CELEX: 62016CJ0200
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 2001/23/EB
1 straipsnio 1 dalis
Įmonės ar verslo perdavimas
Darbuotojų teisių apsauga
Perėmėjo pareiga perimti darbuotojus
Įmonės teikiamos priežiūros ir apsaugos paslaugos
Kvietimas teikti pasiūlymus
Sutarties sudarymas su kita įmone
Darbuotojų neperėmimas
Nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią „įmonės ar verslo perdavimo“ sąvokai nepriskiriamas ūkio subjekto kliento praradimas dėl paslaugų sutarties sudarymo su kitu ūkio subjektu

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (
OL L 82, 2001, p. 16
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 98) 1 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Securitas – Serviços e Tecnologia de Segurança SA
(toliau –
Securitas
) ginčą su
ICTS Portugal – Consultadoria de Aviação Comercial SA
(toliau – ICTS) bei Arthur George Resendes ir šešiolika kitų buvusių ICTS darbuotojų dėl to, kad
Securitas
atsisakė pripažinti, kad esantys darbo santykiai tarp šių darbuotojų ir ICTS buvo perkelti
Securitas
perdavus verslą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2001/23 3 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Būtina garantuoti darbuotojų apsaugą pasikeitus darbdaviui, pirmiausia užtikrinant, kad būtų apsaugotos jų teisės.“
Šios direktyvos 8 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Siekiant užtikrinti teisinę apsaugą ir skaidrumą, teisinę perdavimo sąvoką reikia paaiškinti atsižvelgiant į Teisingumo Teismo precedentų teisę. Toks paaiškinimas nepakeitė Teisingumo Teismo paaiškintos Direktyvos 77/187/EEB taikymo srities.“
Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nustatyta:
„a)
Ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui;
b)
atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to, ar ta veikla yra pagrindinė ar pagalbinė.“
Direktyvos 2001/23 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodami perėmėjui.“
Portugalijos teisė
Darbo kodeksas
Pagal
codigo do trabalho
(Darbo kodeksas), patvirtinto 2009 m. vasario 12 d. Įstatymu Nr. 7/2009, 285 straipsnį:
„1.   Kai dėl kokios nors priežasties perduodama įmonė ar verslas arba ekonominį vienetą sudaranti įmonės ar verslo dalis, perėmėjas pakeičia darbdavį atitinkamų darbuotojų darbo sutartyse ir jam tenka pareiga mokėti baudas už darbo teisės pažeidimus.
2.   Vienus metus po perdavimo perdavėjas solidariai atsako už pareigų, atsiradusių iki perdavimo datos, vykdymą.
3.   Pirmesnių dalių nuostatos taikomos ir tuo atveju, kai perduodama, perleidžiama, perimama ar tęsiama įmonės, verslo subjekto ar ekonominio vieneto veikla, o veiklos perėmimo ar tęsimo atveju solidari atsakomybė tenka prieš pat ėmusis šių veiksmų veiklą vykdžiusiam subjektui.
4.   Ankstesnių nuostatų dalys netaikomos tuo atveju, jei prieš perleidimą darbuotoją perdavėjas perleido kitam verslo subjektui ar ekonominiam vienetui, kaip tai suprantama pagal 194 straipsnį, tačiau minėtas darbuotojas išliko jam pavaldus, išskyrus perdavėjo pareigą sumokėti už darbo teisės pažeidimus skirtas baudas.
5.   Ekonominis vienetas reiškia išteklių grupę, sukurtą siekiant vykdyti ekonominę veiklą, neatsižvelgiant į tai, ar ši veikla pagrindinė, ar papildoma.
6.   1 dalies ir 3 dalies pirmos pastraipos pažeidimas yra sunkus pažeidimas.“
Kolektyvinė sutartis
Kolektyvinės sutarties, sudarytos 2011 m. tarp
Associação de Empresas de Segurança Privada
(Privačių saugos įmonių asociacija),
Associação Nacional das Empresas de Segurança
(Nacionalinė saugos įmonių asociacija) ir, be kita ko,
Sindicato dos Trabalhadores dos Serviços de Portaria, Vigilância, Limpeza, Domésticas e Actividades Diversas
(Priežiūros, kontrolės, valymo, namų ūkio ir kitos veiklos paslaugų darbuotojų profesinė sąjunga) ir paskelbtos
Boletim do Trabalho e Emprego
(Darbo ir užimtumo leidinys) Nr. 17/2011, 13 sąlygoje numatyta:
„1.
Nuosavybės teisės į įmonės, verslo arba ekonominį vienetą sudarančios įmonės ar verslo dalies perdavimo atveju, nepaisant jo formos, perėmėjas perima darbdavio statusą atitinkamų darbuotojų darbo sutartyse.
2.
Įmonės ar verslo dalies perdavimu nelaikoma tai, kad ūkio subjektas praranda klientą, kai paslaugas pavedama teikti kitam ūkio subjektui.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
A. G. Resendes ir šešiolika kitų asmenų, ICTS darbuotojų, iki 2013 m. liepos 14 d. vykdė apsaugos funkcijas
Portos dos Açores SA
įrenginiuose (prieplaukoje, komerciniame uoste ir dokuose), esančiuose Ponta Delgadoje (Portugalija), pagal šios bendrovės ir ICTS sudarytą sutartį.
Jie buvo atsakingi, be kita ko, už asmenų ir prekių atvykimo ir išvykimo kontrolę naudojant stebėjimo kameras ir laikantis jiems ICTS nurodytos tvarkos. Jų darbdavys jiems taip pat suteikė išskiriančią aprangą ir racijas.
2013 m. sausio 17 d.
Portos dos Açores
paskelbė kvietimą teikti pasiūlymus dėl prevencinės priežiūros ir apsaugos paslaugų teikimo jo įrenginiuose, esančiuose Ponta Delgadoje. 2013 m. balandžio 17 d. šių paslaugų teikimo sutartis buvo sudaryta su
Securitas
.
ICTS darbuotojai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme tvirtina, kad 2013 m. birželio 17 d. ICTS jiems raštu nurodė, kad sudarius minėtą sutartį su
Securitas
, kuri įsigaliojo liepos 15 d., jų darbo sutartys nuo šios datos perkeliamos pastarajai bendrovei.
2013 m. liepos 14 d. ICTS darbuotojas, gavęs instrukcijų šiuo klausimu iš savo darbdavio, perdavė
Securitas
darbuotojui racijas, kurias naudojo ICTS darbuotojai
Portos dos Açores
įrenginiuose. Vėliau
Securitas
šiuos įrenginius perdavė
Portos dos Açores
.
Securitas
pradėjo teikti priežiūros ir apsaugos paslaugas 2013 m. liepos 15 d. Ji perdavė jos įdarbintiems apsaugos darbuotojams jai priklausančias racijas ir vienodas aprangas su įmonės logotipu.
Securitas
taip pat informavo A. G. Resendes ir šešiolika kitų suinteresuotų asmenų apie tai, kad jie nėra jos darbuotojai ir kad jų darbdavys išliko ICTS. Todėl jie pareiškė ieškinį
Tribunal do Trabalho de Ponta Delgada
(Ponta Delgados darbo teismas, Portugalija) prieš
Securitas
ir ICTS, prašydami įpareigoti
Securitas
arba, subsidiariai, ICTS pripažinti, kad jie yra jos darbuotojai ir kad ji mokėtų jiems atlyginimus ir delspinigius nuo 2013 m. liepos 15 d. arba, trims iš jų, atlygintų nuostolius dėl neteisėto atleidimo iš darbo.
Šis teismas patenkino ieškinį. Jis nusprendė, kad tarp dviejų bendrovių įvyko verslo perdavimas ir kad buvusių ICTS darbuotojų darbo sutartys buvo perkeltos
Securitas
. Todėl jis šių darbuotojų atleidimą iš darbo
Securitas
kvalifikavo kaip „neteisėtą“ ir įpareigojo šią bendrovę reintegruoti daugumą suinteresuotųjų asmenų ir pervesti jiems įvairių sumų, susijusių su nesumoktais atlyginimais, taip pat atlyginti nuostolius.
Securitas
pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo
Tribunal da Relação de Lisboa
(Lisabonos apeliacinis teismas, Portugalija); šis teismas pirmosios instancijos teismo sprendimą paliko nepakeistą.
Tuomet
Securitas
pateikė kasacinį skundą
Supremo Tribunal de Justiça
(Aukščiausiasis Teismas, Portugalija). Šiam teismui iš esmės kyla klausimas dėl to ar ICTS pakeitimas bendrove
Securitas
priežiūros ir apsaugos veiklai
Portos dos Açores
vykdyti po to, kai su
Securitas
buvo sudaryta paslaugų teikimo sutartis, priskirtina sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktą.
Tokiomis aplinkybėmis
Supremo Tribunal de Justiça
(Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar byloje nagrinėjama situacija atitinka įmonės ar verslo perdavimą, t. y. ar buvo perdavimas iš įmonės <…> ICTS įmonei <…>
Securitas
po surengto viešojo pirkimo konkurso, kuriam įvykus su <…>
Securitas
, šio konkurso laimėtoja, buvo sudaryta sutartis dėl priežiūros ir apsaugos paslaugų teikimo San Migelio saloje (Azorų salos, Portugalija) esančiame Ponta Delgados uoste ir ar tai reiškia ekonominio vieneto perdavimą pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnį?
2.
Ar byloje nagrinėjama situacija atitinka paprastą konkuruojančių įmonių pasikeitimą po to, kai sutartis dėl paslaugų teikimo sudaroma su minėtą viešojo pirkimo konkursą laimėjusia įmone, todėl tai nėra „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą?
3.
Ar Sąjungos teisę, t. y. joje vartojamą įmonės ar verslo perdavimo sąvoką, išplaukiančią iš Direktyvos 2001/23, pažeidžia kolektyvinės darbo sutarties, kurią sudarė Privačių saugos įmonių asociacija, Nacionalinė saugos įmonių asociacija, Priežiūros, kontrolės, valymo, namų ūkio ir kitos veiklos paslaugų darbuotojų profesinė sąjunga ir kitos profesinės asociacijos, 13 sąlygos 2 dalis, kurioje numatyta, kad „įmonės ar verslo dalies perdavimu nelaikoma tai, kad ūkio subjektas praranda klientą, kai paslaugas pavedama teikti kitam ūkio subjektui“?“
2016 m. gegužės 24 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi buvo atmestas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymas šioje byloje taikyti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje numatytą pagreitintą procedūrą.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Dviem pirmaisiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, priskirtina situacija, kai užsakovas nutraukia su įmone sudarytą sutartį dėl jos įrenginių priežiūros ir apsaugos paslaugų teikimo, o vėliau, turėdamas tikslą teikti šias paslaugas, sudaro naują sutartį su kita įmone, kuri atsisako perimti pirmosios įmonės darbuotojus.
Pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktą ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją Direktyva 2001/23 taikoma kiekvienu atveju, kai remiantis sutartiniais santykiais pasikeičia už įmonės veiklą atsakingas fizinis ar juridinis asmuo, prisiimantis įsipareigojimus įmonės darbuotojams kaip darbdavys. Todėl tam, kad galėtų būti taikoma Direktyva 2001/23 nebūtina, kad būtų tiesioginiai sutartiniai santykiai tarp perdavėjo ir perėmėjo, nes perdavimą galima atlikti tarpininkaujant tretiesiems asmenims (be kita ko, žr. 1996 m. kovo 7 d. Sprendimo Merckx ir Neuhuys,
C‑171/94 ir C‑172/94
,
EU:C:1996:87
,
ir
punktus ir 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt.,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
,
punktą).
Tai reiškia, kad sutartinių ryšių tarp dviejų įmonių, kurioms vėliau buvo patikėta jūrų uosto įrenginių priežiūra ir apsauga, nebuvimas neturi reikšmės klausimui, ar Direktyva 2001/23 taikytina ar ne situacijai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje.
Be to, reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies b punktą tam, kad ši direktyva būtų taikoma, perdavimas turi būti „perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to, ar ta veikla yra pagrindinė, ar pagalbinė“.
Siekiant nustatyti, ar ši sąlyga iš tiesų tenkinama, reikia atsižvelgti į visas faktines aplinkybes, kurios apibūdina nagrinėjamą sandorį, prie kurių priskirtina, be kita ko, perduodamos įmonės arba verslo rūšis, materialinio turto, kaip antai pastatų ir kilnojamojo turto, perdavimas ar neperdavimas, nematerialaus turto vertė perdavimo momentu, tai, ar naujasis įmonės vadovas perėmė daugumą darbuotojų, ar buvo perduoti klientai, prieš ir po perdavimo atliekamos veiklos panašumo laipsnis, taip pat šios veiklos galimo sustabdymo trukmė. Šios aplinkybės yra tik atskiri atliktino visapusiško vertinimo aspektai ir dėl to negali būti vertinamos individualiai (šiuo klausimu žr. 2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Aira Pascual ir Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kalbant konkrečiai, Teisingumo Teismas nusprendė, kad vertindamas nagrinėjamo sandorio faktines aplinkybes nacionalinis teismas turi atsižvelgti, be kita ko, į atitinkamos įmonės ar verslo rūšį (2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Aira Pascual ir Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
punktas).
Iš to matyti, kad perdavimą, kaip jis suprantamas pagal Direktyvą 2001/23, patvirtinantiems įvairiems kriterijams teiktina reikšmė neišvengiamai skiriasi, atsižvelgiant į vykdomą veiklą ar net į atitinkamoje įmonėje, versle ar jų dalyje naudojamus gamybos ar valdymo metodus (2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Aira Pascual ir Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
punktas).
Teisingumo Teismas nusprendė, kad sektoriuje, kuriame veikla daugiausia remiasi darbo jėga, ūkio subjekto tapatybė negali būti išlaikyta, jei atitinkamas perėmėjas neperima didžiosios šio ūkio subjekto darbuotojų dalies (2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Aira Pascual ir Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
punktas).
Vis dėlto, jei veikla daugiausiai remiasi įranga, vien to, kad naujas verslininkas neperėmė buvusių darbuotojų vykdyti tą pačią veiklą, kaip yra pagrindinėje byloje, nepakanka norint paneigti įmonės perdavimą išsaugant jos tapatybę, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/23. Kitoks aiškinimas prieštarautų pagrindiniam šios direktyvos tikslui išsaugoti perdavėjo darbuotojų darbo sutartis, net jei tai prieštarautų perėmėjo valiai (2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Aira Pascual ir Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
punktas).
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, ir į visas pagrindinėje byloje nagrinėjamo sandorio faktines aplinkybes, turės nustatyti, ar šis sandoris turi būti vertinamas kaip įmonės perdavimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/23.
Šiuo tikslu jis turės, be kita ko, patikrinti, ar ICTS tiesiogiai, ar netiesiogiai perdavė
Securitas
įrangą arba materialiųjų ar nematerialųjį turtą tam, kad būtų vykdoma priežiūros ir apsaugos veikla nagrinėjamuose įrenginiuose.
Be to, minėtas teismas turės patikrinti, ar tokius dalykus
Portos dos Açores
perdavė ICTS ir
Securitas
. Šiuo klausimu iš tiesų reikia priminti, kad aplinkybė, jog pagrindinėje byloje nagrinėjamai veiklai vykdyti būtinas materialus turtas ir perimtas naujojo ūkio subjekto nepriklausė jo pirmtakui, o buvo tik užsakovo suteiktas naudotis, negali paneigti įmonės ar verslo perdavimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/23 (2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Aira Pascual ir Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
,
ir
punktai). Tačiau siekiant nustatyti savo tapatybę išlaikančios įmonės perdavimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/23, prireikus reikia atsižvelgti tik į įrangą, kuri faktiškai naudojama teikiant apsaugos paslaugas, išskyrus tokių paslaugų objektu esančius įrenginius (2010 m. liepos 29 d. Sprendimo UGT-FSP,
C‑151/09
,
EU:C:2010:452
,
punktas).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į du pirmuosius klausimus reikia atsakyti taip: Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktas aiškintinas taip, kad sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, priskirtina situacija, kai užsakovas nutraukia su įmone sudarytą sutartį dėl jos įrenginių priežiūros ir apsaugos paslaugų teikimo, o vėliau, turėdamas tikslą naudotis šiomis paslaugomis, sudaro naują sutartį su kita įmone, kuri atsisako perimti pirmosios įmonės darbuotojus, kai minėtoms paslaugoms vykdyti būtiną įrangą perėmė antroji įmonė.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti ar Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šio 1 straipsnio 1 dalį, nepriskiriamas ūkio subjekto kliento praradimas po paslaugų teikimo sutarties sudarymo su kitu ūkio subjektu.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad paprastas paslaugų sutarties nesudarymas konkurento naudai pats savaime nėra įmonės ar verslo perdavimas pagal Direktyvą 2001/23 (1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen,
C‑13/95
,
EU:C:1997:141
,
punktas). Tačiau nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią bendrai šios sąvokos taikymo sričiai nepriskiriamas ūkio subjekto kliento praradimas dėl paslaugų sutarties sudarymo su kitu ūkio subjektu, neleidžia atsižvelgti į visas faktines aplinkybes, apibūdinančias nagrinėjamą sandorį.
Taigi atsižvelgiant, pirma, į šio sprendimo 26 ir 27 punktuose primintą Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją ir, antra, į Direktyvos 2001/23 tikslą, kuris, remiantis jos 3 konstatuojamąja dalimi, yra apsaugoti darbuotojų teises pasikeitus darbdaviui, laikytina, kad šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja draudžiama tokia nacionalinės teisės nuostata.
Atsižvelgiant į tai, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad ja draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šio 1 straipsnio 1 dalį, nepriskiriamas ūkio subjekto kliento praradimas po paslaugų teikimo sutarties sudarymo su kitu ūkio subjektu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 1 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, priskirtina situacija, kai užsakovas nutraukia su įmone sudarytą sutartį dėl jos įrenginių priežiūros ir apsaugos paslaugų teikimo, o vėliau, turėdamas tikslą naudotis šiomis paslaugomis, sudaro naują sutartį su kita įmone, kuri atsisako perimti pirmosios įmonės darbuotojus, kai minėtoms paslaugoms vykdyti būtiną įrangą perėmė antroji įmonė.

2.
Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią sąvokai „įmonės [ar] verslo perdavimas“, kaip tai suprantama pagal šio 1 straipsnio 1 dalį, nepriskiriamas ūkio subjekto kliento praradimas po paslaugų teikimo sutarties sudarymo su kitu ūkio subjektu.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.