CELEX: 62021TJ0293
Eiropas Savienības preču zīme
Atcelšanas process
Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “UM”
Preču zīmes faktiska izmantošana
Izmantošana ar īpašnieka piekrišanu
Izmantošana tādā formā, kādā preču zīme ir reģistrēta
Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad
Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
Preču zīmes īpašnieka pārstāvība
Noteiktajā termiņā iesniegti pierādījumi par izmantošanu

)
[
..
]
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai būtībā ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu un Anulēšanas nodaļas 2019. gada 6. augusta lēmumu daļā, kurā ir noraidīts pieteikums par atcelšanu attiecībā uz iepriekš 11. punktā minētajiem pakalpojumiem;
–
pilnībā apmierināt pieteikumu par atcelšanu;
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
[
..
]
Par otro pamatu – novēlotu ārstu prakses HUMJC apsvērumu iesniegšanu Anulēšanas nodaļā
[
..
]
Šajā ziņā no judikatūras izriet, ka, lai gan
EUIPO
pamatnostādnēm [par preču zīmju] pārbaudi nav saistoša spēka, tās ir atsauces dokuments par
EUIPO
praksi preču zīmju jomā (spriedums, 2015. gada 18. septembris, Federación Nacional de Cafeteros de Colombia/ITSB – Hautrive (COLOMBIANO HOUSE),
T‑387/13
, nav publicēts,
EU:T:2015:647
,
45.
punkts).
Šīs pamatnostādnes ir kodificēts rīcības modelis, ko pats
EUIPO
ierosina izmantot savā darbībā, tādējādi, ja vien šīs pamatnostādnes atbilst augstāka spēka tiesību normām,
EUIPO
pats ierobežo savu rīcību, jo tam ir jāievēro normas, ko tas sev ir noteicis (skat. spriedumu, 2015. gada 18. septembris, Federación Nacional de Cafeteros de Colombia/ITSB – Hautrive (COLOMBIANO HOUSE),
T‑387/13
, nav publicēts,
EU:T:2015:647
,
46.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pēc šī precizējuma ir jānorāda, ka
EUIPO
pamatnostādņu 4.3. punktā ir paredzēts, ka, ja pieteikums par pagarināma termiņa pagarināšanu tiek iesniegts pirms minētā termiņa beigām un ja tas netiek akceptēts, attiecīgajam lietas dalībniekam tiek piešķirta vismaz viena diena, lai tas varētu ievērot termiņu, pat ja pieteikums par termiņa pagarināšanu iesniegts pēdējā dienā pirms termiņa beigām. Lai nodrošinātu
EUIPO
pamatnostādņu 4.3. punkta lietderīgo iedarbību, ir jāuzskata, ka jaunais termiņš ir piešķirts no dienas, kad
EUIPO
instance, kurai iesniegts pieteikums par termiņa pagarināšanu, paziņo savu atbildi.
Šajā gadījumā, pirmkārt, termiņš, kura pagarināšanu otro reizi lūdza ārstu prakse
HUMJC
, ir pagarināms termiņš. Proti, saskaņā ar
EUIPO
pamatnostādņu 4.3. punktu otrais pieteikums par viena un tā paša termiņa pagarināšanu ir noraidāms, ja vien šo pieteikumu iesniegušais lietas dalībnieks nav paskaidrojis un pienācīgi pamatojis “ārkārtas apstākļus”, kuri tam abos iepriekšējos termiņos (proti, sākotnējā termiņā, kā arī pirmajā pagarinātajā termiņā) ir traucējuši īstenot vajadzīgo darbību un kuri pieteikuma iesniedzējam joprojām traucē to īstenot, tādējādi pamatojot papildu termiņa nepieciešamību.
Otrkārt, no lietas materiāliem izriet, ka otro pieteikumu par termiņa apstrīdētās preču zīmes izmantošanas pierādījumu iesniegšanai pagarināšanu ārstu prakse
HUMJC
iesniedza pēdējā dienā pirms minētā termiņa beigām.
Treškārt, prasītāja, kas savos procesuālajos rakstos pati atsaucas uz
EUIPO
pamatnostādņu 4.3. punktu, nekādi neapgalvo, ka tas būtu pretrunā augstāka juridiska spēka tiesību normai. Turklāt nešķiet, ka, būtībā taisnīguma apsvērumu labad piešķirot vismaz vienu papildu dienu, ņemot vērā pieteikumu par termiņa pagarināšanu, kas iesniegts šī termiņa pēdējā dienā, tāda tiesību norma netiktu ievērota.
Tātad, nelemjot par Anulēšanas nodaļas 2018. gada 15. janvāra atbildes motīvu pamatotību, pietiek konstatēt, ka Anulēšanas nodaļa, atbildot uz otro pieteikumu par termiņa apstrīdētās preču zīmes izmantošanas pierādījumu iesniegšanai pagarināšanu, nevarēja vienkārši noraidīt šo pieteikumu, bet tai, atbilstoši
EUIPO
pamatnostādnēm un kā tā to ir darījusi, bija jāpiešķir papildu termiņš, kas sākas tās atbildes paziņošanas dienā. Līdz ar to, tā kā apstrīdētie pierādījuma elementi ir iesniegti laikposmā starp, pirmkārt, dienu, kad iesniegts otrais pieteikums par termiņa pagarināšanu apstrīdētās preču zīmes izmantošanas pierādījumu iesniegšanai un, otrkārt, Anulēšanas nodaļas 2018. gada 15. janvāra atbildi, šos [pierādījumu] elementus katrā ziņā nevarēja uzskatīt par novēloti iesniegtiem. Tātad ne Anulēšanas nodaļa, ne Apelācijas padome nav pieļāvušas kļūdu, ņemot vērā minētos pierādījuma elementus apstrīdētās preču zīmes izmantošanas pārbaudes mērķiem.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt.

2)
Ulrike Muschaweck
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Marcoulli
Schwarcz
Iliopoulos
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2022. gada 8. jūnijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.