CELEX: 62016CJ0300
Žalba
Državne potpore
Pojam ‚potpora’
Pojam ‚gospodarska prednost’
Kriterij privatnog vjerovnika
Uvjeti primjene
Primjena
Obveze istrage koje valja ispuniti Europska komisija

Europska komisija svojom žalbom traži ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 16. ožujka 2016., Frucona Košice/Komisija (
T‑103/14
, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2016:152
), kojom je taj sud poništio Odluku Komisije 2014/342/EU od 16. listopada 2013. o državnoj potpori SA.18211 (C 25/05) (ex NN 21/05) koju je Slovačka Republika dodijelila društvu Frucona Košice a.s. (
SL 2014., L 176, str. 38
., u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Okolnosti spora
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 34. pobijane presude na sljedeći način:
„Promjena u okolnostima društva [Frucona Košice] i postupak dogovora s vjerovnicima
[…] Frucona Košice a.s. […] društvo je osnovano u skladu sa slovačkim pravom koje se bavilo, među ostalim, proizvodnjom alkoholnih pića i jakih alkoholnih pića.
U razdoblju od studenoga 2002. do studenoga 2003. društvo [Frucona Košice] dobilo je više odgoda plaćanja poreznog duga na ime neplaćenih trošarina. Te su mu odgode plaćanja odobrene nakon što je svojemu lokalnom poreznom tijelu, tj. poreznom uredu Košice IV (u daljnjem tekstu: lokalno porezno tijelo), pružilo financijska jamstva.
Zbog financijskih poteškoća s kojima je bilo suočeno, dana 25. veljače 2004. društvo [Frucona Košice] nije bilo u stanju podmiriti trošarine koje je dugovalo za siječanj 2004. godine. Nakon zakonodavne izmjene koja je nastupila 1. siječnja 2004. društvo [Frucona Košice] više nije moglo dobiti odgodu plaćanja tih trošarina.
Kao posljedica toga, društvu [Frucona Košice] oduzeta je dozvola za proizvodnju i preradu alkoholnih pića i jakih alkoholnih pića. Ono je od onda svoju djelatnost ograničilo na distribuciju, pod markom Frucona, jakih alkoholnih pića kupljenih od O. H., društva koje ih je u skladu sa sporazumom s društvom [Frucona Košice] proizvodilo pod licencijom u njegovim tvornicama jakih alkoholnih pića.
Društvo [Frucona Košice] isto se tako zateklo u položaju zaduženosti s obzirom na zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní (Zakon br. 328/1991 o stečajnom postupku i dogovoru s vjerovnicima).
Dana 8. ožujka 2004. društvo [Frucona Košice] podnijelo je zahtjev za pokretanje postupka dogovora s vjerovnicima pred Krajský súdom v Košiciach [Okružni sud u Košicama (Slovačka)] i pritom svojim vjerovnicima predložilo da svakom od njih isplati 35 % iznosa koji im duguje (u daljnjem tekstu: prijedlog dogovora s vjerovnicima). Ukupni iznos duga društva [Frucona Košice] iznosio je otprilike 644,6 milijuna slovačkih kruna (SKK) [oko 21,4 milijuna eura], od kojih je oko 640,8 milijuna SKK [oko 21,3 milijuna eura] bio porezni dug.
Odlukom od 29. travnja 2004. Krajský súd v Košiciach [(Okružni sud u Košicama)] odobrio je pokretanje postupka dogovora s vjerovnicima.
Na raspravi o dogovoru održanoj 9. srpnja 2004. vjerovnici društva [Frucona Košice], u koje se ubraja i lokalno porezno tijelo, prihvatili su prijedlog dogovora s vjerovnicima. U okviru tog postupka dogovora, lokalno porezno tijelo imalo je položaj razlučnog vjerovnika, i to zbog činjenice da su mu pružena jamstva za odgode plaćanja trošarina koje je dugovalo društvo [Frucona Košice] (vidjeti točku 2. ove presude).
Društvo [Frucona Košice] navodi da je prije 9. srpnja 2004. lokalnom poreznom tijelu podnijelo izvješće o reviziji koje je izradilo neovisno revizorsko društvo (u daljnjem tekstu: izvješće E), kako bi mu omogućilo da ocijeni prednosti dogovora s vjerovnicima, odnosno stečajnog postupka.
Dana 21. lipnja 2004. slovačka porezna uprava provela je terenski nadzor u uredima društva [Frucona Košice]. Prilikom tog nadzora utvrđeno je financijsko stanje tog društva na dan 17. lipnja 2004.
Odlukom od 14. srpnja 2004. Krajský súd v Košiciach [(Okružni sud u Košicama)] odobrio je dogovor s vjerovnicima. U skladu s njim trebalo je podmiriti 35 % potraživanja slovačke porezne uprave, tj. iznos od oko 224,3 milijuna SKK [(oko 7,45 milijuna eura)].
Dopisom od 20. listopada 2004. lokalno porezno tijelo obavijestilo je društvo [Frucona Košice] da uvjeti dogovora s vjerovnicima na temelju kojih dio poreznog duga ne treba podmirivati, čine neizravnu državnu potporu koja podliježe odobrenju Komisije Europskih zajednica.
Dana 17. prosinca 2004. društvo [Frucona Košice] platilo je naime lokalnom poreznom tijelu iznos od 224,3 milijuna SKK [(oko 7,45 milijuna eura)], što odgovara 35 % njegova ukupnog poreznog duga. Odlukom od 30. prosinca 2004. Krajský súd v Košiciach [(Okružni sud u Košicama)] proglasio je zatvaranje postupka dogovora s vjerovnicima. Dana 18. kolovoza 2006. Krajský súd v Košiciach [(Okružni sud u Košicama)] smanjio je iznos koji se treba platiti lokalnom poreznom tijelu na 224,1 milijun SKK [(oko 7,44 milijuna eura)].
Upravni postupak
Dana 15. listopada 2004. Komisiji je podnesena pritužba u vezi s navodno nezakonitom državnom potporom društvu [Frucona Košice].
Slovačka je Republika dopisom od 4. siječnja 2005., obavijestila Komisiju – nakon što joj je potonja podnijela zahtjev za informacije – o mogućnosti da je društvo [Frucona Košice] primilo nezakonitu potporu i od nje zatražila da tu potporu odobri kao pomoć dodijeljenu poduzetniku u teškoćama.
Nakon što je dobila dodatne informacije, Komisija je dopisom od 5. srpnja 2005. Slovačku Republiku obavijestila o svojoj odluci da o predmetnoj mjeri pokrene formalni istražni postupak predviđen u članku 88. stavku 2. UEZ‑a. Ta je odluka objavljena u Službenom listu Europske unije (
SL 2005., C 233, str. 47
.).
Dopisom od 10. listopada 2005. Slovačka Republika Komisiji je priopćila svoje primjedbe o spornoj mjeri. Isto tako, dopisom od 24. listopada 2005. društvo [Frucona Košice] Komisiji je priopćilo svoje primjedbe u vezi sa spornom mjerom. One su bile proslijeđene Slovačkoj Republici kako bi mogla na njih odgovoriti, što je i učinila u dopisu od 16. prosinca 2005.
Prvotna odluka
Dana 7. lipnja 2006. Komisija je donijela odluku 2007/254/EZ o državnoj potpori C 25/05 (ex NN 21/05) koju je Slovačka Republika dodijelila društvu [Frucona Košice] (
SL 2007., L 112, str. 14
., u daljnjem tekstu: prvotna odluka). U članku 1. izreke te odluke navodi se da državna potpora u iznosu od 416515990 SKK [(oko 13900000 eura)] koju je Slovačka Republika dodijelila društvu [Frucona Košice] nije spojiva sa zajedničkim tržištem te u članku 2. nalaže povrat te potpore.
Postupak pred Općim sudom i Sudom
Dana 12. siječnja 2007. društvo [Frucona Košice] Općem sudu podnijelo je tužbu za poništenje prvotne odluke.
Presudom od 7. prosinca 2010.Frucona Košice/Komisija [(
T‑11/07
, Zb.,
EU:T:2010:498
)] Opći je sud tu tužbu odbio kao neosnovanu.
Nakon što mu je društvo [Frucona Košice] podnijelo žalbu na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, Sud je presudom od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija [(
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
)], ukinuo presudu [od 7. prosinca 2010., Frucona Košice/Komisija (
T‑11/07
,
EU:T:2010:498
)]. U okviru ocjene merituma spora u prvostupanjskom postupku Sud je zauzeo stajalište prema kojem je Komisija, time što pri ocjeni kriterija privatnog vjerovnika nije vodila računa o trajanju stečajnog postupka, počinila očitu pogrešku u ocjeni, odnosno da, ako je uzela taj element u obzir, nije u dovoljnoj mjeri obrazložila prvotnu odluku. Naposljetku, Sud je predmet vratio Općem sudu na odlučivanje o tužbenim razlozima o kojima nije odlučio.
Slijedom presude [od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija (
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
)] i kako bi pristupila uklanjanju nedostataka koje je istaknuo Sud, Komisija je 16. listopada 2013. donijela [spornu] odluku u čijem je članku 1. određeno da se prvotna odluka „poništava”.
Posljedično tomu, [rješenjem od 21. ožujka 2014., Frucona Košice/Komisija (
T‑11/07
RENV, neobjavljeno,
EU:T:2014:173
)] Opći sud je […] odlučio obustaviti postupak o tužbi za poništenje prvotne odluke.
[Sporna] odluka
[…]
Komisija je u [spornoj] odluci među ostalim zaključila da je bilo potrebno u bitnome razmotriti pitanje je li lokalno porezno tijelo, time što je prihvatilo prijedlog dogovora s vjerovnicima te prema tome i otpis 65 % svojeg potraživanja, s društvom [Frucona Košice] postupalo kao privatni vjerovnik u tržišnoj ekonomiji. Komisija je u tom pogledu pojasnila da je položaj vjerovnika društva [Frucona Košice] koje je to tijelo imalo spram tog društva bio neobično jak jer je to tijelo bilo u puno povoljnijem pravnom i ekonomskom položaju od privatnih vjerovnika društva [Frucona Košice]. Lokalno porezno tijelo imalo je naime više od 99 % svih registriranih potraživanja i bilo je razlučni vjerovnik čija su se potraživanja mogla namiriti u svakom trenutku tijekom stečajnog postupka prodajom osigurane imovine (uvodna izjava 80. [sporne] odluke).
Kao prvo, što se tiče kriterija privatnog vjerovnika Komisija je, među ostalim, napomenula da primjenjivost tog kriterija ovisi o tome je li predmetna država članica poduzetniku dodijelila ekonomsku prednost u svojstvu koje nije svojstvo javnog tijela i je li, ako se država članica pozivala na taj kriterij tijekom upravnog postupka, dužna u slučaju sumnje nedvojbeno i na temelju objektivnih i provjerljivih elemenata dokazati da je provedena mjera bila povezana s njezinim svojstvom privatnog gospodarskog subjekta na tržištu. Komisija je u vezi s time uputila na presudu od 5. lipnja 2012.Komisija/EDF [(
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
)], t.
81.
do
85.
) (uvodna izjava 82. [sporne] odluke).
U uvodnoj izjavi 83. [sporne] odluke Komisija je navela sljedeće:
„Ukratko, Slovačka Republika tvrdi da, prema njezinu mišljenju, predmetna mjera predstavlja državnu potporu. Priznala je da u vrijeme donošenja dogovora pitanje državne potpore jednostavno nije uzeto u obzir i zatražila je da se sa spornom mjerom postupi kao s potporom za sanaciju. Stoga se čini da u ovom predmetu nisu bili ispunjeni zahtjevi sudske prakse koji su gore navedeni i sporna mjera predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.”
Kao drugo, nakon što je u uvodnoj izjavi 84. [sporne] odluke napomenula da je „društvo [Frucona Košice] to koje je tvrdilo da mjera [nije] potpora i podnio dokumente koji su gore opisani, posebno izvještaje dvaju revizora”, Komisija je ispitala je li Slovačka Republika spram društva [Frucona Košice] postupala kao privatni vjerovnik.
U tu je svrhu Komisija kao prvo usporedila, uzimajući u obzir dokaze koje je podnijelo društvo [Frucona Košice], postupak dogovora s vjerovnicima sa stečajnim postupkom (uvodne izjave 88. do 119. [sporne] odluke), kao drugo usporedila je postupak dogovora s vjerovnicima s postupkom ovrhe radi naplate poreznog duga (uvodne izjave 120. do 127. [sporne] odluke) te kao treće ocijenila ostale dokaze koje su podnijeli slovačke vlasti i društvo [Frucona Košice] (uvodne izjave 128. do 138. [sporne] odluke). Komisija je u bitnome ocijenila da su i stečajni postupak i postupak ovrhe radi naplate poreznog duga sa stajališta lokalne porezne uprave bila povoljnija rješenja od prijedloga dogovora s vjerovnicima (uvodne izjave 119., 124. i 127. [sporne] odluke).
U uvodnoj izjavi 139. [sporne] odluke Komisija je zaključila da kriterij privatnog vjerovnika nije bio ispunjen i da je Slovačka Republika društvu [Frucona Košice] dala prednost koju ne bi moglo dobiti u tržišnim uvjetima. U uvodnoj izjavi 140. navedene odluke zaključila je da otpis duga na koji je u skladu s dogovorom pristalo lokalno porezno tijelo predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a. U uvodnoj izjavi 182. te iste odluke Komisija je naposljetku zaključila da ta državna potpora nije spojiva s unutarnjim tržištem.
Izreka [sporne] odluke sadržava pet članaka.
Prema članku 1. [sporne] odluke: „[prvotna o]dluka stavlja se izvan snage” (vidjeti točku 22. ove presude).
Prema članku 2. [sporne] odluke, državna potpora koju je Slovačka Republika dodijelila društvu [Frucona Košice] ukupne vrijednosti 416515990 SKK [(oko 13900000 eura)] nije spojiva s unutarnjim tržištem.
U članku 3. [sporne] odluke Komisija Slovačkoj Republici nalaže da povrati iznos predmetne potpore, koja je društvu [Frucona Košice] dodijeljena nezakonito, uvećan za zatezne kamate.”
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom 17. veljače 2014. tajništvu Općeg suda društvo Frucona Košice pokrenulo je postupak za poništenje sporne odluke.
U prilog svojoj tužbi, ono je istaknulo četiri tužbena razloga, prvi, koji se temelji na povredi prava obrane, drugi, na pogrešci koja se tiče prava i koja je sadržana u uvodnoj izjavi 83. sporne odluke, treći, na pogrešnoj ocjeni koja se tiče činjenica i prava, a odnosi se na zaključak prema kojem je stečajni postupak bio povoljniji od postupka dogovora s vjerovnicima i, četvrti, na pogrešnoj ocjeni koja se tiče činjenica i prava prema kojoj je postupak ovrhe radi naplate poreznog duga bio povoljniji od postupka dogovora s vjerovnicima.
Opći je sud pobijanom presudom odbio prvi i drugi tužbeni razlog, a prihvatio treći i četvrti. Posljedično tomu, poništio je spornu odluku i naložio Komisiji snošenje troškova.
Zahtjevi stranaka
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
odbije tužbu i naloži društvu Frucona Košice snošenje troškova i,
–
podredno, vrati predmet na ponovno odlučivanje Općem sudu, a o troškovima će odlučiti naknadno.
Frucona Košice traži od Suda da:
–
odbije žalbu, i
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi Komisija ističe šest žalbenih razloga, prvi, koji se temelji na pogrešnom tumačenju sporne odluke, drugi i četvrti, na nepoštovanju uvjeta za primjenu kriterija privatnog vjerovnika, treći, na pogrešnom tumačenju načela pravomoćnosti i
ne ultra petita
, peti, na pogrešnoj primjeni kriterija privatnog vjerovnika i šesti, na povredi granica obveze provođenja pažljive i nepristrane istrage.
Valja na prvom mjestu ispitati drugi i četvrti žalbeni razlog, na drugom mjestu prvi žalbeni razlog, kao treće treći žalbeni razlog i naposljetku peti i šesti žalbeni razlog.
Drugi i četvrti žalbeni razlog, koji se odnose na primjenu kriterija privatnog vjerovnika
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom Komisija navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 109. do 118. pobijane presude utvrdio da se korisnik potpore može valjano pozvati na kriterij privatnog vjerovnika.
Komisija smatra da se taj kriterij odnosi na subjektivno stajalište javnog tijela prilikom donošenja odluke o usvajanju predmetne mjere. Stoga, s jedne strane, subjektivno je pravo predmetne države članice otkriti koje su joj namjere u tom trenutku, tako da se na to pravo ne mogu pozivati treći. S druge strane, samo ta država članica raspolaže svim relevantnim elementima na kojima je temeljila svoje stajalište u trenutku donošenja odluke o usvajanju predmetne mjere. Stoga je na navedenoj državi članici pozvati se na kriterij privatnog vjerovnika i pružiti tražene elemente.
Međutim, u predmetnom slučaju, kao što proizlazi iz uvodnih izjava 128. do 132. sporne odluke, Komisija je posjedovala dokaze da je stajalište Slovačke Republike bilo jasno i dosljedno, kako u odgovoru na pritužbu tako i u samom trenutku odobrenja sporazuma, ta država članica uvijek je tvrdila da se prema njezinu mišljenju radi o državnoj potpori.
Komisija dodaje da je, kad bi se moglo utvrditi da se korisnik potpore može pozvati na kriterij privatnog vjerovnika, Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije zahtijevao od društva Frucona Košice, kao što bi to zahtijevao od države članice, da nedvosmisleno i na temelju objektivnih i provjerljivih elemenata utvrdi da predmetna mjera proizlazi iz svojstva privatnog vjerovnika navedene države članice.
Svojim četvrtim žalbenim razlogom Komisija navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 247. pobijane presude presudio da Komisija ne može praviti razliku u pogledu primjenjivosti kriterija privatnog vjerovnika s obzirom na druge različite mogućnosti naspram sporne mjere.
Budući da se primjena kriterija privatnog vjerovnika temelji na dokazima podnesenima za utvrđivanje njegove primjenjivosti, pogreška Općeg suda nalazi se u njegovoj odluci prema kojoj je primjena tog kriterija apstraktni zadatak rekonstruiranja, po službenoj dužnosti, ponašanja idealnog, razboritog i potpuno informiranog hipotetskog privatnog vjerovnika.
Stoga, ako je jasno da javnom vjerovniku nije podnesena nikakva informacija o određenom ponašanju, bilo kakva usporedba ponašanja tog tijela i ponašanja privatnog vjerovnika u sličnoj situaciji nema nikakvog smisla. Taj kriterij stoga u predmetnom slučaju nije primjenjiv.
Komisija navodi da je u ovom predmetu nesporno da tada nije izvršena nikakva usporedba, na temelju kriterija privatnog vjerovnika, prijedloga dogovora s vjerovnicima i postupka ovrhe radi naplate poreznog duga. Stoga je Opći sud trebao odlučiti sadržava li ustvari uvodna izjava 120. sporne odluke prešutan zaključak da se ne primjenjuje kriterij privatnog vjerovnika.
Društvo Frucona Košice osporava osnovanost Komisijine argumentacije.
Ocjena Suda
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, kako bi se nešto okvalificiralo kao „državna potpora” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a svi uvjeti predviđeni tom odredbom moraju biti ispunjeni. Tako se mora, kao prvo, raditi o intervenciji države ili intervenciji putem državnih sredstava. Kao drugo, ta intervencija mora biti takva da može utjecati na trgovinu među državama članicama. Kao treće, ona mora davati selektivnu prednost svojem korisniku. Četvrto, ona mora narušavati ili prijetiti da će narušiti tržišno natjecanje (presude od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck,
C‑524/14 P
,
EU:C:2016:971
, t.
40.
, kao i od 21. prosinca 2016., Komisija/World Duty Free Group SA i dr.,
C‑20/15 P i C‑21/15 P
,
EU:C:2016:981
, t.
53.
).
Pojam „potpora” ne obuhvaća samo pozitivna davanja poput subvencija nego i intervencije koje u različitim oblicima smanjuju troškove koji uobičajeno opterećuju proračun poduzetnika i koje su time, iako nisu subvencije u strogom značenju riječi, iste naravi i imaju identične učinke (presuda od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
30.
).
Ipak, pretpostavke koje određena mjera mora ispuniti da bi se smatrala „potporom” u smislu članka 107. UFEU‑a nisu ispunjene ako je poduzetnik kojemu je potpora bila dodijeljena putem državnih sredstava istu prednost mogao ostvariti pod normalnim tržišnim uvjetima (presuda od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
70.
).
To se ocjenjivanje provodi kada javni vjerovnik poduzetniku daje olakšice u plaćanju duga koji ovaj prema njemu ima, primjenjujući u pravilu kriterij privatnog vjerovnika (presuda od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
32.
).
Stoga, kriterij privatnog vjerovnika nije iznimka koja se primjenjuje isključivo na zahtjev države članice ako se utvrdi da su ostvareni svi sastavni elementi pojma državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a. Naime, kad se primjenjuje, taj je kriterij jedan od elemenata koje Komisija mora uzeti u obzir za utvrđivanje postojanja takve potpore (vidjeti u tom smislu presude od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, t.
103.
, kao i od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
32.
).
Posljedično tomu, kada postane jasno da bi se kriterij privatnog vjerovnika mogao primijeniti, na Komisiji je da od dotične države članice zatraži sve relevantne informacije na temelju kojih može provjeriti jesu li ostvarene sve pretpostavke za primjenu tog kriterija (presuda od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
33.
).
Kao prvo, iz te sudske prakse Suda proizlazi da je na Komisiji da, kad postane jasno da bi se mogao primijeniti kriterij privatnog vjerovnika, ispita tu pretpostavku neovisno o svakom zahtjevu u tom smislu.
Stoga, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 72. i 76. svojeg mišljenja, s jedne strane, korisnik potpore može se pozvati na primjenjivost tog kriterija i, s druge strane, ako se pozove na taj kriterij, na Komisiji je da ispita njegovu primjenjivost i prema potrebi njegovu primjenu.
Na drugom mjestu, kad je riječ o relevantnosti subjektivnog stajališta države članice, valja istaknuti da, kao što je naveo nezavisni odvjetnik u točki 74. svojeg mišljenja, kako bi se utvrdilo primjenjuje li se kriterij privatnog gospodarskog subjekta, valja za polazište uzeti gospodarsku narav postupka države članice, a ne način na koji je ta država članica, subjektivno govoreći, mislila da djeluje ili koje je alternativne načine postupanja razmatrala prije donošenja predmetne mjere.
U svakom slučaju, kriterij privatnog vjerovnika koristi se kako bi se utvrdilo je li očito da poduzetnik korisnik navodne potpore ne bi usporedive olakšice dobio od privatnog vjerovnika koji se nalazi u situaciji što je moguće bližoj onoj javnog vjerovnika koji nastoji namiriti potraživanja koja ima prema dužniku u financijskim poteškoćama (presuda od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
72.
) i stoga, je li taj poduzetnik mogao dobiti istu prednost poput one koja mu je stavljena na raspolaganje putem državnih sredstava u okolnostima koje odgovaraju normalnim tržišnim uvjetima (presuda od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
70.
).
Ipak, iz toga proizlazi da se ispitivanje koje prema potrebi mora izvršiti Komisija ne može ograničiti samo na opcije koje je nadležno javno tijelo ustvari uzelo u obzir, već se mora nužno odnositi na sve opcije koje je privatni vjerovnik razumno mogao predvidjeti u takvoj situaciji.
Kad je riječ o argumentaciji koju je iznijela Komisija u četvrtom žalbenom razlogu, valja utvrditi da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kad je u točki 247. pobijane presude potvrdio da s obzirom na to da je kriterij privatnog vjerovnika kao takav primjenjiv, Komisija ne može praviti razliku u pogledu njegove primjenjivosti s obzirom na druge različite mogućnosti naspram sporne mjere.
Iz toga slijedi da drugi i četvrti žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom tumačenju sporne odluke
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom Komisija navodi da je Opći sud pogrešno protumačio spornu odluku time što je u točkama 101. do 104. pobijane presude zaključio da je ta institucija u navedenoj odluci utvrdila da se kriterij privatnog vjerovnika primjenjuje na činjenice u predmetnom slučaju.
Naime, Opći je sud pogrešno utvrdio da iz posljednje rečenice uvodne izjave 80. te iste odluke treba zaključiti da se kriterij privatnog vjerovnika primjenjuje na ovaj predmet. Ta pogreška u tumačenju proizlazi iz tumačenja sljedećih uvodnih izjava te odluke. Naime, uvodna izjava 81. ne odnosi se specifično na uvjete za primjenu tog kriterija, uvodna izjava 82. posebno određuje situaciju u pogledu primjenjivosti navedenog kriterija, a uvodna izjava 83. i uvodne izjave 128. do 132. razmatraju pitanje primjenjivosti istog kriterija.
Društvo Frucona Košice osporava osnovanost Komisijine argumentacije.
Ocjena Suda
Najprije valja utvrditi da sporna odluka izričito ne određuje da je kriterij privatnog vjerovnika u predmetnom slučaju neprimjenjiv. Naprotiv, zaključak iz uvodnih izjava 139. i 140. te odluke prema kojem sporna mjera predstavlja državnu potporu izričito se temelji na primjeni tog kriterija.
Nadalje, ako je Komisija imala bilo kakvu sumnju kad je riječ o primjenjivosti navedenog kriterija, valja podsjetiti da je ona trebala, kao što proizlazi iz točke 24. ove presude, zahtijevati od Slovačke Države relevantne informacije u tom pogledu i izvršiti sveukupnu ocjenu tih elemenata (vidjeti u tom smislu presudu od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, t.
86.
). Međutim, u spornoj odluci nema ni traga takvom zahtjevu ni ispitivanju.
Naposljetku, valja navesti da je Komisija primijenila kriterij privatnog vjerovnika nakon što je u točkama 84. i 86. sporne odluke istaknula da je korisnik naveo da prihvat prijedloga dogovora s vjerovnicima nije državna potpora jer je stečajni postupak bio nepovoljniji za Slovačku Državu.
U tim okolnostima prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Treći žalbeni razlog, koji se odnosi na načela pravomoćnosti odluke i ne ultra petita
Argumentacija stranaka
Komisija navodi da je Opći sud povrijedio načela pravomoćnosti i
ne eat iudex ultra petita partium
kad je u točkama 123. do 126. pobijane presude utvrdio da je Sud prešutno, ali sasvim sigurno, u svojoj presudi od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija (
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
) utvrdio da se kriterij privatnog vjerovnika primjenjuje na činjenice predmetnog slučaja i da bi stoga tumačenje sporne odluke koje je predložila Komisija bilo protivno načelu pravomoćnosti.
Društvo Frucona Košice osporava Komisijinu argumentaciju.
Ocjena Suda
Budući da se treći žalbeni razlog temelji na podrednoj argumentaciji u prilog odluci Općeg suda prema kojoj se kriterij privatnog vjerovnika primjenjivao na činjenice u predmetnom slučaju i da su prvi, drugi i četvrti žalbeni razlog, koji kritiziraju tu istu odluku Općeg suda, odbijeni kao neosnovani, treći žalbeni razlog valja odbaciti kao bespredmetan.
Peti i šesti žalbeni razlog, koji se temelje na primjeni kriterija privatnog vjerovnika i Komisijinoj obvezi provođenja pažljive i nepristrane istrage
Argumentacija stranaka
Svojim petim žalbenim razlogom Komisija kao prvo smatra da kriterij privatnog vjerovnika podrazumijeva to da ona treba utvrditi subjektivno stajalište javnog tijela i usporediti ga sa stajalištem koje je privatni vjerovnik zauzeo u istim okolnostima. U tom pogledu, iz sudske prakse Suda proizlazi da su relevantni samo dokazi koji su bili raspoloživi i okolnosti koje su se mogle predvidjeti u trenutku kad je to javno tijelo donosilo odluku.
Komisija iz toga zaključuje da je na predmetnoj državi članici da dokaže da je, kako bi donijela odluku, ustvari uzela u obzir takve dokaze i okolnosti koje moraju biti usporedive s onima koje bi privatni gospodarski subjekt uzeo u obzir prije donošenja iste odluke.
Naime, iz sudske praske Suda proizlazi da primjena kriterija privatnog vjerovnika isključuje da je privatni vjerovnik mogao djelovati slučajno, već samo na temelju potpunog poznavanja činjenica, jer, prema toj sudskoj praksi, ne mogu biti dovoljne gospodarske ocjene utvrđene nakon dodjele predmetne prednosti, kao ni retrospektivno utvrđenje da je ulaganje predmetne države članice bilo isplativo ili naknadna opravdanja djelovanja koje je doista poduzeto.
To ne znači da zainteresirane stranke ne mogu podnijeti informacije ili korisne dokaze kako bi prosvijetile Komisiju, primjerice o naravi i predmetu sporne mjere, njezinu kontekstu ili cilju. Ipak, na tim strankama nije da ocjenu koju je stvarno izvršila predmetna država članica u trenutku donošenja svoje odluke zamijene svojom ocjenom, kao što nije na Komisiji da po službenoj dužnosti rekonstruira ponašanje idealnog, razboritog i potpuno informiranog hipotetskog privatnog vjerovnika.
Informacije podnesene Komisiji, uz one na koje se poziva predmetna država članica, mogu služiti za dokazivanje da bi, na temelju informacija o kojima je ta država članica stvarno vodila računa, privatni vjerovnik djelovao ili ne na isti način. Te informacije ne mogu, ipak, opravdati odluku donesenu pozivanjem na informacije ili elemente koje predmetna država članica nije uzela u obzir.
Kao drugo, Komisija navodi da je Opći sud, prilikom formuliranja svojeg kriterija ispitivanja u točki 137. pobijane presude, propustio ograničiti obvezu provjere, koju treba izvršiti ta institucija, na elemente kojima raspolaže. Taj propust naveo je Opći sud da utvrdi, u točki 201. pobijane presude, da je Komisija trebala nastojati dobiti dodatne informacije kako bi provjerila i potkrijepila svoje zaključke koje je temeljila na spisu iz upravnog postupka.
U navedenoj točki 201. Opći sud tako je utvrdio novi zahtjev prema kojem Komisija mora rekonstruirati ponašanje idealnog, razboritog i potpuno informiranog hipotetskog privatnog vjerovnika tragajući za svim „zamislivim” dokazima i informacijama, pri čemu je taj zahtjev protivan samoj filozofiji na kojoj se temelji kriterij privatnog vjerovnika, odnosno ocjeni subjektivnog stajališta javnog tijela u trenutku donošenja odluke.
Komisija smatra da se tako točke 137. i 180. do 213. pobijane presude temelje, s jedne strane, na pogrešnom zaključku da sudska praksa Suda nalaže Komisiji da izvrši objektivnu i potpunu analizu prednosti i nedostataka stečajnog postupka, umjesto analize koja se temelji na subjektivnom položaju javnog tijela i, s druge strane, pogrešnom tumačenju sporne odluke tako da proizlazi da je ta institucija izvršila takvu analizu.
Kao treće, Komisija navodi da se sporna odluka temelji na imovinskom stanju društva Frucona Košice dana 17. lipnja 2004. i da, prema mišljenju Općeg suda, Komisija pravilno nije prihvatila metodologiju izvješća E kad je riječ o utvrđivanju koeficijenata za likvidaciju navedene imovine. Ipak, budući da je lokalno porezno tijelo raspolagalo samo tim gospodarskim informacijama kad je odlučilo prihvatiti prijedlog dogovora s vjerovnicima, logična posljedica tih činjeničnih utvrđenja je da privatni vjerovnik koji raspolaže samo tim informacijama ne bi pristao na dogovor. Naime, da je tražio dodatne informacije, takav vjerovnik ne bi prihvatio prijedlog dogovora.
Komisija smatra da je, s obzirom na to da je morala izvršiti svoju provjeru isključivo s obzirom na informacije i elemente koji su ustvari bili u posjedu javnog vjerovnika ili koji su bili javno poznati, upravni spis je u svakom slučaju valjano potkrijepio njezin zaključak prema kojem privatni vjerovnik ne bi pristao na dogovor. Naime, Opći sud nije naveo nijedan dodatni element koji bi bio relevantan u trenutku nastanka činjenica, a koji je Komisija propustila uzeti u obzir.
Posljedično tomu, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 186. i 235. pobijane presude presudio da elementi iz spisa ne mogu u dovoljnoj mjeri jednoznačno pravno potkrijepiti zaključke koje je Komisija izvela radi procjene prihoda od prodaje imovine u stečajnom postupku na 435 milijuna SKK (oko 14,5 milijuna eura). Komisija dodaje da Opći sud ne navodi koji je standard dokazivanja Komisija trebala primijeniti niti smatra li je li taj standard dovoljno visok da Komisija jednoznačno dokaže što bi bio prihod od prodaje.
Kao četvrto, Komisija navodi da su pogreške koje se tiču prava koje je navela također obilježile ocjenu Općeg suda u vezi s trajanjem stečajnog postupka kao i s postupkom ovrhe radi naplate poreznog duga. Naime, te ocjene temelje se na istom pogrešnom kriteriju i odbijanju Komisijine ocjene prihoda od likvidacije imovine društva Frucona Košice.
Svojim šestim žalbenim razlogom Komisija navodi da se točke 191. do 195. pobijane presude mogu tumačiti na način da se Komisiji prigovara povreda njezine obveze provođenja pažljive i nepristrane istrage. Ako je to tumačenje točno, Komisija navodi da je Opći sud pogrešno protumačio tu obvezu i nametnuo joj prekomjeran teret.
U tom pogledu, Komisija navodi da je u točkama 187. i 191. pobijane presude Opći sud utvrdio da je valjano odbacila dokaznu vrijednost izvješća E i stoga izvela zaključke na temelju dokaza koje je podnijelo društvo Frucona Košice ili koje ono nije osporilo. On je potom odlučio kazniti Komisiju što nije zatražila dodatne informacije kako bi provjerila i potkrijepila zaključke do kojih je došla na temelju tih elemenata a da nije objasnio vrstu dodatnih dokaza koje je ta institucija eventualno mogla tražiti.
Komisija je utemeljila svoju ocjenu na dokazima kojima je stvarno raspolagala u tom trenutku te je ocijenila da se može pozivati na iznos koji je utvrdio korisnik, a koji je odobrilo porezno tijelo te koji se temeljio na nezavisnim izvješćima a da pritom ne zahtijeva podnošenje drugih izvješća. U svakom slučaju, javni vjerovnik ne bi prihvatio to da njegov dužnik u dovoljnoj mjeri ne potkrijepi vrijednost svoje imovine koju nudi kao jamstvo radi odgode svojeg poreznog duga. U predmetnom slučaju, lokalno porezno tijelo raspolagalo je vlastitim zaključcima o vrijednosti te imovine, kao što proizlazi iz odluke o odgodi duga.
Frucona Košice osporava Komisijinu argumentaciju.
Ocjena Suda
Najprije valja navesti da se peti i šesti žalbeni razlog u biti odnose na doseg Komisijinih obveza istrage prilikom izvršavanja ocjene kriterija privatnog vjerovnika, kako je smatrao Opći sud prilikom ispitivanja dijelova sporne odluke u vezi sa stečajnim postupkom i s postupkom ovrhe radi naplate poreznog duga.
U skladu s ustaljenom praksom Suda, na Komisiji je da prilikom primjene kriterija privatnog vjerovnika izvrši opću ocjenu vodeći računa o svim relevantnim dokazima u predmetnom slučaju na temelju kojih može utvrditi je li očito da poduzetnik koji je dobio olakšice u plaćanju dugova ne bi usporedive olakšice dobio od privatnog vjerovnika (vidjeti u tom smislu presude od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
73.
, i od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
47.
).
U tom pogledu, s jedne strane, relevantnom treba smatrati svaku informaciju koja bi mogla osjetno utjecati na odlučivanje uobičajeno razboritog i pažljivog privatnog vjerovnika koji se nalazi u situaciji što je moguće bližoj onoj javnog vjerovnika i koji nastoji namiriti iznose koje potražuje od dužnika u financijskim problemima (presude od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
78.
, i od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
,
EU:C:2013:186
, neobjavljena, t. 54.).
S druge strane, u svrhu primjene kriterija privatnog vjerovnika relevantni su samo raspoloživi elementi i okolnosti koje su se mogle predvidjeti u trenutku kad je ta odluka donesena (vidjeti u tom smislu presudu od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, t.
105.
).
Takvo Komisijino ispitivanje pitanja mogu li se određene mjere okvalificirati kao državna potpora, s obzirom na to da javna tijela nisu postupala na isti način kao privatni vjerovnik, zahtijeva složenu gospodarsku ocjenu (presude od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
74.
, i od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
48.
).
U tom pogledu valja podsjetiti da, u okviru nadzora koji sudovi Europske unije provode nad Komisijinim složenim gospodarskim ocjenama u području državnih potpora, sud Unije nije dužan zamijeniti vlastitu gospodarsku ocjenu Komisijinom (presude od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
75.
, i od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
49.
).
Međutim, sud Unije ne treba provjeriti samo činjeničnu točnost navedenih dokaza, njihovu pouzdanost i dosljednost, već također ispitati sadržavaju li ti elementi sve relevantne podatke koje treba uzeti u obzir za ocjenu složene situacije i jesu li takve naravi da potkrjepljuju zaključke koji iz njih proizlaze (presude od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
76.
, i od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:186
, t.
50.
).
U predmetnom slučaju valja kao prvo ispitati argumentaciju koju je istaknula Komisija u okviru petog i šestog žalbenog razloga, a koja je usmjerena protiv stranke pobijane presude u vezi sa stečajnim postupkom.
U tom pogledu, kao prvo valja odbaciti argumente na koje se poziva Komisija, a koji se temelje na tome da je trebalo na prvom mjestu utvrditi subjektivno stajalište nadležnog javnog tijela i, na drugom mjestu, usporediti stajalište tog tijela s onim hipotetskog privatnog vjerovnika, s obzirom na to da je relevantnost takvog rasuđivanja već isključena u okviru ispitivanja drugog i četvrtog žalbenog razloga, u mjeri u kojoj se ono temelji na pogrešnoj ocjeni kriterija privatnog vjerovnika.
Kao drugo, u mjeri u kojoj Komisija prigovara Općem sudu da je nametnuo novi zahtjev kojim joj zadaje pretjeran teret, među ostalim propustivši ograničiti obvezu koju ta institucija ima u pogledu provjere elemenata kojima raspolaže, a koji se sastoji u obvezi istraživanja svih „zamislivih” elemenata i informacija, valja utvrditi da se Komisijina argumentacija temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
U tom pogledu, valja najprije navesti da je Opći sud, osobito u točkama 134. do 137. pobijane presude, naveo da se ocjena kriterija privatnog vjerovnika treba izvršiti u odnosu na situaciju što je moguće bližu onoj predmetnog javnog tijela.
Potom je Opći sud u točkama 138. do 143. pobijane presude naveo načela za koja smatra da uređuju Komisijin teret dokazivanja te je u tom kontekstu iznio dokaze koje ta institucija mora prema potrebi pribaviti i uzeti u obzir prilikom svojeg ispitivanja, kao i opća ograničenja njezinih istražnih ovlasti, poput onih određenih sudskom praksom sudova Unije.
U tom pogledu, valja također napomenuti da zakonitost odluke u području državnih potpora sud Unije treba ocjenjivati s obzirom na informacije kojima je Komisija mogla raspolagati u trenutku kada ju je donijela (presuda od 2. rujna 2010., Komisija/Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
, t.
91.
i navedena sudska praksa).
Međutim, informacije kojima je Komisija „mogla raspolagati” uključuju one koje su relevantne za ocjenu koju treba izvršiti u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 60. do 62. ove presude i koje je mogla dobiti na zahtjev tijekom upravnog postupka.
Naposljetku, u točkama 171. do 178. pobijane presude Opći sud podsjetio je da, prema njegovoj sudskoj praksi, Komisija nije uopće podvrgnuta općoj obvezi angažiranja vanjskih stručnjaka te je na toj osnovi odbio navode društva Frucona Košice prema kojima je ta institucija trebala pribaviti novu vanjsku ekspertizu.
Međutim, točke 180. do 213. i 235. pobijane presude, kojima Komisija prigovara kako je izloženo u točki 64. ove presude, ne podrazumijevaju nove zahtjeve koji nisu spojivi sa sudskom praksom Suda, kad se tumače u svjetlu pravnog konteksta na koji se poziva Opći sud.
Stoga se činjenično utvrđenje izvršeno u točki 185. pobijane presude –prema kojem je Komisija utvrdila likvidacijske faktore na temelju elemenata iz spisa upravnog postupka, nije izvršila nikakvu metodološku ili ekonomsku analizu niti je zatražila dodatne informacije na temelju kojih bi ispitala i potkrijepila zaključke koje je izvela iz tih elemenata – ne može tumačiti tako da nameće zahtjev koji prelazi ono što se zahtijeva načelima koja je Opći sud naveo u točkama 138. do 143. pobijane presude ili koji nije spojiv s onima izloženima u točkama 59. i 60. ove presude.
Kad je riječ o činjeničnim utvrđenjima Općeg suda iz točaka 186., 196., 200. i 201. pobijane presude – prema kojima elementi iz spisa iz upravnog postupka nisu mogli u dovoljnoj mjeri potkrijepiti Komisijine ocjene likvidacijskih faktora i da je ona stoga trebala nastojati pridobiti dodatne informacije u svrhu potkrjepljivanja svojih zaključaka – ta utvrđenja ni u čemu ne prelaze granice sudskog nadzora očite pogreške u ocjeni koji treba izvršiti Opći sud na temelju sudske prakse navedene u točki 63. ove presude, i ne može se smatrati da uvode zahtjev koji je nespojiv s načelima izloženima u točkama 59. i 60. ove presude.
U mjeri u kojoj je Opći sud u točki 186. pobijane presude presudio da elementi iz spisa iz upravnog postupka trebaju potkrijepiti ne samo pravno valjane nego i jednoznačne zaključke koje je izvela Komisija, valja navesti da iz točaka 187. do 201. pobijane presude proizlazi da u svakom slučaju Opći sud nije izvršio svoju ocjenu u pogledu takvog zahtjeva niti je na to uputio u okviru svojih utvrđenja iz točaka 196., 200., 201. i 235. pobijane presude.
Naime, kao što je nezavisni odvjetnik naveo u točkama 125. i 131. svojeg mišljenja, Opći sud je u točkama 191. do 195., 198. i 199. pobijane presude samo naveo unutarnja proturječja sporne odluke i izvršio činjenična utvrđenja prema kojima nijedan element iz upravnog spisa me može pružiti objašnjenje u vezi s likvidacijskim faktorima koje je Komisija primijenila.
Stoga, protivno onomu što navodi Komisija, Opći sud nije primijenio pogrešan pravni kriterij. Iz toga slijedi da Komisijine navode valja odbaciti kao djelomično bespredmetne i odbiti kao djelomično neosnovane.
Na drugom mjestu, u dijelu u kojem Komisija navodi da su pogreške koje se tiču prava koje je utvrdila također prisutne u ocjeni Općeg suda u vezi s trajanjem stečajnog postupka, iz točaka 223. do 235. pobijane presude, kao i u ocjeni postupka ovrhe radi naplate poreznog duga, iz točaka 277. do 284. te presude, dovoljno je utvrditi da je, s obzirom na to da ispitivanjem Komisijinih navoda nije utvrđena nikakva pogreška koja se tiče prava, ta argumentacija potpuno neosnovana.
Osim toga, u točkama 279., 282. i 283. pobijane presude, Opći sud je utvrdio da se Komisija propustila, najprije, informirati o predviđenom trajanju postupka ovrhe radi naplate poreznog duga, potom, uzeti u obzir da je bilo vjerojatno da će se taj postupak prekinuti otvaranjem likvidacijskog postupka i, naposljetku, informirati se o troškovima koji mogu nastati u takvom postupku.
Međutim, u dijelu u kojem se takva utvrđenja odnose na informacije koje uobičajeno razborit i pažljiv privatni vjerovnik, koji se nalazi u situaciji usporedivoj s onom lokalnog poreznog tijela, ne može
a priori
zanemariti, ona mogu sama po sebi opravdati odluku Općeg suda prema kojoj je Komisija propustila uzeti u obzir sve relevantne elemente (vidjeti u tom smislu presudu od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
77.
,
78.
i
81.
).
Nadalje, iz točaka 69. do 84. ove presude proizlazi da je, protivno onome što navodi Komisija, iz pobijane presude jasno da je Opći sud u dovoljnoj mjeri definirao, s jedne strane, doseg obveza istrage koje su na toj instituciji i, s druge strane, vrstu dodatnih dokaza koje je navedena institucija mogla tražiti.
Iz toga slijedi da peti i šesti žalbeni razlog moraju biti odbijeni kao neosnovani.
Budući da je sve žalbene razloge koje je istaknula Komisija u potporu ovoj žalbi potrebno odbiti, žalbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da Komisija nije uspjela u svojim zahtjevima te s obzirom na to da je društvo Frucona Košice zatražilo da ona snosi troškove, valja joj naložiti da snosi troškove.

Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski