CELEX: 62021TJ0530
EU-tavaramerkki
Väitemenettely
Hakemus päällekkäin asetettuja isoja P- ja L-kirjaimia esittävän kuviomerkin rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi
Aikaisempi EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki, joka esittää päällekkäin asetettujen isojen P- ja L-kirjainten peilikuvayhdistelmää
Valituksen tutkittavaksi ottaminen valituslautakunnassa
Asiavaltuus
Suhteelliset hylkäysperusteet
Sekaannusvaara
Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta [josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta]

)
Kantaja Pierre Lannier vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessaan kumoamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) viidennen valituslautakunnan 11.6.2021 tekemän päätöksen (asia R 1915/2020-5) (jäljempänä riidanalainen päätös).
[– –]
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa EUIPO:n ja väliintulijan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO ja väliintulija vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
[– –]
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen 2017/1001 67 artiklan, 68 artiklan 1 kohdan ja 94 artiklan sekä delegoidun asetuksen 2018/625 22 artiklan 1 kohdan ja 42 artiklan 3 kohdan rikkomista
Kantaja esittää pääasiallisesti useita moitteita valituslautakunnan riidanalaisessa päätöksessä tekemästä arvioinnista, joka koskee väliintulijan antamaa vastausta valituslautakuntien kirjaamon sille tiedoksi antamaan puutteeseen. Kantajan mukaan valituslautakunta toimi virheellisesti, kun se otti valituksen tutkittavaksi. Se vetoaa argumentaationsa tueksi asetuksen 2017/1001 67 artiklan, 68 artiklan 1 kohdan ja 94 artiklan sekä delegoidun asetuksen 2018/625 22 artiklan 1 kohdan ja 42 artiklan 3 kohdan rikkomiseen.
EUIPO ja väliintulija Pierre Lang Trading GmbH kiistävät tämän argumentaation.
Ensiksi on tarkasteltava argumentteja, joilla kantaja moittii valituslautakuntaa siitä, että se totesi, että väliintulijan valitus on otettava tutkittavaksi.
Niiden seikkojen, joiden nojalla valituslautakunta tutki, voitiinko sen käsiteltäväksi saatettu valitus ottaa tutkittavaksi, mieleen palauttamiseksi on täsmennettävä, että Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. teki 2.3.2017 väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan 1 kohdan a alakohdan [josta on tullut asetuksen 2017/1001 46 artiklan 1 kohdan a alakohta] nojalla. Kuten edellä 6 kohdassa todetaan, väitteen tueksi vedottiin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun perusteeseen.
4.4.2019 tehdyllä yrityskauppasopimuksella vastikään perustettu yritys PL Schmuckhandels GmbH, jonka yritysnimi muutettiin 17.5.2019 Pierre Lang Trading GmbH:ksi 8.1.2021 päivätyn Itävallan kaupparekisteriotteen mukaan, osti Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H:n ja sen aineellisen ja aineettoman omaisuuden kokonaisuudessaan mukaan luettuna kaikki sen tavaramerkit.
Väiteosasto hylkäsi väitteen kokonaisuudessaan 31.7.2020.
Väiteosaston päätöksestä tehtiin 30.9.2020 valitus lomakkeella, jonka EUIPO toimitti asianosaisille. Tässä lomakkeessa valittajan nimi oli Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
Valituksen perusteet sisältävä kirjelmä toimitettiin 30.11.2020 EUIPO:lle asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa nimellä Pierre Lang Europe Ges.m.b.H.
Valituslautakuntien kirjaamon kirjeen, jossa pyydettiin valituslautakunnassa valittajana olevaa selventämään nimeään, seurauksena EUIPO vastaanotti 11.1.2021 seuraavat asiakirjat:
–
kirje, jossa täsmennettiin, että valituslautakunnassa valittajana olevan nimi oli Pierre Lang Trading GmbH
–
uusi versio valituksen perusteet sisältävästä kirjelmästä, jossa esiintyi nimi Pierre Lang Trading GmbH
–
yrityskauppasopimus, jolla väliintulija osti Pierre Lang Europe Handelsges.b.H:n
–
väliintulijaa koskeva Itävallan kaupparekisterin ote, josta ilmenee, että väliintulija muutti yritysnimensä PL Schmuckhandels GmbH:sta Pierre Lang Trading GmbH:ksi
–
jäljennös EUIPO:lle 5.1.2021 asetuksen 2017/1001 20 artiklan 4 kohdan nojalla tehdystä hakemuksesta, joka koski sitä, että aikaisemman tavaramerkin luovutus Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H:ltä väliintulijalle rekisteröitiin.
Argumentteja, joilla kantaja moittii valituslautakuntaa siitä, että se totesi, että väliintulijan valitus oli otettava tutkittavaksi, on tarkasteltava näiden seikkojen valossa.
Kantaja väittää ensiksi, että valituslautakunta rikkoi asetuksen 2017/1001 67 artiklaa. Se väittää erityisesti, että väliintulijan valituksen oikaisemista varten toimittamat asiakirjat eivät ole riittäviä. Kantaja arvioi pääasiallisesti, että esitettyjen asiakirjojen perusteella ei voida katsoa, että väliintulijalla oli oikeus hakea muutosta valituslautakunnassa.
On muistutettava, että kyseisenä ajankohtana sovelletun asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tavaramerkin rekisteröintiä vastaan voidaan tehdä väite kolmen kuukauden kuluessa EU-tavaramerkkiä koskevan hakemuksen julkaisemisesta, sillä perusteella, että tavaramerkin rekisteröinti saman asetuksen 8 artiklan mukaisesti olisi hylättävä. Kun kyse on käsiteltävän asian lailla 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa koskevasta tapauksesta, rekisteröintiä voi vastustaa muun muassa sellaisen aikaisemman EU-tavaramerkin haltija, jonka jättöpäivä on varhaisempi kuin EU-tavaramerkkihakemuksen jättöpäivä.
Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. oli aikaisemman tavaramerkin haltija silloin, kun se teki 2.3.2017 väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan.
Kun otetaan huomioon valituslautakunnalle esitetty yrityskauppasopimus, on todettava, että sen jälkeen, kun väliintulija osti 4.4.2019 Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H:n ja kaikki sen tavaramerkit, väliintulijasta tuli aikaisemman tavaramerkin haltija.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että sen jälkeen, kun haetun tavaramerkin rekisteröintiä koskeva väite hylättiin 31.7.2020, EUIPO:ssa tehtiin 30.9.2020 valitus väiteosaston päätöksestä. Kuten käy ilmi valituskirjelmästä, jonka jäljennös on EUIPO:n asiakirja-aineiston sivulla 82 ja 83, se tehtiin nimellä Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
Tästä on täsmennettävä, että oikeuskäytännön mukaan EUIPO:n on otettava huomioon EU-tavaramerkkirekisteri (jäljempänä rekisteri) tutkiessaan, voidaanko sen käsiteltäväksi saatettu valitus ottaa tutkittavaksi (tuomio 11.2.2020, Jakober v. EUIPO (Kupin muoto),
T-262/19
, ei julkaistu,
EU:T:2020:41
,
kohta). Väiteosaston päätöstä koskevan valituksen tekopäivänä mainitussa rekisterissä oleva aikaisemman tavaramerkin haltijan nimi oli Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
Asiakirja-aineistosta käy myös ilmi, että EUIPO:lle toimitettiin 30.11.2020 valituksen perusteet sisältävä kirjelmä asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohdasta johtuvan velvollisuuden täyttämiseksi. Tässä asiakirjassa esiintyi nimi Pierre Lang Europe Ges.m.b.H.
Valituslautakuntien kirjaamo totesi, että valituksen perusteet sisältävän kirjelmän oli jättänyt yritys, josta käytettiin rekisteriin merkitystä eroavaa nimeä, ja pyysi 9.12.2020 päivätyllä kirjeellä valituksen tekijää esittämään asiaa koskevat huomautuksensa ja toimittamaan kaikki asiakirjat, jotka voisivat tukea näitä huomautuksia.
Vastauksena tähän pyyntöön väliintulija pyysi 11.1.2021 oikaisemaan valituksessa esiintyvää valituslautakunnassa valittajana olevan nimeä vetoamalla delegoidun asetuksen 2018/625 21 artiklan 1 kohdan a alakohtaan ja 23 artiklan 1 kohdan c alakohtaan. Se esitti pyyntönsä tueksi edellä 24 kohdassa mainitut asiakirjat.
Tästä on muistutettava, että delegoidun asetuksen 2018/625 21 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodon mukaan asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehdyn valituksen on sisällettävä valituslautakunnassa valittajana olevan nimi täytäntöönpanoasetuksen 2018/626 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa muodossa.
Jos valitus ei ole delegoidun asetuksen 2018/625 21 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännösten mukainen, valituslautakunnan on jätettävä valitus tutkimatta – kuten saman asetuksen 23 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään –, jos valittaja ei ole korjannut asianomaisia puutteita määräajassa huolimatta siitä, että valituslautakunta on tästä valittajalle ilmoittanut.
Delegoidun asetuksen 2018/625 21 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ja 23 artiklan 1 kohdan c alakohdasta sekä täytäntöönpanoasetuksen 2018/626 2 artiklan 1 kohdan b alakohdasta yhdessä luettuina seuraa, että valittajan virheellinen yksilöiminen asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehdyssä valituksessa on korjattavissa oleva virhe.
On todettava, että käsiteltävässä asiassa väliintulija on osoittanut toimittamalla edellä 24 kohdassa mainitut asiakirjat valituslautakuntien kirjaamoon, että se oli aikaisemman tavaramerkin haltija silloin, kun valituslautakunnalle tehtiin valitus. Toisin kuin kantaja väittää, väliintulija on myös toimittanut kyseessä olevia yrityksiä ja käytettyjä eri nimiä koskevia selityksiä. Ensinnäkin, kuten todetaan muun muassa 4.4.2019 tehdyssä yrityskauppasopimuksessa, Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. on väliintulijan edeltäjän nimi. Lisäksi nimen Pierre Lang Europe Ges.m.b.H. liittäminen valituksen perusteet sisältävään kirjelmään johtui kirjoitusvirheestä, minkä väliintulija vahvistaa vastineensa 13 kohdassa. Lopuksi Pierre Lang Trading GmbH on väliintulijan nimi. Mainittujen asiakirjojen mukaan tämä nimi on sittemmin merkitty rekisteriin aikaisemman tavaramerkin haltijan nimeksi 5.1.2021 lähtien.
Tästä seuraa, että väliintulija on osoittanut olleensa aikaisemman tavaramerkin haltija valituksen tekopäivänä, valittajan virheellinen yksilöinti asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehdyssä valituksessa on korjattavissa oleva virhe, ja väliintulija on oikaissut valitusta asetetussa määräajassa.
Näin ollen on todettava, että toisin kuin kantaja väittää, väliintulija antoi EUIPO:lle tyydyttävän vastauksen ja oikaisi valitustaan delegoidun asetuksen 2018/625 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 23 artiklan 1 kohdan c alakohdassa sekä täytäntöönpanoasetuksen 2018/626 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa edellytetyllä tavalla.
Lisäksi – kuten EUIPO korostaa – väliintulija on ollut 5.1.2021 alkaen aikaisemman tavaramerkin rekisteröity haltija. Tässä ominaisuudessa se saattoi pätevästi oikaista valitusta asetuksen 2017/1001 20 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.
Lisäksi kantajan väitteestä, jonka mukaan sinä päivänä, jolloin valitus tehtiin valituslautakunnalle, EUIPO:n tietokannassa olevassa asiakirjassa todettiin aikaisemman tavaramerkin täydellinen siirto väliintulijalle, on todettava, että on totta, että asetuksen 2017/1001 112 artiklan nojalla EUIPO kerää tietokantaansa tiettyjä tietoja ja säilyttää niitä siellä.
On kuitenkin riittävää todeta EUIPO:n tavoin, että tämä asiakirja, jonka kantaja on esittänyt kannekirjelmän liitteenä, koskee todellisuudessa Yhdysvallat ja Japanin nimeävää kansainvälistä rekisteröintiä nro 1290848. Tässä asiakirjassa ei todeta aikaisemman tavaramerkin siirtoa väliintulijalle, vaan siinä mainitaan, että aikaisempaan tavaramerkkiin perustuvan kansainvälisen rekisteröinnin siirto väliintulijalle on merkitty Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) kansainvälisen toimiston ylläpitämään kansainväliseen rekisteriin.
Lopuksi on toki niin, että asetuksen N:o 207/2009 23 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodon mukaan tavaramerkin siirrolla on oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin vasta, kun se on merkitty rekisteriin. Sillä, ettei rekisteriin merkitsemättömillä siirroilla ole oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin, pyritään suojaamaan sitä, jolla on tai jolla voi olla oikeuksia EU-tavaramerkkiin omistusoikeuden kohteena (tuomio 4.2.2016, Hassan,
C-163/15
,
EU:C:2016:71
,
kohta).
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että toisin kuin kantaja väittää, väliintulijan esittämät huomautukset ja niiden tueksi esitetty näyttö olivat riittäviä, jotta valituslautakunta saattoi antaa ratkaisun valituksen tutkittavaksi ottamisesta tekemällään tavalla. Kantajan tätä koskevat argumentit on hylättävä.
Tarkemmin ottaen asetuksen 2017/1001 67 artiklasta on palautettava mieleen kantajan tavoin, että kyseisen säännöksen sanamuodon mukaan päätökseen johtaneen menettelyn osapuoli, jolle päätös on vastainen, voi valittaa tästä päätöksestä. Käsiteltävässä asiassa väiteosasto hylkäsi aikaisempaan tavaramerkkiin perustuvan väitteen kokonaisuudessaan. Väliintulija, joka oli mainitun väitteen tehneen yhtiön seuraaja ja aikaisemman tavaramerkin haltija valituksen tekopäivänä, oli henkilö, johon väiteosaston päätös vaikutti.
Näin ollen väliintulija täytti asetuksen 2017/1001 67 artiklassa asetetut edellytykset.
Tästä seuraa, että toisin kuin kantaja väittää, riidanalaisella päätöksellä ei rikota tätä säännöstä. Kaikki kantajan argumentit, jotka koskevat asetuksen 2017/1001 67 artiklan rikkomista, on hylättävä.
Toiseksi kantaja väittää, että valituslautakuntien kirjaamo laiminlöi delegoidun asetuksen 2018/625 42 artiklan 3 kohdan mukaiset velvoitteensa jättäessään tarkistamatta, oliko valituksen tehneellä henkilöllä oikeus sen tekemiseen, ja pyytämättä viidennen valituslautakunnan puheenjohtajalta, että hän antaisi viipymättä ratkaisun valituksen tutkittavaksi ottamisesta, kun otetaan huomioon EUIPO:n tietokannassa oleva asiakirja, jossa mainitaan aikaisemman tavaramerkin täydellinen siirto.
Tältä osin yhtäältä edellä 33 kohdassa olevasta käy ilmi, että toisin kuin kantaja väittää, valituslautakuntien kirjaamo pyysi väliintulijaa perustelemaan oikeutensa tehdä valitus väiteosaston päätöksestä. Valituslautakuntien kirjaamo ei näin ollen voinut rikkoa delegoidun asetuksen 2018/625 42 artiklan 3 kohtaa siten, että se olisi jättänyt varmistamatta, että valituksen tehneellä henkilöllä oli vaadittu oikeus sen tekemiseen. Kun toisaalta otetaan huomioon edellä 43 kohdassa jo tehty toteamus, on todettava ilman, että on tarpeen tutkia, oliko valituslautakuntien kirjaamon esitettävä pyyntö viidennen valituslautakunnan puheenjohtajalle, että kantajan argumentteja ei voida missään tapauksessa hyväksyä.
Näin ollen on todettava, että delegoidun asetuksen 2018/625 42 artiklan 3 kohdan rikkomista, johon kantaja vetoaa, ei ole näytetty toteen ja sitä koskevat argumentit on hylättävä.
Kolmanneksi kantaja väittää, että valituslautakunta rikkoi asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohtaa, kun se totesi, että väliintulijan valitus oli otettava tutkittavaksi.
On muistutettava, että tämän säännöksen sanamuodon mukaan valitus on tehtävä kirjallisesti EUIPO:lle kahden kuukauden kuluessa päivästä, jona päätös on annettu tiedoksi, ja valituksen perusteet sisältävä kirjelmä on jätettävä neljän kuukauden kuluessa päivästä, jona päätös on annettu tiedoksi.
Edellä 30 ja 32 kohdassa esitetyn perusteella on todettava, että väliintulija jätti valituksen ja valituksen perusteet sisältävän kirjelmän kyseisessä säännöksessä asetetussa määräajassa. Kantajan tätä koskeva väite ei perustu tosiseikkoihin, joten se on hylättävä.
Asiakirja-aineistosta ilmenee valituksen perusteet sisältävän kirjelmän 11.1.2021 jätetystä versiosta (ks. edellä 34 kohta) – kuten EUIPO esittää ja kuten kantaja myöntää –, että asetuksen 2017/1001 68 artiklan 1 kohdassa asetetussa määräajassa 30.11.2020 jätetty valituksen perusteet sisältävä kirjelmä on se, joka välitettiin kantajalle ja jonka valituslautakunta otti huomioon riidanalaisessa päätöksessä.
Toisin kuin kantaja väittää, riidanalaisella päätöksellä ei siis rikota tätä säännöstä. Sen tätä koskevat väitteet on siis hylättävä.
Neljänneksi kantaja väittää, että valituslautakunta rikkoi delegoidun asetuksen 2018/625 22 artiklan 1 kohtaa todetessaan, että valituksen perusteet sisältävä kirjelmä ja näin ollen valitus oli otettava tutkittavaksi.
On palautettava mieleen, että kyseisen säännöksen mukaan valituksen perusteet sisältävässä kirjelmässä on yksilöitävä selkeästi ja yksiselitteisesti valitusmenettely, johon se viittaa; valituksen perusteet, joiden perusteella pyydetään kiistetyn päätöksen mitätöimistä, ja valituksen perusteiden tueksi esitetyt tosiseikat, todisteet ja argumentit.
Käsiteltävässä asiassa valituksen perusteet sisältävä kirjelmä täytti delegoidun asetuksen 2018/625 22 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset. Vaikka väliintulija toimitti valituksen perusteet sisältävän kirjelmän rekisteriin merkitystä poikkeavalla nimellä, se joka tapauksessa oikaisi tämän kirjoitusvirheen 11.1.2021 valituslautakuntien kirjaamon tätä tarkoitusta varten asettamassa määräajassa.
Kantajan tätä koskevat argumentit on siten hylättävä.
Toiseksi on tutkittava kantajan argumentit, jotka koskevat asetuksen 2017/1001 94 artiklan rikkomista, siltä osin kuin ne koskevat valituslautakunnan väitetysti tekemiä muoto- ja menettelyvirheitä.
Kantaja väittää yhtäältä, että valituslautakunta jätti vastaamatta sen argumentteihin, jotka koskivat valituksen tutkimatta jättämistä.
On muistutettava, että asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan EUIPO perustelee päätöksensä. Tällä perusteluvelvollisuudella on sama laajuus kuin SEUT 296 artiklasta johtuvalla perusteluvelvollisuudella, jonka mukaan toimen antajan perustelujen on ilmettävä selvästi ja yksiselitteisesti. Sillä on kaksi tavoitetta: antaa yhtäältä asianomaisille tieto toteutetun toimenpiteen perusteluista, jotta nämä voisivat puolustaa oikeuksiaan, ja toisaalta antaa unionin tuomioistuimille mahdollisuus tutkia kyseisen päätöksen laillisuus. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimen perustelut SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon toimen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. vastaavasti tuomio 21.10.2004, KWS Saat v. SMHV,
C-447/02 P
,
EU:C:2004:649
,
–
kohta).
Erityisesti on todettava, että perusteluvelvollisuus ei velvoita valituslautakuntia esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia käsittelyn asianosaisten esittämiä päätelmiä. On riittävää, että ne esittävät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys päätöksen systematiikan kannalta (tuomio 15.1.2015, MEM v. SMHV (MONACO),
T-197/13
,
EU:T:2015:16
,
kohta).
Riidanalaisen päätöksen tekstin perusteella voidaan todeta, että valituslautakunta esitti kyseisen päätöksen 15–18 kohdassa perusteet, joiden nojalla se katsoi kantajan argumentit huomioon ottaen, että väliintulijan 11.1.2021 esittämät eri seikat olivat riittäviä valituksen oikaisemiseksi ja että kyseinen valitus oli asetuksen 2017/1001 66 ja 67 artiklan ja 68 artiklan 1 kohdan mukainen. Valituslautakunta esitti kyseisissä kohdissa tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys, joten sen ei tarvinnut käsitellä kaikkia kantajan esittämiä argumentteja kohta kohdalta. Kantajan tätä koskevat argumentit on siis hylättävä.
Kantaja väittää toisaalta, ettei väliintulijan valituslautakuntien kirjaamon tiedoksiantoon antaman vastauksen perusteltavuudesta eikä tämän asiaa koskevasta argumentaatiosta keskusteltu tosiasiallisesti, mikä rikkoo asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toista virkettä.
On muistutettava, että tämän säännöksen sanamuodon mukaan EUIPO:n päätökset voivat perustua vain sellaisiin syihin tai todisteisiin, joihin asianomaiset osapuolet ovat voineet ottaa kantaa.
Käsiteltävässä asiassa on todettava EUIPO:n tavoin, että kyseinen toimielin antoi kantajalle asianmukaisesti tiedoksi kaikki asiakirjat, joita vaihdettiin valituslautakuntien kirjaamon ja väliintulijan välillä valitusmenettelyn aikana. Asiakirja-aineistosta käy lisäksi ilmi, että kantaja kyseenalaisti 22.3.2021 EUIPO:lle jättämässään kirjelmässä väliintulijan valituslautakunnalle tekemän valituksen käsiteltäväksi ottamisen samankaltaisilla perusteilla kuin ne, jotka se esitti unionin yleiselle tuomioistuimelle jättämässään kannekirjelmässä. Kantaja on siis tosiasiallisesti ottanut kantaa tähän seikkaan. Sen argumentti, jonka mukaan se ei voinut lausua tästä asiasta asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen vastaisesti, ei perustu tosiseikkoihin ja on hylättävä.
Lisäksi riidanalaisen päätöksen 15–18 kohdasta ilmenee, että valituslautakunta käytti perusteena väliintulijan esittämää näyttöä, johon kantaja otti kantaa 22.3.2021 päivätyssä kirjelmässään. Vaikka kantaja sitä vastoin väittää, että väliintulija ei voinut ottaa kantaa sen kirjelmässä oleviin tätä koskeviin argumentteihin, se ei osoita eikä edes väitä, että riidanalainen päätös perustuisi näihin argumentteihin. Näin ollen on niin, että koska riidanalaisesta päätöksestä ei käy ilmi, että se perustuisi mainittuihin argumentteihin, kyseinen kannan ottamisen puuttuminen ei voi merkitä asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen rikkomista.
Näin ollen on todettava, että asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen rikkomista, johon kantaja vetoaa, ei ole näytetty toteen.
Tästä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen 2017/1001 67 artiklan, 68 artiklan 1 kohdan ja 94 artiklan sekä delegoidun asetuksen 2018/625 22 artiklan 1 kohdan ja 42 artiklan 3 kohdan rikkomista, on hylättävä.
[– –]

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Pierre Lannier velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kornezov
Kowalik-Bańczyk
Hesse
Julistettiin Luxemburgissa
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
)	Tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.