CELEX: 62020CJ0466
Zahtjev za prethodnu odluku
Žigovi
Direktiva 2008/95/EZ
Članak 9.
Uredba (EZ) br. 207/2009
Članci 54., 110. i 111.
Ograničenje prava kao posljedica trpljenja
Pojam ‚trpljenje’
Prekid prekluzivnog roka
Opomena
Datum prekida prekluzivnog roka u slučaju podnošenja pravnog sredstva
Učinci prekluzije
Zahtjevi za dodjelu naknade štete, pružanje informacija i uništenja proizvoda

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL 2008., L 299, str. 25
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.) i članaka 54. i 111. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava HEITEC AG (u daljnjem tekstu: Heitec) i HEITECH Promotion GmbH (u daljnjem tekstu: Heitech) i RW‑a u vezi s uporabom, od strane potonjih, trgovačkog naziva HEITECH Promotion GmbH i žigova koji sadržavaju verbalni element „heitech”.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2008/95
U uvodnoj izjavi 12. Direktive 2008/95 bilo je navedeno:
„Radi pravne sigurnosti i bez dovođenja u pitanje interesa nositelja ranijeg žiga, važno je osigurati da potonji ne može više zahtijevati izjavu o ništavosti niti se može protiviti uporabi žiga koji se pojavio nakon njegova, a čiju je uporabu svjesno dopuštao duže vrijeme, osim ako prijava kasnijeg žiga nije podnesena u zloj vjeri.”
Članak 4. te direktive naslovljen „Daljnji razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim vezano za sukobe s ranijim pravima”, predviđao je:
„1.   Žig neće biti registriran ili, ako je registriran, može se proglasiti ništavim:
(a)
ako je istovjetan ranijem žigu, a proizvodi ili usluge za koje je žig prijavljen ili registriran istovjetni su proizvodima ili uslugama za koje je raniji žig zaštićen;
(b)
ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost zablude uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu s ranijim žigom.
2.   „Raniji žigovi” u smislu stavka 1. znači:
(a)
žigovi s datumom prijave za registraciju koji prethodi datumu prijave za registraciju žiga, uzimajući u obzir, ako je primjereno, pravo prvenstva traženo za te žigove, i to sljedećih vrsta:
i.
žigovi [Europske unije];
ii.
žigovi registrirani u državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, u Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
iii.
žigovi registrirani u skladu s međunarodnim sporazumima koji imaju učinak u državi članici;
(b)
žigovi [Europske unije] za koje se […] pravovaljano zahtijeva senioritet […];
(c)
prijave za žigove iz točaka (a) i (b) pod uvjetom da ih se registrira;
[…]
4.   Svaka država članica može dodatno odrediti da se žig ne registrira ili, ako je registriran, da ga se proglasi ništavim ako i u mjeri u kojoj:
(a)
žig je istovjetan ili sličan ranijem nacionalnom žigu u smislu stavka 2. i trebao bi biti ili već jest registriran za proizvode ili usluge koji nisu slični proizvodima ili uslugama za koje je registriran raniji žig, ako raniji žig ima ugled u predmetnoj državi članici i ako bi uporaba kasnijeg žiga bez opravdanog razloga nepošteno iskoristila ili naštetila razlikovnom karakteru ili ugledu ranijeg žiga;
(b)
prava na neregistrirani žig ili na drugi znak koji je u uporabi u trgovini bila su stečena prije datuma prijave za registraciju kasnijeg žiga, ili na datum zahtjeva za pravo prvenstva za prijavu za registraciju kasnijeg žiga, a neregistrirani žig ili drugi znak daju svom nositelju pravo na zabranu uporabe kasnijeg žiga;
(c)
uporaba žiga može se zabraniti na temelju ranijeg prava koje se razlikuje od prava iz stavka 2. i točke (b) ovog stavka, a uključuje osobito:
i.
pravo na ime;
ii.
pravo na osobnu sliku;
iii.
autorsko pravo;
iv.
pravo industrijskog vlasništva;
[…]”
Članak 9. navedene direktive, naslovljen „Ograničenje prava kao posljedica toleriranja”, određivao je:
„1.   Kad u državi članici nositelj ranijeg žiga, iz članka 4. stavka 2., u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno tolerira uporabu kasnijeg žiga registriranog u toj državi članici, on više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim ili se usprotiviti uporabi kasnijeg žiga za proizvode ili usluge za koje se koristi kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri.
2.   Svaka država članica može odlučiti da se stavak 1. primjenjuje
mutatis mutandis
na nositelja ranijeg žiga iz članka 4. stavka 4. [točke] (a) ili nositelja drugog ranijeg prava iz članka 4. stavka 4. [točaka] (b) ili (c).
3.   U slučajevima iz stavaka 1. i 2. nositelj kasnije registriranog žiga nema pravo usprotiviti se uporabi ranijeg prava iako se nositelj ranijeg prava na to pravo više ne može pozvati protiv kasnijeg žiga.”
Direktiva 2008/95, koja je stavila izvan snage i zamijenila Prvu direktivu Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL 1989., L 40, str. 1
.), stavljena je izvan snage i zamijenjena, s učinkom od 15. siječnja 2019., Direktivom (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL 2015., L 336, str. 1
. i ispravak
SL 2016., L 110, str. 5
.). Međutim, s obzirom na vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, zahtjev za prethodnu odluku treba ispitati s obzirom na Direktivu 2008/95.
Uredba br. 207/2009
U skladu s člankom 8. Uredbe br. 207/2009, naslovljenim „Relativni razlozi za odbijanje”:
„1.   Na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati:
(a)
ako je istovjetan s ranijim žigom i ako su proizvodi ili usluge za koje je podnesena prijava za registraciju istovjetni s proizvodima ili uslugama za koje je raniji žig zaštićen;
(b)
ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom.
2.   Za potrebe stavka 1., „raniji žigovi” znači:
(a)
žigovi sljedećih vrsta s datumom prijave za registraciju koji je raniji od datuma prijave za registraciju žiga [Europske unije], uzimajući u obzir, ako je to primjereno, prava prvenstva koja su zatražena u odnosu na te žigove:
i.
žigovi [Europske unije];
ii.
žigovi registrirani u državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, pri Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
iii.
žigovi registrirani na temelju međunarodnih sporazuma koji imaju učinak u državi članici;
iv.
žigovi registrirani na temelju međunarodnih sporazuma koji vrijede u [Europskoj uniji];
(b)
prijave za registraciju žigova iz točke (a), podložno njihovoj registraciji;
[…]
4.   Na temelju prigovora nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu i čija važnost nije samo lokalnog karaktera, žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati kad i u opsegu u kojem, sukladno zakonodavstvu [Unije] ili pravnom propisu države članice koji se primjenjuje na taj znak:
(a)
prava na taj znak bila su stečena prije datuma prijave za registraciju žiga [Europske unije] ili prije datuma prava prvenstva zatraženog u prijavi za registraciju žiga [Europske unije];
(b)
taj znak daje svojemu nositelju pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga.
[…]”
Članak 54. te uredbe, naslovljen „Ograničenje prava kao posljedica trpljenja”, određivao je:
„1.   Kad nositelj žiga [Europske unije] u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno trpi uporabu kasnijeg žiga [Europske unije] u [Uniji], on više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašavanje kasnijeg žiga ništavnim ili se usprotiviti uporabi kasnijeg žiga u odnosu na proizvode ili usluge za koje se rabi taj kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga [Europske unije] podnesena u zloj vjeri.
2.   Kad nositelj ranijeg nacionalnog žiga iz članka 8. stavka 2. ili nekog drugog ranijeg znaka iz članka 8. stavka 4. u neprekinutom razdoblju od pet godina, svjesno trpi uporabu kasnijeg žiga [Europske unije] u državi članici u kojoj su raniji žig ili neki drugi raniji znak zaštićeni, on više nema pravo na temelju ranijeg žiga ili nekog drugog ranijeg znaka podnijeti zahtjev za proglašavanje kasnijeg žiga ništavim ili se usprotiviti uporabi kasnijeg žiga u odnosu na proizvode ili usluge za koje se rabi taj kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga [Europske unije] podnesena u zloj vjeri.
[…]”
Članak 110. navedene uredbe, naslovljen „Zabrana uporabe žigova [Europske unije]”, u stavku 1. propisivao je:
„1.   Ova Uredba, osim ako je drukčije predviđeno, ne utječe na pravo koje postoji u skladu s pravnim propisima država članica na pozivanje na tužbe zbog povrede ranijih prava u smislu članka 8. […] u odnosu na uporabu kasnijeg žiga [Europske unije]. Međutim, na tužbe zbog povrede ranijih prava u smislu članka 8. stavka 2. i 4. više nije moguće pozivati se ako nositelj ranijeg prava više ne može zahtijevati proglašavanje žiga [Europske unije] ništavim u skladu s člankom 54. stavkom 2.”
Članak 111. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Prethodna prava koja se odnose na određene lokacije”, određivao je:
„1.   Nositelj ranijeg prava koje se odnosi samo na određenu lokaciju može se usprotiviti uporabi žiga [Europske unije] na državnom području na kojem je njegovo pravo zaštićeno ukoliko zakon odnosne države članice to dopušta.
2.   Stavak 1. prestaje se primjenjivati ako nositelj ranijeg prava svjesno trpi uporabu žiga [Europske unije] na državnom području na kojem je njegovo pravo zaštićeno u neprekinutom razdoblju od pet godina, osim ako je zahtjev za registraciju žiga [Europske unije] bio podnesen u zloj vjeri.
3.   Nositelj žiga [Europske unije] nema pravo usprotiviti se uporabi prava iz stavka 1., iako se na to pravo više ne može pozivati protiv žiga [Europske unije].”
Uredba br. 207/2009 stavljena je izvan snage i zamijenjena s učinkom od 1. listopada 2017. Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (
SL 2017., L 154, str. 1
.). Međutim, s obzirom na vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, zahtjev za prethodnu odluku treba ispitati s obzirom na Uredbu br. 207/2009.
Njemačko pravo
Članak 21. Gesetza über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen (Markengesetz) (Zakon o zaštiti žigova i drugih razlikovnih znakova) od 25. listopada 1994. (BGBl. 1994 I, str. 3082.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon o žigovima), predviđa:
„1.   Nositelj žiga ili trgovačkog naziva nema pravo zabraniti uporabu kasnijeg registriranog žiga za proizvode ili usluge za koje je registriran ako je tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina svjesno trpio uporabu tog žiga, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga bila podnesena u zloj vjeri.
2.   Nositelj žiga ili trgovačkog naziva nema pravo zabraniti uporabu […] kasnijeg trgovačkog imena […] ako je svjesno trpio uporabu [tog trgovačkog imena] tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, osim ako je nositelj tog prava postupao u zloj vjeri na dan njegova stjecanja.
[…]”
U skladu s člankom 125.b točkom 3. Zakona o žigovima:
„Ako se protiv uporabe kasnijeg žiga poziva na žig [Europske unije] registriran na temelju ovog zakona, članak 21. stavak 1. […] primjenjuje se
mutatis mutandis
.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Tužitelj u glavnom postupku, društvo Heitec, nositelj je verbalnog žiga Europske unije HEITEC, koji je prijavljen 18. ožujka 1998. sa zahtjevom za senioritet od 13. srpnja 1991. i registriran 4. srpnja 2005.
Društvo je upisano u sudski registar 1984. pod nazivom Heitec Industrieplanung GmbH. Njegova je tvrtka izmijenjena 1988. u Heitec GmbH. Od 2000. godine obavlja svoju djelatnost pod nazivom Heitec AG.
Društvo Heitech, čiji je direktor RW, upisano je u sudski registar 16. travnja 2003.
Društvo Heitech nositelj je njemačkog figurativnog žiga koji sadržava verbalni element „heitech promotion” za koji je podnesena prijava 17. rujna 2002. i registriran je 4. veljače 2003., a koji ono upotrebljava najkasnije od 29. rujna 2004., kao i figurativnog žiga Europske unije koji sadržava verbalni element „heitech”, za koji je podnesena prijava 6. veljače 2008. i registriran je 20. studenoga 2008., a koji ono upotrebljava najkasnije od 6. svibnja 2009.
Društvo Heitech dopisom od 29. studenoga 2004. kontaktiralo je predstavnike društva Heitec kako bi im predložilo sklapanje sporazuma o supostojanju.
Društvo Heitec 7. srpnja 2008. saznalo je za podnošenje prijave društva Heitech za registraciju figurativnog žiga Europske unije koji sadržava verbalni element „heitech”.
Dopisom od 22. travnja 2009. društvo Heitec uputilo je društvu Heitech pismo opomene zbog toga što potonje društvo upotrebljava svoj trgovački naziv i žig Europske unije koji sadržava verbalni element „heitech”. Društvo Heitech u svojem je odgovoru od 6. svibnja 2009. ponovno predložilo sklapanje sporazuma o supostojanju.
Landgericht Nürnberg‑Fürth (Zemaljski sud u Nürnberg‑Fürthu, Njemačka) zaprimio je 31. prosinca 2012. telefaksom akt kojim se pokreće postupak društva Heitec protiv društva Heitech i RW‑a. Taj je akt nosio datum 15. prosinca 2012. Društvo Heitec odlukom od 4. siječnja 2013. pozvano je platiti predujam za troškove postupka.
Taj je sud 12. ožujka 2013. skrenuo pozornost zastupniku društva Heitec na činjenicu da taj predujam nije plaćen i da izvornici akta kojim se pokreće postupak nisu podneseni.
Društvo Heitec je dopisom od 23. rujna 2013. obavijestilo društvo Heitech da odbija sklopiti sporazum o supostojanju, predloživši mu sklapanje sporazuma o licenciji i izjavilo je da je pokrenulo sudski postupak.
Dopisom od 29. prosinca 2013. društvo Heitec obavijestilo je društvo Heitech o tome da se poziva na svoj trgovački naziv i da je nositelj žiga Europske unije HEITEC. Izjavilo je da je sudski postupak u tijeku.
Landgericht Nürnberg‑Fürth (Zemaljski sud u Nürnberg–Fürthu) zaprimio je 30. prosinca 2013. pismena društva Heitec od 12. prosinca 2013., zajedno s čekom na ime sudskih troškova i novim aktom kojim se pokreće postupak od 4. listopada 2013.
Taj je sud 14. siječnja 2014. društvu Heitec skrenuo pozornost na činjenicu da također treba dostaviti akt kojim se pokreće postupak od 15. prosinca 2012. te da je stoga od njega zatraženo da podnese izvornike. Navedeni sud zaprimio je te izvornike 22. veljače 2014.
Isti je sud 24. veljače 2014. upozorio društvo Heitec na činjenicu da se zahtjevi iz izvornika akta kojim se pokreće postupak koji je zaprimljen 22. veljače 2014. ne podudaraju s onima iz akta kojim se pokreće postupak podnesenim 31. prosinca 2012.
Landgericht Nürnberg‑Fürth (Zemaljski sud u Nürnberg‑Fürthu) otvorio je 16. svibnja 2014. pripremni pisani postupak i naložio da se tuženicima u glavnom postupku dostave preslike, koje je taj sud izradio, akta kojim se pokreće postupak od 15. prosinca 2012. Ta je dostava naposljetku obavljena 23. svibnja 2014.
Društvo Heitec u svojem je aktu kojim se pokreće postupak primarno podnijelo zahtjeve koji se temelje na povredi prava koja su mu dodijeljena njegovim trgovačkim nazivom HEITEC i, podredno, zahtjeve koji se temelje na povredi njegova žiga Europske unije HEITEC. Zahtijevalo je da se društvu Heitech naloži da se suzdrži od označavanja svojeg poduzeća trgovačkim nazivom HEITECH Promotion GmbH, da se suzdrži od obilježavanja proizvoda, ponuda proizvoda ili usluga verbalnim elementima „heitech promotion” i „heitech”, da se suzdrži od korištenja ili prijenosa, u komercijalne svrhe, internetske stranice heitech promotion.de i da pristane da se njegova tvrtka izbriše iz trgovačkog registra. Društvo Heitec, osim toga, podnijelo je zahtjeve za pružanje informacija, utvrđenje obveze naknade štete, uništenje proizvoda i plaćanje troškova opomene.
Landgericht Nürnberg‑Fürth (Zemaljski sud u Nürnberg–Fürthu) naložio je društvu Heitech da društvu Heitec plati iznos od 1353,80 eura, uvećan za kamate, na ime troškova opomene, a druge zahtjeve koje je društvo Heitec podnijelo je odbio.
Društvo Heitec podnijelo je žalbu protiv odluke Landgerichta Nürnberg‑Fürth (Zemaljski sud u Nürnberg–Fürthu) Oberlandesgerichtu Nürnberg (Visoki zemaljski sud u Nürnbergu, Njemačka).
Oberlandesgericht Nürnberg (Visoki zemaljski sud u Nürnbergu) smatrao je da je pravno sredstvo društva Heitec neosnovano jer su zahtjevi društva Heitec bili nepravodobni. U tom je pogledu naveo da se društvo Heitech koristilo svojim kasnijim žigovima u neprekinutom razdoblju od najmanje pet godina i da je društvo Heitec to trpjelo jer, iako je znalo za tu uporabu, nije poduzelo dostatne mjere kako bi ga spriječio.
Prema mišljenju tog suda, to pravno sredstvo nije prekinulo prekluzivni rok jer je društvu Heitech i RW‑u dostavljeno tek nakon proteka pet godina od opomene koja je prethodila tom pravnom sredstvu.
Društvo Heitec podnijelo je reviziju sudu koji je uputio zahtjev.
Taj sud smatra da ishod žalbenog postupka ovisi o činjenici je li društvo Heitec nepravovremeno podnijelo svoje zahtjeve za prestanak povrede i svoje dodatne zahtjeve, na temelju članka 21. stavaka 1. i 2. Zakona o žigovima, kao i članka 54. stavaka 1. i 2. i članka 111. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.
Taj sud primjećuje da je istek roka za podnošenje zahtjevâ društva Heitec koji se u biti odnose na uporabu njemačkog žiga čiji je ono nositelj, uređen člankom 21. stavkom 1. Zakona o žigovima, u vezi s člankom 125.b točkom 3. tog zakona, pod uvjetom da se ti zahtjevi temelje na žigu Europske unije čiji je nositelj društvo Heitec.
Pojašnjava da se člankom 21. stavkom 1. Zakona o žigovima u njemačko pravo prenosi gubitak prava na protivljenje uporabi registriranog žiga, predviđen člankom 9. Direktive 2008/95, i to prava koja proizlaze iz žigova (članak 9. stavak 1. Direktive 2008/95) i drugih znakova, među kojima i trgovačkih naziva, koji se koriste u trgovačkom prometu (članak 9. stavak 2. Direktive 2008/95).
Budući da se društvo Heitec protivi uporabi trgovačkog naziva društva Heitech, gubitak prava je, u skladu s utvrđenjima suda koji je uputio zahtjev, uređen člankom 21. stavkom 2. Zakona o žigovima. U tom pogledu taj sud pojašnjava da, bez obzira na to što normativni sadržaj te odredbe prelazi okvir Direktive 2008/95 i ne odražava se ni u članku 54. Uredbe br. 207/2009, treba je tumačiti oslanjajući se na tumačenje koje je u skladu s tom direktivom, u skladu s tumačenjem članka 21. stavka 1. Zakona o žigovima.
Što se tiče zahtjevâ društva Heitec koji se odnose na uporabu, od strane društva Heitech, žiga Europske unije čiji je on nositelj, sud koji je uputio zahtjev utvrđuje da su relevantni članci 54. i 110. te članak 111. stavak 2. Uredbe br. 207/2009.
Taj sud napominje da je Oberlandesgericht Nürnberg (Visoki zemaljski sud u Nürnbergu) utvrdio, a da pritom nije počinio pogrešku koja se tiče prava, da je „uporaba” u smislu članka 21. stavaka 1. i 2. Zakona o žigovima i članaka 54. i 111. Uredbe br. 207/2009 postojala u ovom slučaju najkasnije od 6. svibnja 2009. i da je društvo Heitec za to saznalo dopisom od 6. svibnja 2009. koje mu je društvo Heitech uputilo. Osim toga, nesporno je da se društvu Heitech ne prigovara da je postupalo u zloj vjeri.
S obzirom na te okolnosti, potrebno je utvrditi u čemu se točno sastoji „trpljenje” u smislu članka 9. Direktive 2008/95 kao i članaka 54. i 111. Uredbe br. 207/2009.
U tom pogledu, s jedne strane, trebalo bi pojasniti je li moguće isključiti trpljenje ne samo kada se podnosi pravno sredstvo javnom tijelu ili sudu, nego i u slučaju opomene. S druge strane, potrebno je utvrditi treba li se u slučaju pravnog sredstva, kako bi se utvrdilo je li ono podneseno prije isteka prekluzivnog roka, temeljiti na datumu podnošenja akta kojim se pokreće postupak ili na datumu kada je taj akt zaprimio tuženik. U tom kontekstu važno je pojasniti je li u tom pogledu relevantna činjenica da je dostava navedenog akta zakašnjela krivnjom nositelja ranijeg žiga.
Osim toga, valjalo bi utvrditi odnosi li se prekluzija samo na zahtjev za prestanak povrede ili i na dodatne ili povezane zahtjeve, poput onih koji se odnose na plaćanje naknade štete, na pružanje informacija i na uništenje proizvoda.
U tim okolnostima, Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li se trpljenje u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95 kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 isključiti ne samo pravnim sredstvom podnesenim javnom tijelu ili sudu, nego i djelovanjem bez intervencije javnog tijela ili suda?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
Predstavlja li opomena kojom nositelj ranijeg znaka prije pokretanja sudskog postupka zahtijeva od nositelja kasnijeg znaka da se pod prijetnjom ugovorne kazne obveže prestati s uporabom znaka djelovanje koje isključuje trpljenje u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95 kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe br. 207/2009?
3.
Je li u slučaju podnošenja pravnog sredstva sudu za izračun petogodišnjeg razdoblja trpljenja u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95 kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 mjerodavan datum podnošenja pravnog sredstva sudu ili njegove dostave drugoj stranci u postupku? Je li u tom pogledu važno da je dostava pravnog sredstva drugoj stranci u postupku odgođena krivnjom nositelja ranijeg žiga nakon isteka roka od pet godina?
4.
Uključuje li ograničenje prava na temelju članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95 kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, osim zahtjevâ za prestanak, i naknadne zahtjeve u okviru prava žiga koji se odnose na, primjerice, naknadu štete, informacije i uništenje?”
O prethodnim pitanjima
Prvo i drugo pitanje
Svojim prvim i drugim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54. i 111. Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da akt poput opomene, kojim se nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava protivi uporabi kasnijeg žiga a da pritom ne podnese upravno ili sudsko pravno sredstvo, može okončati trpljenje na koje se odnose te odredbe.
Valja podsjetiti da sustav ograničenja prava kao posljedice trpljenja koji je predviđen zakonodavstvom Unije u području žigova ima za cilj uspostaviti ravnotežu, s jedne strane, između interesa nositelja žiga da sačuva njegovu osnovnu funkciju i, s druge strane, interesa drugih gospodarskih subjekata da raspolažu znakovima kojima mogu označivati svoje proizvode i usluge (vidjeti u tom smislu presude od 27. travnja 2006., Levi Strauss,
C‑145/05
,
EU:C:2006:264
, t.
29.
i od 22. rujna 2011.Budějovický Budvar,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
, t.
34.
).
Konkretno, uvođenjem roka za ograničenje prava kao posljedice trpljenja u trajanju od pet uzastopnih godina kada postoji saznanje o uporabi kasnijeg žiga zakonodavac Unije želio je osigurati da je zaštita koju raniji žig pruža svojem nositelju ograničena na slučajeve u kojima se nositelj pokaže dovoljno pažljivim te se usprotivi uporabi znakova od strane drugih subjekata koji bi mogli nanijeti štetu tom žigu (vidjeti u tom smislu presudu od 27. travnja 2006., Levi Strauss,
C‑145/05
,
EU:C:2006:264
, t.
30.
).
Konkretnije, kao što je istaknuto u uvodnoj izjavi 12. Direktive 2008/95, pravilo o gubitku prava kao posljedice trpljenja ima za cilj očuvati pravnu sigurnost. Kada je nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava, u smislu Direktive 2008/95 ili Uredbe br. 207/2009, svjesno „trpio” u neprekinutom razdoblju od pet godina uporabu kasnijeg žiga prijavljenog u dobroj vjeri, nositelj potonjeg žiga mora steći pravnu sigurnost da tu uporabu nositelj tog ranijeg žiga ili tog drugog ranijeg prava više ne može dovesti u pitanje.
Za potrebe primjene tog pravila pojam „trpljenje”, koji ima isto značenje u Direktivi 2008/95 i Uredbi br. 207/2009, znači da nositelj navedenog ranijeg žiga ili tog drugog ranijeg prava ostaje neaktivan, iako je znao za uporabu kasnijeg žiga protiv kojeg bi imao mogućnost prigovora. Onaj koji „je trpio” nije poduzeo mjere kojima raspolaže kako bi ispravio tu situaciju (vidjeti u tom smislu presudu od 22. rujna 2011., Budějovický Budvar,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
, t.
35.
i
44.
).
Iz tih elemenata proizlazi da nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava više ne može zahtijevati proglašenje ništavosti ili se protiviti uporabi kasnijeg žiga koji je podnesen u dobroj vjeri ako tijekom razdoblja od pet uzastopnih godina znajući za tu uporabu nije poduzeo radnju koja jasno izražava njegovu volju da se protivi navedenoj uporabi i ispravi navodnu povredu svojih prava.
Takvo tumačenje članka 9. Direktive 2008/95 kao i članaka 54. i 111. Uredbe br. 207/2009 vrijedi i za članak 110. te uredbe, pri čemu potonji članak doduše nije spomenut u postavljenim pitanjima, ali može biti relevantan u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku. U tom pogledu valja primijetiti da se pravilo o ograničenju prava kao posljedice trpljenja od datuma isteka roka od pet uzastopnih godina kada postoji saznanje o uporabi kasnijeg žiga, navedeno u članku 9. Direktive 2008/95, u pogledu žiga Europske unije, nalazi u člancima 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009.
Što se tiče pitanja u kojim okolnostima treba smatrati da je nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava poduzeo radnju koja proizvodi učinke navedene u točki 50. ove presude i stoga prekida prekluzivni rok, Sud je presudio da se, u svakom slučaju, podnošenjem upravnog ili sudskog pravnog sredstva prije datuma isteka tog roka prekida trpljenje i posljedično sprečava gubitak prava (vidjeti u tom smislu presudu od 22. rujna 2011., Budějovický Budvar,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
, t.
49.
).
Naime, podnošenjem takvog pravnog sredstva nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava nedvosmisleno izražava svoju volju da se usprotivi uporabi kasnijeg žiga i da ispravi navodnu povredu svojih prava.
Kada je, kao u ovom slučaju, podnošenju tog pravnog sredstva prethodila opomena po kojoj nositelj kasnijeg žiga nije postupio, ta opomena može prekinuti rok za ograničenje prava kao posljedice trpljenja pod uvjetom da nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava nakon nezadovoljavajućeg odgovora na navedenu opomenu i dalje izražava svoje protivljenje uporabi kasnijeg žiga i poduzima mjere kojima raspolaže kako bi ostvario svoja prava.
Nasuprot tomu, ako nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava, iako je izrazio svoje protivljenje uporabi kasnijeg žiga opomenom, nakon što je utvrdio da adresat te opomene odbija postupiti u skladu s njom ili započeti pregovore, nije nastavio sa svojim naporima u razumnom roku kako bi ispravio tu situaciju, po potrebi podnošenjem upravnog ili sudskog pravnog sredstva, iz toga treba zaključiti da taj nositelj nije poduzeo mjere kojima je raspolagao kako bi obustavio navodnu povredu svojih prava.
Svako tumačenje članka 9. Direktive 2008/95 kao i članaka 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009 prema kojem je slanje opomene kao takvo dovoljno za prekidanje roka za ograničenje prava omogućilo bi nositelju ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava da zaobiđe sustav ograničenja prava kao posljedice trpljenja, tako da u više navrata u intervalima od gotovo pet godina pošalje pismo opomene. Međutim, takva situacija ugrozila bi ciljeve sustava ograničenja prava kao posljedice trpljenja navedene u točkama 46. do 48. ove presude i lišilo bi taj sustav njegova korisnog učinka.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da akt poput opomene kojim se nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava protivi uporabi kasnijeg žiga, a da pritom ne učini ono što je nužno za ishođenje pravno obvezujućeg rješenja, ne prekida trpljenje, i stoga, ne prekida rok za ograničenje prava iz tih odredbi.
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54. i 111. Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da se može smatrati da ograničenje prava kao posljedicu trpljenja iz tih odredbi sprječava podnošenje pravnog sredstva kojim nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava zahtijeva proglašenje kasnijeg žiga ništavim ili se protivi njegovoj uporabi, ako je akt kojim se pokreće postupak, iako je bio podnesen prije isteka roka za ograničenje prava, zbog nedostatka dužne pažnje tužitelja, tuženiku bio dostavljen tek nakon tog datuma.
Kao što je to navedeno u točki 52. ove presude, podnošenjem upravnog ili sudskog pravnog sredstva prije datuma isteka tog roka prekida se trpljenje i posljedično sprečava gubitak prava.
Što se tiče pitanja na koji se datum treba smatrati da je pravno sredstvo podneseno, Sud je u okviru svojeg tumačenja pravila donesenih u području pravosudne suradnje u građanskim stvarima utvrdio da taj datum može biti dan dostave pismena kojim se pokreće postupak, pri čemu se, međutim, za predmetni sud može smatrati da je postupak pred njim pokrenut na taj datum samo pod uvjetom da tužitelj nije nakon toga propustio poduzeti mjere koje je morao poduzeti kako bi se to pismeno dostavilo tuženiku (vidjeti osobito presude od 6. listopada 2015., A,
C‑489/14
,
EU:C:2015:654
, t.
32.
, i od 4. svibnja 2017., HanseYachts,
C‑29/16
,
EU:C:2017:343
, t.
29.
).
Iako ta pravila donesena u području pravosudne suradnje u građanskim stvarima nisu formalno primjenjiva u ovom slučaju, njihov je sadržaj ipak relevantan za davanje odgovora na treće pitanje. Naime, prekluzivni rok izravno i neposredno opterećuje mogućnost nositelja ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava da se pozove na taj žig ili to pravo pred sudom protiv nositelja kasnijeg žiga. Tužitelj stoga nije u zakašnjenju sve dok je pravno sredstvo podneseno u tom roku od pet godina.
U tom pogledu valja smatrati, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 53. svojeg mišljenja, da podnošenje akta kojim se pokreće postupak obično odražava ozbiljnu i nedvosmislenu namjeru tužitelja da ostvari svoja prava, što je u načelu dovoljno za prestanak trpljenja i, posljedično, za prekid prekluzivnog roka.
Međutim, ponašanje te stranke može u određenim slučajevima pobuditi sumnje o toj namjeri i ozbiljnosti radnje koja je poduzeta pred sudom pred kojim je pokrenut postupak. To je osobito slučaj kada, zbog nedostatka dužne pažnje tužitelja, akt kojim se pokreće postupak, koji ne ispunjava formalne zahtjeve nacionalnog prava za njegovu dostavu tuženiku, nije pravovremeno ispravljen.
Naime, u takvim okolnostima koje se mogu pripisati tužitelju, potonji ne može tvrditi da je podnošenjem akta kojim se pokreće postupak okončao trpljenje uporabe kasnijeg žiga. Samo ispravljanjem tog akta, u skladu sa zahtjevima mjerodavnog nacionalnog prava, može se smatrati da je tužitelj nedvojbeno izrazio jasnu i ozbiljnu namjeru ostvarivanja svojih prava i da se stoga pravno sredstvo može smatrati stvarno podnesenim.
U ovom slučaju iz elemenata iznesenih u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, koji su sažeti u točkama 22. do 28. ove presude, proizlazi da je sud kojemu je društvo Heitec 31. prosinca 2012. podnijelo akt kojim se pokreće postupak, više puta kontaktirao zastupnika društva Heitec kako bi skrenuo pozornost na nepravilnosti koje sprječavaju dostavu društvu Heitech i RW‑u, kako tog akta tako i novog akta kojim se pokreće postupak koji je kasnije podnijelo društvo Heitec. Konačno, čini se da je akt kojim se pokreće postupak ispravljen između 24. veljače 2014., datuma kada je sud pred kojim je pokrenut postupak uputio posljednji poziv društvu Heitec, i 16. svibnja iste godine, datuma kada je taj sud otvorio pripremni pisani postupak.
Iz te odluke također proizlazi da se, prema ocjenama suda koji odlučuje o meritumu koje je sud koji je uputio zahtjev uzeo u obzir, za uporabu kasnijeg žiga saznalo 6. svibnja 2009.
U tim okolnostima, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri datum kada je akt kojim se pokreće postupak ispravljen na način da omogući sudu pred kojim je pokrenut postupak pokretanje postupka i njegovo dostavljanje tuženicima u glavnom postupku. Ako je do ispravka došlo tek nakon isteka roka za ograničenje prava kao posljedice trpljenja, na sudu koji je uputio zahtjev je da ocijeni je li ta okolnost uglavnom posljedica ponašanja tužitelja u glavnom postupku koje se može smatrati nedostatkom dužne pažnje. Ako taj sud smatra da je to bio slučaj, na njemu je da zaključi da zbog nedostatka dužne pažnje društva Heitec ono u zakašnjenju.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da se ne može smatrati da ograničenje prava kao posljedica trpljenja iz tih odredbi sprječava podnošenje pravnog sredstva kojim nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava zahtijeva proglašenje kasnijeg žiga ništavim ili se protivi njegovoj uporabi, ako akt kojim se pokreće postupak, iako je bio podnesen prije datuma isteka roka za ograničenje prava, zbog nedostatka dužne pažnje tužitelja, ne ispunjava zahtjeve mjerodavnog nacionalnog prava u vezi s dostavom i bio je ispravljen tek nakon tog datuma zbog razloga koji se mogu pripisati tužitelju.
Četvrto pitanje
Svojim četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54. i 111. Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da, kada nositelj ranijeg žiga ili nekog drugog ranijeg prava u smislu tih odredbi, više ne može zahtijevati proglašenje ništavosti kasnijeg žiga ni zahtijevati prestanak njegove uporabe, ta ga prekluzija također sprečava da podnese dodatne ili povezane zahtjeve, kao što su zahtjevi za naknadu štete, dostavu informacija ili uništenje proizvoda.
Kao što je to navedeno u okviru ispitivanja prvog i drugog pitanja, nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava koji se, iako je saznao za uporabu kasnijeg žiga prijavljenog u dobroj vjeri, tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina suzdržava od postupanja na način kojim se nedvojbeno izražava njegova namjera da se protivi toj uporabi i ispravi navodna povreda njegovih prava, gubi pravo protivljenja uporabi tog kasnijeg žiga.
Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 64. svojeg mišljenja, bilo bi protivno ciljevima sustava ograničenja prava kao posljedice trpljenja, to jest osobito očuvanju pravne sigurnosti, omogućiti u takvoj situaciji tom nositelju da nakon isteka tog razdoblja od pet uzastopnih godina podnese pravno sredstvo protiv nositelja tog kasnijeg žiga kako bi se potonjem naložilo plaćanje naknade štete ili mu se izrekli nalozi.
Kada bi se takvo pravno sredstvo ili takve zahtjeve moglo podnijeti nakon datuma isteka prekluzivnog roka, to bi značilo ostaviti otvorenom, nakon tog datuma, mogućnost utvrđenja da uporaba kasnijeg žiga povrjeđuje raniji žig ili ranije pravo te na temelju toga pripisati izvanugovornu odgovornost nositelju kasnijeg žiga. Međutim, takvo tumačenje sustava ograničenja prava kao posljedice trpljenja ugrozilo bi svrhu tog sustava da se nakon isteka tog roka pruži sigurnost nositelju kasnijeg žiga da se njegova uporaba više ne može osporavati nikakvim pravnim sredstvom od strane onoga koji ju je svjesno trpio tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na četvrto pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da, kada nositelj ranijeg žiga ili nekog drugog ranijeg prava u smislu tih odredbi više ne može zahtijevati proglašenje ništavosti kasnijeg žiga ni zahtijevati prestanak njegove uporabe, ta ga prekluzija također sprečava da podnese dodatne ili povezane zahtjeve, kao što su zahtjevi za naknadu štete, dostavu informacija ili uništenje proizvoda.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 9. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima kao i članke 54., 110. i 111. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice treba tumačiti na način da akt poput opomene kojim se nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava protivi uporabi kasnijeg žiga, a da pritom ne učini ono što je nužno za ishođenje pravno obvezujućeg rješenja, ne prekida trpljenje, i stoga, ne prekida rok za ograničenje prava iz tih odredbi.

2.
Članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da se ne može smatrati da ograničenje prava kao posljedica trpljenja iz tih odredbi sprječava podnošenje pravnog sredstva kojim nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava zahtijeva proglašenje kasnijeg žiga ništavim ili se protivi njegovoj uporabi, ako akt kojim se pokreće postupak, iako je bio podnesen prije datuma isteka roka za ograničenje prava, zbog nedostatka dužne pažnje tužitelja, nije ispunjavao zahtjeve mjerodavnog nacionalnog prava u vezi s dostavom i bio je ispravljen tek nakon tog datuma zbog razloga koji se mogu pripisati tužitelju.

3.
Članak 9. Direktive 2008/95 kao i članke 54., 110. i 111. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da, kada nositelj ranijeg žiga ili nekog drugog ranijeg prava u smislu tih odredbi više ne može zahtijevati proglašenje ništavosti kasnijeg žiga ni zahtijevati prestanak njegove uporabe, ta ga prekluzija također sprečava da podnese dodatne ili povezane zahtjeve, kao što su zahtjevi za naknadu štete, dostavu informacija ili uništenje proizvoda.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački