CELEX: 62018CJ0239
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Augalų veislių apsauga
Reglamentas (EB) Nr. 2100/94
14 straipsnyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata
Reglamentas (EB) Nr. 1768/95
11 straipsnio 1 ir 2 dalys
Prašymai pateikti informaciją
Viešosios valdžios institucijų teikiama informacija
Prašymas pateikti informaciją apie faktišką konkrečių rūšių arba veislių medžiagos panaudojimą
Prašymo turinys

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles (
OL L 173, 1995, p. 14
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 18 t., p. 63), 11 straipsnio 1 ir 2 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
(toliau – STV) ir
Freistaat Thüringen
(Tiuringijos federalinė žemė, Vokietija) ginčą dėl pastarosios atsisakymo pateikti STV informaciją, kurią galima gauti iš duomenų bazės, į kurią įtraukta paraiškas paramai iš Europos žemės ūkio fondų gauti teikiančių ūkininkų pateikiama informacija.
Teisinis pagrindas
Pagrindinis reglamentas
1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (
OL L 227, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 16 t., p. 390; toliau – pagrindinis reglamentas) 17 ir 18 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„kadangi naudojimasis augalų veislių teisine apsauga Bendrijoje turi būti sąlygojamas apribojimų, nusakomų nuostatose, priimtose visuomenės labui;
kadangi tai apima ir žemės ūkio gamybos užtikrinimą; kadangi tas tikslas reikalauja leisti ūkininkams tam tikromis sąlygomis dauginimui [dauginimo tikslais] naudoti derliaus produktą.“
Šio reglamento 5 straipsnio „Augalų veislių teisinės apsaugos objektas Bendrijoje“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Augalų veislių teisinės apsaugos objektu Bendrijoje gali būti visų botaninių genčių ir rūšių veislės, įskaitant,
inter alia
, tarpgentinius ar tarprūšinius hibridus.
2.   Šiame reglamente „veislė“ – augalų grupė, priklausanti pačiam žemiausiam žinomam botaniniam taksonui <…>.“
Minėto reglamento 13 straipsnio „Augalų veislių teisinės apsaugos savininko Bendrijoje teisės ir draudžiami veiksmai“ 2 dalyje numatyta:
„1.   Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje poveikį sudaro augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininko ar savininkų, toliau vadinami „savininku“, teisė atlikti 2 dalyje nustatytus veiksmus.
2.   Nepažeidžiant 15 ir 16 straipsnių nuostatų, savininko leidimas yra būtinas, kad su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga <…> būtų galima atlikti šiuos veiksmus:
a)
gaminti ar dauginti (veisti);
b)
paruošti dauginimui;
c)
siūlyti parduoti;
d)
parduoti ar kitaip pateikti į rinką;
e)
eksportuoti iš [Europos Sąjungos];
f)
importuoti į [Sąjungą];
g)
laikyti atsargas a–f punktuose nurodytais tikslais.
Savo leidimą savininkas gali susieti su sąlygomis ir apribojimais.“
To paties reglamento 14 straipsnyje „Nukrypimas nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje“ nustatyta:
„1.   Nepaisant 13 straipsnio 2 dalies nuostatų ir siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą, ūkininkams leidžiama dauginimo tikslams lauke savo ūkyje naudoti augalinę medžiagą, gautą nuėmus derlių, išskyrus hibridinės ar sintetinės veislės, kuriai yra taikoma augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, dauginamąją medžiagą [gautą nuėmus tam tikros, išskyrus hibridinės ar sintetinės, veislės, kuriai taikoma augalų veislių Bendrijos teisinė apsauga, dauginamosios medžiagos derlių].
2.   1 dalies nuostatos taikomos tiktai žemės ūkio augalų rūšims:
<…>
b)
javams:
Avena sativa
– sėjamoji aviža
Hordeum vulgare L
. – paprastasis miežis
Oryza sativa L
. – sėjamasis ryžis
Phalaris canariensis L
. – kanarinis strypainis
Secale cereale L
. – sėjamasis rugys
X Triticosecale Wittm
. – kvietrugis
Triticum aestivum L. emend. Fiori ir Paol
. – paprastasis kvietys
Triticum durum Desf
. – kietasis kvietys
Triticum spelta L
. – spelta
c)
bulvėms:
Solanum tuberosum
– valgomoji bulvė
<…>
3.   Siekiant, kad įsigaliotų 1 dalyje nurodytas nukrypimas ir kad būtų apsaugoti teisėti selekcininko ir ūkininko interesai, prieš įsigaliojant šiam reglamentui, sąlygos pagal 114 straipsnį priimtose įgyvendinimo taisyklėse turi būti nustatytos remiantis šiais kriterijais:
–
neturi būti jokių kiekybinių apribojimų ūkininko ūkiui dėl žemės valdymo,
–
augalinė medžiaga auginimui gali būti apdorojama paties ūkininko ar per jam teikiamas paslaugas <…>,
–
iš smulkių ūkininkų nereikalaujama mokėti jokio selekcinio mokesčio savininkui; smulkiais ūkininkais laikomi:
–
tuo atveju, kai auginamos šio straipsnio 2 dalyje nurodytos augalų rūšys, kurioms taikomas 1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1765/92, nustatantis paramos sistemą tam tikrų lauko kultūrų augintojams [(
OL L 181, 1992, p. 12
)] – ūkininkai, neauginantys augalų plote, didesniame negu reikia išauginti 92 tonas grūdų; šiam plotui apskaičiuoti taikoma minėto reglamento 8 straipsnio 2 dalis,
–
kitų šio straipsnio 2 dalyje nurodytų augalų rūšių atveju – ūkininkai, atitinkantys panašius atitinkamus kriterijus,
–
iš kitų ūkininkų reikalaujama mokėti savininkui teisėtą selekcinį mokestį, kuris yra gerokai mažesnis už tos pačios veislės dauginamosios medžiagos, auginamos tame pačiame plote, licencinį mokestį; faktiškas selekcinio mokesčio dydis laikui bėgant gali svyruoti atsižvelgiant į tai, kokiu mastu ta veislė bus naudojama pagal 1 dalyje nurodytą nukrypimą,
–
kontroliuoti, kaip laikomasi šio straipsnio nuostatų ar vadovaujantis šiuo straipsniu priimtų nuostatų, yra savininkų išimtinės atsakomybės reikalas; organizuojant nurodytą monitoringą, jiems oficialių institucijų pagalba gali būti neteikiama,
–
reikalingą informaciją savininkams jų prašymu teikia ūkininkai ir perdirbimo paslaugų tiekėjai; taip pat lygiavertę informaciją gali teikti oficialios institucijos, kontroliuojančios žemės ūkio produkciją, jei tokia informacija buvo gauta įprastu būdu jiems atliekant savo užduotis be papildomų įsipareigojimų ar išlaidų. Šios nuostatos dėl duomenų apie asmenį nepažeidžia Bendrijos ir nacionalinių teisės aktų dėl asmenų apsaugos dėl duomenų apie asmenį tvarkymo ir laisvo judėjimo.“
Reglamentas Nr. 1768/95
Reglamento Nr. 1768/95 1–5 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„kadangi pagrindinio reglamento 14 straipsnis numato nuostatą, leidžiančią nukrypti nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje, siekiant apsaugoti žemės ūkio gamybą <…>
kadangi sąlygos, šiai nukrypti leidžiančiai nuostatai realizuoti ir apsaugoti teisėtus selekcininko bei ūkininko interesus nustatomos įgyvendinimo taisyklėse remiantis pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje nustatytais kriterijais;
kadangi šis reglamentas nustato tas sąlygas pirmiausia apibrėždamas ūkininkų, perdirbėjų ir turėtojų pareigas, kylančias iš minėtų kriterijų;
kadangi šios pareigos iš esmės susijusios su ūkininko mokamu teisingu atlygiu turėtojui už pasinaudojimą nukrypti leidžiančia nuostata, su informacijos teikimu, su pateiktų apdoroti augalinių produktų ir apdorotų produktų tapatumo apsauga ir su atitikimo nukrypti leidžiančioms nuostatoms kontrole;
kadangi, be to, „smulkių ūkininkų“, kuriems nereikia mokėti atlygio turėtojui už pasinaudojimą nukrypti leidžiančia nuostata, sąvokos apibrėžimas sudarytas visų pirma dėl ūkininkų, auginančių tam tikrus pašarinius augalus ir bulves.“
Reglamento Nr. 1768/95 7 straipsnis konkrečiai susijęs su „smulkiaisiais ūkininkais“. Jo 5 dalyje numatyta:
„Ūkininkas, kuris teigia esąs „smulkus ūkininkas“, iškilus ginčui privalo pateikti įrodymą, kad jis atitinka šiai ūkininkų kategorijai keliamus reikalavimus. <…>“
Reglamento Nr. 1768/95 8 ir 9 straipsniai susiję su informacija, kurią turi pateikti ūkininkai ir perdirbėjai. Šių nuostatų 4 dalyje nustatyta, kad savo prašyme turėtojas turi nurodyti savo vardą, pavardę, adresą, veislę ar veisles, apie kurias jis nori gauti informaciją, taip pat nuorodą arba nuorodas į atitinkamą augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje teisę arba teises.
Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnyje „Viešosios valdžios institucijų teikiama informacija“ nustatyta:
„1.   Informacijos apie faktišką konkrečių rūšių arba veislių medžiagos panaudojimą sodinimui arba apie tokio panaudojimo rezultatus prašymas, kurį turėtojas adresuoja viešosios valdžios institucijai, privalo būti pateiktas raštu. Šiame prašyme turėtojas nurodo savo vardą, pavardę ir adresą, jį dominančią veislę arba veisles ir jo ieškomos [prašomos] informacijos tipą. Jis taip pat pateikia turėtojo statuso įrodymą.
2.   Viešosios valdžios institucija, nepažeisdama 12 straipsnio nuostatų, gali nesuteikti prašomos informacijos tik tada, jeigu:
–
ji nesusijusi su žemės ūkio gamybos kontrole, arba
–
tokią informaciją turėtojams teikti draudžiama pagal [Sąjungos] arba valstybių narių taisykles, reglamentuojančias bendrą teisę spręsti, taikomą viešosios valdžios institucijų veiklai, arba
–
pagal [Sąjungos] arba valstybių narių teisės aktus, kuriais remiantis buvo surinkta ši informacija, ji turi teisę nesuteikti tokios informacijos, arba
–
prašoma informacija yra nebeprieinama, arba
–
tokios informacijos negalima gauti atliekant įprastas viešosios valdžios institucijos užduotis, arba
–
tokią informaciją galima gauti tik papildomo krūvio arba išlaidų dėka,
arba
–
tokia informacija aiškiai susijusi su medžiaga, kuri nepriklauso turėtojo veislėms.
Atitinkamos viešosios valdžios institucijos praneša Komisijai apie tai, kaip jos taiko trečioje įtraukoje minėtą teisę spręsti [naudojasi trečioje įtraukoje nurodyta diskrecija].
3.   Suteikdama informaciją, viešosios valdžios institucija turėtojų neskirsto. Prašomą informaciją viešosios valdžios institucija gali suteikti leisdama turėtojui pasinaudoti kopijomis, padaugintomis iš dokumentų su informacija, papildančia informaciją, susijusią su turėtojo veislėms priklausančia medžiaga, jeigu pašalinta bet kokia galimybė nustatyti asmenų, saugomų pagal 12 straipsnyje minimas nuostatas, tapatybę.
4.   Jeigu viešosios valdžios institucija nusprendžia nesuteikti prašomos informacijos, apie tai ji praneša prašiusiam turėtojui raštu ir nurodo šio sprendimo priežastis.“
Reglamento Nr. 1768/95 12 straipsnis susijęs su asmenų apsauga duomenų apdorojimo ir laisvo asmens duomenų judėjimo srityje.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
STV atstovauja veisimo įmonėms, turinčioms teisę į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje, ir šių įmonių pavedimu yra atsakinga už kontrolę, kad ūkininkai augintų saugomas veisles, taip pat turi teisę iš šių ūkininkų reikalauti mokėti atlygį, kurio gali prašyti minėtos įmonės.
Tiuringijos federalinė žemė yra atsakinga už Europos Sąjungos lėšų priežiūrą administruojant ir kontroliuojant Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) subsidijas. Remiantis nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šiuo tikslu minėta federalinė žemė tvarko duomenų bazę „InVeKoS“ (
Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem
(integruota valdymo ir kontrolės sistema)), į kurią įtraukta paraiškas paramai gauti teikiančių ūkininkų pateikiama informacija. STV teigia, kad prie šios informacijos priskiriama informacija apie šių ūkininkų auginamas rūšis ir plotus, kuriuose auginamos tos rūšys.
2016 m. balandžio 5 d. raštu STV, remdamasi Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsniu, paprašė Tiuringijos federalinės žemės pateikti
InVeKoS
duomenų bazėje esančią informaciją. Šis prašymas buvo atmestas.
Su 2016 m. gruodžio 23 d. ieškiniu STV kreipėsi į
Landgericht Erfurt
(Erfurto apygardos teismas, Vokietija), kad šis įpareigotų Tiuringijos federalinę žemę pagal Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalį pateikti šią duomenų bazėje
InVeKoS
saugomą informaciją:
–
žemdirbystės ūkių pavadinimus ir adresus,
–
atitinkamos žemės ūkio valdos plotus, kuriuose auginami augalai (hektarais),
–
plotus, kuriuose auginami grūdai ir bulvės (hektarais).
2017 m. rugpjūčio 17 d. minėtas teismas atmetė šį ieškinį, remdamasis Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 2 dalies antra ir trečia įtraukomis ir 12 straipsniu.
Šį sprendimą STV apeliacine tvarka apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
STV tvirtina, kad duomenų bazėje
InVeKoS
esanti informacija gali padėti nustatyti faktinį ūkininkų plotų, kuriuose auginami augalai, dydį, taigi ir tai, kas iš tiesų gali būti laikomas „smulkiuoju ūkininku“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalį. Gavusi tokią informaciją ji galėtų nesikreipti į smulkiuosius ūkininkus dėl tokios informacijos. STV priduria, kad yra pasirengusi grąžinti Tiuringijos federalinei žemei išlaidas, kurių gali atsirasti įgyvendinant jos prašymą.
Tiuringijos federalinė žemė tvirtina, kad duomenų bazėje
InVeKoS
nėra jokios informacijos apie konkrečias veisles, išskyrus kanapes ir apynius. Be to, ši federalinė žemė neturi pajėgumų suprogramuoti duomenų bazę taip, kad joje būtų galima atlikti specifinę, su reikalaujamais duomenimis susijusią paiešką; tokias programavimo paslaugas teikiančios įmonės samdymas kainuotų 6000 EUR.
Tokiomis aplinkybėmis
Thüringer Oberlandesgericht
(Tiuringijos aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalį galima iš viešosios valdžios institucijų reikalauti tik informacijos apie augalų rūšis, kartu nereikalaujant informacijos apie saugomą veislę?
2.
Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą reikštų, kad tokios informacijos galima reikalauti:
a)
ar viešosios valdžios institucija yra laikoma susijusia su žemės ūkio gamybos kontrole, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką, tuomet, kai ji kontroliuoja ūkininkų rėmimą iš Sąjungos lėšų ir dėl šios priežasties saugo paraiškas teikiančių ūkininkų duomenis, be kita ko, susijusius ir su (kultūrinių augalų) rūšimis?
b)
Ar viešosios valdžios institucija turi teisę nesuteikti prašomos informacijos, jei, norint ją suteikti, jos turimus duomenis prieš tai turi apdoroti arba specifikuoti trečiasis asmuo ir su tuo susijusios finansinės sąnaudos viršija 6000 EUR? Ar šiuo atžvilgiu yra svarbu tai, ar informacijos reikalaujantis asmuo yra pasirengęs apmokėti atsirandančias išlaidas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją turėtojui numatyta galimybė iš viešosios valdžios institucijos reikalauti informacijos apie augalų rūšių medžiagos panaudojimą, nereikalaujant tiksliai nurodyti konkrečios saugomos veislės, dėl kurios prašoma šios informacijos.
Pirmiausia primintina, kad pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį turėtojo leidimas būtinas, kai tai susiję su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga, ypač kai norima ją gaminti ar dauginti (veisti), paruošti dauginti, siūlyti pirkti, parduoti ar kitaip pateikti į rinką ir laikyti atsargas siekiant šių tikslų.
Kaip jau yra priminęs Teisingumo Teismas, pagrindinio reglamento 14 straipsnio nuostatos, kurios, kaip matyti iš šio reglamento 17 ir 18 konstatuojamųjų dalių, buvo priimtos siekiant viešojo intereso apsaugoti žemės ūkio gamybą, yra šios taisyklės išimtis (2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
,
punktas ir 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
,
punktas).
Šiuo klausimu šio reglamento 14 straipsnyje numatyta, kad ūkininkai, norintys dėl dauginimo tikslų lauke naudoti savo ūkyje užaugintą augalinę medžiagą, gautą nuėmus derlių, neprivalo gauti apsaugos turėtojo leidimo, jei tenkina tam tikras sąlygas, nustatytas reglamente dėl įgyvendinimo remiantis atitinkamais jame išvardytais kriterijais.
Pagal Reglamento Nr. 1768/1995 1–5 konstatuojamąsias dalis šiame reglamente yra nustatytos pagrindinio reglamento 14 straipsnyje numatytos sąlygos, kuriomis galima taikyti nuostatą, leidžiančią nukrypti nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje, siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą ir apsaugoti teisėtus selekcininko ir ūkininko interesus, remiantis minėto 14 straipsnio 3 dalyje numatytais kriterijais.
Tarp šių 14 straipsnio 3 dalyje nurodytų kriterijų ketvirtoje įtraukoje yra pateiktas kriterijus, kad, išskyrus smulkiuosius ūkininkus, „iš kitų ūkininkų reikalaujama mokėti savininkui teisėtą selekcinį mokestį“, o šeštoje įtraukoje – kriterijus, kad „reikalingą informaciją <…> gali teikti oficialios [viešosios valdžios] institucijos <…>“.
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje numatyta turėtojo galimybė viešosios valdžios institucijai pateikti prašymą suteikti „informaciją apie faktišką konkrečių rūšių arba veislių medžiagos panaudojimą sodinimui arba apie tokio panaudojimo rezultatus“.
Šiuo atveju STV daro išvadą, kad turėtojai turi teisę prašyti viešosios valdžios institucijų suteikti turimą informaciją, susijusią su ūkininkų augalininkystės praktika, visų pirma su žemės ūkio paskirties plotais, skirtais tam tikroms rūšims auginti, nes ši informacija yra svarbi siekiant pasinaudoti teisėmis, atsirandančiomis auginant saugomas veisles. Visų pirma STV tvirtina, kad minėta informacija jai leistų nustatyti, kurie ūkininkai laikomi „smulkiaisiais ūkininkais“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies trečią įtrauką, siejamą su Reglamento Nr. 1768/95 7 straipsniu.
Tiuringijos federalinė žemė mano, kad pagal Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalį teisė gauti informaciją suteikiama tik konkrečiai nurodytoms saugomoms veislėms.
Reikia priminti, kad iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia remtis ne tik jos formuluote, bet ir kontekstu, atsižvelgiant į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, struktūrą ir tikslus (2017 m. spalio 19 d. Sprendimo Vion Livestock,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Pirma, dėl Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalies formuluotės reikia pažymėti, kad, kaip priminta šio sprendimo 27 punkte, 11 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nurodyta, jog turėtojas turi galimybę gauti iš viešųjų valdžios institucijų informaciją apie faktišką „konkrečių rūšių arba veislių medžiagos“ panaudojimą.
Vis dėlto ši informacija negali būti lemiama, nes šio reglamento 11 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje reikalaujama, kad prašyme suteikti informaciją turėtojas nurodytų „veislę ar veisles, apie kurias jis nori gauti informaciją“.
Be to, pagal minėto reglamento 11 straipsnio 1 dalies trečią sakinį tokį prašymą dėl informacijos teikiantis turėtojas taip pat turi pateikti statuso įrodymą. Kaip savo išvados 48 punkte pažymėjo generalinis advokatas, iš pagrindinio reglamento 5 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad augalų veislių teisinės apsaugos objektas Bendrijoje gali būti tik „visų botaninių genčių ir rūšių veislės“, todėl šioje 11 straipsnio 1 dalyje reikalaujamas statuso įrodymas gali būti susijęs tik su veislėmis, o ne apskritai su rūšimis.
Taigi iš Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad pagal šią nuostatą pateiktame prašyme suteikti informaciją būtinai reikia tiksliai nurodyti konkrečią veislę, apie kurią prašoma suteikti informaciją.
Antra, tokį Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalies pažodinį aiškinimą patvirtina šiuo reglamentu siekiamas tikslas.
Reikia priminti, kad, kaip nurodyta šio reglamento 2 konstatuojamojoje dalyje, šio reglamento tikslas, remiantis pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje įtvirtintais kriterijais, yra nustatyti sąlygas, kuriomis galima, pirma, taikyti nuostatą, leidžiančią nukrypti nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje, siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą ir, antra, apsaugoti teisėtus selekcininko ir ūkininko interesus.
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 1768/95 4 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šiame reglamente minimos pareigos iš esmės susijusios su ūkininkų mokamu teisingu atlygiu turėtojui už pasinaudojimą nukrypti leidžiančia nuostata, su informacijos teikimu, su pateiktų apdoroti augalinių produktų ir apdorotų produktų tapatumo apsauga ir su nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo kontrole.
Taigi turėtojui suteikiama teise reikalauti informacijos konkrečiai siekiama suteikti jam priemones užtikrinti, kad ūkininkai laikytųsi sąlygų, leidžiančių įgyvendinti pagrindinio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą.
Šiuo tikslu pagal Reglamento Nr. 1768/95 8, 9 ir 11 straipsnius turėtojui suteikiama teisė pateikti atitinkamai ūkininkui, perdirbėjui arba viešosios valdžios institucijai adresuotą prašymą gauti visą jo pramoninės nuosavybės teisių apsaugai reikšmingą informaciją, kuri, kaip priminta šio sprendimo 33 punkte, gali būti susijusi tik su veislėmis, o ne apskritai su rūšimis (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
,
ir
punktus).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalies aiškinimas, pagal kurį bet kuris turėtojas gali viešosios valdžios institucijos prašyti informacijos apie ūkininkų augalininkystę, net jei šie niekada nenaudojo ir neketino naudoti pagal pagrindinio reglamento 14 straipsnio 1 dalį saugomų veislių, viršytų tai, kas būtina siekiant apsaugoti teisėtus selekcininko interesus (šiuo klausimu žr. 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
,
punktą).
Tiesa, kaip pažymėjo STV, pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies trečioje įtraukoje kaip vienas iš kriterijų, kuriais remiantis nustatomos sąlygos, leidžiančios taikyti šio straipsnio 1 dalyje numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą, yra tai, kad „iš smulkių ūkininkų nereikalaujama mokėti jokio selekcinio mokesčio savininkui“. Be to, kurie ūkininkai turi būti laikomi „smulkiaisiais ūkininkais“, priklauso, kaip matyti iš tos pačios įtraukos, nuo ploto, kuriame tokie ūkininkai augina augalų rūšis, dydžio.
Vis dėlto kriterijaus, pagal kurį „smulkieji ūkininkai“ neprivalo mokėti atlygio turėtojui, jeigu jie atitinka Reglamento Nr. 1768/95 7 straipsnyje numatytas sąlygas, taikymas negali pateisinti Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio aiškinimo, kuris viršija tai, kas būtina šio sprendimo 38 punkte nurodytam tikslui pasiekti. Pagal Reglamento Nr. 1768/95 7 straipsnio 5 dalį būtent ūkininkas, teigiantis, kad yra „smulkusis ūkininkas“, o ne turėtojas, turi pateikti įrodymų, kad yra įvykdytos šiam tikslui būtinos sąlygos. Tuo remiantis darytina išvada, kad informacijos apie ploto, kuriame ūkininkas augina tam tikras augalų rūšis, dydį gavimas iš viešosios valdžios institucijos nėra būtina priemonė siekiant užtikrinti turėtojų teisių apsaugą.
Trečia, šią išvadą patvirtina Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalies kontekstas.
Šiuo klausimu, pirma, iš Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 2 dalies septintos įtraukos matyti, kad viešosios valdžios institucija gali nesuteikti prašomos informacijos, jeigu tokia informacija aiškiai susijusi su „medžiaga, kuri nepriklauso turėtojo veislėms“. Kaip savo išvados 49 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, tai, kad bet kuriuo atveju viešosios valdžios institucija gali nesuteikti informacijos, konkrečiai susijusios su medžiaga, kuri nepriklauso minėtoms turėtojo veislėms, paneigia aiškinimą, kad turėtojas turi teisę prašyti informacijos, konkrečiai nesusijusios su veislėmis, kurioms suteikiama apsauga.
Antra, šio sprendimo 39 punkte buvo priminta, kad pagal Reglamento Nr. 1768/95 8, 9 ir 11 straipsnius turėtojui suteikiama teisė pateikti atitinkamai ūkininkui, perdirbėjui arba viešosios valdžios institucijai adresuotą prašymą gauti visą jo pramoninės nuosavybės teisių apsaugai reikšmingą informaciją.
Kiek tai susiję su prašymais, kuriuos pagal Reglamento Nr. 1768/95 8 straipsnį galima pateikti ūkininkui, šio straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad prašyme turėtojas turi aiškiai nurodyti „veislę arba veisles, apie kurias jis nori gauti informaciją, taip pat nuorodą arba nuorodas į atitinkamą augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje teisę arba teises“, ir, jeigu to prašo ūkininkas, kartu su prašymu pateikti turėtojo statuso įrodymų. Pagal šio reglamento 9 straipsnio 4 dalį tie patys reikalavimai
mutatis mutandis
taikomi perdirbėjams adresuotiems prašymams. Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad viešosios valdžios institucijai adresuotame prašyme suteikti informaciją turėtojas nurodo „jį dominančią veislę arba veisles ir jo ieškomos informacijos tipą“.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, pirma, kad, kiek tai susiję su prašymais, kurie gali būti pateikiami ūkininkui, pagal minėtą 8 straipsnį turėtojas turi teisę prašyti iš ūkininko informacijos, tik jeigu turi duomenų, pavyzdžiui, turėtojo saugomos augalų veislės dauginamosios medžiagos įsigijimo atveju, apie tai, kad ūkininkas praeityje rėmėsi ar ateityje remsis pagrindinio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata (šiuo klausimu žr. 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
,
ir
punktus).
Antra, kiek tai susiję su perdirbėjui pateikiamais prašymais, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad kai turėtojas turi duomenų apie tai, kad perdirbėjas apdorojo ar ketina apdoroti auginimo medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės turėtojui priklausančios rūšies dauginamąją medžiagą, toks perdirbėjas privalo turėtojui pateikti visą reikšmingą informaciją, kiek ji susijusi ne tik su ūkininkais, apie kuriuos turėtojas turi duomenų, kad perdirbėjas apdorojo ar ketino apdoroti auginimo medžiagą, bet taip pat kiek ji susijusi su visais kitais ūkininkais, kuriems šis perdirbėjas medžiagą apdorojo ar numato apdoroti, jei perdirbėjui buvo pranešta apie nagrinėjamą veislę arba ji jam buvo žinoma (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
,
punktą).
Iš šios Teisingumo Teismo jurisprudencijos, be kita ko, matyti, kad, remiantis Reglamento Nr. 1768/95 8 straipsnio 4 dalimi ir 9 straipsnio 4 dalimi, ūkininkui ir perdirbėjui adresuoti prašymai suteikti informaciją yra susiję konkrečiai su turėtojo veislėmis, o ne su rūšimis. Atsižvelgiant į šio reglamento 11 straipsnio 1 dalies analogišką formuluotę, kuri nurodyta šio sprendimo 46 punkte, laikytina, kad viešosios valdžios institucijai adresuotas prašymas suteikti informaciją taip pat turi būti susijęs konkrečiai su turėtojo veisle.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1768/95 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją teisės į augalų veislės apsaugą Bendrijoje turėtojui nenumatyta galimybės iš viešosios valdžios institucijos reikalauti informacijos apie augalų rūšių medžiagos panaudojimą, nereikalaujant tiksliai nurodyti konkrečios saugomos veislės, dėl kurios prašoma šios informacijos.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles, 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją teisės į augalų veislės apsaugą Bendrijoje turėtojui nenumatyta galimybės iš viešosios valdžios institucijos reikalauti informacijos apie augalų rūšių medžiagos panaudojimą, nereikalaujant tiksliai nurodyti konkrečios saugomos veislės, dėl kurios prašoma šios informacijos.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.