CELEX: 62021CJ0691
Преюдициално запитване
Директива 85/374/ЕИО
Член 3
Отговорност за дефектни стоки
Понятие за производител
Оператор на електроразпределителна мрежа, който променя нивото на напрежение на електроенергията с оглед на нейното разпределение

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 85/374/ЕИО на Съвета от 25 юли 1985 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно отговорността за вреди, причинени от дефект на стока (
ОВ L 210, 1985 г., стр. 29
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 183), изменена с Директива 1999/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 май 1999 г. (
ОВ L 141, 1999 г., стр. 20
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 34).
Запитването е отправено в рамките на спор, воден от Cafpi SA и неговия застраховател Aviva assurances SA с Enedis SA, оператор на електроразпределителна мрежа, по повод на обезщетяването на вреди, причинени от електрическо свръхнапрежение.
Правна уредба
Правото на Съюза
Четвърто и пето съображение от Директива 85/374 имат следното съдържание:
„[К]ато има предвид, че защитата на потребителите предполага, че всички участници в производствения процес следва да носят отговорност, доколкото завършената стока, съставната част или суровината, доставени от тях, са се оказали дефектни; като има предвид, че в същия смисъл отговорността следва да се разпростре както върху вносители на стоки в рамките на Общността, така и до лица, представящи се като производители чрез поставяне на своето име, търговска марка или друг отличителен знак, или които доставят стока, чийто производител не може да бъде установен;
като има предвид, че в случаи, когато няколко лица отговарят за една и съща вреда, защитата на потребителите изисква лицето, на което е причинена вредата, да може да получи пълно обезщетение за причинените му вреди от всеки един от тях“.
Член 1 от тази директива гласи:
„Производителят носи отговорност за вредите, причинен[и] от дефект на неговата стока“.
Член 2 от посочената директива предвижда:
„По смисъла на настоящата директива „[стока]“ означава всички движими вещи, дори когато са включени в друга движима или недвижима вещ. „[Стока]“ включва и електрическия ток“.
Съгласно член 3 от същата директива:
„1.   „Производител“ е всяко лице, което по занятие произвежда стоки в завършен вид, суровини и съставни части […] или което се представя за производител, като поставя върху стоката своето име, търговска марка или друг отличителен знак.
2.   Без да се засяга отговорността на производителя, всяко лице, което внася в Общността стоки с цел продажба, отдаване под наем или лизинг, или всяка друга форма на разпространение, в рамките на своята търговска дейност, се счита за производител по смисъла на настоящата директива и носи отговорност на същото основание както производителят.
3.   В случаите, когато производителят на дадени стоки не може да бъде идентифициран, всеки доставчик на въпросната стока се счита за техен производител, освен ако не информира увредените лица, в рамките на разумен срок от време, за самоличността на производителя или за лицето, което му е доставило въпросната стока. Същото се отнася и за случаите на внесена стока, ако тази стока не посочва изрично самоличността на производителя според изискванията на параграф 2, дори и ако името на производителя е посочено“.
Член 5 от Директива 85/374 предвижда:
„Когато вследствие прилагането на настоящата директива, няколко лица са отговорни за една и съща вреда, те носят солидарна отговорност, без да се засягат разпоредбите на националното законодателство относно средството за правна защита“.
Член 9 от тази директива гласи:
„По смисъла на член 1 „вреда“ е:
[…]
б)
повреждане или унищожаване на вещ, различна от дефектната стока, на стойност не по-малка от 500 [EUR], ако вещта:
(i)
е от вид[,] предназначен по правило за лична употреба или консумация,
и
(ii)
е била предназначена и използвана от увреденото лице основно за лична употреба или консумация.
[…]“.
Член 11 от Директивата има следното съдържание:
„Държавите членки предвиждат в законодателствата си, че правата, предоставени на увреденото лице вследствие прилагането на настоящата директива, се погасяват с изтичането на десетгодишен срок, считано от датата, на която производителят е пуснал в обращение стоката, причинила вредата, освен ако увреденото лице междувременно е предявило иск срещу него“.
Френското право
Директива 85/374 е транспонирана във френския правен ред с Loi n
o
98‑389, du 19 mai 1998, relative à la responsabilité du fait des produits défectueux (Закон № 98‑389 относно отговорността за вреди, причинени от дефектни стоки, JORF от 21 май1998 г., стр. 7744), с който в Code civil (Граждански кодекс) са включени членове 1386‑1—1386‑18, понастоящем членове 1245—1245‑17 от този кодекс.
Член 1386‑1 от Гражданския кодекс, понастоящем член 1245 от него, гласи:
„Производителят отговаря за вредите, причинени от дефектни стоки, независимо дали е в договорно отношение с увреденото лице“.
Член 1386‑2 от посочения кодекс, понастоящем член 1245‑1 от същия, гласи:
„Разпоредбите на настоящата глава се прилагат за обезщетяването на вреди, причинени от посегателство върху личността.
Те се прилагат и за обезщетяването на вреди в по-висок от определения в постановление размер, причинени от повреждането на вещ, различна от самата дефектна стока“.
Член 1386‑3 от Гражданския кодекс, понастоящем член 1245‑2 от него, предвижда:
„Стока е всяка движима вещ дори ако е включена в недвижима вещ, включително добивите от земя, отглеждане на добитък, лов и риболов. Електроенергията се счита за стока“.
Член 1386‑6, първа алинея от посочения кодекс, понастоящем член 1245‑5, първа алинея от същия, има следното съдържание:
„Производител е всяко лице, което по занятие произвежда завършени стоки, суровини и съставни части“.
Съгласно член 1386‑7 от Гражданския кодекс, понастоящем член 1245‑6, първа алинея от него:
„Ако производителят не може да бъде идентифициран, продавачът, наемодателят, с изключение на лизингодателя или приравнения на него наемодател, или всеки друг доставчик по занятие носи отговорност за това, че стоката не е безопасна, при същите условия като производителя, освен ако не посочи своя доставчик или производител в срок от три месеца, считано от датата, на която е уведомен за искането на увреденото лице“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
На 28 юли 2010 г. електрическите апарати на агенция на дружеството Cafpi проявяват неизправности при функционирането си. Съгласно извършена експертиза тези неизправности при функционирането били породени от свръхнапрежение, предизвикано от нарушение в заземяването на управляваната от Enedis електроразпределителна мрежа.
На Cafpi е изплатено частично обезщетение от неговия застраховател Aviva assurances. Cafpi и Aviva assurances предявяват иск срещу Enedis за обезщетение за претърпените вреди на основание на общата разпоредба в областта на договорната отговорност, а именно предишния член 1147 от Гражданския кодекс. Enedis изтъква, че са приложими само правилата на Гражданския кодекс относно отговорността за вреди, причинени от дефект на стока, и че предявеният от Cafpi и Aviva assurances иск за обезщетение е погасен по давност.
С решение от 6 юли 2018 г. сезираният с този иск съд отказва да приложи последните правила, като отхвърля исканията на ищците по същество.
С решение от 6 февруари 2020 г. Cour d’appel de Versailles (Апелативен съд Версай, Франция) отменя това съдебно решение. Той приема, от една страна, че електроенергията, произведена от Électricité de France SA, не е завършена стока, тъй като е с високо напрежение и следователно е негодна за потребление, и от друга страна, че Enedis преобразува електроенергията, за да може да я разпредели на крайния потребител, поради което то е производителят на завършената стока, предназначена за разпределение на потребителите, и че то следователно има качеството на производител по смисъла на законодателството относно отговорността за дефект на стока. Ето защо посоченият съд постановява, че това законодателство е приложимо и че искът на Cafpi и Aviva assurances е недопустим поради изтекла давност.
Cafpi и Aviva assurances подават касационна жалба срещу това решение пред запитващата юрисдикция Cour de cassation (Касационен съд, Франция).
Запитващата юрисдикция иска да установи дали операторът на електроразпределителна мрежа, който променя нивото на интензитета и напрежението на електроенергията с оглед на разпределянето ѝ на крайния потребител, трябва да се счита за „производител“ на електроенергия по смисъла на Директива 85/374.
На първо място, тази юрисдикция посочва, че според нейния генерален адвокат квалифицирането на оператор като Enedis като производител на електроенергия „противореч[и] на действителните договорни и икономически отношения между различните икономически субекти в сектора“, тъй като, от една стана, операторът на разпределителна мрежа не може да произвежда електроенергия въз основа на суровина, която не е закупил, и от друга страна, той не продава електроенергия, защото потребителят я закупува от доставчика.
По-нататък посочената юрисдикция отбелязва, че по подобен казус с решение от 25 февруари 2014 г. Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия) приема, че операторът на електроразпределителна мрежа трябва да се квалифицира като производител, тъй като променя значително електроенергията, преобразувайки нейното ниво на напрежение за целите на нейното използване от крайния потребител.
На последно място, запитващата юрисдикция изразява съмнения относно тази преценка, тъй като би могла да не е съвместима с директивите относно вътрешния пазар на електроенергия, и по-специално с Директива 96/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (
ОВ L 27, 1997 г., стр. 20
), Директива 2003/54/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (
ОВ L 176, 2003 г., стр. 37
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 61) и Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (
ОВ L 211, 2009 г., стр. 55
), които изискват независимостта на операторите на електропреносни и електроразпределителни мрежи от дейностите по производство или доставка на електроенергия, които са отворени за конкуренция.
При тези обстоятелства Cour de cassation (Касационен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„[Трябва ли член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 85/374] да се тълкуват в смисъл, че операторът на електроразпределителна мрежа може да се счита за „производител“, при положение че променя нивото на напрежение на електроенергията на доставчика с оглед на разпределянето ѝ на крайния потребител?“.
По преюдициалния въпрос
По допустимостта
Без формално да повдига възражение за недопустимост, Европейската комисия изтъква, че е възможно поставеният въпрос да е недопустим, тъй като не е релевантен за разрешаването на спора в главното производство, поради обстоятелството че вредата, за която Cafpi иска обезщетение, е нанесена на електрически апарати, използвани в рамките на търговската дейност на това дружество, а съгласно член 9 от Директива 85/374 тази директива уреждала само отговорността на търговец спрямо потребител при дефект на неговите стоки.
В това отношение следва да се отбележи, че несъмнено от член 9, буква б) от Директива 85/374 следва, че тя се прилага за вредите, причинени поради повреждане или унищожаване на вещ, при условие че вещта е от вид, предназначен по правило за лична употреба или консумация, и е била използвана от увреденото лице основно за лична употреба или консумация.
При все това съгласно практиката на Съда, тъй като осъществената с Директива 85/374 хармонизация не включва обезщетяването на вреди, причинени от повреждането на вещ, предназначена за професионална употреба и използвана с такава цел, тази директива не възпрепятства държавите членки да предвиждат в това отношение режим на отговорност, съответстващ на въведения с посочената директива (решение от 4 юни 2009 г., Moteurs Leroy Somer,
C‑285/08
,
EU:C:2009:351
, т.
).
В случая обаче, както посочва запитващата юрисдикция в отговор на отправено от Съда искане за разяснения, от член 1386‑2 от Гражданския кодекс, понастоящем член 1245‑1 от него, следва, че при транспонирането на Директива 85/374 във френския правен ред националният законодател не е ограничил приложното поле на режима на отговорността за дефект на стока до обезщетяването на вредите, причинени от повреждането на вещ, предназначена за лично потребление или консумация и използвана за тази цел.
Съгласно постоянната практика на Съда той е компетентен да се произнася по преюдициални запитвания относно разпоредби на правото на Съюза в случаи, в които, макар и фактите по главното производство да не попадат в приложното поле на правото на Съюза, въпросните разпоредби от правото на Съюза са приложими по силата на препращане в националното право към тяхното съдържание (решение от 7 ноември 2018 г., K и B,
C‑380/17
,
EU:C:2018:877
, т.
и цитираната съдебна практика).
Всъщност в подобни случаи е налице несъмнен интерес на Европейския съюз от еднообразно тълкуване на възприетите въз основа на правото на Съюза разпоредби, за да се избегнат последващи различия в тълкуването (решение от 7 ноември 2018 г., K и B,
C‑380/17
,
EU:C:2018:877
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо е обосновано Съдът да тълкува разпоредби на правото на Съюза, когато са налице положения, които не попадат в приложното поле на тези разпоредби, когато на основание на националното право тези разпоредби са станали пряко и безусловно приложими към такива положения, за да се осигури еднакво третиране на посочените положения и на положенията, попадащи в приложното поле на посочените разпоредби (решение от 7 ноември 2018 г., K и B,
C‑380/17
,
EU:C:2018:877
, т.
и цитираната съдебна практик).
Тъй като, както беше посочено в точка 29 от настоящото решение, при транспонирането на Директива 85/374 във френския правен ред френският законодател е избрал прилагането на установения с тази директива режим за отговорност за дефект на стока и при повреждането на вещи, които не са предназначени за лично потребление или консумация и не са използвани за тази цел, с оглед на съдебната практика, цитирана в точки 30—32 от настоящото решение, трябва да се заключи, че е налице несъмнен интерес на Съюза Съдът да се произнесе по преюдициалното запитване, поради което то трябва да се приеме за допустимо.
По същество
В самото начало, доколкото във въпроса си запитващата юрисдикция посочва член 2 от Директива 85/374, следва да се отбележи, че този член съдържа определение на понятието „[стока]“ и в този контекст изрично предвижда, че електроенергията трябва да се счита за стока по смисъла на тази директива.
В членове 1 и 3 от Директива 85/374 е определен кръгът на отговорните лица, срещу които претърпялото вреди лице има право да предяви иск на основание на предвидения в Директивата режим на отговорност. С оглед на обстоятелството, че Директивата има за цел пълна хармонизация на уредените в нея въпроси, определянето на кръга на отговорните лица в посочените разпоредби трябва да се счита за изчерпателно и не може да бъде подчинено на установяването на допълнителни критерии, които не произтичат от текста на тези разпоредби (решения от 10 януари 2006 г., Skov и Bilka,
C‑402/03
,
EU:C:2006:6
, т.
и
и от 7 юли 2022 г., Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia,
C‑264/21
,
EU:C:2022:536
, т.
).
При тези условия поставеният въпрос трябва да се разбира като имащ за цел да се установи дали член 3, параграф 1 от Директива 85/374 трябва да се тълкува в смисъл, че операторът на електроразпределителна мрежа трябва да се счита за „производител“ по смисъла на тази разпоредба, при положение че променя нивото на напрежение на електроенергията с оглед на разпределянето ѝ на крайния потребител.
Съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се взема предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (решение от 17 декември 2020 г., CLCV и др. (Измервателно-коригиращо устройство на дизелов двигател),
C‑693/18
,
EU:C:2020:1040
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място, съгласно самия текст на член 3, параграф 1 от Директива 85/374 „[п]роизводител“ е всяко лице, което по занятие произвежда стоки в завършен вид, суровини и съставни части […] или което се представя за производител, като поставя върху стоката своето име, търговска марка или друг отличителен знак“.
На второ място, що се отнася до контекста, в който се вписва тази разпоредба, следва да се отбележи, че от член 5 от Директива 85/374 във връзка с четвърто съображение от нея следва, че няколко лица могат да бъдат квалифицирани като „производители“ — по смисъла на член 3, параграф 1 от посочената директива — на една и съща стока и на това основание да бъдат солидарно отговорни за причинената от тази стока вреда.
Що се отнася до съответните роли на различните икономически оператори, участващи в производствената и търговската верига на дадена стока, Съдът уточнява, че е направен избор да се вмени по принцип на производителя отговорността за вредите, причинени от дефектни стоки, тъй като в по-голямата част от случаите доставчикът само препродава стоката във вида, в който е закупена, и само производителят може да въздейства върху нейното качество (вж. в този смисъл решение от 10 януари 2006 г., Skov и Bilka,
C‑402/03
,
EU:C:2006:6
, т.
и
).
В това отношение, що се отнася до разграничаването между процесите на производство и предлагане на пазара на дадена стока, следва също да се припомни, че от практиката на Съда следва, че дадена стока трябва да се счита за пусната в обращение по смисъла на член 11 от Директива 85/374, когато е напуснала производствения цикъл при производителя и е навлязла в процес на предлагане на пазара, в който се предлага на обществеността, за да бъде използвана или потребена (вж. в този смисъл решение от 9 февруари 2006 г., O’Byrne,
C‑127/04
,
EU:C:2006:93
, т.
.
На трето място, що се отнася до целта, преследвана с Директива 85/374, в четвъртото съображение от нея се посочва, че защитата на потребителите предполага всички участници в производствения процес да носят отговорност, доколкото завършената стока, съставната част или суровината, доставени от тях, са се оказали дефектни.
Така понятието „производител“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 85/374 като самостоятелно понятие на правото на Съюза съответства на целта за защита на потребителите, която изисква, от една страна, няколко лица да могат да се считат за производители и от друга страна, потребителят да може да предяви иска си срещу което и да е от тях, така че не е релевантно да се търси само едно-единствено „най-подходящо“ отговорно лице, срещу което потребителят да предяви правата си (вж. в този смисъл решение от 7 юли 2022 г., Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia,
C‑264/21
,
EU:C:2022:536
, т.
).
В случая поставеният въпрос се отнася до хипотезата, в която оператор на електроразпределителната мрежа променя нивото на напрежение на електроенергията с оглед на разпределянето ѝ на крайния потребител, като следва да се уточни, че без намесата на този оператор потребителят не би могъл да използва произведената от Électricité de France електроенергия с високо напрежение.
Следователно оператор, който действа по този начин, не само доставя стока, в случая електроенергия, а участва в нейния производствен процес, като изменя една от характеристиките ѝ, а именно нейното напрежение, за да я приведе в състояние, в което да бъде предлагана на обществеността за потребление или консумация.
Противно на твърденията на френското правителство, нивото на напрежение на електроенергията е характеристика на тази стока, и то независимо от въпроса дали свръхнапрежението на електроенергията представлява проблем във връзка с безопасността, за която широкият кръг потребители може да има оправдани правни очаквания. В това отношение следва да се отбележи, че характеристика на дадена стока може да бъде променена, без тя да бъде дефектна преди или след разглежданата промяна.
От това следва, че оператор на електроразпределителна мрежа, който променя нивото на напрежение на електроенергията, трябва да се счита за „производител“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 85/374.
Противно на посоченото от запитващата юрисдикция, това тълкуване на понятието „производител“ не противоречи на разпоредбите на директивите, посочени в точка 24 от настоящото решение, и по-специално на разпоредбите, които изискват разделянето на задачите за производство и разпределение на електроенергия.
Всъщност, както следва от съдебната практика, цитирана в точка 35 от настоящото решение, определянето на кръга на отговорните лица, срещу които претърпялото вреди лице има право да предяви иск на основание на предвидения в Директива 85/374 режим на отговорност, трябва да се извърши само с оглед на членове 1 и 3 от посочената директива, без да могат да се установят допълнителни критерии, които не са предвидени в тези разпоредби. Що се отнася до директивите, посочени в точка 24 от настоящото решение, те преследват различни цели.
По изложените съображения на преюдициалния въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 1 от Директива 85/374 трябва да се тълкува в смисъл, че операторът на електроразпределителна мрежа трябва да се счита за „производител“ по смисъла на тази разпоредба, при положение че променя нивото на напрежение на електроенергията с оглед на разпределянето ѝ на крайния потребител.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:

Член 3, параграф 1 от Директива 85/374/ЕИО на Съвета от 25 юли 1985 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно отговорността за вреди, причинени от дефект на стока, изменена с Директива 1999/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 май 1999 г.,

трябва да се тълкува в смисъл, че

операторът на електроразпределителна мрежа трябва да се счита за „производител“ по смисъла на тази разпоредба, при положение че променя нивото на напрежение на електроенергията с оглед на разпределянето ѝ на крайния потребител.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.