo narių nepaneigia kitokių jų sutartų įsipareigojimų, dėl kurių juos siejančius santykius visgi galima pripažinti „sutartiniais“ (pagal analogiją žr. 2016 m. liepos 14 d. Sprendimo Granarolo,
C‑196/15
,
EU:C:2016:559
,
punktą).
Be to, remiantis 2015 m. lapkričio 19 d. Ombudsmeno sprendime išdėstytais argumentais matyti, kad Ombudsmenas pažymėjo, jog „jeigu Komisija nusprendžia netęsti savo sutartinių santykių su ekspertu arba jo tinklų nariu, prieš priimdama galutinį sprendimą ji pirmiausia turi suteikti atitinkamam asmeniui galimybę pareikšti savo nuomonę apie planuojamą priemonę“.
Tuo remiantis darytina išvada, kad šalių ginčo tikslas – užginčyti bendradarbiavimo nutraukimo aplinkybes ir visų pirma sąlygas, kuriomis buvo priimtas Komisijos sprendimas nutraukti MS bendradarbiavimą su
Team Europe
tinklu.
Aplinkybė, kad apeliantas rėmėsi pagrindinių teisių pažeidimu, taip pat negali pakeisti ginčo šalių ginčo pobūdžio.
Iš tiesų, kaip priminta šio sprendimo 29 punkte ir kaip Teisingumo Teismas taip pat nusprendė 2009 m. gegužės 20 d. Sprendimo Guigard / Komisija (
C‑214/08 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2009:330
)
punkte, paprasčiausias rėmimasis iš atitinkamam atvejui svarbios sutarties neišplaukiančiomis, bet šalims privalomomis teisės normomis negali pakeisti ginčo sutartinio pobūdžio ir pašalinti jo iš kompetentingo teismo jurisdikcijos srities. Priešingu atveju ginčo pobūdis, taigi ir kompetentingas teismas galėtų būti pakeisti, nelygu šalių valia nurodytos teisės normos, o tai prieštarautų skirtingų teismų materialiosios jurisdikcijos taisyklėms.
Vadinasi, Bendrasis Teismas tinkamai nusprendė, kad Sąjungos teismai neturėjo jurisdikcijos, ir pakankamai paaiškino priežastis, dėl kurių jis padarė išvadą, kad egzistavo su ginčo dalyku susijusios tikrosios sutartinės aplinkybės.
Tokiomis aplinkybėmis visas pirmasis apeliacinio skundo pagrindas ir antrojo pagrindo pirma ir antra dalys turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo trečios dalies, susijusios su faktų iškraipymu
Šalių argumentai
Antrojo pagrindo trečioje dalyje apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas iškreipė susitarimą, nes pripažino jį sutartimi ir nenustatė jam taikomos teisės.
Komisija mano, kad ši trečia dalis nepriimtina arba, jei šiam teiginiui nebūtų pritarta, nepagrįsta.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, iš SESV 256 straipsnio 1 dalies ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad apeliacinis skundas paduodamas tik teisės klausimais, todėl tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti turinčias reikšmės bylai faktines aplinkybes ir įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, išskyrus atvejus, kai jie buvo iškraipyti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui. Toks iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš byloje esančių dokumentų, neatliekant faktų ir įrodymų vertinimo iš naujo (2019 m. gegužės 15 d. Sprendimo CJ / ECDC,
C‑170/18 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2019:410
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Jeigu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą jis turi aiškiai nurodyti, kokius įrodymus jis iškraipė ir įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, šitaip iškraipė įrodymus (2018 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Klein / Komisija,
C‑346/17 P
,
EU:C:2018:679
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju apeliantas tik trumpai kritikuoja Bendrojo Teismo argumentus, tačiau neįrodė, kad jie grindžiami jam pateiktų faktinių aplinkybių, kurios aiškiai matomos iš bylos dokumentų, iškraipymu.
Be to, apeliantas pirmą kartą Teisingumo Teisme remiasi argumentu dėl taikytinos teisės nenustatymo.
Todėl tokį argumentą reikia pripažinti nepriimtinu. Iš tiesų pagal Procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalį apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrojo Teismo svarstytos bylos dalyko. Apeliaciniame procese Teisingumo Teismas turi kompetenciją tik ištirti Bendrajame Teisme nagrinėtų pagrindų teisinį vertinimą. Vadinasi, leidimas šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą remtis pagrindu, kuris nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme, reikštų leidimą jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas (2018 m. sausio 10 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Komisija / RW,
C‑442/17 P(R)
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2018:6
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Tuo remiantis darytina išvada, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo trečia dalis negali būti pripažinta pagrįsta.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti iš VG bylinėjimosi išlaidas ir ši pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš VG bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.