CELEX: 62018CJ0239
Előzetes döntéshozatal
A növényfajták oltalma
2100/94/EK rendelet
A 14. cikkben biztosított eltérés
1768/95/EK rendelet
A 11. cikk (1) és (2) bekezdése
Adatszolgáltatás iránti kérelem
A hivatalos szervek részéről történő adatszolgáltatás
Bizonyos fajok vagy fajták anyagának tényleges felhasználásával kapcsolatos adatszolgáltatás iránti kérelem
A kérelem tartalma

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közösségi növényfajta‑oltalomról szóló 2100/94/EK tanácsi rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított mezőgazdasági mentesség érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló, 1995. július 24‑i 1768/95/EK bizottsági rendelet (
HL 1995. L 173., 14. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 63. o.) 11. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH (a továbbiakban: STV) és a Freistaat Thüringen (Türingia szövetségi tartomány, Németország) között annak tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, hogy ez utóbbi megtagadta az előbbitől azon információk közlését, amelyek a mezőgazdasági termelők által az európai mezőgazdasági alapok címén kifizetett támogatás iránti kérelmek keretében szolgáltatott információk adatbázisából szerezhetők be.
Jogi háttér
Az alaprendelet
A közösségi növényfajta‑oltalmi jogokról szóló, 1994. július 27‑i 2100/94/EK tanácsi rendelet (
HL 1994. L 227., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 16. kötet, 390. o.; a továbbiakban: rendelet) tizenhetedik és tizennyolcadik preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„mivel a közösségi növényfajta‑oltalmi jogok gyakorlását a közérdekből elfogadott rendelkezésekben megállapított korlátozásoknak kell alávetni;
mivel ez magában foglalja a mezőgazdasági termelés védelmét; mivel e cél érdekében bizonyos feltételek mellett jogot kell biztosítani a mezőgazdasági termelők számára a betakarított termény szaporítási céllal történő felhasználására”.
E rendeletnek „A közösségi növényfajta‑oltalmi jog tárgya” című 5. cikk (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Közösségi növényfajta‑oltalom tárgyát képezheti valamennyi növényrendszertani nemzetséghez és fajhoz tartozó fajta, ideértve többek között a nemzetségek és fajok közötti hibrideket is.
(2)   E rendelet alkalmazásában »fajta« […] a legkisebb besorolású önálló növénycsoportosítás […]”
Az említett rendelet „Közösségi növényfajta‑oltalmi jogok jogosultját megillető jogok és a tiltott cselekmények” című 13. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   A közösségi növényfajta‑oltalom feljogosítja a közösségi növényfajta‑oltalom jogosultját vagy jogosultjait (a továbbiakban: jogosultat) a (2) bekezdésben foglalt tevékenységek folytatására.
(2)   A 15. és 16. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, az oltalom alatt álló fajta fajtaösszetevői vagy betakarított terménye […] vonatkozásában az alábbi tevékenységek kizárólag a jogosult felhatalmazásával folytathatók:
a)
előállítás vagy újbóli előállítás (többszörözés);
b)
szaporítás céljára történő előkészítés;
c)
értékesítésre felkínálás;
d)
értékesítés vagy egyéb forgalmazás;
e)
a[z Európai Unióból] történő kivitel;
f)
a[z Unióba] történő behozatal;
g)
az a)–f) pontban említett bármely cselekmény céljából történő raktáron tartás.
A jogosult a felhatalmazását feltételekhez és korlátozásokhoz kötheti.”
Ugyanezen rendeletnek „A közösségi növényfajta‑oltalmi jogoktól való eltérések” című 14. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A 13. cikk (2) bekezdése ellenére és a mezőgazdasági termelés védelme érdekében a mezőgazdasági termelők jogosultak azon betakarított termény saját birtokukon történő felhasználására szaporítás céljából, amelyet valamely, közösségi növényfajta‑oltalom alatt álló fajta (kivéve a hibrid vagy szintetikus fajtákat) szaporítóanyagának saját birtokukon történő elültetése révén nyertek.
(2)   Az (1) bekezdés rendelkezései kizárólag az alábbi mezőgazdasági növényfajokra alkalmazandók:
[…]
b)
Gabonafélék:
Avena sativa
– Zab
Hordeum vulgare L
. – Árpa
Oryza sativa L
. – Rizs
Phalaris canariensis L
. – Madárköles
Secale cereale L
. – Rozs
X Triticosecale Wittm
. – Tritikálé
Triticium aestivum L. emend. Fiori et Paol
. – Búza
Triticum durum Desf
. – Durumbúza
Triticum spelta L
. – Tönkölybúza
c)
Burgonyafélék:
Solanum tuberosum
– Burgonya
[…]
(3)   Az (1) bekezdésben foglalt korlátozás hatálybalépéséhez [helyesen: eltérés érvényesítéséhez], továbbá a nemesítő és a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelméhez szükséges feltételeket e rendelet hatálybalépését megelőzően a 114. cikk szerinti végrehajtási szabályokban kell megállapítani az alábbi szempontok alapulvételével:
–
a mezőgazdasági termelő földbirtokának szintjén a birtok igényeihez szükséges mértékig nem lehet mennyiségi korlátozást előírni,
–
a betakarított termény ültetés céljára feldolgozható maga a mezőgazdasági termelő által vagy a részére nyújtott szolgáltatás keretében más által […]
–
a mezőgazdasági kistermelők nem kötelezhetők arra, hogy a jogosult részére bármiféle díjat fizessenek; mezőgazdasági kistermelőnek minősülnek a következők:
–
az e cikk (2) bekezdésében megjelölt növényfajok közül azok esetében, amelyekre az egyes szántóföldi növények termesztői számára igénybe vehető támogatások rendszeréről szóló, 1992. június 30‑i 1765/92/EGK tanácsi rendelet [
HL 1992. L 181., 12. o.
] vonatkozik, mindazok a mezőgazdasági termelők, akik 92 tonna gabona termesztéséhez szükséges területnél nem nagyobb területen folytatnak növénytermesztést; a terület kiszámításánál a fent említett rendelet 8. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó,
–
egyéb, e cikk (2) bekezdésében megjelölt növényfajok esetében azok a mezőgazdasági termelők, akik megfelelnek egyes összehasonlítható, megfelelő feltételeknek,
–
minden más mezőgazdasági termelő köteles méltányos díjat fizetni a jogosultnak, amelynek érzékelhetően alacsonyabbnak kell lennie, mint az adott területen ugyanazon fajta esetében a szaporítóanyag engedélyezett előállításért felszámított összeg; e méltányos díj mértéke az idő során változhat, figyelembe véve, hogy az adott fajta vonatkozásában milyen mértékben alkalmazzák az (1) bekezdésben foglalt korlátozást [helyesen: eltérést],
–
kizárólag a jogosultak felelőssége figyelemmel kísérni az e cikkben foglalt, illetőleg e cikk alapján elfogadott rendelkezések betartását; e figyelemmel kísérés megszervezéséhez nem kérhetik hivatalos szervek együttműködését,
–
a vonatkozó adatokról a mezőgazdasági termelők és a feldolgozást végző szolgáltatók kötelesek a jogosultakat – azok kérelmére – tájékoztatni; a vonatkozó adatokról a mezőgazdasági termelés figyelemmel kísérésében részt vevő hivatalos szervek is nyújthatnak tájékoztatást, amennyiben azokhoz feladataik szokásos teljesítése során, külön fáradság és költség nélkül jutottak. E rendelkezések – a személyes adatok vonatkozásában – nem érintik a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló [uniós] és nemzeti jogszabályokat.”
Az 1768/95 rendelet
Az 1768/95 rendelet első öt preambulumbekezdése a következőket tartalmazza:
„mivel az alaprendelet 14. cikke a közösségi növényfajta‑oltalom korlátozását írja elő a mezőgazdasági termelés fenntarthatósága érdekében […]
mivel a mentesség érvényesítéséhez, valamint a nemesítő és a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelméhez szükséges feltételeket az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdésében megállapított ismérvek alapján végrehajtási rendeletben kell meghatározni;
mivel e rendelet – elsősorban a mezőgazdasági termelők, feldolgozók és jogosultak kötelezettségeinek az említett ismérvek alapján történő meghatározásával – megállapítja a fenti ismérveket;
mivel e kötelezettségek lényegileg a mezőgazdasági termelők részéről a mentesség tárgyát képező használatért a jogosultat megillető méltányos térítésre, az adatszolgáltatásra, a feldolgozásra szánt termény és a feldolgozásból származó termék azonosságának megőrzésére, valamint a mentességre vonatkozó rendelkezések betartásának figyelemmel kísérésére vonatkoznak;
mivel a mentesség alapján történő használatért a jogosult iránt térítésre nem kötelezett »mezőgazdasági kistermelők« meghatározása – különösen az egyes takarmánynövények és burgonya termesztésével foglalkozó mezőgazdasági termelőké – is kiegészült”.
Az 1768/95 rendelet 7. cikke kifejezetten a „mezőgazdasági kistermelőkre” vonatkozik. E cikk (5) bekezdése a következőket írja elő:
„Azon mezőgazdasági termelő, aki magát »mezőgazdasági kistermelőnek« minősíti, vita esetén köteles igazolni, hogy a mezőgazdasági kistermelői kategória követelményeinek megfelel. […]”
Az 1768/95 rendelet 8. és 9. cikke a mezőgazdasági termelők és a feldolgozók által nyújtandó információkra vonatkozik. E rendelkezések (4) bekezdése előírja a jogosultnak, hogy kérelmében megadja nevét és címét, annak vagy azoknak a fajtáknak a megnevezését, amelyekkel kapcsolatban adatokat igényel, valamint a vonatkozó közösségi növényfajta‑oltalomra vagy oltalmakra való utalást, illetőleg utalásokat.
Az 1768/95 rendeletnek „Adatszolgáltatás a hivatalos szervek részéről” című 11. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A jogosultnak írásban kell előterjesztenie valamely hivatalos szervhez intézett olyan kérelmét, amely bizonyos fajok vagy fajták vetéssel történő felhasználásával vagy e felhasználás eredményével kapcsolatos adatszolgáltatásra irányul. A kérelemben a jogosult köteles megadni nevét és címét, valamint megjelölni azt a fajtát vagy fajtákat, amelyekről adatokat kér, úgyszintén a keresett adatok típusát. A jogosult köteles jogosultságát igazolni.
(2)   A hivatalos szerv – a 12. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül – a kért adatokat csak akkor tarthatja vissza, ha:
–
nem vesz részt a mezőgazdasági termelés ellenőrzésében, vagy
–
az adat kiszolgáltatását a jogosult számára a hivatalos szervek tevékenységének általános mérlegelési jogkörét [helyesen: a hivatalos szervek tevékenységével kapcsolatos általános mérlegelési jogkört] szabályozó [uniós] rendelkezés vagy a tagállamok jogszabálya [helyesen: tagállami jogszabály] tiltja, vagy
–
mérlegelési jogkörébe tartozik – az adat gyűjtésére vonatkozó [uniós] vagy tagállami jogi szabályozás értelmében – az adat visszatartása, vagy
–
a kért adat nem vagy többé már nem áll rendelkezésre, vagy
–
az adat a hivatalos szerv feladatainak szokásos ellátása során nem szerezhető meg, vagy
–
az adat beszerzése csak további terhek vagy költségek árán biztosítható,
vagy
–
az adat kifejezetten olyan anyagra vonatkozik, amely nem tartozik a jogosult növényfajtái közé.
Az érintett hivatalos szervek tájékoztatják a Bizottságot a fenti harmadik francia bekezdésben említett mérlegelési jogkörük gyakorlásának módjáról.
(3)   Az adatszolgáltatás során a hivatalos szerv a jogosultak között megkülönböztetést nem alkalmaz. A hivatalos szerv a kért adatokat szolgáltathatja olyan másolatoknak a jogosult rendelkezésére bocsátásával, amelyeket a jogosult növényfajtáiról készült anyagban foglaltakhoz képest további adatokat tartalmazó iratokról készítettek, feltéve hogy biztosítják a 12. cikkben foglalt rendelkezésekkel védett magánszemélyek minden azonosítási lehetőségének kizárását.
(4)   Ha a hivatalos szerv a kért adatok visszatartásáról dönt, erről írásban tájékoztatja a kérelmező jogosultat, megjelölve döntésének okát.”
Az 1768/95 rendelet 12. cikke a magánszemélyeknek személyes adataik kezelése és engedélyezett felhasználása terén biztosított védelemre vonatkozik.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az STV közösségi növényfajta‑oltalmi jogosult vetőmaggyártó vállalkozásokat képvisel, amelyek többek között azzal a feladattal bízzák meg, hogy ellenőrizze az ilyen oltalom alatt álló növényfajták mezőgazdasági termelők általi termesztését, és érvényesítse velük szemben az azon díjazáshoz való jogot, amelyre az említett vállalkozások igényt tarthatnak.
Türingia tartomány felelős az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) kiadásainak kezelése és ellenőrzése tekintetében az európai uniós alapok felügyeletéért. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a tartomány ezzel összefüggésben működteti a támogatási kérelmet előterjesztő mezőgazdasági termelők adatközlésein alapuló „InVeKoS” adatbázist (Integriertes Verwaltungs‑ und Kontrollsystem, integrált ellenőrzési és igazgatási rendszer). Az STV azt állítja, hogy ezen információk között szerepelnek az e mezőgazdasági termelők által termesztett fajok, valamint azon területek, amelyeken a termesztésre sor került.
2016. április 5‑i levelében az STV a 1768/95 rendelet 11. cikke alapján kérte Türingia tartománytól, hogy közölje vele az InVeKoS adatbázisban tárolt információkat. A kérést elutasították.
2016. december 23‑án az STV keresetet indított a Landgericht Erfurt (erfurti regionális bíróság, Németország) előtt annak érdekében, hogy Türingia tartomány az 1768/95 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése alapján közölje vele az InVeKoS adatbázisban tárolt alábbi adatokat:
–
a mezőgazdasági üzemek neve és címe;
–
az egyes mezőgazdasági üzemek (hektárban megadott) földterülete;
–
a gabona‑ és burgonyafélékkel művelt (hektárban megadott) földterületek;
Ezt a kérelmet az említett bíróság az 1768/95 rendelet 11. cikke (2) bekezdése második és harmadik francia bekezdésének, valamint 12. cikkének együttes rendelkezései alapján 2017. augusztus 17‑én elutasította.
Az STV e határozattal szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
Az STV e tekintetben arra hivatkozik, hogy az InVeKoS adatbázisban szereplő információk tájékoztatást nyújtanának számára a mezőgazdasági termelők által ténylegesen megművelt földterületek nagyságáról, és arról, hogy kit kell ez alapján az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdése értelmében „mezőgazdasági kistermelőnek” tekinteni. Ezen információk megszerzése lehetővé teszi számára, hogy ne az utóbbiaktól kelljen információkat kérnie. Az STV hozzáteszi, hogy kész megtéríteni Türingia tartomány számára azokat a költségeket, amelyek a kérelme teljesítése során az utóbbi számára esetlegesen felmerültek.
Türingia tartomány azt állítja, hogy az InVeKoS adatbázis a kender vagy a komló kivételével nem tartalmaz semmilyen fajtaspecifikus adatot. A tartománynak egyébként nincs saját programozási kapacitása arra, hogy a kívánt adatok kezeléséhez szükséges egyedi kutatást elvégezze, és körülbelül 6000 euróra becsülhető egy külső gazdasági szereplő programozási munkába való bevonása.
Ilyen körülmények között a Thüringer Oberlandesgericht (türingiai regionális felsőbíróság, Németország) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Fennáll‑e az 1768/95 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése alapján a hivatalos szervek általi adatszolgáltatáshoz való jog olyan helyzetben, amelyben a kérelem kizárólag növényfajokkal kapcsolatos adatszolgáltatásra irányul anélkül, hogy valamely oltalmazott fajtával kapcsolatos adatszolgáltatásra is kiterjedne?
2)
Feltéve, hogy az első kérdésre adandó válasz alapján fennáll ilyen adatszolgáltatáshoz való jog:
a)
Az 1768/95 rendelet 11. cikke (2) bekezdésének első francia bekezdése értelmében a mezőgazdasági termelés ellenőrzésében részt vevő hivatalos szervről van‑e szó abban az esetben, ha a hatóság a mezőgazdasági termelők uniós alapokból történő támogatásának monitoringjával foglalkozik, és e tekintetben a támogatást igénylő mezőgazdasági termelők olyan adatait tárolja, amelyek (növény)fajokra is vonatkoznak?
b)
Jogosult‑e a hivatalos szerv a kért adat visszatartására, ha az adatszolgáltatás a hivatalos szervnél található adatok harmadik személy általi feldolgozását és katalogizálását teszi szükségessé, és körülbelül 6000 eurós pénzügyi ráfordítást igényel? Ennek során lényeges, hogy a kérelmező kész‑e átvállalni a felmerülő költségeket?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság első kérdése lényegében arra irányul, hogy az 1768/95 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy lehetőséget biztosít a jogosult számára arra, hogy bizonyos növényfajok anyagának felhasználásáról úgy kérjen adatszolgáltatást a hivatalos szervtől, hogy a kérelemben nem jelöli meg azt az oltalom alatt álló konkrét növényfajtát, amelyről adatokat kér.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdése alapján az oltalom alatt álló fajta fajtaösszetevői vagy betakarított terménye vonatkozásában többek között az előállításhoz vagy újbóli előállításhoz (többszörözéshez), a szaporítás céljára történő előkészítéshez, az értékesítésre felkínáláshoz, az értékesítéshez vagy egyéb forgalmazáshoz és az említett célokból történő raktáron tartáshoz a közösségi növényfajta‑oltalom jogosultjának felhatalmazása szükséges.
Amint arra a Bíróság már emlékeztetett, az alaprendelet 14. cikkében foglalt rendelkezések, amelyeket – amint az e rendelet tizenhetedik és tizennyolcadik preambulumbekezdéséből is következik – a mezőgazdasági termelés védelméhez fűződő közérdek érdekében fogadtak el, e szabály alóli kivételnek minősülnek (2003. április 10‑iSchulin ítélet,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
,
47.
pont; 2004. október 14‑iBrangewitz ítélet,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
,
37.
pont).
Az alaprendelet 14. cikke e tekintetben előírja, hogy a betakarított termény mezőgazdasági termelők általi saját birtokukon, szaporítás céljából történő felhasználása nincs a jogosult felhatalmazásához kötve, ha a felhasználás megfelel a végrehajtási rendeletben az ott felsorolt, adott számú kritérium alapján meghatározott egyes feltételeknek.
Így az 1768/1995 rendelet első öt preambulumbekezdése értelmében a mezőgazdasági termelés, valamint a nemesítő és a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelme érdekében, az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdésében előírt kritériumok alapján meghatározza közösségi növényfajta‑oltalmi jogoktól való, e cikkben foglalt eltérés érvényesíthetőségének feltételeit.
Az említett 14. cikk (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése e kritériumok között szerepelteti azt is, hogy a mezőgazdasági kistermelők kivételével „minden más mezőgazdasági termelő köteles méltányos díjat fizetni a jogosultnak”, hatodik francia bekezdése pedig azt, hogy „a vonatkozó adatokról a […] hivatalos szervek is nyújthatnak tájékoztatást […]”.
E tekintetben az 1768/95 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének első mondata lehetőséget biztosít a jogosult számára arra, hogy e hivatalos szervekhez olyan kérelmet intézzen, „amely bizonyos fajok vagy fajták anyagának vetéssel történő felhasználásával vagy e felhasználás eredményével kapcsolatos adatszolgáltatásra irányul”.
Az STV a jelen ügyben ebből azt a következtetést vonja le, hogy a jogosultaknak joguk van ahhoz, hogy a hivatalos szervektől a mezőgazdasági termelők termesztési gyakorlatára, többek között az egyes fajok termesztésére használt mezőgazdasági területekre vonatkozó, birtokukban lévő adatokat kikérjék, mivel ezek az információk az oltalom alatt álló növényfajták elültetéséből származó jogok gyakorlása szempontjából relevánsak. Az STV többek között azzal érvel, hogy az említett adatok alapján meg tudná állapítani, hogy mely mezőgazdasági termelők tartoznak az alaprendelet 14. cikke (3) bekezdésének az 1768/95 rendelet 7. cikkével összefüggésben értelmezett harmadik francia bekezdése értelmében vett „mezőgazdasági kistermelők” körébe.
Türingia tartomány a maga részéről úgy ítéli meg, hogy az 1768/95 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése csak a kifejezetten megjelölt, oltalom alatt álló növényfajtákkal szemben biztosít adatszolgáltatáshoz való jogot.
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak a benne szereplő kifejezéseket kell figyelembe venni, hanem a szövegkörnyezetét és annak a szabályozásnak a rendszerét és célkitűzéseit is, amelynek részét képezi (2017. október 19‑iVion Livestock ítélet,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
,
35.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Először is a 1768/95 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szövegét illetően meg kell jegyezni, hogy – amint ez a jelen ítélet 27. pontjában is szerepel – a nevezett 11. cikk (1) bekezdésének első mondata kétségkívül megemlíti annak lehetőségét, hogy a jogosult többek között „bizonyos fajok vagy fajták anyagának” tényleges felhasználására vonatkozóan adatokat kapjon a hivatalos szervektől.
E lehetőség megemlítése azonban nem lehet döntő, mivel e rendelet 11. cikke (1) bekezdésének második mondata szerint a kérelemben a jogosult köteles megadni „azt a fajtát vagy fajtákat, amelyekről adatokat kér”.
Ezenkívül az említett rendelet 11. cikk (1) bekezdésének harmadik mondata szerint az adatszolgáltatást kérő jogosult köteles a jogosultságát is igazolni. Márpedig – amint arra a főtanácsnok indítványának 48. pontjában rámutatott – az alaprendelet 5. cikke (1) bekezdésének megfogalmazása szerint a közösségi növényfajta‑oltalom tárgyát csak „növényrendszertani nemzetséghez és fajhoz tartozó fajták” képezhetik, és így a 11. cikk (1) bekezdésében előírt jogosultság‑igazolás is csak növényfajtákra, nem pedig általánosabban véve bizonyos fajokra vonatkozhat.
Így az 1768/95 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szövegéből az következik, hogy az e rendelkezés alapján benyújtott, adatszolgáltatás iránti kérelemben feltétlenül meg kell jelölni azt a konkrét növényfajtát, amelyre vonatkozóan az információt kérik.
Másodszor, az 1768/95 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének ilyen szó szerinti értelmezését erősíti meg a rendelet által elérni kívánt cél is.
Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy az említett rendelet célja – ahogyan ez a második preambulumbekezdésében is szerepel – az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdésében foglalt kritériumok alapján olyan feltételek meghatározása, amelyek lehetővé teszik egyrészt a mezőgazdasági termelés védelme érdekében a közösségi növényfajta‑oltalmi jogoktól való eltérés érvényesíthetőségét, másrészt a nemesítő é a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelmét.
Ezzel kapcsolatban az 1768/95 rendelet negyedik preambulumbekezdésében az áll, hogy az e rendeletben meghatározott kötelezettségek lényében a mezőgazdasági termelők részéről a mentesség tárgyát képező használatért a jogosultat megillető méltányos térítésre, az adatszolgáltatásra, a feldolgozásra szánt termény és a feldolgozásból származó termék azonosságának megőrzésére, valamint a mentességre vonatkozó rendelkezések betartásának figyelemmel kísérésére vonatkoznak.
A jogosult számára biztosított adatszolgáltatáshoz való jognak így tehát kifejezetten az a célja, hogy a jogosultnak eszközöket adjon arra, hogy a mezőgazdasági termelőkkel betartassa az alaprendelet 14. cikkének (1) bekezdésében foglalt eltérés érvényesíthetőségi feltételeit.
Az 1768/95 rendelet 8., 9. és 11. cikke felhatalmazza a jogosultat arra, hogy a mezőgazdasági termelőtől, a feldolgozást végző szolgáltatótól vagy valamely hivatalos szervtől bármely, kizárólag az ipari tulajdonjogai védelme szempontjából releváns információra vonatkozóan olyan kérelmet nyújtson be, amely – amint ez a jelen ítélet 33. pontjában is szerepel – csak növényfajtákra, nem pedig általánosabban véve bizonyos fajokra vonatkozhat (lásd ebben az értelemben: 2004. október 14‑iBrangewitz ítélet,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
,
53.
és
61.
pont).
E tekintetben az 1768/95 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének olyan értelmezése, amely szerint bármely jogosult akkor is kérhet tájékoztatást a hivatalos szervektől a mezőgazdasági termelők által végzett termesztésre vonatkozóan, ha sohasem használt fel és nem is szándékozott felhasználni az alaprendelet 14. cikkének (1) bekezdése alapján oltalom alatt álló növényfajtákat, meghaladná a nemesítő jogos érdekeinek védelméhez szükséges mértéket (lásd ebben az értelemben: 2003. április 10‑iSchulin ítélet,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
,
57.
pont).
Kétségtelen – amint azt az STV hangsúlyozta –, hogy az alaprendelet 14. cikke (3) bekezdésének harmadik francia bekezdése, amely az egyik olyan kritériumot tartalmazza, amely alapján az e cikk (1) bekezdésében foglalt eltérés érvényesíthetőségére vonatkozó feltételeket meghatározták, úgy rendelkezik, hogy „a mezőgazdasági kistermelők nem kötelezhetők arra, hogy a jogosult részére bármiféle díjat fizessenek”. Ezenkívül a „mezőgazdasági kistermelőnek” való minősítés – amint az ugyanebből a francia bekezdésből is kitűnik – annak a földterületnek a méretétől függ, amelyen az ilyen mezőgazdasági termelők növényfajtákat termesztenek.
Mindazonáltal azon kritérium alkalmazása, amely szerint a „mezőgazdasági kistermelők” nem kötelesek a jogosult részére díjat fizetni, amennyiben megfelelnek az 1768/95 rendelet 7. cikkében előírt feltételeknek, nem indokolja az 1768/95 rendelet 11. cikkének olyan értelmezését, amely túlmegy a jelen ítélet 38. pontjában ismertetett cél eléréséhez szükséges mértéken. Márpedig az 1768/95 rendelet 7. cikkének (5) bekezdése értelmében annak a mezőgazdasági termelőnek kell igazolnia, hogy az erre vonatkozó követelményeknek megfelel, aki magát „mezőgazdasági kistermelőnek” tartja, nem pedig a jogosultnak. Ebből az következik, hogy mezőgazdasági termelők által bizonyos növényfajokkal megművelt földterület méretére vonatkozó adatoknak a hivatalos szervtől való bekérése nem minősül a jogosultak jogainak védelméhez szükséges intézkedésnek.
Harmadszor, ezt a következtetést támasztja alá az 1768/95 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szövegkörnyezete is.
E tekintetben elsőként az 1768/95 rendelet 11. cikke (2) bekezdésének hetedik francia bekezdéséből az következik, hogy a hivatalos szervek visszatarthatják a kért adatokat, ha az adat kifejezetten „olyan anyagra vonatkozik, amely nem tartozik a jogosult növényfajtái közé”. Márpedig – amint arra a főtanácsnok az indítványának 49. pontjában lényegében rámutatott – az a körülmény, hogy a hivatalos szerv visszatarthat minden olyan információt, amely kifejezetten olyan anyagra vonatkozik, amely nem tartozik az említett növényfajták közé, ellene szól annak az értelmezésnek, amely szerint a jogosult olyan adatszolgáltatás iránti kérelmet nyújthat be, amely nem konkrétan azokra a növényfajtákra vonatkozik, amelyek tekintetében oltalmat kapott.
Másodszor, a Bíróság a jelen ítélet 39. pontjában emlékeztetett arra, hogy az 1768/95 rendelet 8., 9. és 11. cikke feljogosítja a közösségi növényfajta‑oltalom jogosultját arra, hogy a mezőgazdasági termelőtől, a feldolgozást végző szolgáltatótól vagy valamely hivatalos szervtől az ipari tulajdonjogai védelme szempontjából releváns bármely információra vonatkozóan kérelmet nyújtson be.
Ami a mezőgazdasági termelőnek az 1768/95 rendelet 8. cikke alapján benyújtható kérelmeket illeti, e cikk (4) bekezdése kifejezetten megemlíti, hogy a jogosult kérelmében köteles megjelölni „annak vagy azoknak a fajtáknak a megnevezését, amelyekkel kapcsolatban adatokat igényel, valamint a vonatkozó közösségi növényfajta‑oltalomra vagy oltalmakra való utalást, illetőleg utalásokat”, és ha a mezőgazdasági termelő igényli, a jogosultságot is igazolnia kell. Azonos követelményeket kell értelemszerűen alkalmazni a feldolgozást végző szolgáltatóval szemben e rendelet 9. cikkének (4) bekezdése alapján benyújtott kérelmekre is. Az 1768/95 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése pedig azt írja elő a jogosultnak, hogy a hivatalos szervhez címzett adatszolgáltatás iránti kérelmében köteles megjelölni „azt a fajtát vagy fajtákat, amelyekről adatokat kér, úgyszintén a keresett adatok típusát”.
E tekintetben a Bíróság egyrészt a mezőgazdasági termelőnek benyújtható kérelmekkel kapcsolatban azt állapította meg, hogy a jogosult csak akkor kérhet az említett 8. cikk alapján a mezőgazdasági termelőtől információkat, ha arra utaló körülményről – például a jogosult oltalom alatt álló növényfajtája szaporítóanyagának beszerzéséről – szerez tudomást, hogy a mezőgazdasági termelő igénybe vette vagy igénybe fogja venni az alaprendelet 14. cikkének (1) bekezdésében biztosított eltérést (lásd ebben az értelemben: 2003. április 10‑iSchulin ítélet,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
,
63.
és
65.
pont).
A Bíróság másrészt a feldolgozást végző szolgáltatóhoz benyújtott kérelmekkel kapcsolatban úgy ítélte meg, hogy amennyiben a jogosult arra utaló körülményről szerez tudomást, hogy a feldolgozást végző szolgáltató termesztés céljára feldolgozta vagy fel kívánja dolgozni a betakarított terményt, amelyet a mezőgazdasági termelő a jogosult növényfajtája szaporítóanyagának elültetése révén nyert, a szolgáltató köteles a jogosult rendelkezésére bocsátani azon hasznos információkat, amelyek nemcsak azokra a mezőgazdasági termelőkre vonatkoznak, akikkel kapcsolatban a jogosult arról a körülményről szerzett tudomást, hogy a szolgáltató ilyen feldolgozást végzett vagy kíván végezni, hanem minden más olyan mezőgazdasági termelőre, akivel kapcsolatban a szolgáltató ilyen feldolgozást végzett vagy kíván végezni, amennyiben a szóban forgó növényfajtát a szolgáltatónak bejelentették vagy azt a szolgáltató ismeri (lásd ebben az értelemben: 2004. október 14‑iBrangewitz ítélet,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
,
65.
pont).
Ebből az ítélkezési gyakorlatból többek között az következik, hogy a mezőgazdasági termelőhöz és a feldolgozást végző szolgáltatóhoz az 1768/95 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése, illetve 9. cikkének (4) bekezdése alapján intézett, adatszolgáltatás iránti kérelmek kifejezetten a jogosult növényfajtáira vonatkoznak, nem pedig növényfajokra. Márpedig e rendelet 11. cikke (1) bekezdésének a jelen ítélet 46. pontjában is idézett, hasonló megfogalmazására tekintettel meg kell állapítani, hogy a hivatalos szervhez intézett adatszolgáltatási kérelemnek is kifejezetten a jogosult valamely növényfajtájára kell irányulnia.
A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1768/95 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem biztosít lehetőséget a közösségi növényfajta‑oltalom jogosultja számára arra, hogy bizonyos növényfajok anyagának felhasználásáról úgy kérjen adatszolgáltatást a hivatalos szervtől, hogy a kérelemben nem jelöli meg azt az oltalom alatt álló konkrét növényfajtát, amelyről adatokat kér.
A második kérdésről
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

A közösségi növényfajta‑oltalomról szóló 2100/94/EK tanácsi rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított mezőgazdasági mentesség érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló, 1995. július 24‑i 1768/95/EK bizottsági rendelet 11. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem biztosít lehetőséget a közösségi növényfajta‑oltalom jogosultja számára arra, hogy bizonyos növényfajok anyagának felhasználásáról úgy kérjen adatszolgáltatást a hivatalos szervtől, hogy a kérelemben nem jelöli meg azt az oltalom alatt álló konkrét növényfajtát, amelyről adatokat kér.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.