CELEX: 62020CJ0520
Řízení o předběžné otázce
Justiční spolupráce v trestních věcech
Schengenský informační systém druhé generace (SIS II)
Rozhodnutí Rady 2007/533/SVV
Články 38 a 39
Záznam o hledané věci
Cíle záznamu
Zabavení nebo zajištění důkazu v trestním řízení
Výkon
Vhodná opatření a opatření, které má být přijato na základě záznamu
Předání zabavené věci členskému státu, který pořídil záznam
Vnitrostátní právní úprava, která neumožňuje odmítnout výkon záznamu

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 38 odst. 1 a čl. 39 odst. 3 rozhodnutí Rady 2007/533/SVV ze dne 12. června 2007 o zřízení, provozování a využívání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (
Úř. věst. 2007, L 205, s. 63
, dále jen „rozhodnutí SIS II“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi DB a LY na jedné straně a Načalnikem na Rajonno upravlenie – Silistra pri Oblastna direkcia na Ministerstvo na vatrešnite raboti – Silistra (ředitel policejní stanice v Silistra při oblastním ředitelství ministerstva vnitra v Silistře, Bulharsko) na straně druhé ve věci rozhodnutí posledně uvedeného předat členskému státu pořizujícímu záznam předmět zabavený na základě záznamu vloženého tímto státem do Schengenského informačního systému druhé generace (dále jen „SIS II“).
Právní rámec
Unijní právo
Rozhodnutí SIS II
Bod 5 odůvodnění rozhodnutí SIS II zní takto:
„ SIS II by měl představovat vyrovnávací opatření přispívající k udržení vysokého stupně bezpečnosti v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva Evropské unie prostřednictvím podpory operativní spolupráce mezi policejními a justičními orgány v trestních věcech.“
Článek 1 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Zřízení a obecný účel SIS II“, v odstavci 2 stanoví:
„Účelem SIS II je zajistit v souladu s tímto rozhodnutím na územích členských států vysokou úroveň bezpečnosti v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva Evropské unie, včetně udržování veřejné bezpečnosti a veřejného pořádku a zajišťování bezpečnosti, a uplatňovat ustanovení hlavy IV části třetí Smlouvy o ES, pokud jde o pohyb osob na jejich územích, s využitím informací předávaných prostřednictvím tohoto systému.“
Článek 2 odst. 1 uvedeného rozhodnutí stanoví:
„Toto rozhodnutí zavádí podmínky a postupy pro vkládání a zpracovávání záznamů v SIS II o osobách a věcech a pro výměnu doplňujících informací a dalších údajů za účelem policejní a justiční spolupráce v trestních věcech.“
Článek 3 téhož rozhodnutí, nadepsaný „Definice“, v odstavci 1 stanoví:
„Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
‚záznamem‘ soubor údajů vložených do SIS II umožňující příslušným orgánům identifikovat osobu nebo věc s ohledem na konkrétní opatření, které má být přijato;
b)
‚doplňujícími informacemi‘ informace, které nejsou uložené v SIS II, ale souvisejí se záznamy SIS II, a které se vyměňují:
i)
s cílem umožnit členským státům vzájemné poskytování konzultací či informací při vkládání záznamu,
ii)
po pozitivním nálezu, aby bylo možné přijmout vhodné opatření,
[…]“
Článek 20 odst. 1 a 2 rozhodnutí SIS II stanoví:
„1.   Aniž je dotčen čl. 8 odst. 1 nebo ustanovení tohoto rozhodnutí, jež stanoví uchovávání doplňujících údajů, obsahuje SIS II pouze ty kategorie údajů, které dodává každý z členských států a které jsou potřebné pro účely uvedené v článcích 26, 32, 34, 36 a 38.
2.   Kategorie údajů jsou následující:
[…]
b)
věci uvedené v článcích 36 a 38.“
Článek 21 tohoto rozhodnutí uvádí:
„Členský stát před pořízením záznamu ověří, zda je daný případ dostatečně přiměřený, relevantní a závažný pro vložení záznamu do SIS II.“
Článek 24 uvedeného rozhodnutí, nadepsaný „Obecná ustanovení týkající se označování záznamů“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud má členský stát za to, že provedení záznamu pořízeného v souladu s články 26, 32 nebo 36 není slučitelné s jeho vnitrostátními právními předpisy, jeho mezinárodními závazky nebo základními vnitrostátními zájmy, může následně požadovat označení záznamu v tom smyslu, že opatření, které má být přijato na základě záznamu, nebude přijato na jeho území. Označení záznamu provede centrála SIRENE členského státu, který záznam vložil.“
Článek 38 téhož rozhodnutí stanoví:
„1.   Do SIS II se vkládají údaje o věcech hledaných za účelem zabavení nebo za účelem zajištění důkazů v trestním řízení.
2.   Vkládají se tyto kategorie snadno identifikovatelných věcí:
a)
vozidla s motorem o obsahu válců nad 50 ccm, plavidla a letadla;
[…]“
Článek 39 rozhodnutí SIS II, nadepsaný „Provádění opatření na základě záznamu“, stanoví:
„1.   Pokud se při vyhledávání zjistí záznam o věci, která byla nalezena, spojí se orgán, který zjistil shodu dvou položek údajů, s orgánem, který pořídil záznam s cílem dohodnout vhodná opatření. Za tímto účelem mohou být v souladu s tímto rozhodnutím sdělovány i osobní údaje.
2.   Informace uvedené v odstavci 1 se sdělí prostřednictvím výměny doplňujících informací.
3.   Opatření, jež má přijmout členský stát, který věc nalezl, musí být v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy.“
Článek 49 tohoto rozhodnutí SIS II stanoví:
„1.   Členský stát pořizující záznam odpovídá za zajištění toho, že údaje jsou správné, aktuální a jsou vložené do SIS II v souladu se zákonem.
2.   Pouze členský stát, který vložil záznam, je oprávněn měnit, doplňovat, opravovat, aktualizovat nebo mazat údaje, které vložil.
3.   Má-li některý z členských států, který nepořídil záznam, důkazy naznačující, že položka údaje je věcně nesprávná nebo je uchovávána protiprávně, uvědomí o tom co nejdříve a nejpozději do deseti dnů poté, co se o uvedeném důkazu dozvěděl, členský stát, který záznam pořídil, prostřednictvím výměny doplňujících informací. Členský stát, který záznam pořídil, sdělení prověří a v případě potřeby dotyčnou položku neprodleně opraví nebo vymaže.
[…]“
Příručka Sirene
Příloha prováděcího rozhodnutí Komise 2013/115/EU ze dne 26. února 2013 o příručce SIRENE a dalších prováděcích opatřeních k Schengenskému informačnímu systému druhé generace (SIS II) (
Úř. věst. 2013, L 71, s. 1
), ve znění prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2017/1528 ze dne 31. srpna 2017 (
Úř. věst. 2017, L 231, s. 6
) (dále jen „příručka Sirene“), v bodě 2.1 stanoví:
„Definice.
–
‚Členský stát, který pořídil záznam‘ členský stát, který vložil záznam do SIS II.
–
‚Vykonávající členský stát‘ členský stát, který po pozitivním nálezu přijímá požadovaná opatření.
–
‚Poskytující centrála SIRENE‘ centrála SIRENE členského státu, která má otisky prstů nebo fotografie osoby, o níž záznam vložil jiný členský stát.
–
‚Pozitivní nález‘ v SIS II dochází k pozitivnímu nálezu, když:
[…]
d) v důsledku pozitivního nálezu se vyžadují další opatření.
[…]“
Bod 8.3 příručky Sirene, nadepsaný „Výměna informací po pozitivním nálezu“, uvádí:
Centrály SIRENE mohou předávat další informace o záznamech vložených podle článku 38 rozhodnutí o SIS II, přičemž mohou jednat jménem soudních orgánů, jestliže tyto informace spadají podle vnitrostátních právních předpisů do rozsahu vzájemné soudní pomoci.
[…]“
Bulharské právo
Zakon za Ministerstvoto na vatrešnite raboti
Zakon za Ministerstvoto na vatrešnite raboti (zákon o ministerstvu vnitra) ze dne 28. května 2014 (DV č. 53 ze dne 27. června 2014, s. 2), ve znění použitelném na spor v původním řízení, v článku 84 stanoví:
„(1)   Policejní orgány mohou dočasně zabavit hledanou věc, o níž byl vložen záznam do SIS nebo do databází Mezinárodní organizace kriminální policie (Interpol).
[…]
(6)   […] Vydání nebo zabavení věci se oznámí členskému státu, který vložil záznam o hledané věci do SIS nebo databáze Interpolu.
[…]
(8)   […] Pokud ve lhůtě 60 dnů členský stát, který záznam vložil, požádá o vrácení věci, bude věc vrácena osobě uvedené v žádosti ve lhůtě 7 dnů na základě rozhodnutí vedoucího příslušného útvaru ve smyslu odstavce 6.
[…]
(13)   […] v případě vydání nebo zabavení […] osvědčení o registraci vozidel a odcizených, neoprávněně užívaných, pohřešovaných nebo neplatných státních poznávacích značek, pokud tyto dokumenty nespadají do kategorií uvedených v odstavci 11, se na základě rozhodnutí vedoucího příslušného útvaru ve smyslu odstavce 6 tyto vydávají v souladu s podmínkami stanovenými v diplomatickém nebo konzulárním zastoupení členského státu, který dokument vystavil.
[…]“
Naredba n
o
8121z-465
Článek 7 naredba n
o
8121z‑465 za organizacijata i funkcioniraneto na Nacionalnata Shengenska informacionna sistema na Republika Balgaria (vyhláška č. 8121‑465 o organizaci a fungování vnitrostátního Schengenského informačního systému Bulharské republiky) ze dne 26. srpna 2014 (DV č. 74 ze dne 5. září 2014, s. 33), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví:
„(1)   [Vnitrostátní Schengenský informační systém (SISN)] zpracovává záznamy týkající se následujících kategorií věcí:
1.
věci hledané za účelem zabavení nebo za účelem zajištění důkazů v trestním řízení (článek 38 rozhodnutí [SIS II]);
a)
vozidla s motorem o obsahu válců nad 50 ccm, plavidla a letadla;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Pan EF, bulharský státní příslušník, nabyl motorové vozidlo na úvěr, který si dne 23. prosince 2014 sjednal se Santander Consumer Bank AS, bankou se sídlem v Norsku. Tento bankovní úvěr byl zajištěn financovaným vozidlem.
V květnu 2016 přestal EF z nezjištěného důvodu splácet uvedený bankovní úvěr a zároveň tuto banku informoval, že se toto vozidlo nyní nachází v Bulharsku. Uvedená banka poté pověřila společnost Lindorff AS vymáháním jejích pohledávek týkajících se uvedeného vozidla.
Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že totéž vozidlo následně koupil v Bulharsku AB, který jej v březnu 2017 dále prodal DB ve Varně (Bulharsko).
Dne 24. května 2017 vložilo Norské království do SISN záznam za účelem zabavení motorového vozidla, které bylo označeno jako „věc odcizená, neoprávněně užívaná nebo pohřešovaná“.
Dne 26. května 2017 bulharské policejní orgány na parkovišti obce Silistra (Bulharsko) identifikovaly vozidlo, jehož číslo podvozku se plně shodovalo s číslem, které bylo předmětem záznamu. Téhož dne bylo toto vozidlo a jeho osvědčení o registraci zabaveny DB, na jehož jméno bylo vozidlo zaregistrováno.
Bulharská centrála Sirene tedy provedla výměnu informací s norskou centrálou Sirene, přičemž tato posledně uvedená centrála oznámila, že dotčené vozidlo bylo předmětem záznamu v návaznosti na spáchání podvodu nebo zpronevěry, ke kterému došlo dne 23. prosince 2014 v Hordalandu (Norsko).
Dne 6. června 2017 obdržely bulharské orgány od norských orgánů žádost o vydání tohoto vozidla jeho označenému majiteli, a sice společnosti Santander Consumer Bank, prostřednictvím společnosti Lindorff, jejímž zástupcem v Bulharsku byla společnost Plam EOOD.
Dne 4. července 2017 bylo uvedené vozidlo vydáno CD, jednateli společnosti Plam.
Dne 28. srpna 2019 ředitel policejní stanice v Silistra při oblastním ředitelství ministerstva vnitra v Silistra zamítl žádost žalobců v původním řízení podanou dne 13. srpna 2019, která zněla na okamžité vrácení předmětného vozidla.
Žalobci v původním řízení tedy napadli u Administrativen sad – Silistra (správní soud v Silistře, Bulharsko), zákonnost rozhodnutí o vydání dotčeného vozidla orgánům členského státu, který pořídil záznam, přičemž se dovolávali neexistence přesvědčivého důkazu o tom, že v Norsku bylo ve vztahu k tomuto vozidlu skutečně zahájeno trestní stíhání a poukazovali na svou dobrou víru, kterou měli při pořízení uvedeného vozidla.
Vzhledem k tomu, že měl předkládající soud za to, že mezi Santander Consumer Bank a EF existovaly soukromoprávní vztahy a že spáchání trestných činů nebylo prokázáno, požádal ředitele policejní stanice v Silistře při oblastním ředitelství ministerstva vnitra v Silistře, aby se dotázal norských policejních orgánů na existenci trestního stíhání zahájeného v Norsku, které se týká téhož vozidla, jakož i předložil výpis z příslušných ustanovení norského trestního zákoníku spolu s jejich překladem do bulharského jazyka, a to včetně částí, na jejichž základě byl vložen záznam o dotyčném vozidle. Tento soud mimoto požádal norské orgány o oficiální odpověď, pokud jde o přesnou povahu trestného činu, který byl předmětem těchto stíhání, a fázi, ve které se nacházela příslušná řízení.
Dopisem předloženým na jednání, které se konalo dne 26. srpna 2020 u předkládajícího soudu, byl tento informován o skutečnosti, že jelikož bylo dotčené vozidlo nalezeno a navráceno do Norska, byl spis ve věci uzavřen dne 10. července 2017.
Předkládající soud má za to, že pokud by takové trestní řízení neexistovalo, záznam o dotčeném vozidlu v SIS II by nespadal do působnosti rozhodnutí SIS II vymezené v článku 2 tohoto rozhodnutí, a v důsledku toho by byl do tohoto systému vložen v rozporu s cíli sledovanými takovými záznamy, které se vkládají za účelem zabavení věci nebo zajištění důkazu v trestním řízení v členském státě, který záznam pořídil.
Tento soud si klade otázku, zda je s rozhodnutím SIS II slučitelná vnitrostátní právní úprava, která ukládá příslušným orgánům členského státu, které našly hledanou věc, a jednají tak v rámci přesně stanovené pravomoci, povinnost zabavit veškeré věci, které byly předmětem záznamu v SIS II, v případě, že existují indicie nasvědčující tomu, že dotyčný záznam nebyl vložen do SIS II v souladu s cíli uvedenými v čl. 38 odst. 1 tohoto rozhodnutí.
Za těchto podmínek Administrativen sad – Silistra (správní soud v Silistra) se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být článek 39, a zejména čl. 39 odst. 3 rozhodnutí [SIS II] vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním ustanovením a správní praxi, které stanoví, že pokud existují důkazy odůvodňující závěr, že záznam vložený do SIS nespadá mezi účely vložení takového záznamu, konkrétně účely definované v čl. 38 odst. 1, příslušný orgán vykonávajícího členského státu může a dokonce musí jeho výkon odmítnout?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda článek 39 rozhodnutí SIS II musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou příslušné orgány vykonávajícího členského státu povinny vykonat záznam vložený do SIS II ohledně určité věci, i když mají pochybnosti o důvodech pro vložení takového záznamu, jak jsou uvedeny v čl. 38 odst. 1 tohoto rozhodnutí.
Úvodem z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že předmětem dotyčného záznamu je motorové vozidlo s obsahem válců vyšším než 50 cm
.
V tomto ohledu čl. 38 odst. 1 a odst. 2 písm. a) rozhodnutí SIS II stanoví, že údaje týkající se takových vozidel, hledaných za účelem zabavení nebo za účelem zajištění důkazů v trestním řízení, se vkládají do SIS II.
Provádění opatření na základě takového záznamu je upraveno v článku 39 rozhodnutí SIS II. Tento článek odkazuje na standardizované činnosti a opatření, které mají v podstatě preventivní povahu, ze strany orgánů, jež zjistily existenci záznamu o určité věci, a v odstavci 3 odkazuje na vnitrostátní právo, pokud jde o volbu opatření, které je třeba přijmout.
Článek 39 odst. 1 tohoto rozhodnutí stanoví, že pokud se při vyhledávání zjistí záznam o věci, která byla nalezena, spojí se orgán, který zjistil shodu, s orgánem, který pořídil záznam s cílem dohodnout vhodná opatření.
Bod 2.2.2 přílohy 2 příručky Sirene v tomto ohledu upřesňuje, že v souladu s vnitrostátním právem vykonávajícího členského státu jsou prováděnými opatřeními zabavení nalezené věci nebo přijetí všech vhodných preventivních opatření, zjištění totožnosti osoby, která má věc v držení, a kontaktování centrály Sirene členského státu, který pořídil záznam.
Kromě toho čl. 39 odst. 2 rozhodnutí SIS II dodává, že informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku jsou sdělovány prostřednictvím „výměny doplňujících informací“, přičemž tyto informace jsou definovány v čl. 3 odst. 1 písm. b) tohoto rozhodnutí jako informace, které nejsou uložené v SIS II, ale souvisejí se záznamy SIS II, a které se vyměňují zejména zaprvé s cílem umožnit členským státům vzájemné poskytování konzultací či informací při vkládání záznamu, a zadruhé po pozitivním nálezu, aby bylo možné přijmout vhodné opatření.
Bod 8.3 příručky Sirene upřesňuje, že je-li zjištěn pozitivní nález záznamu za účelem zabavení nebo za účelem zajištění důkazů pořízeného zejména o vozidle, podle článku 38 rozhodnutí o SIS II, centrály Sirene zašlou doplňující informace „co nejrychleji“.
S ohledem na tuto nezbytnost rychlého jednání, na které závisí operativní spolupráce v trestních věcech mezi policejními orgány a justičními orgány prováděná na základě rozhodnutí SIS II, musí orgány vykonávajícího členského státu za účelem výkonu vloženého záznamu přijmout nezbytná preventivní opatření, aniž by vůči nim mohlo být namítáno, že platnost tohoto záznamu je zpochybněna, jelikož existují pochybnosti o tom, zda orgány členského státu, který tento záznam vložily, dodržely v daném případě cíle stanovené v čl. 38 odst. 1 tohoto rozhodnutí, v projednávané věci týkající se toho, zda v členském státě, který záznam pořídil, probíhá trestní řízení o věci, která byla předmětem záznamu.
Takový závěr platí tím spíše, že podle čl. 1 odst. 2 rozhodnutí SIS II je účelem SIS II zejména zajistit vysokou úroveň bezpečnosti v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva Unie, včetně udržování veřejné bezpečnosti a veřejného pořádku a zajišťování bezpečnosti na území členských států.
Právě v tomto kontextu zavádí rozhodnutí SIS II podle svého čl. 2 odst. 1 podmínky a postupy pro vkládání a zpracovávání záznamů v SIS II o osobách a věcech a pro výměnu doplňujících informací a dalších údajů za účelem policejní a justiční spolupráce v trestních věcech.
Jak vyplývá z čl. 20 odst. 1 a 2 rozhodnutí SIS II, SIS II obsahuje výlučně kategorie údajů, které jsou nezbytné pro účely stanovené zejména v článku 38 tohoto rozhodnutí.
Ačkoli z toho vyplývá, že záznamy o věcech musí podle tohoto článku 38 sledovat cíle, které jsou v něm stanoveny, článek 21 tohoto rozhodnutí upřesňuje, že je na členském státu, který záznam pořizuje, aby před pořízením záznamu ověřil, zda je daný případ dostatečně přiměřený, relevantní a závažný pro vložení záznamu do SIS II.
Kromě toho je třeba uvést, že jak vyplývá z čl. 49 odst. 1 rozhodnutí SIS II, za zajištění toho, že údaje jsou správné, aktuální a jsou vložené do SIS II v souladu se zákonem, odpovídá členský stát pořizující záznam, přičemž čl. 49 odst. 2 tohoto rozhodnutí uvádí, že pouze tento členský stát je oprávněn měnit, doplňovat, opravovat, aktualizovat nebo mazat údaje, které vložil.
Má-li totiž některý z členských států, který nepořídil záznam, indicie naznačující, že položka údaje je věcně nesprávná nebo je uchovávána protiprávně, čl. 49 odst. 3 uvedeného rozhodnutí upřesňuje, že členský stát disponující takovými indiciemi o tom uvědomí co nejdříve a nejpozději do deseti dnů poté, co se o uvedeném důkazu dozvěděl, členský stát, který záznam pořídil, prostřednictvím výměny doplňujících informací. Členský stát, který záznam pořídil, sdělení prověří a v případě potřeby dotyčnou položku neprodleně opraví nebo vymaže.
I když je pravda, že v některých případech rozhodnutí SIS II umožňuje vykonávajícímu členskému státu požadovat „označení záznamu“, jehož cílem je, že se záznam nevykoná na jeho území, jak stanoví čl. 24 odst. 1 tohoto rozhodnutí, je nicméně třeba uvést, že použitelnost tohoto článku je s ohledem na jeho znění omezena na záznamy vložené v souladu s články 26, 32 nebo 36 uvedeného rozhodnutí, a to na záznamy buď o osobách, nebo věcech pro účely skryté nebo zvláštní kontroly. Je přitom třeba uvést, že tak tomu v projednávaném případě není, neboť se jedná o záznam o věci vložený k jiným účelům, než jsou ty, které se týkají skryté kontroly nebo zvláštní kontroly, a sice pro účely zabavení nebo zajištění důkazu v trestním řízení.
Kromě toho, jak uvedla Evropská komise ve svém písemném vyjádření, výměna informací mezi členským státem, který záznam pořídil, a vykonávajícím členským státem, jakož i přijetí vhodných opatření členským státem, který našel věc, jenž je předmětem záznamu, vychází z uplatnění zásady loajální spolupráce. Jak totiž vyplývá z bodu 5 odůvodnění rozhodnutí SIS II, systém zavedený v tomto rozhodnutí by měl podporovat operativní spolupráci mezi policejními orgány a justičními orgány v trestních věcech.
V tomto ohledu Soudní dvůr ostatně rozhodl, že zásada loajální spolupráce, která je základem schengenského
acquis
, znamená, že stát, který konzultuje SIS, řádně zohlední údaje poskytnuté členským státem, který záznam pořídil. Síť centrál Sirene byla založena právě proto, aby poskytovala informace vnitrostátním orgánům, které se při provádění záznamu setkají s problémy (rozsudek ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Španělsko,
C‑503/03
,
EU:C:2006:74
, body
a
).
Jak přitom uvedl generální advokát v bodě 44 svého stanoviska, pokud by orgány vykonávajícího členského státu mohly v rámci provádění záznamu o věci zpochybnit platnost záznamu o věci, a to pouze z důvodu existence indicií naznačujících závěr, že cíle uvedené v čl. 38 odst. 1 rozhodnutí SIS II nebyly dodrženy, mohlo by to ohrozit účinnost operativní spolupráce mezi policejními a justičními orgány v trestních věcech, která se provádí na základě tohoto rozhodnutí.
Pokud jde o případné vydání věci orgánům členského státu, který pořídil záznam, jako je vydání upravené v projednávané věci v čl. 84 odst. 8 zákona o ministerstvu vnitra, ve znění použitelném na spor v původním řízení, je třeba uvést, že i když takové opatření výslovně nevyplývá ze znění článku 39 rozhodnutí SIS II, odstavec 3 tohoto článku stanoví, že členský stát, který věc nalezl, přijme opatření „v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy“.
Posledně uvedené ustanovení tak odkazuje na vnitrostátní právo a nijak nedefinuje konkrétní opatření, která musí být v tomto rámci přijata orgány vykonávajícího členského státu. Z toho vyplývá, že uvedené ustanovení nelze vykládat tak, že vylučuje, aby tato opatření mohla zahrnovat opatření týkající se vydání věci, která je předmětem záznamu, členskému státu, který záznam pořídil.
S ohledem na prostor pro uvážení, který má vykonávající členský stát, pokud jde o volbu uvedených opatření podle čl. 39 odst. 3 rozhodnutí SIS II, tedy toto ustanovení nebrání ani tomu, aby tento členský stát, který se rozhodl takovou povinnost vydání stanovit, byl povinen ji vykonat, i kdyby příslušné orgány uvedeného členského státu měly pochybnosti o tom, zda byl záznam vložen z důvodů uvedených v čl. 38 odst. 1 tohoto rozhodnutí.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že článek 39 rozhodnutí SIS II musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou příslušné orgány vykonávajícího členského státu povinny vykonat záznam vložený do SIS II ohledně určité věci, i když mají pochybnosti o existenci důvodů pro vložení takového záznamu, které jsou uvedeny v čl. 38 odst. 1 tohoto rozhodnutí.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

„Článek 39 rozhodnutí Rady 2007/533/SVV ze dne 12. června 2007 o zřízení, provozování a využívání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou příslušné orgány vykonávajícího členského státu povinny provést záznam vložený do Schengenského informačního systému druhé generace ohledně určité věci, i když mají pochybnosti o existenci důvodů pro vložení takového záznamu, které jsou uvedeny v čl. 38 odst. 1 tohoto rozhodnutí.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.