CELEX: 62020CJ0708
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeuden alalla
Asetus (EU) N:o 1215/2012
Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla
Toimivalta vakuutussopimusta koskevissa asioissa
Yksityiselle, jolla on kotipaikka jossakin jäsenvaltiossa, toisessa jäsenvaltiossa vuokratussa asunnossa tapahtuneesta onnettomuudesta aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus
Kanne, jonka vahingon kärsinyt on nostanut yhtäältä vakuutuksenantajaa ja toisaalta kyseisen asunnon omistavaa vakuutettua vastaan
Kyseisen asetuksen 13 artiklan 3 kohdan sovellettavuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (
EUVL 2012, L 351, s. 1
) 13 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä BT ja toisaalta Seguros Catalana Occidente ja EB ja jossa on kyse BT:n vaatimuksesta EB:lle kuuluvassa kiinteistössä tapahtuneesta onnettomuudesta aiheutuneen vahingon korvaamiseksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 16, 18 ja 34 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(16)
Moitteettoman lainkäytön helpottamiseksi tai tuomioistuimen ja riita-asian läheisen liittymän vuoksi olisi oltava vaihtoehtoisia toimivaltaperusteita vastaajan kotipaikan mukaan määräytyvän toimivaltaperusteen lisäksi. Läheisellä liittymällä olisi taattava oikeusvarmuus ja vältettävä mahdollisuus siitä, että vastaaja haastetaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon hän ei kohtuudella ole voinut odottaa joutuvansa. Tämä on tärkeää erityisesti silloin, kun riita-asia koskee sopimukseen perustumattomia velvoitteita, jotka johtuvat yksityisyyden tai henkilöön liittyvien oikeuksien loukkauksesta, esimerkiksi kunnianloukkauksesta.
– –
(18)
Vakuutus-, kuluttaja- ja työsopimusten osalta heikompaa osapuolta olisi suojeltava tuomioistuimen toimivaltaa koskevilla säännöillä, jotka ovat hänen etujensa kannalta yleisiä sääntöjä suotuisammat.
– –
(34)
Olisi varmistettava jatkuvuus [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn] yleissopimuksen [(
EYVL 1972, L 299, s. 32
) (jäljempänä Brysselin yleissopimus)], [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 44/2001 [(
EYVL 2001, L 12, s. 1
)] ja tämän asetuksen välillä, minkä vuoksi olisi säädettävä siirtymäsäännöksistä. Saman jatkuvuuden olisi koskettava myös Euroopan unionin tuomioistuimen tulkintaa vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksesta ja sen korvaavista asetuksista.”
Asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 3 jakso, jonka otsikko on ”Toimivalta vakuutussopimusta koskevissa asioissa”, sisältää asetuksen 10–16 artiklan.
Kyseisen asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Vakuutussopimusta koskevissa asioissa tuomioistuimen toimivalta määräytyy tämän jakson säännösten mukaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan ja 7 artiklan 5 alakohdan säännösten soveltamista.”
Mainitun asetuksen 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kanne sellaista vakuutuksenantajaa vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, voidaan nostaa
a)
sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jossa hänellä on kotipaikka;
b)
muussa jäsenvaltiossa vakuutuksenottajan, vakuutetun tai edunsaajan nostamien kanteiden osalta sen paikkakunnan tuomioistuimissa, jossa kantajalla on kotipaikka; tai
c)
jos on kysymys rinnakkaisvakuutuksen antajasta, sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jossa kanne on nostettu johtavaa vakuutuksenantajaa vastaan.
2.   Vakuutuksenantajalla, jolla ei ole kotipaikkaa jäsenvaltiossa mutta jolla on jossakin jäsenvaltiossa sivuliike, agentuuri tai muu toimipaikka, katsotaan sivuliikkeen, agentuurin tai muun toimipaikan toimintaan liittyvissä riita-asioissa olevan kotipaikka kyseisessä jäsenvaltiossa.”
Saman asetuksen 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Vastuuvakuutusta koskevassa asiassa kanne vakuutuksenantajaa vastaan voidaan nostaa myös siinä tuomioistuimessa, jossa vahingon kärsinyt on nostanut kanteen vakuutettua vastaan, jos tämä on tuomioistuimen lain mukaan sallittua.
2.   Vahingon kärsineen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan nostamaan kanteeseen sovelletaan 10, 11 ja 12 artiklan säännöksiä, jos tällainen suora kanne on sallittu.
3.   Jos tällaiseen suoraan kanteeseen sovellettavan lain mukaan on sallittua ajaa kannetta myös vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan, sama tuomioistuin on toimivaltainen heidänkin osaltaan.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
BT, jolla on kotipaikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joutui onnettomuuteen ollessaan lomalla Espanjassa vuonna 2018. Onnettomuus tapahtui EB:n, jolla on kotipaikka Irlannin tasavallassa, omistamassa kiinteistössä.
Seguros Catalana Occidente on antanut EB:lle vastuuvakuutuksen kyseisen kiinteistön osalta, ja sillä on kotipaikka Espanjassa.
BT väittää, että hänen perheenjäsenensä hänen lukuunsa tekemän sopimuksen mukaisesti EB antoi hänelle luvan majoittua perheensä kanssa kyseessä olevaan kiinteistöön 31.3.2018 alkaen.
BT:n väitetään loukkaantuneen 3.4.2018 kaaduttuaan tähän kiinteistöön kuuluvalla sisäpihalla.
BT päätti nostaa kanteen EB:tä ja Seguros Catalana Occidentea vastaan tästä kaatumisesta aiheutuneiden vahinkojen ja tappioiden osalta. BT väittää, että EB:llä oli häntä kohtaan sopimukseen perustuva ja deliktioikeudellinen velvollisuus, jonka perusteella EB:n oli noudatettava asiaankuuluvaa huolellisuutta ja asiantuntemusta kiinteistön kohtuullisen turvallisen käytön varmistamiseksi, ja että EB ei ollut noudattanut tätä velvollisuutta. EB:n olisi BT:n mukaan pitänyt asentaa heti portaan viereen suojakaide tai varoituskyltti tai merkitä porras jotenkin.
Oikeudenkäynti pantiin vireille 14.4.2019 County Court Money Claims Centressä (England & Wales) (kreivikunnan alioikeuksien rahamääräisiä vaatimuksia käsittelevä keskus (Englanti ja Wales), Yhdistynyt kuningaskunta). Tiedoksianto toimitettiin tämän jälkeen vastapuolille eli Seguros Catalana Occidentelle ja EB:lle, minkä jälkeen asian käsittely siirrettiin County Court at Birkenheadiin (Birkenheadin kreivikunnan alioikeus, Yhdistynyt kuningaskunta).
BT väittää, että Englannin ja Walesin tuomioistuimet ovat asetuksen N:o 1215/2012 11 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 13 artiklan 2 kohdan nojalla kansainvälisesti toimivaltaisia Seguros Catalana Occidenten osalta.
BT väittää EB:n osalta, että kantaja voi kyseisen asetuksen 13 artiklan 3 kohdan nojalla asiassa, jossa on nostettu kanne ulkomaille sijoittautunutta vakuutuksenantajaa vastaan, haastaa vastaamaan vakuutetun, jolla on kotipaikka on ulkomailla. Hänen mukaansa vakuutuksenantajan ja vakuutetun välillä ei tältä osin tarvitse olla vireillä ”riita-asiaa”, joka koskee vakuutussopimuksen pätevyyttä tai vaikutusta. Ainoa edellytys, jonka on täytyttävä kyseisen 13 artiklan 3 kohdan nojalla, on se, että tällaisesta vakuutetun haastamisesta vastaamaan on säädetty vakuutuksenantajaa vastaan nostettuun suoraan kanteeseen sovellettavassa laissa eli nyt käsiteltävässä asiassa Espanjan laissa.
Seguros Catalana Occidente ei kiistänyt ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivaltaa ja puolustautui asiassa.
EB kiisti 29.1.2020 Englannin ja Walesin tuomioistuinten toimivallan käsitellä BT:n hänen osaltaan asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohdan nojalla esittämiä vaatimuksia.
EB on sitä mieltä, että kyseistä säännöstä sovelletaan ainoastaan vakuutusta koskevissa asioissa esitettyihin vaatimuksiin. EB:n mukaan BT vaatii kuitenkin vaatimuksellaan korvausta sellaisista vahingoista ja välillisistä menetyksistä, jotka ovat aiheutuneet BT:n mukaan huolimattomasta lomamajoituksen tarjoamisesta. Tässä vaatimuksessa ei ole kyse vakuutusta koskevasta asiasta, eikä siitä voi tulla tällainen asia pelkästään sen johdosta, että se esitetään suoran vakuutuksenantajaa vastaan nostetun kanteen yhteydessä.
Ennen kuin tätä EB:n väitettä, jolla kiistetään Englannin ja Walesin tuomioistuinten toimivalta, voitiin käsitellä, Seguros Catalana Occidente täsmensi kantaansa asiakysymyksen osalta ja väitti, että vakuutussopimuksessa määrätyt rajoitukset ja ehdot tarkoittavat sitä, ettei vakuutussopimus ulotu siihen, miten EB käyttää kiinteistöä kolmansien majoittamiseen lomien aikana vastiketta vastaan. Seguros Catalana Occidente kiisti näin ollen sen, että sen olisi suoritettava EB:lle korvausta kyseessä olevasta onnettomuudesta, ja vaati tämän johdosta BT:n sen osalta esittämän vaatimuksen hylkäämistä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lykkäsi BT:n vaatimuksen hylkäämistä koskevan Seguros Catalana Occidenten vaatimuksen käsittelyä siihen saakka, kunnes tähän ennakkoratkaisupyyntöön on saatu vastaus.
Kyseinen tuomioistuin katsoo, että sen on ensin tutkittava EB:n väite, jonka mukaan sillä ei ole kansainvälistä toimivaltaa. Se täsmentää, että Seguros Catalana Occidente ei osallistu oikeudenkäyntiin tämän viimeksi mainitun seikan osalta.
County Court at Birkenhead päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Edellytetäänkö [asetuksen N:o 1215/2012] 13 artiklan 3 kohdassa, että kanneperuste, johon vahingon kärsinyt vetoaa kanteessaan vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan, koskee vakuutusta koskevaa asiaa?
2)
Jos [ensimmäiseen kysymykseen] vastataan myöntävästi, onko se, että kanne, jonka vahingon kärsinyt haluaa nostaa vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan, perustuu samoihin tosiseikkoihin ja nostetaan samassa asiassa kuin suora kanne vakuutuksenantajaa vastaan, riittävä oikeuttamaan päätelmän, jonka mukaan vahingon kärsineen kanteen osalta on kyse vakuutusta koskevasta asiasta, vaikka kanneperuste, johon vahingon kärsinyt vetoaa kanteessaan vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan, ei koske vakuutusta?
3)
Lisäksi ja toissijaisesti, jos [ensimmäiseen kysymykseen] vastataan myöntävästi, onko se, että vakuutuksenantajan ja vahingon kärsineen välillä on vireillä riita-asia, joka koskee vakuutussopimuksen pätevyyttä tai vaikutusta, riittävä oikeuttamaan päätelmän, jonka mukaan vahingon kärsineen kanteen osalta on kyse vakuutusta koskevasta asiasta?
4)
Jos [ensimmäiseen kysymykseen] vastataan kieltävästi, riittääkö, että vakuutuksenottajan tai vakuutetun haastaminen vastaamaan asiassa, jossa on nostettu suora kanne vakuutuksenantajaa vastaan, on sallittua sen lain mukaan, jota sovelletaan vakuutuksenantajaa vastaan nostettuun suoraan kanteeseen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen, toinen ja kolmas kysymys
Kolmella ensimmäisellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kun vahingon kärsinyt on nostanut kanteen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan kyseisen 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa vahingon kärsineellä on kotipaikka, voi todeta olevansa mainitun 13 artiklan 3 kohdan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan myös vahingon kärsineen samanaikaisesti sellaista vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan nostaman korvauskanteen, jolla on kotipaikka muussa jäsenvaltiossa ja jota vakuutuksenantaja ei ole haastanut vastaamaan asiassa.
Aluksi on huomautettava, että siltä osin kuin asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 34 perustelukappaleen mukaan kyseisellä asetuksella kumotaan ja korvataan asetus N:o 44/2001, jolla puolestaan korvattiin Brysselin yleissopimus, unionin tuomioistuimen tulkinta näiden viimeksi mainittujen oikeudellisten välineiden säännöksistä ja määräyksistä koskee myös asetusta N:o 1215/2012, mikäli näiden säännösten ja määräysten voidaan katsoa ”vastaavan toisiaan” (tuomio 9.7.2020, Verein für Konsumenteninformation,
C‑343/19
,
EU:C:2020:534
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin on yhtäältä Brysselin yleissopimuksen 10 artiklan 3 kappaleen ja asetuksen N:o 44/2001 11 artiklan 3 kohdan ja toisaalta asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohdan osalta.
Unionin oikeuden säännöstä tai määräystä tulkittaessa unionin tuomioistuimen on vakiintuneen oikeuskäytäntönsä mukaan otettava huomioon paitsi kyseessä olevan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 24.3.2021, MCP,
C‑603/20 PPU
,
EU:C:2021:231
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensinnäkin on huomautettava asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohdan sanamuodosta, luettuna yhdessä saman artiklan 2 kohdan kanssa, että kyseisessä säännöksessä säädetään, että jos vahingon kärsineen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan nostamaan kanteeseen sovellettavan lain mukaan kannetta on sallittua ajaa myös vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan, sama tuomioistuin on toimivaltainen heidänkin osaltaan. On todettava, että tämä sanamuoto ei sinänsä anna vastausta nyt käsiteltävässä asiassa esitettyihin ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen.
Siltä osin kuin toiseksi on kyse asetuksen N:o 1215/2012 yleisestä rakenteesta, on todettava, että kyseisen asetuksen 13 artiklan 3 kohta kuuluu asetuksen II luvun 3 jaksoon. Tässä jaksossa, jossa sen otsikon ja mainitun asetuksen 10 artiklan mukaan määritetään toimivalta ”vakuutussopimusta koskevissa asioissa”, määrätään itsenäisestä tuomioistuinten toimivallan jakamista koskevasta järjestelmästä vakuutusalalla (ks. vastaavasti tuomio 20.7.2017, MMA IARD,
C‑340/16
,
EU:C:2017:576
,
kohta).
Tältä osin on huomautettava, että käsitteen ”vakuutussopimusta koskevat asiat” ulottuvuuteen liittyvästä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että sillä, millainen on kansallisen oikeuden mukaan luonteeltaan vahingon kärsineen vakuutuksenantajaa vastaan nostama suora kanne, ei ole mitään merkitystä sovellettaessa asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 3 jakson säännöksiä (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2007, FBTO Schadeverzekeringen,
C‑463/06
,
EU:C:2007:792
,
kohta).
Tässä yhteydessä EB, Saksan hallitus ja Euroopan komissio väittävät kirjallisissa huomautuksissaan, että vahingonkorvauskanne, jonka vahingon kärsinyt on nostanut vakuutettua henkilöä vastaan, ei voi kuulua kyseisen asetuksen 13 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan, koska se ei perustu ”vakuutussuhteeseen”, vaan se on olennaisilta osin sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva asia.
Kuten asetuksen N:o 1215/2012 10 artiklasta ilmenee, itsenäisellä käsitteellä ”vakuutussopimusta koskevat asiat” voidaan erottaa toisistaan kyseisen asetuksen II luvun 3 jaksossa säädetty toimivalta näissä asioissa ja saman luvun 2 jaksossa säädetty erityinen toimivalta sopimusta koskevassa asiassa ja sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2007, FBTO Schadeverzekeringen,
C‑463/06
,
EU:C:2007:792
,
kohta).
Näin ollen on katsottava, että jotta kyseisessä 3 jaksossa säädettyjen erityisten toimivaltasääntöjen soveltaminen olisi perusteltua, tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa kanteessa on välttämättä tultava esiin kysymys kyseisen kanteen osapuolten väliseen vakuutussuhteeseen perustuvista oikeuksista ja velvoitteista.
Konkreettisemmin tämä käsitteen ”vakuutussopimusta koskevat asiat” tulkinta merkitsee sitä, ettei voida katsoa, että vahingon kärsineen vakuutuksenottajan tai vakuutetun osalta esittämä vaatimus on vakuutusta koskevassa asiassa esitetty vaatimus pelkästään siitä syystä, että kyseinen vaatimus ja suoraan vakuutuksenantajaa vastaan esitetty vaatimus perustuvat samoihin tosiseikkoihin tai että vakuutuksenantajan ja vahingon kärsineen välillä on vireillä riita-asia, joka koskee vakuutussopimuksen pätevyyttä tai vaikutusta.
Siltä osin kuin kolmanneksi on kyse teleologisesta tulkinnasta, on muistutettava yhtäältä, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 18 perustelukappaleesta ilmenee, että vakuutusasioita koskevalle kanteelle on ominaista tietty osapuolten välinen epätasapaino, jota kyseisen asetuksen II luvun 3 jakson säännöksillä pyritään korjaamaan siten, että heikompaan osapuoleen sovelletaan hänen etujensa kannalta suotuisampia tuomioistuimen toimivaltaa koskevia säännöksiä kuin yleiset säännökset (ks. vastaavasti tuomio 20.7.2017, MMA IARD,
C‑340/16
,
EU:C:2017:576
,
kohta ja tuomio 27.2.2020, Balta,
C‑803/18
,
EU:C:2020:123
,
ja
kohta).
Tällaista epätasapainoa ei yleensä ole silloin, kun kanne ei koske vakuutuksenantajaa, johon nähden sekä vakuutetun että vahingon kärsineen katsotaan olevan heikommassa asemassa (ks. vastaavasti tuomio 26.5.2005, GIE Réunion européenne ym.,
C‑77/04
,
EU:C:2005:327
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 17.9.2009, Vorarlberger Gebietskrankenkasse,
C‑347/08
,
EU:C:2009:561
,
kohta).
Lisäksi on huomattava, että – kuten P. Jenardin laatiman Brysselin yleissopimusta koskevan selvityksen (
EYVL 1979, C 59, s. 1
) sivulta 32 ilmenee – asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohdan tarkoituksena on antaa vakuutuksenantajalle oikeus haastaa vakuutettu vastaamaan asiassa kolmantena osapuolena vakuutuksenantajan ja vahingon kärsineen välisessä oikeudenkäynnissä, jotta vakuutuksenantajalla olisi valmius torjua petoksia ja jotta vältettäisiin se, että eri tuomioistuimet antavat keskenään ristiriitaisia tuomioita. Tästä seuraa, että kun vahingon kärsinyt on nostanut vahingonkorvauskanteen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan ja kun vakuutuksenantaja ei ole haastanut asianomaista vakuutettua vastaamaan asiassa, asiaa käsittelevä tuomioistuin ei voi tukeutua tähän säännökseen katsoakseen, että se on toimivaltainen vakuutetun osalta.
Toisaalta pitää tosin paikkansa, että asetuksen N:o 1215/2012 säännöksiä on kyseisen asetuksen johdanto-osan 16 perustelukappaleen mukaan tulkittava ottamalla huomioon tavoite, jona on moitteettoman lainkäytön helpottaminen, ja että sillä, että vahingon kärsinyt haastaa vakuutetun vastaamaan asiassa kolmantena osapuolena asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa, voitaisiin välttää riski kahdesta rinnakkaisesta oikeudenkäynnistä.
On kuitenkin korostettava, että se, että vahingon kärsinyt voisi haastaa vakuutetun vastaamaan asiassa asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohdan nojalla, johtaisi kyseisen asetuksen niiden sääntöjen kiertämiseen, jotka koskevat toimivaltaa sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa, sellaisina kuin nämä säännöt on määritelty kyseisen asetuksen II luvun 2 jaksossa. Kukin vahingon kärsinyt voisi näet nostaa tällöin kanteen vakuutuksenantajaa vastaan kyseisen 13 artiklan 2 kohdan nojalla hyötyäkseen kyseisen asetuksen 10, 11 ja 12 kohdan suotuisammista säännöksistä ja haastaakseen tämän jälkeen vakuutetun vastaamaan asiassa kolmantena osapuolena kyseisessä oikeudenkäynnissä mainitun 13 artiklan 3 kohdan nojalla.
Moitteettoman lainkäytön tavoite saavutetaan joka tapauksessa yleensä riittävästi, koska – kuten saman 13 artiklan 1 kohdassa säädetään – vakuutettu voi haastaa vakuutuksenantajan samaan tuomioistuimeen, jossa vahingon kärsinyt on nostanut kanteen kyseistä vakuutettua vastaan, kunhan se on sallittua kyseisen tuomioistuimen jäsenvaltion lain mukaan.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun vahingon kärsinyt on nostanut kanteen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan kyseisen 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa vahingon kärsineellä on kotipaikka, ei voi todeta olevansa mainitun 13 artiklan 3 kohdan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan myös vahingon kärsineen samanaikaisesti sellaista vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan nostaman korvauskanteen, jolla on kotipaikka muussa jäsenvaltiossa ja jota vakuutuksenantaja ei ole haastanut vastaamaan asiassa.
Neljäs ennakkoratkaisukysymys
Kun otetaan huomioon tämän tuomion edellä olevassa kohdassa annettu vastaus, ei neljänteen kysymykseen ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun vahingon kärsinyt on nostanut kanteen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan kyseisen 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa vahingon kärsineellä on kotipaikka, ei voi todeta olevansa mainitun 13 artiklan 3 kohdan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan myös vahingon kärsineen samanaikaisesti sellaista vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan nostaman korvauskanteen, jolla on kotipaikka muussa jäsenvaltiossa ja jota vakuutuksenantaja ei ole haastanut vastaamaan asiassa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.