CELEX: 62021TJ0530
Európai uniós védjegy
Felszólalási eljárás
Az egymást átfedő nagy »P« és »L« betűt ábrázoló európai uniós ábrás védjegy bejelentése
Az egymást átfedő nagy »P« és »L« betű kombinációjának tükörképét ábrázoló, korábbi európai uniós ábrás védjegy
A fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezés elfogadhatósága
Kereshetőségi jog
Viszonylagos kizáró ok
Összetéveszthetőség
A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)

)
A felperes Pierre Lannier az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetével az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ötödik fellebbezési tanácsa 2021. június 11‑i határozatának (R 1915/2020‑5. sz. ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) hatályon kívül helyezését kéri.
[
omissis
]
A felek kérelmei
A felperes lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–
az EUIPO‑t és a beavatkozó felet kötelezze a költségek viselésére.
Az EUIPO és a beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
[omissis]
A 2017/1001 rendelet 67. cikkének, 68. cikke (1) bekezdésének és 94. cikkének, valamint a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 22. cikke (1) bekezdésének és 42. cikke (3) bekezdésének megsértésére alapított, első jogalapról
A felperes lényegében több kifogást is megfogalmaz a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozatban a beavatkozó félnek a fellebbezési tanácsok hivatala által jelzett szabálytalanságra adott válaszára vonatkozó értékelését illetően. A fellebbezési tanács szerinte tévesen nyilvánította elfogadhatónak a fellebbezést. Érvelésének alátámasztásaként a felperes a 2017/1001 rendelet 67. cikkének, 68. cikke (1) bekezdésének és 94. cikkének, valamint a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 22. cikke (1) bekezdésének és 42. cikke (3) bekezdésének megsértésére hivatkozik.
Az EUIPO és a beavatkozó fél, a Pierre Lang Trading GmbH vitatja ezt az érvelést.
Először is meg kell vizsgálni azokat az érveket, amelyekkel a felperes azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy az a beavatkozó fél fellebbezését elfogadhatónak nyilvánította.
Azon körülmények felidézését illetően, amelyekre tekintettel a fellebbezési tanács megvizsgálta a hozzá benyújtott fellebbezés elfogadhatóságát, pontosítani kell, hogy 2017. március 2‑án a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben a 207/2009 rendelet 41. cikke (1) bekezdésének a) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 46. cikke (1) bekezdésének a) pontja) alapján. Amint az a fenti 6. pontban kifejtésre került, a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott jogalap a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt ok volt.
A 2019. április 4‑én kötött társasági üzletrészek megszerzéséről szóló szerződés alapján a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.‑t a teljes materiális és immateriális javaival együtt – beleértve valamennyi védjegyét – felvásárolta az újonnan alapított PL Schmuckhandels GmbH nevű cég, amelynek cégnevét az osztrák cégnyilvántartás 2021. január 8‑i kivonata szerint 2019. május 17‑én Pierre Lang Trading GmbH‑ra változtatták.
2020. július 31‑én a felszólalási osztály a felszólalást teljes egészében elutasította.
2020. szeptember 30‑án fellebbezést nyújtottak be a felszólalási osztály határozata ellen, az EUIPO által az érdekeltek rendelkezésére bocsátott formanyomtatvány útján. E formanyomtatványon a fellebbező fél neveként a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. szerepelt.
2020. november 30‑án benyújtották a fellebbezés indokait kifejtő beadványt az EUIPO‑hoz, a 2017/1001 rendelet 68. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül, a Pierre Lang Europe Ges.m.b.H. nevében.
2021. január 11‑én, a fellebbezési tanácsok hivatalának levelét követően, amelyben ez utóbbi felhívta a fellebbező felet nevének pontosítására, az EUIPO megkapta a következő iratokat:
–
egy levél, amely kifejti, hogy a fellebbező fél neve a fellebbezési tanács előtti eljárásban Pierre Lang Trading GmbH;
–
a fellebbezés indokait kifejtő beadvány új változata, amelyben már a Pierre Lang Trading GmbH név szerepel;
–
a társasági üzletrészek megszerzésről szóló szerződés, amellyel a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.‑t a beavatkozó fél felvásárolta;
–
az osztrák cégnyilvántartásból származó, a beavatkozó félre vonatkozó kivonat, amely feltünteti a cégnevének PL Schmuckhandels GmbH‑ról Pierre Lang Trading GmbH‑ra történő változtatását;
–
az EUIPO‑hoz a 2017/1001 rendelet 20. cikkének (4) bekezdése alapján benyújtott azon kérelem másolata, amely a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. korábbi védjegyének a beavatkozó félre történő átruházásának bejegyzésére irányult.
E körülményekre tekintettel kell megvizsgálni azokat az érveket, amelyekkel a felperes azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy a beavatkozó fél fellebbezését elfogadhatónak nyilvánította.
A felperes először is arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 2017/1001 rendelet 67. cikkét. Különösen arra hivatkozik, hogy a beavatkozó fél által a fellebbezése hiánypótlása során benyújtott iratok nem voltak elégségesek. A felperes lényegében úgy véli, hogy a benyújtott iratok nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a beavatkozó fél jogosult‑e a fellebbezési tanácshoz fellebbezést benyújtani.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet akkoriban alkalmazandó változata 41. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében az európai uniós védjegybejelentés közzétételétől számított három hónapon belül a védjegy lajstromozásával szemben felszólalás nyújtható be azzal az indokkal, hogy ugyanezen rendelet 8. cikke értelmében a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban. E rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja esetében, mint a jelen ügyben is, a felszólalást többek között azoknak az európai uniós védjegyeknek a jogosultjai terjeszthetik elő, amelyeknek a bejelentési napja korábbi, mint az európai uniós védjegybejelentés bejelentési napja.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. volt a korábbi védjegy jogosultja, amikor 2017. március 2‑án felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben.
A fellebbezési tanácshoz benyújtott, társasági üzletrészek megszerzéséről szóló szerződésre tekintettel meg kell jegyezni, hogy a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.‑nak és annak összes védjegyének a beavatkozó fél általi, 2019. április 4‑én történt felvásárlását követően ez utóbbi fél lett a korábbi védjegy jogosultja.
Az ügy irataiból kitűnik, hogy a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben 2020. július 31‑én benyújtott felszólalás elutasítását követően, 2020. szeptember 30‑án fellebbezést nyújtottak be az EUIPO‑hoz a felszólalási osztály határozata ellen. Amint az az EUIPO ügyiratainak 82. és 83. oldalán szereplő fellebbezési beadványból kiderül, azt a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. nevében nyújtották be.
E tekintetben pontosítani kell, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint, amikor az EUIPO valamely hozzá benyújtott fellebbezés elfogadhatóságát vizsgálja, az európai uniós védjegylajstromot (a továbbiakban: lajstrom) kell figyelembe vennie (2020. február 11‑iJakober kontra EUIPO [Egy csésze formája] ítélet,
T‑262/19
, nem tették közzé,
EU:T:2020:41
,
23.
pont). Márpedig a felszólalási osztály határozata elleni fellebbezés benyújtásának időpontjában az említett lajstromban szereplő korábbi védjegy jogosultjának neve Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. volt.
Az iratokból az is kiderül, hogy a 2017/1001 rendelet 68. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettség teljesítése érdekében a fellebbezés indokait kifejtő beadványt 2020. november 30‑án benyújtották az EUIPO‑hoz. Ezen az iraton a Pierre Lang Europe Ges.m.b.H. név szerepelt.
Miután a fellebbezési tanácsok hivatala megállapította, hogy a fellebbezés indokait kifejtő beadványt egy olyan cégnévvel nyújtották be, amely eltért a lajstromba bejegyzett cég nevétől, e hivatal a 2020. december 9‑i levelében felhívta a fellebbezést benyújtó felet, hogy terjessze elő észrevételeit ezzel kapcsolatban, és nyújtson be minden olyan iratot, amely alkalmas lehet ezen észrevételek alátámasztására.
E felhívásra adott válaszában a beavatkozó fél 2021. január 11‑én a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 21. cikke (1) bekezdésének a) pontjára és 23. cikke (1) bekezdésének c) pontjára hivatkozva hiánypótlásra kért lehetőséget, a fellebbezőnek a fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezési beadványban szereplő nevének kiigazítása céljából. Kérelmének alátámasztásaként benyújtotta a fenti 24. pontban említett iratokat.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 21. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a 2017/1001 rendelet 68. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott fellebbezésnek tartalmaznia kell a fellebbezési tanácshoz fellebbező fél nevét, a 2018/626 végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt formában.
Ha a fellebbezés nem felel meg a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 21. cikke (1) bekezdése a) pontja rendelkezéseinek, a fellebbezési tanácsnak a fellebbezést mint elfogadhatatlant el kell utasítania, amint azt ugyanezen rendelet 23. cikke (1) bekezdésének c) pontja előírja, amennyiben a fellebbező felet erről tájékoztatták, és e fél a megadott határidőn belül ennek ellenére nem orvosolja a szabálytalanságokat.
A 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 21. cikke (1) bekezdése a) pontjának és 23. cikke (1) bekezdése c) pontjának, valamint a 2018/626 végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának együttes értelmezéséből az következik, hogy a fellebbező félnek a 2017/1001 rendelet 68. cikke (1) bekezdésének megfelelően benyújtott fellebbezésben szereplő téves megjelölése egy orvosolható hiba.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a beavatkozó fél azzal, hogy benyújtotta a fellebbezési tanácsok hivatalához a fenti 24. pontban említett iratokat, bizonyította, hogy a fellebbezési tanácshoz címzett fellebbezés benyújtásának időpontjában ő volt a korábbi védjegy jogosultja. A felperes állításaival ellentétben a beavatkozó fél szintén magyarázattal szolgált az érintett vállalkozásokra és az általuk használt különféle megnevezésekre vonatkozóan. Mindenekelőtt, amint azt többek között a 2019. április 4‑i társasági üzletrészek megszerzéséről szóló szerződés tanúsítja, a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. név a beavatkozó fél jogelődjének neve. A Pierre Lang Europe Ges.m.b.H. névnek a fellebbezés indokait kifejtő beadványban való feltüntetése egy elírás eredménye volt, amint azt a beavatkozó fél válaszbeadványának 13. pontjában megerősíti. A Pierre Lang Trading GmbH név pedig a beavatkozó fél neve. Az említett iratok szerint 2021. január 5. óta már e név szerepel a lajstromban a korábbi védjegy jogosultjának neveként.
Ebből következik, hogy a beavatkozó fél bizonyította, hogy a fellebbezés benyújtásának időpontjában ő volt a korábbi védjegy jogosultja, hogy a 2017/1001 rendelet 68. cikke (1) bekezdésének megfelelően benyújtott fellebbezésben a fellebbező téves megjelölése egy orvosolható hiba, és hogy a beavatkozó fél az előírt határidőn belül orvosolta a fellebbezés hiányosságát.
Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a felperes állításaival ellentétben a beavatkozó fél kielégítő választ adott az EUIPO számára, és a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 21. cikke (1) bekezdése a) pontjának és 23. cikke (1) bekezdése c) pontjának, valamint a 2018/626 végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfelelően orvosolta a fellebbezés hiányosságait.
Ezenkívül, amint azt az EUIPO hangsúlyozza, 2021. január 5‑től a beavatkozó fél volt a korábbi védjegy bejegyzett jogosultja. Ennek alapján a 2017/1001 rendelet 20. cikke (11) és (12) bekezdésének megfelelően érvényesen orvosolhatta a fellebbezés hiányosságait.
Egyébként, ami a felperes azon állítását illeti, miszerint a fellebbezés fellebbezési tanácshoz történő benyújtásának napján az EUIPO adatbázisában szereplő egyik irat a korábbi védjegynek a beavatkozó fél részére történő teljes átruházásáról számolt be, igaz, hogy a 2017/1001 rendelet 112. cikke értelmében az EUIPO bizonyos információkat gyűjt és tárol az adatbázisában.
Mindazonáltal az EUIPO‑hoz hasonlóan elegendő megállapítani, hogy ez az irat, amelyet a fellebbező a kérelméhez mellékletként csatolt, valójában az Egyesült Államokat és Japánt megjelölő 1290848. sz. nemzetközi lajstromozásra vonatkozik. Ez az irat nem a korábbi védjegy beavatkozó félre történő átruházásáról szól, hanem a korábbi védjegyen alapuló nemzetközi lajstromozás beavatkozó fél javára történő átruházásának a Szellemi Tulajdon Világszervezetének (WIPO) Nemzetközi Irodája által vezetett nemzetközi lajstromba való bejegyzését tanúsítja.
Végül kétségtelen, hogy a 207/2009 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének első mondata értelmében valamely védjegy átruházására harmadik felekkel szemben csak annak a lajstromba történt bejegyzését követően lehet hivatkozni. A lajstromba be nem jegyzett átruházások harmadik felekkel szembeni érvényesíthetetlensége azon személyek védelmére irányul, akik valamely európai uniós védjegyre mint vagyontárgyra vonatkozó jogokkal rendelkeznek vagy rendelkezhetnek (2016. február 4‑iHassan ítélet,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
,
25.
pont).
A fentiekre tekintettel azt a következtetést kell levonni, hogy a felperes állításaival ellentétben a beavatkozó fél által benyújtott észrevételek és az azok alátámasztására benyújtott bizonyítékok elegendőek voltak ahhoz, hogy a fellebbezési tanács – amint azt meg is tette – a fellebbezés elfogadhatóságáról döntsön. A felperes ezzel kapcsolatos érveit el kell utasítani.
Ami közelebbről a 2017/1001 rendelet 67. cikkét illeti, a felpereshez hasonlóan emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés értelmében a valamely határozattal végződő eljárásban részt vevő bármelyik fél, akinek a kérelmeinek a határozat nem adott helyt, fellebbezhet e határozat ellen. A jelen ügyben a felszólalási osztály teljes egészében elutasította a korábbi védjegyre alapított felszólalását. A beavatkozó fél, mint az említett felszólalást előterjesztő társaság jogutódja és a korábbi védjegynek a fellebbezés időpontja szerinti jogosultja, az a személy volt, akinek érdekeit a felszólalási osztály határozata sértette.
Ennélfogva a beavatkozó fél megfelelt a 2017/1001 rendelet 67. cikke által támasztott feltételeknek.
Ebből következik, hogy a felperes állításaival ellentétben a megtámadott határozat nem sérti e rendelkezést. A felperesnek a 2017/1001 rendelet 67. cikkének megsértésére alapított érveinek egészét el kell utasítani.
Másodszor, a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanácsok hivatala nem teljesítette a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 42. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, mivel nem ellenőrizte, hogy a fellebbezést benyújtó személy rendelkezik‑e az ehhez szükséges minőséggel, és nem is kérte az ötödik fellebbezési tanács elnökét arra, hogy ez utóbbi haladéktalanul döntsön a fellebbezés elfogadhatóságáról, figyelemmel az EUIPO adatbázisában szereplő, a korábbi védjegy teljes körű átruházását tanúsító iratra.
E tekintetben egyrészt a fenti 33. pontból az következik, hogy a felperes állításával ellentétben a fellebbezési tanácsok hivatala arra kérte a beavatkozó felet, hogy igazolja a felszólalási osztály határozatával szembeni fellebbezés benyújtásához való jogát. A fellebbezési tanácsok hivatala tehát nem sérthette meg a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 42. cikkének (3) bekezdését azzal, hogy nem ellenőrizte, hogy a fellebbezést benyújtó személy rendelkezik‑e az ehhez szükséges minőséggel. Másrészt a fenti 43. pontban korábban tett megállapításra tekintettel meg kell állapítani – anélkül, hogy meg kellene vizsgálni azt a kérdést, hogy a fellebbezési tanácsok hivatalának feladata volt‑e kérni az ötödik fellebbezési tanács elnökét –, hogy a felperes érveinek semmi esetre sem lehetne helyt adni.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 42. cikke (3) bekezdésének a felperes által hivatkozott megsértése nem nyert bizonyítást, és az e tekintetben felhozott érveket el kell utasítani.
Harmadszor, a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács azáltal, hogy elfogadhatónak nyilvánította a beavatkozó fél fellebbezését, megsértette a 2017/1001 rendelet 68. cikkének (1) bekezdését.
Emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés értelmében a fellebbezést a határozat kézbesítésének napjától számított két hónapon belül, írásban kell benyújtani az EUIPO‑hoz, és ezt követően a fellebbezés indokait kifejtő beadványt a határozat kézbesítésének napjától számított négy hónapon belül kell írásban benyújtani.
A fenti 30. és 32. pontra tekintettel meg kell állapítani, hogy a beavatkozó fél az e rendelkezésben előírt határidőkön belül benyújtotta a fellebbezést és a fellebbezés indokait kifejtő beadványt. A felperes ezzel kapcsolatos érve minden ténybeli alapot nélkülöz, és így azt el kell utasítani.
Ami 2021. január 11‑én benyújtott, a fellebbezés indokait kifejtő beadványt illeti (lásd a fenti 34. pontot), az ügyiratokból kiderül, hogy amint azt az EUIPO állítja, és amint azt a felperes elismeri, a 2020. november 30‑án – a 2017/1001 rendelet 68. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül – benyújtott, a fellebbezés indokait kifejtő beadvány volt az, amelyet megküldtek a felperesnek, és amelyet a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban figyelembe vett.
Ennélfogva, a felperes állításaival ellentétben, a megtámadott határozat nem sérti e rendelkezést. A felperes ezzel kapcsolatos érveit tehát el kell utasítani.
Negyedszer, a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács azáltal, hogy a fellebbezés indokait kifejtő beadványt, és ennélfogva a fellebbezést elfogadhatónak ítélte, megsértette a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 22. cikkének (1) bekezdését.
Emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés értelmében a fellebbezés indokait kifejtő beadványnak világosan és pontosan meg kell jelölnie azt a fellebbezési eljárást, amelyre vonatkozik, a fellebbezés alapjául szolgáló indokokat, amelyeken a megtámadott határozat hatályon kívül helyezése iránti kérelem alapul, valamint a felhozott indokok alátámasztására szolgáló tényeket, bizonyítékokat és érveket.
A jelen ügyben a fellebbezés indokait kifejtő beadvány megfelelt a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételeknek. Jóllehet a beavatkozó fél a lajstromba bejegyzett névtől eltérő név alatt nyújtotta be a fellebbezés indokait kifejtő beadványt, mindenesetre 2021. január 11‑én kijavította ezt az elírást, a fellebbezési tanácsok hivatala által erre vonatkozóan meghatározott határidőn belül.
Így a felperes ezzel kapcsolatos érveit el kell utasítani.
Másodsorban, meg kell vizsgálni a felperesnek a 2017/1001 rendelet 94. cikkének megsértésére alapított érveit, mivel azok a fellebbezési tanács által vétett formai és eljárási hibákra vonatkoznak.
Egyrészt a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács nem adott választ azokra az érvekre, amelyeket a fellebbezés elfogadhatatlanságával kapcsolatban felhozott.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének első mondata értelmében az EUIPO határozatait indokolni kell. Ezen indokolási kötelezettség terjedelme azonos az EUMSZ 296. cikkben foglalt kötelezettség terjedelmével, amely szerint az indokolásból világos és egyértelmű módon ki kell tűnnie a jogi aktus kibocsátója érvelésének. E kötelezettségnek kettős célja van: egyrészt az, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára jogaik védelme érdekében a hozott intézkedés indokainak megismerését, másrészt hogy lehetővé tegye az uniós bíróság számára a határozat jogszerűségének felülvizsgálatát. Nem követelmény, hogy az indokolás kifejtsen minden egyes ténybeli és jogi elemet, mivel azt a kérdést, hogy valamely jogi aktus indokolása megfelel‑e az EUMSZ 296. cikk követelményeinek, nem pusztán a szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem annak összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel is (lásd ebben az értelemben: 2004. október 21‑iKWS Saat kontra OHIM ítélet,
C‑447/02 P
,
EU:C:2004:649
,
–
65.
pont).
Az indokolási kötelezettség különösen nem kötelezi a fellebbezési tanácsokat arra, hogy olyan magyarázatot adjanak, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet. Elegendő, ha a határozat rendszerét illetően alapvető fontossággal bíró tényeket és jogi érveket ismertetik (2015. január 15‑iMEM kontra OHIM [MONACO] ítélet,
T‑197/13
,
EU:T:2015:16
,
19.
pont).
A megtámadott határozat olvasata alapján megállapítható, hogy a fellebbezési tanács e határozat 15–18. pontjában kifejtette azokat az indokokat, amelyek miatt a felperes érveire tekintettel úgy ítélte meg, hogy a beavatkozó fél által 2021. január 11‑én benyújtott különböző bizonyítékok elegendőek voltak a fellebbezés hiánypótlásához, és hogy az megfelelt a 2017/1001 rendelet 66. és 67. cikkének, valamint 68. cikke (1) bekezdésének. E pontokban a fellebbezési tanács ismertette azokat a tényeket és jogi megfontolásokat, amelyek alapvető jelentőséggel bírnak, és így nem kellett egyesével foglalkoznia a felperes által előterjesztett valamennyi érvvel. A felperes ezzel kapcsolatos érveit tehát el kell utasítani.
Másrészt a felperes arra hivatkozik, hogy sem a beavatkozó fél által a fellebbezési tanácsok hivatalának értesítésére adott válasz megalapozottsága, sem az ezzel kapcsolatos érvelése nem került ténylegesen megvitatásra, ami sérti a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második mondatát.
Emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés értelmében az EUIPO határozatai csak olyan indokokon és bizonyítékokon alapulhatnak, amelyekkel kapcsolatban az érintett feleknek módjukban állt állást foglalni.
A jelen ügyben az EUIPO‑hoz hasonlóan hangsúlyozni kell, hogy az EUIPO megfelelően kézbesítette a felperesnek a fellebbezési tanácsok hivatala és a beavatkozó fél között a fellebbezési eljárás folyamán váltott üzenetekkel kapcsolatos összes iratot. Ezenkívül az ügyiratokból kitűnik, hogy a felperes által az EUIPO‑hoz 2021. március 22‑én benyújtott beadványban a felperes a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelében kifejtettekhez hasonló indokok alapján vitatta a beavatkozó fél által a fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezés elfogadhatóságát. A felperesnek tehát ténylegesen is módja volt állást foglalni e kérdésben. Azon érvének, amely szerint e tekintetben a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második mondatát megsértve nem tudott állást foglalni, nincs ténybeli alapja, és azt el kell utasítani.
Ezenkívül a megtámadott határozat 15–18. pontjából kitűnik, hogy a fellebbezési tanács a beavatkozó fél által előterjesztett bizonyítékokra támaszkodott, amelyekkel kapcsolatban a felperes a 2021. március 22‑i beadványában állást foglalt. Ezzel szemben, noha a felperes azt állítja, hogy a beavatkozó fél nem foglalhatott állást az e címen a beadványában kifejtett érvekkel kapcsolatban, nem bizonyítja, és még csak nem is állítja, hogy a megtámadott határozat ezen érveken alapulna. Következésképpen, mivel a megtámadott határozatból nem az derül ki, hogy az az említett érveken alapul, az állásfoglalás e hiánya nem minősülhet a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdése második mondatának megsértésének.
E körülmények között azt kell megállapítani, hogy a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdése második mondatának a felperes által hivatkozott megsértése nem nyert bizonyítást.
Ebből következik, hogy a 2017/1001 rendelet 67. cikkének, 68. cikke (1) bekezdésének és 94. cikkének, valamint a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 22. cikke (1) bekezdésének és 42. cikke (3) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapot el kell utasítani.
[omissis]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (tizedik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék Pierre Lannier‑t kötelezi a költségek viselésére.

Kornezov
Kowalik‑Bańczyk
Hesse
Kihirdetve Luxembourgban, a 2022. december 14‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.