CELEX: 62017CJ0124
Előzetes döntéshozatal
2014/24/EU irányelv
57. cikk
2014/25/EU irányelv
80. cikk
Közbeszerzési szerződések odaítélése
Eljárás
Kizárási okok
A kizárási időszak maximális időtartama
A gazdasági szereplőnek a megbízhatóságának igazolása céljából az ajánlatkérő szervvel való együttműködési kötelezettsége

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai szolgáltatási ágazatban működő ajánlatkérők beszerzéseiről és a 2004/17/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/25/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 80. cikkének (
HL 2014. L 94., 243. o.
; helyesbítés:
HL 2014. L 327., 9. o.
) a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2014. L 94., 65. o.
; helyesbítés:
HL 2015. L 275., 68. o.
) 57. cikkének (4), (6) és (7) bekezdésével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Vossloh Laeis GmbH és a Stadtwerke München GmbH között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy az előbbit kizárták az ezen utóbbi társaság által a vasúti elemek szállítására vonatkozó közbeszerzési eljárások keretében bevezetett minősítési rendszerből.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2014/24 irányelv
A 2014/24 irányelv (102) preambulumbekezdése kimondja:
„(102)
Engedélyezni kell azonban azt is, hogy a gazdasági szereplők olyan szabálykövetési intézkedéseket fogadjanak el, amelyek célja a bűncselekmények vagy kötelességszegések következményeinek orvoslása és a szabálytalan magatartás további előfordulásának hatékony megakadályozása. Ezek az intézkedések elsősorban az alkalmazottakra vonatkozó vagy szervezeti intézkedések lehetnek, mint például a szabálytalan magatartásban részt vevő személyekkel vagy szervezetekkel meglévő kapcsolatok megszakítása, az alkalmazottak megfelelő átszervezése, jelentéstételi és kontrollrendszerek bevezetése, belső ellenőrzési struktúra kialakítása a megfelelés monitoringja érdekében, valamint belső felelősségi és kártérítési szabályok elfogadása. Ha ezek az intézkedések elegendő garanciát nyújtanak, az adott gazdasági szereplőt kizárólag ezen az alapon a továbbiakban nem lehet kizárni. A gazdasági szereplők részére biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy kérelmezzék a közbeszerzési eljárásban való esetleges részvételük érdekében hozott szabálykövetési intézkedések megvizsgálását. Mindazonáltal az ilyen esetekre alkalmazandó pontos eljárásbeli és tartalmi feltételek meghatározását tagállami hatáskörben kell hagyni. A tagállamok számára különösen lehetővé kell tenni, hogy szabadon dönthessenek arról, hogy megengedik‑e a szükséges értékelés elvégzését az egyes ajánlatkérő szerveknek, vagy pedig központi vagy decentralizált szintű hatóságokat bíznak meg ezzel a feladattal.”
A 2014/24 irányelv „Kizárási okok” című 57. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az ajánlatkérő szervnek ki kell zárnia a közbeszerzési eljárásban való részvételből azt a gazdasági szereplőt, amelyre vonatkozóan az 59., 60. és 61. cikkel összhangban megállapította, vagy más módon tudomása van arról, hogy a következő okok valamelyike miatt jogerősen elítélték:
[…]
(2)   Ki kell zárni a közbeszerzési eljárásban való részvételből azt a gazdasági szereplőt, amelyre vonatkozóan az ajánlatkérő szervnek tudomása van arról, hogy megszegte adófizetési vagy társadalombiztosításijárulék‑fizetési kötelezettségeit, amennyiben ezt olyan bírósági vagy közigazgatási határozat állapítja meg, amely a gazdasági szereplő székhelye szerinti ország vagy az ajánlatkérő szerv székhelye szerinti tagállam jogi rendelkezései szerint jogerős és kötelező.
Ezenkívül az ajánlatkérő szervek kizárhatják – vagy a tagállamok által kötelezhetők arra, hogy zárják ki – a közbeszerzési eljárásból azokat a gazdasági szereplőket, amelyek esetében megfelelően bizonyítani tudja, hogy az adott gazdasági szereplő megszegte az adók és társadalombiztosítási járulékok megfizetésére vonatkozó kötelezettségeit.
E bekezdést nem kell tovább alkalmazni abban az esetben, ha a gazdasági szereplő teljesítette e kötelezettségeit oly módon, hogy az esedékes adókat, társadalombiztosítási járulékokat és az esetleges kamatokat és bírságokat megfizette, vagy ezek megfizetésére kötelezettséget vállalt.
[…]
(4)   Az ajánlatkérő szerv kizárhat gazdasági szereplőt a közbeszerzési eljárásban való részvételből, illetve a tagállamok kötelezhetik az ajánlatkérő szervet a gazdasági szereplő kizárására a következő esetek bármelyikében:
a)
ha az ajánlatkérő szerv megfelelően bizonyítani tudja a 18. cikk (2) bekezdésében említett alkalmazandó kötelezettségek megszegését;
b)
amennyiben a gazdasági szereplő csődeljárás, fizetésképtelenségi eljárás vagy felszámolási eljárás alatt áll, amennyiben a vagyonát felszámoló vagy bíróság igazgatja, amennyiben a hitelezőkkel csődegyezséget kötött, amennyiben üzleti tevékenységét felfüggesztette, vagy a nemzeti törvények és rendeletek szerinti hasonló eljárás következtében bármely hasonló helyzetben van;
c)
ha az ajánlatkérő szerv megfelelő módon bizonyítani tudja, hogy a gazdasági szereplő súlyos szakmai kötelességszegést követett el, amely miatt tisztességessége kérdésessé vált;
d)
ha az ajánlatkérő szervnek kellően megalapozott információi vannak annak megállapításához, hogy a gazdasági szereplő más gazdasági szereplőkkel a verseny torzítására irányuló megállapodást kötött;
e)
ha a 24. cikk szerinti összeférhetetlenséget nem lehet más, kevésbé kényszerítő intézkedésekkel hatékonyan orvosolni;
f)
ha a gazdasági szereplőknek a közbeszerzési eljárás előkészítésében való, a 41. cikkben említett előzetes bevonásából eredő versenytorzulást nem lehet más, kevésbé kényszerítő intézkedésekkel orvosolni;
g)
ha a gazdasági szereplő részéről jelentős mértékű vagy tartós meg nem felelés volt tapasztalható valamely korábbi közbeszerzési szerződésből vagy egy ajánlatkérő szervvel kötött korábbi szerződésből, vagy korábbi koncessziós szerződésből eredő lényeges követelmény teljesítésében, és ez az említett korábbi szerződés lejárat előtti megszüntetéséhez, kártérítési követeléshez vagy egyéb hasonló szankciókhoz vezetett;
h)
ha a gazdasági szereplő a kizárási okok fenn nem állásának és a kiválasztási szempontok teljesülésének ellenőrzéséhez szükséges információk szolgáltatása során hamis nyilatkozatot tett, információkat tartott vissza vagy nem tudja bemutatni az 59. cikk értelmében megkívánt kiegészítő iratokat; vagy
i)
ha a gazdasági szereplő megkísérelte jogtalanul befolyásolni az ajánlatkérő szerv döntéshozatali folyamatát, olyan bizalmas információkat igyekezett megszerezni, amelyek jogtalan előnyöket biztosítanának számára a közbeszerzési eljárásban, illetve hanyagságból olyan félrevezető információkat igyekezett szolgáltatni, amelyek érdemben befolyásolhatják a kizárásra, a kiválasztásra vagy az odaítélésre vonatkozó döntéseket.
Az első albekezdés b) pontja ellenére a tagállamok előírhatják, vagy lehetővé tehetik az ajánlatkérő szerv számára, hogy ne zárja ki azt a gazdasági szereplőt, amelynek esetében fennáll az említett pont szerinti körülmények valamelyike, amennyiben az ajánlatkérő szerv a b) pontban említett helyzetekben alkalmazandó nemzeti szabályokat és üzletfolytonossági intézkedéseket figyelembe véve megállapította, hogy az adott gazdasági szereplő képes lesz a szerződés teljesítésére.
[…]
(6)   Az (1) és a (4) bekezdésben említett helyzetek valamelyikében lévő gazdasági szereplő bizonyítékkal szolgálhat a tekintetben, hogy a releváns kizárási okok ellenére az általa tett intézkedések kellőképpen igazolják a megbízhatóságát. Amennyiben ez a bizonyíték kielégítőnek minősül, a gazdasági szereplőt nem lehet kizárni a közbeszerzési eljárásból.
Ennek érdekében a gazdasági szereplőnek bizonyítania kell, hogy a bűncselekménnyel vagy kötelességszegéssel okozott kárt megtérítette vagy vállalta annak megtérítését, a nyomozó hatóságokkal aktívan együttműködve átfogóan tisztázta a tényeket és a körülményeket, és olyan konkrét technikai, szervezeti és személyi intézkedéseket hozott, amelyek alkalmasak a további bűncselekmények vagy kötelességszegések megelőzésére.
A gazdasági szereplő által hozott intézkedéseket a bűncselekmény vagy kötelességszegés súlyosságának és sajátos körülményeinek figyelembevételével kell értékelni. Ha az intézkedések nem minősülnek megfelelőnek, a gazdasági szereplő részére indokolást kell adni a döntésről.
Az a gazdasági szereplő, amelyet jogerős határozattal zártak ki a közbeszerzési vagy koncesszió odaítélésére irányuló eljárásokban való részvételből, a kizárásnak az említett határozatból következő időtartama alatt nem jogosult igénybe venni az ebben a bekezdésben meghatározott lehetőséget azon tagállamokban, amelyekben a határozat jogerős.
(7)   A tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések révén, az uniós jogot is figyelembe véve, meghatározzák e cikk végrehajtási feltételeit. Meghatározzák különösen a kizárás maximális időtartamát arra az esetre, amikor a gazdasági szereplő nem teszi meg a megbízhatóságának igazolására szolgáló, a (6) bekezdésben meghatározott intézkedéseket. Ha a kizárás időtartamát nem jogerős határozat állapította meg, akkor az nem haladhatja meg a jogerős ítélet meghozatalának időpontjától számított öt évet az (1) bekezdésben említett esetekben és az említett időponttól [helyesen: a releváns eseménytől] számított három évet a (4) bekezdésben említett esetekben.”
A 2014/25 irányelv
A 2014/25 irányelv „Minősítési rendszerek” című 77. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A közszolgáltató ajánlatkérő, ha kívánja, a gazdasági szereplők minősítésére szolgáló rendszert hozhat létre és működtethet.
A minősítési rendszert létrehozó és működtető közszolgáltató ajánlatkérőnek biztosítania kell, hogy a gazdasági szereplők bármikor kérhessék minősítésüket.
(2)   Az (1) bekezdés szerinti rendszer különböző minősítési szakaszokból állhat.
A közszolgáltató ajánlatkérő objektív szabályokat és szempontokat határoz meg a minősítést kérelmező gazdasági szereplők kizárására és kiválasztására, valamint a minősítési rendszer működtetésére vonatkozóan, többek között a rendszerbe való feliratkozással, valamint adott esetben a minősítések rendszeres frissítésével és a rendszer fennállási idejével kapcsolatban.
Amennyiben e szempontok és szabályok műszaki leírásokat is tartalmaznak, a 60–62. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni. A szempontok és szabályok igény szerint frissíthetők.
[…]”
A 2014/25 irányelvnek „A 2014/24/EU irányelv szerinti kizárási okok és kiválasztási szempontok alkalmazása” című 80. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A minősítési rendszerben minősítést kérelmező gazdasági szereplők kizárására és kiválasztására vonatkozó objektív szabályok és szempontok, valamint a nyílt, a meghívásos és a tárgyalásos eljárás, a versenypárbeszéd vagy az innovációs partnerség során a részvételre jelentkezők és az ajánlattevők kizárására és kiválasztására vonatkozó objektív szabályok és szempontok tartalmazhatják a 2014/24/EU irányelv 57. cikke szerinti kizárási okokat, az ott előírt feltételekkel.
Ha a közszolgáltató ajánlatkérő egy ajánlatkérő szerv, ezeknek a szempontoknak és szabályoknak tartalmazniuk kell a 2014/24/EU irányelv 57. cikkének (1) és (2) bekezdése szerinti kizárási okokat, az abban a cikkben előírt feltételekkel.
Ha a tagállamok úgy kívánják, a szempontoknak és szabályoknak szintén tartalmazniuk kell a 2014/24/EU irányelv 57. cikkének (4) bekezdése szerinti kizárási okokat, az abban a cikkben előírt feltételekkel.
[…]
(3)   E cikk (1) és (2) bekezdésének alkalmazása során a 2014/24/EU irányelv 59–61. cikke alkalmazandó.”
A német jog
A 2014/24 irányelvet a német jogba a Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen (a versenykorlátozás tilalmáról szóló törvény, a továbbiakban: GWB) ültette át.
A GWB 124. §‑a a következőket írja elő:
„(1)   Az arányosság elvét szem előtt tartva, az ajánlatkérő szervek bármikor kizárhatnak egy vállalkozást a közbeszerzési eljárásban való részvételből, ha:
[…]
3.
a vállalkozás a tevékenysége körében súlyos kötelességszegést követett el, amely miatt tisztességessége kérdésessé vált; a 123. § (3) bekezdése megfelelően alkalmazandó,
4.
az ajánlatkérő szervnél kellően megalapozott tények állnak rendelkezésre annak megállapítására, hogy a vállalkozás megállapodást kötött más vállalkozásokkal a verseny akadályozására, korlátozására vagy torzítására irányuló célból vagy hatással.
[…]”
A GWB 125. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az ajánlatkérő szerv nem zárja ki a közbeszerzési eljárásban való részvételből a 123. § vagy 124. § szerinti kizárási ok által érintett vállalkozást, ha a vállalkozás bizonyítja, hogy:
1.
a bűncselekménnyel vagy kötelességszegéssel okozott kárt megfizette vagy kötelezettséget vállalt annak megfizetésére,
2.
a nyomozó hatóságokkal és az ajánlatkérő szervvel aktívan együttműködve, átfogóan tisztázta a tényeket és körülményeket, és
3.
olyan konkrét technikai, szervezeti és személyi intézkedéseket hozott, amelyek alkalmasak a további bűncselekmények vagy kötelességszegések megelőzésére.
[…]”
A GWB 126. §‑a értelmében:
„Ha kizárási ok által érintett vállalkozás egyáltalán nem hoz a 125. § szerinti öntisztázási intézkedést, vagy intézkedése ehhez nem elegendő:
1.
a 123. §‑ban foglalt kizárási ok fennállása esetén a felelősség jogerős megállapításától számított, legfeljebb öt évre kizárható a közbeszerzési eljárásban való részvételből,
2.
a 124. §‑ban foglalt kizárási ok fennállása esetén a releváns eseménytől számított, legfeljebb három évre kizárható a közbeszerzési eljárásban való részvételből.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapügyben a jogvita a Vossloh Laeis és a Stadtwerke München mint ajánlatkérő szerv között e társaságnak a 2014/25 irányelv 77. cikke értelmében vett azon minősítési rendszerből való kizárása tárgyában folyik, amelyet ezen ajánlatkérő szerv a 2011. év során a vasúti elemek szállítására vonatkozó közbeszerzési eljárások keretében vezetett be. E minősítési rendszer, amelyet több alkalommal, a legutóbb 2015. december 22‑én meghosszabbítottak, 2016 végén lejárt.
A Vossloh Laeis vasúti pályarendszerekhez szükséges vasúti elemeket, többek között síneket és más vas építőelemeket gyárt. 2016 márciusában a Bundeskartellamt (szövetségi kartellhatóság, Németország) pénzbírságot szabott ki rá amiatt, hogy 2011‑ig kartelljog alá tartozó, váltószerkezetekre vonatkozó megállapodásokban vett részt (a továbbiakban: sínkartell), és egyúttal egy engedékenységi szabályt alkalmazott rá azon együttműködés figyelembevétele céljából, amelyet összejátszó magatartásának a felderítése céljából e hatóságnak történő segítségnyújtás során tanúsított. A Stadtwerke München, amely szervezetet a sínkartell miatt kár érhetett, kártérítés iránti polgári keresetet indított a Vossloh Laeis ellen.
Miután a Vossloh Laeis egy másik közbeszerzési eljárásban ajánlatot nyújtott be, a Stadtwerke München egy 2016. június 15‑i levélben kétségét fejezte ki az ajánlattevő vállalkozásnak a megbízhatóságát illetően ez utóbbinak a sínkartellben való részvétele miatt. E levélre válaszul a Vossloh Laeis 2016. június 16‑án szervezeti és személyzeti jellegű „öntisztázási intézkedéseket” adott elő, amelyeket annak megelőzése céljából hozott, hogy a jogellenes kartellek és tisztességtelen versenyfolyamatok megismétlődjenek. Ráadásul a Vossloh Laeis kijelentette, hogy kész megtéríteni a Stadtwerke Münchennek a jogellenes magatartásával okozott kárt.
Ugyanakkor a Vossloh Laeis megtagadta a szövetségi kartellhatóság azon határozatának a Stadtwerke München részére való továbbítását, amelyben e hatóság bírságot szabott ki vele szemben, és amelynek a továbbítását ezen ajánlatkérő szerv azért kérte tőle, hogy e határozatot meg tudja vizsgálni, és ezen együttműködésen keresztül tisztázni tudja a kartelljog említett társaság általi megsértését. E tekintetben a Vossloh Laeis azzal érvel, hogy véleménye szerint a szövetségi kartellhatósággal való együttműködés elegendő az öntisztázáshoz.
Mivel a Stadtwerke München megállapította, hogy a Vossloh Laeis által szolgáltatott magyarázatok nem bizonyítják, hogy e vállalkozás a GWB 125. §‑a értelmében véve kielégítő intézkedéseket hozott, 2016. november 4‑én arról tájékoztatta a Vossloh Laeist, hogy a GWB 124. §‑a (1) bekezdésének 3. és 4. pontja alapján végérvényesen és azonnali hatállyal kizárják a szóban forgó minősítési eljárásból.
A Vossloh Laeis e kizárásról szóló határozattal szemben 2016. november 17‑én jogorvoslati kérelemmel fordult a Vergabekammer Südbayernhez (dél‑bajorországi közbeszerzési tanács, Németország). Azon a véleményen van, hogy ajánlatkérő szerv tévesen értelmezte a GWB 125. §‑a (1) bekezdésének 1. és 2. pontját, és hogy e határozat elégtelen indokolást tartalmaz, mivel a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdése csak a vizsgálattal megbízott hatóságokkal, nem pedig az ajánlatkérő szervvel való együttműködést írja elő. Ráadásul a GWB 126. §‑ának 2. pontja szerint a közbeszerzési eljárásból való kizárás csak a kizárási ok alapjául szolgáló tényállást követő három évig lehetséges. Márpedig a jelen ügyben e tényállás több mint három évvel az említett kizárás előtt valósult meg.
E körülmények között a Vergabekammer Südbayern (dél‑bajorországi közbeszerzési tanács) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Összeegyeztethető‑e a 2014/25 irányelvnek a 2014/24 irányelv 57. cikke (6) bekezdésének második albekezdésével összefüggésben értelmezett 80. cikkével az olyan tagállami szabályozás, amely a gazdasági szereplő eredményes öntisztázása feltételéül köti ki, hogy a gazdasági szereplő nemcsak a nyomozó hatóságokkal, hanem az ajánlatkérő szervvel is aktívan együttműködve átfogóan tisztázza a bűncselekményekkel vagy kötelességszegéssel és az ezekkel okozott kárral összefüggő tényeket és körülményeket?
2)
Az 1) kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Úgy kell‑e értelmezni ebben az összefüggésben a 2014/24 irányelv 57. cikke (6) bekezdésének második albekezdését, hogy a gazdasági szereplők az eredményes öntisztázás érdekében annyiban mindenesetre kötelesek az ajánlatkérő szervvel szemben a tényállást feltárni, hogy az ajánlatkérő szerv vizsgálhassa, hogy a meghozott öntisztázási intézkedések (technikai, szervezeti és személyi intézkedések és a kár megtérítése) alkalmasak és kielégítőek‑e?
3)
A 2014/24 irányelv 57. cikkének (4) bekezdése szerinti fakultatív kizárási okok esetén a kizárás leghosszabb megengedett időtartama, illetve határideje, a 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdésével összhangban, a releváns eseménytől számított három év. Már a 2014/24 irányelv 57. cikkének (4) bekezdésében megjelölt kizárási ok megvalósítását »releváns eseménynek« kell tekinteni, vagy az az időpont irányadó, amikor az ajánlatkérő szerv bizonyos és megbízható tudomással rendelkezik a kizárási ok fennállásáról?
4)
Eszerint, ha egy gazdasági szereplő kartellben való részvétellel valósítja meg a 2014/24 irányelv 57. cikke (4) bekezdésének d) pontja szerinti kizárási tényállást, akkor a 2014/24 irányelv 57. cikke (7) bekezdése értelmében véve a kartellben való részvétel befejezése minősül releváns eseménynek, vagy az az időpont, amikor az ajánlatkérő a kartellben való részvételről bizonyos és megbízható tudomást szerez?”
Az első és a második kérdésről
Első és második kérdésével, amelyeket együtt célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 2014/25 irányelv 80. cikkét a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely azon gazdasági szereplőtől, amely releváns kizárási ok fennállása ellenére megbízhatóságát kívánja bizonyítani, megköveteli, hogy nemcsak a nyomozó hatóságokkal, hanem az ajánlatkérő szervvel is aktívan együttműködve átfogóan tisztázza a bűncselekményekkel vagy kötelességszegéssel összefüggő tényeket és körülményeket, hogy megbízhatóságának a helyreállítását ez utóbbi számára bizonyítsa.
A 2014/24 irányelv 57. cikke szerint, amelyre a 2014/25 irányelv 80. cikke hivatkozik, az ajánlatkérő szerv ezen előbbi cikk (1), (2) és (4) bekezdésében felsorolt kizárási okok valamelyikének a fennállása esetén a gazdasági szereplőt köteles kizárni vagy kizárhatja őt a közbeszerzési eljárásból.
A 2014/24 irányelv 57. cikke (6) bekezdésének második albekezdése szerint azon gazdasági szereplőnek, amely az e cikk (1) és (4) bekezdésében említett valamely kizárási ok fennállása ellenére megbízhatóságát kívánja igazolni, bizonyítania kell, hogy a bűncselekménnyel vagy kötelességszegéssel okozott kárt megtérítette, vagy vállalta annak megtérítését, a nyomozó hatóságokkal aktívan együttműködve átfogóan tisztázta a tényeket és a körülményeket, és olyan konkrét technikai, szervezeti és személyi intézkedéseket hozott, amelyek alkalmasak a további bűncselekmények vagy kötelességszegések megelőzésére.
Azon szövegösszefüggéssel kapcsolatban, amelybe e rendelkezés illeszkedik, először is meg kell állapítani, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikke (6) bekezdésének első albekezdése szerint, amennyiben a gazdasági szereplő által benyújtott bizonyítékok az e tekintetben releváns nemzeti jogi rendelkezések fényében kielégítőnek minősülnek, a gazdasági szereplőt nem lehet kizárni a közbeszerzési eljárásból. Ezzel szemben, ha az intézkedések nem bizonyulnak megfelelőnek, az ezen irányelv 57. cikke (6) bekezdésének harmadik albekezdése alapján a gazdasági szereplő részére indokolást kell adni a döntésről.
Másodszor a 2014/24 irányelv (102) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy amennyiben a gazdasági szereplő olyan szabálykövetési intézkedéseket fogadott el, amelyek elegendő garanciát nyújtanak, és a bűncselekmények vagy kötelességszegések következményeinek orvoslására és ezek további előfordulásának a tényleges megakadályozására irányulnak, e gazdasági szereplőt kizárólag ezen az alapon többé nem lehet kizárni. E preambulumbekezdés szerint a gazdasági szereplők részére biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy kérelmezzék a közbeszerzési eljárásban való esetleges részvételük érdekében hozott szabálykövetési intézkedések vizsgálatát. Ezenkívül az említett preambulumbekezdés pontosítja, hogy az ilyen esetekre alkalmazandó pontos eljárásbeli és tartalmi feltételek meghatározása a tagállamok feladata, és hogy a tagállamok számára különösen lehetővé kell tenni, hogy szabadon dönthessenek arról, hogy engedélyezik‑e a szükséges értékelés elvégzését az egyes ajánlatkérő szerveknek, vagy pedig központi vagy decentralizált szintű hatóságokat bíznak meg ezzel a feladattal.
Tehát az ugyanazon ajánlatkérő szervvel fennálló viszony keretében, mint amely a 2014/24 irányelv 57. cikke szerinti kizárás mellett dönt, kell a nemzeti szabályozás alapján bizonyítékot szolgáltatni arra, hogy megtették az ezen irányelv 57. cikke (6) bekezdésének második albekezdésében említett intézkedéseket, amelyek között szerepel többek között a nyomozó hatóságokkal való együttműködés. Így, amennyiben a tagállamok engedélyezik az ajánlatkérő szervnek, hogy elvégezze a releváns értékeléseket, ez utóbbinak nemcsak azt kell értékelnie, hogy a gazdasági szereplővel szemben fennáll‑e kizárási ok, hanem azt is, hogy adott esetben e gazdasági szereplő ténylegesen helyreállította‑e megbízhatóságát.
Bizonyos kizárási okok fennállásának a vizsgálata érdekében az ajánlatkérő szervek meghatározott körülmények között kénytelenek kutatásokat és vizsgálatokat végrehajtani. Így a 2014/24 irányelv 57. cikke (4) bekezdésének a) pontja alapján az ajánlatkérő szerv minden „megfelelő” eszközzel bizonyíthatja, hogy valamely gazdasági szereplő nem tett eleget azon környezetvédelmi, szociális és munkajogi kötelezettségeinek, amelyeket az uniós jog, a nemzeti jog, a kollektív szerződések, illetve a környezetvédelmi, szociális és munkajogi rendelkezések írnak elő. Hasonlóképpen, a 2014/24 irányelv 57. cikke (4) bekezdésének c) pontja alapján az ajánlatkérő szerv „megfelelő módon” bizonyíthatja, hogy a gazdasági szereplő súlyos szakmai kötelességszegést követett el, amely miatt tisztességessége kérdésessé vált. Az ajánlatkérő szerv általi vizsgálat például az ezen irányelv 57. cikke (4) bekezdésének g) és i) pontjában szereplő kizárási okok valamelyike fennállásának a megállapítása céljából is szükséges lehet.
Mindemellett olyan helyzetekben, mint amelyekről az alapügyben szó van, amelyekben bizonyos jogsértések kivizsgálására fennáll egy, az uniós jog vagy a nemzeti jog által szabályozott egyedi eljárás, és amelyekben különleges szervezeteket bíznak meg az ezzel kapcsolatos vizsgálatok elvégzésére, az ajánlatkérő szervnek a benyújtott bizonyítékok értékelésének keretében főszabály szerint az ilyen eljárás eredményére kell támaszkodnia.
Ebben az összefüggésben fontos figyelembe venni egyrészt az ajánlatkérő szervek, másrészt a nyomozó hatóságok feladatait. Míg ez utóbbiak feladata valamely jogszabály megsértésének az elkövetésében részt vevő bizonyos személyek felelősségének a megállapítása, pártatlanul megállapítva azon tényállás valódiságát, amely ilyen jogsértést valósíthat meg, valamint az ezen elkövetőknek felróható múltbéli magatartás megakadályozása, az ajánlatkérő szerveknek értékelniük kell azokat a kockázatokat, amelyek azáltal merülhetnek fel, hogy a szerződést olyan ajánlattevőnek ítélik oda, amelynek a tisztessége vagy megbízhatósága kétséges.
Ebből következik, amint az Európai Bizottság megállapította, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdése értelmében véve a tényeknek és körülményeknek a nyomozó hatóságok általi felderítése nem ugyanarra a célra irányul, mint amelyre azon gazdasági szereplő megbízhatóságának a vizsgálata, amely e rendelkezésben előírt intézkedéseket hozott, és amelynek olyan bizonyítékokat kell az ajánlatkérő szerv számára szolgáltatnia, amelyek lehetővé teszik azok kielégítő jellegének a gazdasági szereplő közbeszerzési eljárásban való részvétele céljából való igazolását. Így, amennyiben az ajánlatkérő szerv, illetve a nyomozó hatóságok feladatai megkövetelik, és a szükséges mértékben, azon gazdasági szereplőnek, amely releváns kizáró ok fennállásra ellenére megbízhatóságát kívánja bizonyítani, hatékonyan együtt kell működnie az e megfelelő feladatokkal megbízott hatóságokkal, legyen szó akár az ajánlatkérő szervről, akár a nyomozó hatóságról.
Mindazonáltal az ajánlatkérő szervvel való ezen együttműködésnek azon intézkedésekre kell korlátozódnia, amelyek szigorúan szükségesek azon cél tényleges eléréséhez, amelyre a gazdasági szereplő megbízhatóságának a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdésében említett vizsgálata irányul.
Konkrétabban, olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, az ajánlattevőnek különösen bizonyítania kell, hogy az ilyen tények vizsgálatával megbízott versenyhatósággal aktívan együttműködve átfogóan tisztázta az azon kartellel kapcsolatos tényeket és körülményeket, amelyben részt vett.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az ajánlatkérő szervnek lehetőséggel kell rendelkeznie arra, hogy kérhesse azon gazdasági szereplőtől, amelynek a versenyjog megsértésben fennálló felelősségét megállapították, a versenyhatóság rá vonatkozó határozatának a benyújtását. Az a körülmény, hogy az ilyen dokumentum továbbítása megkönnyítheti az ajánlatkérő szerv számára azt, hogy az említett gazdasági szereplővel szemben polgári jogi felelősség megállapítása iránti keresetet indítson, nem kérdőjelezheti meg e megállapítást. Ugyanis emlékeztetni kell arra, hogy azon intézkedések között, amelyeket meg kell tennie valamely gazdasági szereplőnek annak érdekében, hogy bizonyítsa megbízhatóságát, szerepel az arra vonatkozó bizonyíték benyújtása, hogy a gazdasági szereplő az általa elkövetett bűncselekménnyel vagy kötelességszegéssel okozott kárt megtérítette, vagy vállalta annak megtérítését.
Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy az ajánlatkérő szerv számára azon határozat továbbítása, amely megállapítja a versenyszabályok ajánlattevő általi megsértését, és ugyanakkor ez utóbbira engedékenységi szabályt alkalmaz azzal az indokkal, hogy az együttműködött a versenyhatósággal, főszabály szerint elegendőnek kell lennie annak az ajánlatkérő szerv számára való bizonyításához, hogy e gazdasági szereplő e hatósággal együttműködve átfogóan tisztázta a tényeket és körülményeket, amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
Egyébiránt, mivel az ajánlatkérő szerv azt is kérheti a gazdasági szereplőtől, hogy nyújtsa be azon intézkedések bizonyítékát, amelyeket elfogadott, és amelyek megakadályozhatják a megállapított jogsértés további előfordulását, meg kell jegyezni, hogy az ajánlatkérő szerv e gazdasági szereplőtől megkövetelheti, hogy szolgáltasson olyan ténybeli elemeket, amelyek bizonyíthatják, hogy az általa hivatkozott intézkedések valóban megfelelőek a kifogásolt magatartás továbbiakban való előfordulásának az elkerüléséhez, figyelembe véve azon különleges körülményeket, amelyek között az említett jogsértéseket elkövették. Az a körülmény, hogy a gazdasági szereplőtől e tekintetben megkövetelt bizonyítékokat a versenyhatóság a vizsgálata keretében már kérte, önmagában nem igazolja, hogy a gazdasági szereplőt mentesítsék e bizonyítékok ajánlatkérő szervnek való benyújtása alól, kivéve ha azon tények és körülmények, amelyeknek a bizonyítását így kérték, kellően egyértelműen következnek a gazdasági szereplő által szolgáltatott más dokumentumokból, különösen a versenyszabályok megsértését megállapító határozatból.
A fenti megállapításokra tekintettel az első és második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2014/25 irányelv 80. cikkét a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely azon gazdasági szereplőtől, amely releváns kizárási ok fennállása ellenére megbízhatóságát kívánja bizonyítani, megköveteli, hogy nemcsak a nyomozó hatóságokkal, hanem az ajánlatkérő szerv saját feladatkörében ez utóbbival is aktívan együttműködve átfogóan tisztázza az elkövetett bűncselekményekkel vagy kötelességszegéssel összefüggő tényeket és körülményeket, hogy megbízhatóságának a helyreállítását ez utóbbi számára bizonyítsa, amennyiben ezen együttműködés az e vizsgálathoz szigorúan szükséges intézkedésekre korlátozódik.
A harmadik és a negyedik kérdésről
Harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket együtt célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy amennyiben a gazdasági szereplő az ezen irányelv 57. cikke (4) bekezdésének d) pontjában említett kizárási ok alapjául szolgáló magatartást tanúsított, amelyet a hatáskörrel rendelkező hatóság szankcióval sújtott, a kizárás maximális időtartamát e hatóság határozatának az időpontjától kell számítani.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben szereplő információk szerint a szövetségi kartellhatóság a Vossloh Laeist szankcióval sújtotta amiatt, hogy 2011‑ig a sínkartell keretében verseny torzítására irányuló megállapodásokban vett részt. E vállalkozás azzal érvel, hogy a kartellben való részvétel vége minősül az említett irányelv 57. cikkének (7) bekezdése értelmében vett azon „releváns eseménynek”, amelytől a kizárás maximális időtartamát számítani kell. A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a GWB‑nek az e törvény 126. §‑ára vonatkozó indokolása, amely rendelkezés az említett 57. cikk (7) bekezdésének az átültetésére irányul, megerősítheti azt a nézetet, miszerint a verseny területén hatáskörrel rendelkező hatóság határozata minősül az említett eseménynek.
Mindenekelőtt a 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdése értelmében a tagállamok meghatározzák a kizárás időszak maximális időtartamát, ha a gazdasági szereplő a megbízhatóságának igazolására az ezen irányelv 57. cikkének (6) bekezdésében meghatározott intézkedések közül egyiket sem tette meg, és ha a kizárási időszak időtartamát nem jogerős határozat állapította meg, ezen időtartam nem haladhatja meg a releváns esemény időpontjától számított három évet az említett irányelv 57. cikkének (4) bekezdésében említett kizárási esetekben.
Bár a 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdése nem pontosítja sem a „releváns esemény” jellegét, sem különösen azt az időpontot, amelyben ezen esemény történik, meg kell jegyezni, hogy e rendelkezés az e cikk (1) bekezdésében említett kötelező kizárási okok esetében, és amennyiben a kizárási időszak időtartamát jogerős ítélet nem állapította meg, előírja, hogy az ötéves időtartamot ezen, a felelősséget megállapító jogerős ítélet időpontjától kell számítani anélkül, hogy figyelembe kellene venni azt az időpontot, amikor az említett felelősségmegállapítás alapjául szolgáló tényállás megvalósult. Így e kizáró okok esetében ezen időtartamot azon időponttól kezdve kell számítani, amely bizonyos esetekben jóval a jogsértést megvalósító tényállást követi.
A jelen ügyben a releváns kizáró ok alapjául szolgáló magatartást a hatáskörrel rendelkező hatóság az uniós jog vagy a nemzeti jog által szabályozott eljárás keretében kihirdetett és a jogszabályt sértő magatartás megállapításáról szóló határozata által szankcióval sújtotta. Ebben a helyzetben a kötelező kizárási okok esetében előírt határidő számításának módjaival való koherencia miatt, azonban az előreláthatóság és a jogbiztonság miatt is, meg kell állapítani, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdésében említett hároméves időtartamot e határozat időpontjától kezdve kell számítani.
E megoldás annál is inkább indokoltnak tűnik, hogy – amint a főtanácsnok az indítványának 83–85. pontjában megjegyezte – a versenykorlátozó magatartások fennállása csak az ilyen határozat elfogadását követően tekinthető bizonyítottnak, amely ebben az értelemben jogilag minősíti a tényállást.
Egyébiránt, amint a Bizottság hangsúlyozta, az érintett gazdasági szereplő számára ezen időszak alatt továbbra is fennáll annak a lehetősége, hogy megbízhatóságának bizonyítása céljából elfogadjon a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdésében említett intézkedéseket, ha mégis közbeszerzési eljárásban kíván részt venni.
Következésképpen a kizárási időszakot nem a kartellben való részvételtől, hanem azon időponttól kell számítani, amelyben a magatartás a jogsértés hatáskörrel rendelkező hatóság általi megállapításának a tárgyát képezte.
Ebből következik, hogy a harmadik és negyedik kérdésre azt kell válaszolni, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a gazdasági szereplő az ezen irányelv 57. cikke (4) bekezdésének d) pontjában említett kizárási ok alapjául szolgáló magatartást tanúsított, amelyet a hatáskörrel rendelkező hatóság szankcióval sújtott, a kizárás maximális időtartamát e hatóság határozatának az időpontjától kell számítani.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai szolgáltatási ágazatban működő ajánlatkérők beszerzéseiről és a 2004/17/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/25/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 80. cikkét a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 57. cikkének (6) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely azon gazdasági szereplőtől, amely releváns kizárási ok fennállása ellenére megbízhatóságát kívánja bizonyítani, megköveteli, hogy nemcsak a nyomozó hatóságokkal, hanem az ajánlatkérő szerv saját feladatkörében ez utóbbival is aktívan együttműködve átfogóan tisztázza az elkövetett bűncselekményekkel vagy kötelességszegéssel összefüggő tényeket és körülményeket, hogy megbízhatóságának a helyreállítását ez utóbbi számára bizonyítsa, amennyiben ezen együttműködés az e vizsgálathoz szigorúan szükséges intézkedésekre korlátozódik.

2)
A 2014/24 irányelv 57. cikkének (7) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a gazdasági szereplő az ezen irányelv 57. cikke (4) bekezdésének d) pontjában említett kizárási ok alapjául szolgáló magatartást tanúsított, amelyet a hatáskörrel rendelkező hatóság szankcióval sújtott, a kizárás maximális időtartamát e hatóság határozatának az időpontjától kell számítani.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.