CELEX: 62013CJ0636
Pritožba
Omejevalni sporazumi
Belgijski, nemški, francoski, italijanski, nizozemski in avstrijski trg kopalniške opreme
Usklajevanje prodajnih cen in izmenjava občutljivih poslovnih informacij
Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006
Obveznost obrazložitve
Načelo enakega obravnavanja
Sorazmernost
Izvajanje neomejene sodne pristojnosti

Družba Roca Sanitario SA s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. septembra 2013, Roca Sanitario/Komisija (T‑408/10, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:T:2013:440
), s katero je to na 6.298.000 EUR zmanjšalo globo, ki je bila družbi Roca Sanitario solidarno s hčerinsko družbo Roca SARL (v nadaljevanju: Roca) naložena s Sklepom Komisije C(2010) 4185 final z dne 23. junija 2010 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/39092 – Kopalniška oprema) (v nadaljevanju: sporni sklep), v preostalem pa zavrnilo tožbo prvonavedene družbe za razglasitev ničnosti tega sklepa.
Pravni okvir
Uredba (ES) št. 1/2003
Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) v členu 23(2) in (3) določa:
„2.   Komisija lahko podjetjem in podjetniškim združenjem z odločbo naloži globe, kadar naklepno ali iz malomarnosti:
(a)
kršijo člen [101] ali [102 PDEU] […]
[…]
Za vsako podjetje ali podjetniško združenje, udeleženo pri kršitvi, globa ne presega 10 % njegovega celotnega prometa v predhodnem poslovnem letu.
[…]
3.   Pri določanju višine globe se upošteva teža, pa tudi trajanje kršitve.“
Člen 31 te uredbe določa:
„S pritožbo zoper odločbo, s katero je Komisija določila globo ali periodično denarno kazen, ima Sodišče neomejeno pristojnost do pregleda odločbe. Naloženo globo ali periodično denarno kazen lahko prekliče, zniža ali zviša.“
Smernice iz leta 2006
Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (
UL 2006, C 210, str. 2
, v nadaljevanju: Smernice iz leta 2006), v točki 2 določajo, da mora v zvezi z določitvijo glob „Komisija […] upoštevati trajanje in težo kršitve“ in da „naložena globa ne sme presegati omejitev, določenih v drugem in tretjem pododstavku člena 23(2) Uredbe št. 1/2003“.
Točka 13 teh smernic določa:
„Za določitev osnovnega zneska globe, ki se naloži, bo Komisija uporabila vrednost prodaje blaga ali storitev podjetja, neposredno ali posredno […] povezane s kršitvijo, v upoštevnem geografskem območju znotraj ozemlja [Evropskega gospodarskega prostora (EGP)]. Komisija bo običajno uporabila prodajo podjetja v zadnjem celem poslovnem letu njegove udeležbe pri kršitvi […]“
Točka 20 navedenih smernic določa:
„Teža kršitve se bo presodila v vsakem posameznem primeru za vsako vrsto kršitve, ob upoštevanju vseh relevantnih okoliščin zadevnega primera.“
Točka 21 teh smernic določa:
„Praviloma bo upoštevani delež vrednosti prodaje določen v višini do 30 % vrednosti prodaje.“
Točka 22 Smernic iz leta 2006 določa:
„Pri odločitvi, ali bi moral biti delež vrednosti prodaje, ki se upošteva v posameznem primeru, v spodnjem ali zgornjem delu tega razpona, bo Komisija upoštevala več dejavnikov, kot so narava kršitve, skupni tržni delež vseh zadevnih podjetij, geografski obseg kršitve in dejstvo, ali je bila kršitev izvršena ali ne.“
Točka 23 teh smernic določa:
„Horizontalni sporazumi […] o določitvi cen, razdelitvi trga in omejitvi proizvodnje, ki so na splošno tajni, štejejo zaradi svoje narave same med najtežje omejitve konkurence. V [Z] vidika politike konkurence jih je treba preganjati z visokimi globami. Posledično bo upoštevani delež prodaje pri takih kršitvah na splošno v zgornjem delu omenjenega razpona.“
Točka 25 navedenih smernic določa:
„Poleg tega bo Komisija, ne glede na trajanje udeležbe podjetja pri kršitvi, vključila v osnovni znesek še znesek med vključno 15 % in 25 % vrednosti prodaje, kot je opredeljena v oddelku A zgoraj z namenom odvračanja podjetij od udeležbe pri horizontalnih sporazumih o določitvi cen, razdelitvi trga in omejitvi proizvodnje. Komisija lahko tako povečanje zneska uporabi tudi v primeru drugih kršitev. Pri odločitvi, kolikšen delež vrednosti prodaje naj se upošteva v posameznem primeru, bo Komisija upoštevala več dejavnikov, zlasti tiste iz točke 22.“
Točka 29 teh smernic določa:
„Osnovni znesek globe se lahko zmanjša, kadar Komisija ugotovi, da obstajajo olajševalne okoliščine, kot so:
—
kadar zadevno podjetje dokaže prenehanje kršitev takoj, ko poseže Komisija. To ne velja za tajne sporazume ali ravnanja (zlasti kartele);
—
kadar zadevno podjetje dokaže, da je bila kršitev storjena iz malomarnosti;
—
kadar zadevno podjetje dokaže, da je njegova udeležba pri kršitvi bistveno omejena, ter posledično prikaže, da je bilo v obdobju, ko je bilo podjetje udeleženo pri sporazumih, ki pomenijo kršitev, njegovo ravnanje na trgu konkurenčno in se je podjetje tako dejansko izognilo izvajanju teh sporazumov; samo dejstvo, da je bilo podjetje udeleženo pri kršitvi za krajše obdobje od drugih podjetij, se ne bo štelo kot olajševalna okoliščina, saj se ta okoliščina upošteva že v osnovnem znesku;
—
kadar zadevno podjetje dejansko sodeluje s Komisijo, in sicer v obsegu, ki presega področje uporabe obvestila o prizanesljivosti in pravne obveznosti podjetja glede sodelovanja;
—
kadar so protikonkurenčno ravnanje dovoljevali ali spodbujali javni organi ali zakonodaja. […]“
Dejansko stanje spora in sporni sklep
Dejansko stanje spora je bilo navedeno v točkah od 1 do 28 izpodbijane sodbe in ga je mogoče povzeti tako.
Roca Sanitario je matična družba skupine družb, ki delujejo v sektorju kopalniške opreme (v nadaljevanju: skupina Roca). V času dejstev, ki sestavljajo ugotovljeno kršitev, je imela družba Roca Sanitario v lasti celotni kapital družbe Roca, ki je primarno na francoskem trgu distribuirala keramične izdelke in kopalniške armature. Družba Roca Sanitario je 29. oktobra 1999 kupila skupino, na čelu katere je bila družba Keramik Holding AG (v nadaljevanju: skupina Laufen), družba švicarskega prava, ki je imela med drugim v lasti celotni kapital družbe Laufen Austria AG. V času dejstev, ki pomenijo ugotovljeno kršitev, je družba Laufen Austria proizvajala izdelke iz keramike lastnih znamk, in tržila tako te izdelke kot izdelke, ki so jih proizvajale konkurenčne družbe. Njena prodaja je bila osredotočena na Avstrijo in v manjšem obsegu na Nemčijo.
Družba Masco Corp. in njene hčerinske družbe, med njimi Hansgrohe AG, ki proizvaja kopalniške armature, in Hüppe GmbH, ki proizvaja zaslone za prhanje, so 15. julija 2004 obvestile Komisijo o obstoju omejevalnega sporazuma v sektorju kopalniške opreme in zaprosile za imuniteto pred globami na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155); če jim ta ne bi bila priznana, pa za zmanjšanje teh glob.
Komisija je 9. in 10. novembra 2004 opravila nenapovedane preglede v prostorih več nacionalnih družb in poklicnih združenj, ki delujejo v sektorju kopalniške opreme. Komisija je najprej med 15. novembrom 2005 in 16. majem 2006 na več od teh družb in združenj, tudi na družbi Roca in Laufen Austria, naslovila zahteve za informacije, nato pa je 26. marca 2007 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. To je bilo med drugim vročeno pritožnici.
Družba Roca je 17. januarja 2006 v lastnem imenu in v imenu skupine Laufen – ker je prevzela dejavnosti te skupine v Franciji – zaprosila za imuniteto pred globami na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov; če ji ta ne bi bila priznana, pa za zmanjšanje globe, ki bi ji bila lahko naložena.
Komisija je 23. junija 2010 na podlagi zaslišanja, ki je potekalo od 12. do 14. novembra 2007, dopisa z dne 9. julija 2009 o ugotovljenih dejstvih, ki je bil poslan nekaterim družbam, in zahtev po dodatnih informacijah, naslovljenih na pritožnico, sprejela sporni sklep, s katerim je ugotovila obstoj kršitve člena 101(1) PDEU in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3) v sektorju kopalniške opreme. Ta kršitev, pri kateri naj bi bilo udeleženih 17 podjetij, naj bi potekala v različnih obdobjih med 16. oktobrom 1992 in 9. novembrom 2004 in naj bi zajemala vse protikonkurenčne sporazume in usklajena ravnanja na belgijskem, nemškem, francoskem, italijanskem, nizozemskem in avstrijskem ozemlju. Proizvodi, na katere se je nanašal omejevalni sporazum, so kopalniška oprema, ki je del ene od treh podskupin teh proizvodov, in sicer kopalniške armature, zaslonov za prhanje in z njimi povezane dodatne opreme ter keramičnih izdelkov (v nadaljevanju: tri podskupine proizvodov).
Komisija je med drugim poudarila obstoj nacionalnih poklicnih združenj, v katerih je dejavnost članov zajemala vse tri podskupine proizvodov in ki jih je poimenovala „usklajevalna telesa“, nacionalnih poklicnih združenj, v katerih se je dejavnost članov nanašala na vsaj dve od teh treh podskupin in ki jih je poimenovala „združenja za več proizvodov“, in specializiranih združenj, v katerih se je dejavnost nekaterih članov nanašala na eno od teh treh podskupin. Nazadnje, ugotovila je, da je obstajala osrednja skupina podjetij, ki je sodelovala pri kartelu v različnih državah članicah in v okviru usklajevalnih teles ali združenj za več proizvodov.
Glede sodelovanja skupine Roca pri ugotovljeni kršitvi je Komisija menila, da je ta vedela za kršitev v zvezi s tremi podskupinami proizvodov. Kar zadeva geografski obseg kartela pa je Komisija menila, da ni mogoče šteti, da je bila skupina Roca seznanjena s celotnim obsegom kršitve, temveč je treba šteti, da je bila seznanjena le z tajnim dogovarjanjem v Franciji in Avstriji.
Komisija je tako v členu 1(3) spornega sklepa ugotovila, da so družba Roca Sanitario in njeni hčerinski družbi, Roca France in Laufen Austria, kršile člen 101(1) PDEU in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992, ker so v Franciji in Avstriji sodelovale pri trajajočem sporazumu ali usklajenem ravnanju v sektorju kopalniške opreme.
Komisija je v členu 2(4) spornega sklepa družbi Roca Sanitario solidarno z družbo Laufen Austria naložila globo v višini 17.700.000 EUR, solidarno z družbo Roca France pa globo v višini 6.700.000 EUR. Poleg tega je družbi Laufen Austria naložila še globo v višini 14.300.000 EUR zaradi sodelovanja pri kršitvi v obdobju, preden je družba Roca Sanitario kupila skupino Laufen.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba Roca Sanitario je 8. septembra 2010 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, s katero je predlagala razglasitev ničnosti spornega sklepa v delu, ki jo zadeva, ali podredno, znižanje globe, ki ji je bila naložena.
Družba Roca Sanitario je v podporo svojim predlogom za razglasitev delne ničnosti spornega sklepa navedla šest tožbenih razlogov. Prvi, drugi in peti tožbeni razlog so se nanašali na to, da je bila družbi Roca Sanitario pripisana odgovornost za ravnanje družb Roca in Laufen Austria. Tretji tožbeni razlog se je nanašal na kršitev pravice do obrambe. Četrti tožbeni razlog je zadeval izračun zneska globe, ki je bila solidarno naložena pritožnici in družbi Laufen Austria. Šesti tožbeni razlog se je nanašal na presojo Komisije v zvezi s težo kršitve.
Družba Roca Sanitario je v okviru svoje prošnje za znižanje zneska globe podredno navedla manjšo težo sodelovanja pri kršitvi, za katero se ji pripisuje odgovornost, v primerjavi s težo sodelovanja drugih udeležencev, ter morebitno znižanje zneska globe, priznano družbama Roca in Laufen Austria po vložitvi njunih tožb.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo ob izvajanju svoje neomejene pristojnosti znižalo znesek globe, naložene pritožnici solidarno z družbo Roca, ter globo določilo na 6.298.000 EUR, da bi bila tudi pritožnica deležna znižanja zneska globe, ki je bilo priznano družbi Roca. V preostalem je tožbo zavrnilo kot neutemeljeno.
Predlogi strank
Družba Roca Sanitario Sodišču predlaga, naj:
—
delno razveljavi izpodbijano sodbo;
—
zniža znesek globe, ki ji je bila naložena, in
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
—
pritožbo zavrne in
—
družbi Roca Sanitario naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava pri opredelitvi enega od tožbenih razlogov, navedenih na prvi stopnji, kot „prepoznega“. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na to, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo znižanje osnovnega zneska globe, naložene pritožnici, kršilo načela individualizacije sankcije, osebne odgovornosti, sorazmernosti, enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj ter obveznost obrazložitve.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Roca Sanitario s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je v točkah 44 in 45 izpodbijane sodbe kot nedopustno zavrglo trditev, da naj bi Komisija za uporabo domneve, da je družba Roca Sanitario nad družbo Laufen Austria izvajala odločilni vpliv, upoštevala napačni datum, na katerega naj bi prvonavedena družba kupila skoraj vse delnice družbe Keramik Holding. V nasprotju z navedbami v spornem sklepu je do tega nakupa namreč prišlo šele 31. decembra 1999.
Po mnenju pritožnice je Splošno sodišče to trditev napačno opredelilo kot prepozno z obrazložitvijo, da jo je pritožnica navedla šele v repliki. To trditev bi bilo namreč treba šteti za razširitev tožbenega razloga, ki je bil v tožbi že naveden. Splošno sodišče bi vsekakor moralo po uradni dolžnosti ugotoviti napako pri presoji dejstev v kateri koli fazi postopka, in zato znižati globo, ker bi sicer kršilo pravico do učinkovitega sodnega varstva, ki je določena s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in načelo sorazmernosti, na katerem temelji člen 31 Uredbe št. 1/2003.
Komisija trditve pritožnice izpodbija.
Presoja Sodišča
Opozoriti je treba, da mora Sodišče Evropske unije na podlagi dokazov, ki jih tožeča stranka predloži v utemeljitev navedenih tožbenih razlogov, opraviti nadzor zakonitosti. Pri tem nadzoru se sodišče ne bi smelo opirati na polje proste presoje Komisije – niti glede izbire dejavnikov, ki jih upošteva pri uporabi meril iz smernic, niti glede njihove ocene – da bi opustilo izvedbo temeljitega nadzora nad dejstvi in uporabo prava (sodba z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija,
C‑386/10 P
,
EU:C:2011:815
, točka
).
Nadzor zakonitosti je dopolnjen z neomejeno pristojnostjo, ki je priznana s členom 31 Uredbe št. 1/2003, v skladu s členom 261 PDEU. Ta pristojnost sodišču omogoča, da ne opravi le nadzora zakonitosti sankcije, ampak tudi nadomesti presojo Komisije s svojo ter tako odpravi, zniža ali zviša naloženo globo ali periodično denarno kazen (sodba z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija,
C‑386/10 P
,
EU:C:2011:815
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar je treba poudariti, da izvajanje neomejene pristojnosti ne pomeni nadzora po uradni dolžnosti, in spomniti, da je postopek pred sodiščema Unije kontradiktoren. Razen razlogov javnega reda, kot je neobstoj obrazložitve izpodbijanega sklepa, ki jih mora sodišče preizkusiti po uradni dolžnosti, mora razloge zoper izpodbijani sklep navesti tožeča stranka in predložiti dokaze v podporo tem razlogom (sodba z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija,
C‑386/10 P
,
EU:C:2011:815
, točka
).
V skladu s členom 48(2) Poslovnika Splošnega sodišča v različici, ki je veljala na dan izdaje izpodbijane sodbe, navajanje novih tožbenih razlogov med postopkom namreč ni dovoljeno, razen če izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom. Trditev, ki ne pomeni razširitve trditve, ki je neposredna ali posredna ponovitev razloga, navedenega v tožbi, in ki je s tem razlogom tesno povezana, je treba razglasiti za nov tožbeni razlog (glej v tem smislu sodbi z dne 12. novembra 2009, SGL Carbon/Komisija,
C‑564/08 P
, neobjavljena,
EU:C:2009:703
, točke od
do
, in z dne 16. decembra 2010, AceaElectrabel Produzione/Komisija,
C‑480/09 P
,
EU:C:2010:787
, točka
).
Splošno sodišče je v obravnavanem primeru v točki 44 izpodbijane sodbe najprej ugotovilo, da je bil „očitek, da je imela tožeča stranka v lasti celoten kapital družbe Laufen Austria šele od 6. junija 2000, […] prvič naveden v repliki“, nato je v točki 45 navedene sodbe poudarilo, da je „tožeča stranka v tožbi izrecno navedla, da je 100‑odstotni delež kapitala družbe Keramik Holding pridobila 29. oktobra 1999“, nazadnje pa sklenilo, da „tožeča stranka zato napačno trdi, da [ta] očitek pomeni razširitev tožbenih razlogov, navedenih v tožbi.“
Zato ob upoštevanju bistvenega pomena datuma, ko je pritožnica pridobila kapital družbe Keramik Holding, za izračun osnovnega zneska globe, naložene družbi Roca Sanitario, ni mogoče šteti, da je navedeni očitek razširitev tožbenega razloga, navedenega v tožbi, temveč ga je treba opredeliti kot nov tožbeni razlog.
Poleg tega Splošnemu sodišču ni treba popravljati napak, ki jih je storila stranka pri predstavitvi dejstev, ki so lahko podlaga tožbenih razlogov za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
Zato je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Roca Sanitario z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je zlasti v točkah od 157 do 188, 201 in 202 izpodbijane sodbe kršilo načela individualizacije sankcije, osebne odgovornosti, sorazmernosti, enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj ter obveznost obrazložitve, ker ni izpeljalo posledic glede ugotovitve Splošnega sodišča, da je bila teža sodelovanja pri kršitvi, za katero se odgovornost pripisuje družbi Roca Sanitario, manjša od teže sodelovanja drugih udeležencev kartela, zlasti s spremembo koeficienta, povezanega s težo ugotovljene kršitve v smislu točk od 20 do 23 Smernic iz leta 2006 (v nadaljevanju: koeficient „teža kršitve“), in dodatnega koeficienta, določenega v točki 25 teh smernic (v nadaljevanju: koeficient „dodatni znesek“), ter z znižanjem osnovnega zneska globe.
Družba Roca Sanitario trdi, prvič, da je bilo v točkah od 157 do 188 napačno uporabljeno pravo, saj se v njih za določitev zneska globe nikakor ne upošteva tega, da je imelo njeno sodelovanje pri kršitvi, za katero se ji pripisuje odgovornost, manjšo težo v primerjavi z drugimi sankcioniranimi podjetji. V zvezi s tem v izpodbijani sodbi ni razlikovanja – razen v zvezi z geografskim obsegom sodelovanja pri kršitvi – med težo ravnanja njenih hčerinskih družb in težo ravnanja podjetij, ki oblikujejo „jedro“ udeleženih podjetij, glede na naravo ravnanja posameznih družb ter glede na število skupin proizvodov, zajetih s kršitvijo. Toda v skladu z načelom prepovedi diskriminacije bi moralo Splošno sodišče znižati osnovni znesek globe, naložene družbi Roca Sanitario, tako da bi zanjo uporabilo manjša koeficienta „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ od tistih, ki so bili uporabljeni za navedena podjetja, in bi moralo izpeljati posledice iz ugotovitev iz točk 169, 186 in 187 izpodbijane sodbe.
Drugič, razlogi iz točk 168 in 187 izpodbijane sodbe naj bi bili v nasprotju s sodno prakso s področja stopnjevanja glob in naj bi napačno dajali prednost načelu sorazmernosti globe v škodo načela enakega obravnavanja.
Tretjič, manjša teža sodelovanja pri kršitvi, za katero se odgovornost pripisuje družbi Roca Sanitario, bi morala biti upoštevana kot olajševalna okoliščina v smislu točke 29, tretja alinea, Smernic iz leta 2006. V točkah od 171 do 177 izpodbijane sodbe pa naj bi Splošno sodišče na podlagi preveč restriktivne in napačne razlage te določbe zavrnilo kakršno koli znižanje globe iz tega naslova.
Četrtič, Splošno sodišče naj bi kršilo načelo varstva legitimnih pričakovanj in naj ne bi izpolnilo obveznosti obrazložitve, ker čeprav se je v točki 185 izpodbijane sodbe sklicevalo na točke od 21 do 23 teh smernic, ni ugotovilo manjše teže sodelovanja pri kršitvi, za katero se odgovornost pripisuje pritožnici, v primerjavi z drugimi udeleženci, ob ugotovitvi, da je Komisija ravnala v skladu z načelom sorazmernosti.
Komisija te trditve izpodbija. Poleg tega, čeprav meni, da je Splošno sodišče upravičeno zavrnilo trditve pritožnice v zvezi s kršitvijo načel enakega obravnavanja in sorazmernosti, v bistvu meni, da je premisa, ki jo je upoštevalo Splošno sodišče in v skladu s katero bi morala biti koeficienta „teža kršitve“ in „dodatni znesek“, ki sta bila uporabljena za pritožnico, ki je pri kršitvi sodelovala zgolj v delu, ki se nanaša na francosko in avstrijsko ozemlje, drugačna od tistih, ki sta bila upoštevana za druge člane kartela, ki so sodelovali pri kršitvi na ozemlju šestih držav članic in v zvezi s tremi podskupinami proizvodov, napačna. Komisija zato Sodišču predlaga, naj nadomesti obrazložitev.
Presoja Sodišča
Najprej je treba opozoriti, da je le Splošno sodišče pristojno za nadzor tega, kako je Komisija v posameznem primeru presodila težo nezakonitih ravnanj. V okviru pritožbe je namen nadzora Sodišča preveriti, prvič, koliko je Splošno sodišče pravno pravilno upoštevalo vse bistvene dejavnike za presojo teže določenega ravnanja glede na člen 101 PDEU in člen 23 Uredbe št. 1/2003 in, drugič, ali je Splošno sodišče pravno zadostno odgovorilo na vse trditve, navedene v utemeljitev predloga za odpravo globe ali znižanje zneska globe (glej zlasti sodbe z dne 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisija,
C‑185/95 P
,
EU:C:1998:608
, točka
; z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija
C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
, točka
, ter z dne 5. decembra 2013, Solvay Solexis/Komisija,
C‑449/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:802
, točka
).
Ker pa družba Roca Sanitario z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da tako pri izvajanju nadzora zakonitosti spornega sklepa v točkah od 157 do 179 izpodbijane sodbe kot pri izvajanju neomejene pristojnosti za določitev glob v točkah od 185 do 188 te sodbe ni upoštevalo tega, da je imelo njeno sodelovanje pri kršitvi, za katero se ji pripisuje odgovornost, manjšo težo kot sodelovanje podjetij, ki tvorijo „jedro“ kartela, je treba poudariti, da Sodišču, kadar v okviru pritožbe odloča o pravnih vprašanjih, ni treba iz razlogov pravičnosti s svojo presojo nadomestiti presoje Splošnega sodišča, ki pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti odloča o višini glob, ki se podjetjem naložijo zaradi kršitev prava Unije (sodbi z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
, točka
, ter z dne 11. julija 2013, Gosselin Group/Komisija,
C‑429/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:463
, točka
).
Prav tako je treba ob tem spomniti, da je treba pri določitvi višine globe upoštevati trajanje kršitve in vse dejavnike, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitve (sodbi z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
, točka
, ter z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, točka
).
Med dejavniki, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev, so ravnanje vsakega od podjetij, vloga, ki jo ima vsako od podjetij pri izvajanju omejevalnega sporazuma, korist, ki so jo lahko imela od tega sporazuma, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Unije (sodbi z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
, točka
, ter z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, točka
).
Kot je razvidno iz točke 155 izpodbijane sodbe, v obravnavanem primeru ni sporno, da je treba družbo Roca Sanitario šteti za odgovorno – kot matično družbo, ki ima v lasti celoten kapital družbe Laufen Austria – za ravnanje te družbe, ki je zajemalo usklajevanje prihodnjih dvigov cen, da je, dalje, družba Roca Sanitario zaradi sodelovanja družbe Laufen Austria na sestankih Arbeitskreis Sanitärindustrie vedela za vsebinski obseg ugotovljene kršitve v delu, v katerem se je ta nanašala na tri podskupine proizvodov, česar pritožnica v okviru svoje tožbe ni zanikala, in nazadnje, da se je ta kršitev nanašala na celotno avstrijsko ozemlje.
Splošno sodišče je zato ugotovilo, da je lahko Komisija v skladu s točkami od 21 do 23 in 25 Smernic iz leta 2006 upravičeno menila, da sta bila koeficienta „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ v višini 15 % ustrezna.
Družba Roca Sanitario v zvezi s tem Splošnemu sodišču očita, da ni upoštevalo dejstva, da družba Laufen Austria in Roca nista bili del „jedra“ kartela, ker, med drugim, nista prispevali k nastanku in ohranitvi tega kartela.
Čeprav bi bila ta okoliščina dokazana, pa na njeni podlagi nikakor ne bi bilo mogoče dokazati, da bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da koeficienta „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ v višini 15 % nista ustrezna ali da sta previsoka, ker naj bi bil takšen odstotek upravičen že samo zaradi narave zadevne kršitve, in sicer usklajevanja dvigov cen. Taka kršitev namreč spada med najresnejše omejitve konkurence v smislu točk 23 in 25 Smernic iz leta 2006 in taka stopnja v višini 15 % ustreza najnižji stopnji v meji razpona sankcij, ki je v skladu s temi smernicami določena za takšne kršitve (glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Ziegler/Komisija,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, točki
in
, ter z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, točka
).
Splošno sodišče je torej v točkah 169 in 185 izpodbijane sodbe upravičeno lahko štelo, da Komisija s tem, da je za koeficienta „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ določila stopnjo 15 %, ne glede na to, da je bil geografski obseg sodelovanja pri zadevni kršitvi omejen zgolj na francosko in avstrijsko ozemlje, ni kršila načela sorazmernosti.
V delu, v katerem družba Roca Sanitario Splošnemu sodišču očita, da je kljub ugotovitvi, da je imelo sodelovanje pri kršitvi, za katero se ji pripisuje odgovornost, manjšo težo kot sodelovanje drugih udeležencev, v zvezi z njo upoštevalo navedena koeficienta in tako kršilo načelo enakega obravnavanja, je treba ugotoviti, kot v bistvu trdi Komisija, da je bilo v zvezi z razlogi iz točk 168 in 169 ter 186 in 187 izpodbijane sodbe – v skladu s katerimi, prvič, je treba kršitev na ozemljih šestih držav članic in v zvezi s tremi podskupinami proizvodov šteti za težjo od kršitve, kot je obravnavana, storjene na ozemljih dveh držav članic, in drugič, bi morala biti podjetjem, ki so sodelovala pri tej prvi kršitvi, zgolj zato naložena globa, izračunana na podlagi višjih koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ od tistih, ki se uporabijo za pritožnico – napačno uporabljeno pravo.
Kar zadeva določitev koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ je namreč iz točk 22 in 25 Smernic iz leta 2006 razvidno, da je treba upoštevati več dejavnikov, zlasti tiste iz točke 22 teh smernic. Čeprav se lahko za presojo teže kršitve in nato za določitev zneska globe, ki jo je treba naložiti, med drugim upošteva geografski obseg kršitve, pa okoliščina, da se neka kršitev nanaša na večje geografsko ozemlje kot druga, sama po sebi nujno ne pomeni, da bi bilo treba to prvo kršitev, gledano v celoti in zlasti glede na njeno naravo, opredeliti kot težjo od druge, in da kot taka upravičuje določitev višjih koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ od tistih, ki se upoštevata za izračun globe, s katero se sankcionira ta druga kršitev (glej v tem smislu sodbo z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, točka
).
Glede na navedeno je treba opozoriti, da je načelo enakega obravnavanja splošno načelo prava Unije, ki je določeno v členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Iz ustaljene sodne prakse je razvidno, da to načelo zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je takšno obravnavanje objektivno utemeljeno (glej zlasti sodbo z dne 12. novembra 2014, Guardian Industries in Guardian Europe/Komisija,
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
, točka
).
Spoštovanje navedenega načela zavezuje Sodišče ne le pri izvajanju nadzora zakonitosti sklepa Komisije o naložitvi glob, temveč tudi pri izvajanju neomejene sodne pristojnosti. Izvajanje take pristojnosti pri določitvi višine naloženih glob namreč ne sme pripeljati do diskriminacije med podjetji, ki so bila udeležena pri sporazumu ali usklajenem ravnanju v nasprotju s členom 101(1) PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 18. decembra 2014, Komisija/Parker Hannifin Manufacturing in Parker-Hannifin,
C‑434/13 P
,
EU:C:2014:2456
, točka
).
Toda kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, ni nujno, da za presojo teže kršitve na podlagi istega načela do upoštevanja razlik med podjetji, ki so sodelovala pri istem kartelu, zlasti glede geografskega obsega udeležbe posameznega podjetja, nujno pride ob določitvi koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“, temveč do upoštevanja lahko pride v drugi fazi izračuna globe, na primer ob prilagoditvi osnovnega zneska glede na olajševalne ali obteževalne okoliščine v skladu s točkama 28 in 29 Smernic iz leta 2006 (glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Gosselin Group/Komisija,
C‑429/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:463
, točke od
do
, in z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, točki
in
).
Kot je poudarila Komisija, se lahko takšne razlike pokažejo tudi pri vrednosti prodaje, ki se upošteva za izračun osnovnega zneska globe, ker ta vrednost za vsako udeleženo podjetje odraža pomen njegovega sodelovanja pri zadevni kršitvi v skladu s točko 13 Smernic iz leta 2006, ki omogoča, da se kot izhodišče za izračun globe določi znesek, ki odraža gospodarsko pomembnost kršitve in obseg sodelovanja podjetja pri tej kršitvi (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, točka
).
Ker ni sporno, da je bil osnovni znesek globe, naložene pritožnici, določen glede na vrednost prodaje, ki jo je družba Laufen Austria opravila na avstrijskem ozemlju in družba Roca na francoskem ozemlju, je Splošno sodišče lahko v točkah 168 in 169 ter 186 in 187 izpodbijane sodbe stopnjo koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ določilo na 15 %, ne da bi kršilo načelo enakega obravnavanja.
Čeprav iz navedenega izhaja, da je bilo v obrazložitvi, ki jo je Splošno sodišče podalo v točkah 168 in 169 ter 186 in 187 izpodbijane sodbe, napačno uporabljeno pravo, je treba spomniti, da če obrazložitev odločbe Splošnega sodišča kaže na kršitev prava Unije, hkrati pa je njen izrek utemeljen z drugimi pravnimi razlogi, taka kršitev ne more povzročiti razveljavitve te odločbe in je treba obrazložitev nadomestiti (glej v tem smislu sodbi z dne 9. junija 1992, Lestelle/Komisija,
C‑30/91 P
,
EU:C:1992:252
, točka
, in z dne 9. septembra 2008, FIAMM in drugi/Svet in Komisija,
C‑120/06 P in C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, točka
in navedena sodna praksa).
Kot izhaja iz obrazložitve, navedene v točkah od 56 do 61 te sodbe, s katero je treba nadomestiti obrazložitev Splošnega sodišča, je v obravnavanem primeru tako.
Zato je treba zavrniti drugi pritožbeni razlog v delu, v katerem se z njim Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo ter, med drugim, kršilo načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja, ker naj v izpodbijani sodbi – s tem, da Splošno sodišče za pritožnico ni uporabilo manjših koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ od tistih, ki jih je uporabilo za podjetja, ki so pri kršitvi sodelovala v največjem obsegu – ne bi upoštevalo majhne teže sodelovanja pri kršitvi, za katero se odgovornost pripisuje pritožnici.
Glede očitka, da Splošno sodišče ni izpolnilo obveznosti obrazložitve in da je s tem, da je štelo, da je Komisija ravnala v skladu z načelom sorazmernosti, kršilo načela varstva legitimnih pričakovanj v točki 185 izpodbijane sodbe, je treba poudariti, da je Splošno sodišče v točkah 148 in 149 izpodbijane sodbe na splošno opisalo metodo izračuna zneska globe, v točkah od 150 do 152 navedene sodbe pa je opisalo, kako je v obravnavanem primeru to metodo uporabila Komisija.
Tega očitka zato ni mogoče sprejeti.
Nazadnje, kar zadeva očitek, ki se nanaša na to, da Splošno sodišče – na podlagi olajševalnih okoliščin v smislu točke 29, tretja alinea, Smernic iz leta 2006 – ni upoštevalo manjše teže sodelovanja pritožnice pri kršitvi v primerjavi s težo sodelovanja drugih udeležencev, ni sporno, da je družba Roca Sanitario le navedla omejeno sodelovanje družb Roca in Laufen Austria pri ugotovljeni kršitvi.
Toda v skladu s točko 29 Smernic iz leta 2006 bi pritožnica za to, da bi bila upravičena do znižanja globe zaradi takšnih olajševalnih okoliščin, morala dokazati, da dejansko ni uporabljala zadevnih sporazumov, ki pomenijo kršitev, tako da je na trgu ravnala konkurenčno, česar pa pritožnica ni dokazala, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 177 izpodbijane sodbe.
Take presoje dokazov razen ob njihovem izkrivljanju, ki pa ga v obravnavanem primeru nihče ni zatrjeval, nikakor ni mogoče izpodbijati v okviru pritožbe (glej v tem smislu sodbe z dne 13. januarja 2011, Media-Saturn-Holding/UUNT,
C‑92/10 P
, neobjavljena,
EU:C:2011:15
, točka
; z dne 10. julija 2014, Grčija/Komisija,
C‑391/13 P
, neobjavljena,
EU:C:2014:2061
, točki
in
, ter z dne 20. januarja 2016, Toshiba Corporation/Komisija,
C‑373/14 P
,
EU:C:2016:26
, točka
).
Iz tega sledi, da je treba očitek v zvezi s preizkusom Splošnega sodišča glede olajševalnih okoliščin v smislu točke 29, tretja alinea, Smernic iz leta 2006 zavrniti.
Glede na vse navedene ugotovitve je treba drugi pritožbeni razlog in torej pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, to odloči o stroških.
Na podlagi člena 138(1) tega poslovnika, ki se na podlagi člena 184(1) tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker pritožnica s predlogi ni uspela in je Komisija predlagala, naj se ji naloži plačilo stroškov, ji je treba naložiti plačilo stroškov, ki se nanašajo na to pritožbo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Roca Sanitario SA se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.