CELEX: 62015TJ0518
EŽŪGF ir EŽŪFK
Nefinansuojamos išlaidos
Prancūzijos kaimo plėtros programa
Paramos kaimo plėtrai priemonės
Vietovės, kuriose esama gamtinių kliūčių
Fiksuoto dydžio finansinė pataisa
Prancūzijos patirtos išlaidos
Patikrinimai vietoje
Apkrovos kriterijus
Gyvulių skaičiavimas
Fiksuoto dydžio pataisos normos padidinimas dėl kartotinio pažeidimo
Procedūrinės garantijos

Ginčo aplinkybės
Vadovaudamosi 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (
OL L 277, 2005, p. 1
; klaidų ištaisymai:
OL L 4, 2007 1 9, p. 10
ir
OL L 206, 2012 8 2, p. 23
) 36 straipsnio a punkto i ir ii papunkčiais Prancūzijos valdžios institucijos priėmė Prancūzijos kaimo plėtros 2007–2013 m. programą (toliau – PKP 2007–2013 m. programa), pagal kurią, be kita ko, numatyta ūkininkams, ūkininkaujantiems vietovėse, kuriose esama gamtinių kliūčių, skirti kompensacines išmokas dėl gamtinių kliūčių (toliau – KIGK).
2007 m. liepos 19 d. Sprendimu C(2007) 3446 Europos Komisija patvirtino PKP 2007–2013 m. programą, kurioje, be kita ko, nustatytos priemonės pagal Reglamento Nr. 1698/2005 36 straipsnio a punkto i ir ii papunkčius, t. y. priemonės Nr. 211 ir Nr. 212. Šios priemonės leidžia užtikrinti, kad ūkininkai, ūkininkaujantys vietovėse, kuriose esama gamtinių kliūčių, atitinkamai – kalnuotose vietovėse ir ne kalnuotose vietovėse, remtųsi praktika, skatinančia tinkamai naudoti žemę, kompensacijos už ganyklų plotus mokėjimui nustatant apkrovos kriterijaus taikymo sąlygą. Šis kriterijus, išreikštas gyvulių skaičiumi, tenkančiu vienam hektarui, leidžia kontroliuoti gyvulių, esančių ganyklose, tankį, siekiant, kad ganyklų netrūktų ar nebūtų per daug. Pagal Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 3 dalį PKP 2007–2013 m. programoje nurodytos kelios atitikties šioms priemonėms sąlygos, tarp kurių yra ir atitikties apkrovos normos, nustatytos departamento lygiu ir apimančios ribas, numatytas vietovei ar rajonui, sąlyga.
Finansinę pataisą, kuri yra šio ieškinio dalykas, Komisija nustatė atlikusi Tyrimą Nr. RD 2/2012/005/FR dėl PKP 2007–2013 m. programos antrojoje kryptyje numatytų konkrečių priemonių, taikytų 2011 ūkiniais metais, t. y. priemonių Nr. 211 ir Nr. 212, susijusių su KIGK, ir papriemonės Nr. 214‑A, susijusios su agrarinės aplinkosaugos išmoka už pievas ir ganyklas (toliau – AAIPG).
Tyrimas buvo atliktas remiantis tuo metu, kai jis buvo pradėtas, taikytino 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 209, 2005, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 329, 2005 12 16, p. 40
) 31 straipsnio 1–3 dalimis.
2012 m. gruodžio 11 d. raštu Komisija, remdamasi 2006 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 885/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 nuostatų dėl mokėjimo agentūrų ir kitų įstaigų akreditavimo bei EŽŪGF ir EŽŪFKP sąskaitų patikrinimo ir patvirtinimo taikymo taisykles (
OL L 171, 2006, p. 90
; klaidų ištaisymas
OL L 291, 2007 11 9, p. 30
), 11 straipsnio 1 dalimi, Prancūzijos valdžios institucijoms pateikė atlikus tyrimą suformuluotas pastabas ir paprašė suteikti papildomos informacijos (toliau – pranešimas apie rezultatus).
Pranešimo apie rezultatus 4.3 punkte „Apkrovos normos netikrinimas“ Komisija pirmiausia nurodė, kad dėl priemonių, susijusių su KIGK, ir papriemonės, susijusios su AAIPG, atliktų patikrinimų vietoje tvarka prieštarauja 2011 m. sausio 27 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 65/2011, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 kontrolės procedūrų įgyvendinimo ir kompleksinio paramos susiejimo įgyvendinimo taisyklės, susijusios su paramos kaimo plėtrai priemonėmis (
OL L 25, 2011, p. 8
; klaidų ištaisymas
OL L 201, 2011 8 4, p. 20
), 4 straipsnio 1 daliai, 10 straipsnio 1 daliai ir 14 straipsnio 2 daliai, nes atliekant patikrinimus vietoje galvijai bei avys ir ožkos, dėl kurių buvo pateikta konkrečios pagalbos paraiška, nebuvo nei tikrinti, nei skaičiuoti, taip pat nebuvo atliktas nurodyto jų skaičiaus patikimumo patikrinimas. Komisija pabrėžė, kad šiuo atžvilgiu tas pats buvo konstatuota atlikus ankstesnius tyrimus Nr. RD 2/2008/10/FR ir Nr. RD 2/2011/03/FR, ir nurodė Prancūzijos valdžios institucijoms atitinkamai pakeisti vietoje atliekamų patikrinimų tvarką.
2013 m. balandžio 2 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos pateikė Komisijai savo pastabas dėl pranešimo apie rezultatus.
Šių pastabų 4.3 punkte Prancūzijos valdžios institucijos:
–
neigė rėmimąsi tikimybe kaip būdu įrodyti pagalbos pagrįstumą,
–
teigė, kad su galvijais susijusi apkrovos norma buvo apskaičiuota naudojantis nacionaline kompiuterine duomenų baze, prižiūrima laikantis su ja susijusiuose įvairiuose Europos Sąjungos teisės aktuose nustatytos tvarkos,
–
priminė, kad su KIGK susijęs apkrovos normos patikrinimas buvo atliktas per patikrinimus vietoje, atsižvelgiant arba į tinkamumą gauti įvairią pagalbą už gyvulius, arba į kompleksinės paramos susiejimą ir identifikavimą, nes į nacionalinę kompiuterinę duomenų bazę neįtraukti galvijai bei avys ir ožkos, dėl kurių nepateikta pagalbos paraiška, sistemingai skaičiuojami atliekant su KIGK susijusius patikrinimus vietoje.
2013 m. birželio 24 d. raštu Komisija pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą pakvietė Prancūzijos valdžios institucijas į dvišalį posėdį, jis įvyko 2013 m. lapkričio 28 dieną.
2013 m. gruodžio 11 d. Komisija pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 2 dalį nusiuntė Prancūzijos valdžios institucijoms posėdžio protokolą, prašydama pateikti papildomą informacijos. Prancūzijos valdžios institucijos atsakė 2014 m. vasario 27 dieną.
2014 m. gegužės 27 d. raštu (toliau – oficialus pranešimas) Komisija Prancūzijos valdžios institucijoms oficialiai pranešė, kad laikosi savo pozicijos. Jos nuomone, nustatytas trūkumas – tai pagrindinio patikrinimo nepakankamumas, keliantis pavojų „Fondui“, paprastai lemiantis 5 % finansinę pataisą. Tačiau Komisija patikslino: kadangi šis trūkumas jau buvo nustatytas atlikus du ankstesnius tyrimus, jis laikytinas pasikartojančiu, todėl reikia siūlyti 115971211,03 EUR grynajai sumai, neįtrauktinai į išlaidų, deklaruotų Europos žemės ūkio garantijų fondui (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP), finansavimą, taikyti 10 % fiksuoto dydžio pataisą. Komisija taip pat patikslino, kad finansinė pataisa taikoma išlaidoms, susijusioms su 2011–2013 paraiškų teikimo metais, patirtoms 2011–2013 finansiniais metais, nes dėl šių metų nebuvo įgyvendinta jokios taisomosios priemonės.
2014 m. liepos 3 d. Prancūzijos valdžios institucijos kreipėsi į taikinimo komisiją, ši 2015 m. sausio 15 d. pateikė Ataskaitą Nr. 14/FR/635.
Per taikinimo procedūrą nepavykus suderinti šalių skirtingų pozicijų, Komisija 2015 m. kovo 16 d. raštu pranešė Prancūzijos valdžios institucijoms apie savo galutinę poziciją (toliau – galutinė pozicija), pagal kurią ji iš dalies tebesilaikė pozicijos, išdėstytos oficialiame pranešime, ir pasiūlė neįtraukti į išlaidų, deklaruotų EŽŪGF ir EŽŪFKP, finansavimą 98276677,07 EUR grynosios sumos, apimančios išlaidas, susijusias su 2011 paraiškų teikimo metais, taip pat išlaidas, susijusias su 2011–2013 paraiškų teikimo metais, bei taikant priemones, susijusias su KIGK, ir papriemonę, susijusią su AAIPG, nuo 2010 m. gruodžio 11 d. patirtas išlaidas, priskirtas prie 2011–2013 finansinių metų.
Atsižvelgdama į 2015 m. balandžio 30 d. Sprendime Prancūzija / Komisija (
T‑259/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:250
) Bendrojo Teismo padarytą išvadą Komisija 2015 m. birželio 18 d. rašte pasiūlė būsimame sprendime nurodyti, kad į finansinės pataisos apskaičiavimo pagrindą neįtraukiamos išlaidos, susijusios su avimis ir ožkomis, dėl kurių nebuvo pateikta pagalbos už gyvulius paraiška. Kadangi šių išlaidų Komisija negalėjo įtraukti prieš minėto sprendimo paskelbimą, ji pasiūlė atlikti reikalingus patikslinimus po jo paskelbimo ir tuo tikslu paprašė Prancūzijos valdžios institucijų nurodyti jai bendrą sumą, neįtrauktiną į finansinės pataisos apskaičiavimo pagrindą.
2015 m. birželio 22 d. Komisija priėmė Įgyvendinimo sprendimą (ES) 2015/1119 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (
OL L 182, 2015, p. 39
) (toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčijamu sprendimu Komisija, taikydama žemės ūkio sąskaitų atitikties patvirtinimo procedūrą, į finansavimą Sąjungos lėšomis neįtraukė 98276627,35 EUR grynosios sumos. Ši fiksuoto dydžio pataisa atitinka tam tikras išlaidas, kurių Prancūzijos Respublika patyrė taikydama priemones Nr. 211 ir Nr. 212, susijusias su KIGK, ir papriemonę 214‑A, susijusią su AAIPG, numatytas PKP 2007–2013 m. programos antrojoje kryptyje. Minėtos išlaidos atitinka pagalbą, kurią Prancūzijos valdžios institucijos suteikė pagal paraiškas, pateiktas 2011–2013 metams.
Ginčijamas sprendimas buvo priimtas pagal 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (
OL L 347, 2013, p. 549
; klaidų ištaisymai:
OL L 130, 2016 5 19, p. 9
ir
OL L 327, 2017 12 9, p. 83
), kuriuo nuo 2014 m. sausio 1 d. panaikintas Reglamentas Nr. 1290/2005, 52 straipsnio 1–3 dalis. Atitikties patvirtinimo procedūra, nustatyta Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnyje, iš esmės atitinka procedūrą, kuri buvo numatyta Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnyje.
Procesas ir šalių reikalavimai
2015 m. rugsėjo 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį Prancūzijos Respublikos ieškinį.
2015 m. lapkričio 30 d. Komisija pateikė atsiliepimą į ieškinį. Dublikas ir triplikas buvo pateikti per nustatytą terminą.
2015 m. gruodžio 1 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, kuriuo Ispanijos Karalystė paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Prancūzijos Respublikos reikalavimų. 2016 m. sausio 11 d. sprendimu Bendrojo Teismo šeštosios kolegijos pirmininkas leido įstoti į bylą. Ispanijos Karalystė pateikė savo paaiškinimą, o per nustatytą terminą pagrindinės šalys dėl jo pateikė pastabas.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, siekiant tinkamo teisingumo vykdymo, Bendrojo Teismo pirmininkas, taikydamas šio teismo Procedūros reglamento 27 straipsnio 3 dalį, paskyrė bylą naujam teisėjui pranešėjui, kuris buvo paskirtas į antrąją kolegiją. Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, taikant šio teismo Procedūros reglamento 27 straipsnio 5 dalį, byla buvo paskirta šeštajai kolegijai, į kurią paskirtas ir minėtas teisėjas pranešėjas.
Taikant 2017 m. gegužės 4 d. proceso organizavimo priemonę, nustatytą remiantis Procedūros reglamento 89 straipsnio 3 dalimi, šalių buvo paprašyta pareikšti nuomonę dėl 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Ispanija / Komisija (
C‑506/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:42
) ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
) reikšmės šiai bylai. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą. Komisijos taip pat buvo paprašyta pateikti Bendrojo Teismo kanceliarijai tam tikrus dokumentus ir Komisija per nustatytą terminą tai padarė.
Prancūzijos Respublika, palaikoma Ispanijos Karalystės, Bendrojo Teismo prašo:
–
iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą nefinansuoti valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų Sąjungos lėšomis iš EŽŪGF ir EŽŪFKP – kiek pagal jį Sąjungos lėšomis nefinansuojamos Prancūzijos Respublikos išlaidos, patirtos mokant KIGK ir AAIPG, numatytas PKP 2007–2013 m. programos antrojoje kryptyje, susijusias su 2011–2013 finansiniais metais, atitinkančias pagalbą, suteiktą pagal paraiškas, pateiktas 2011–2013 metams,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek pagal jį į fiksuoto dydžio pataisos apskaičiavimo pagrindą įtraukiamos išlaidos, susijusios su avimis ir ožkomis, dėl kurių nebuvo pateikta pagalbos už gyvulius paraiška,
–
nepatenkinus ir šio reikalavimo, iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek pagal jį taikoma padidinta 10 % fiksuoto dydžio pataisa dėl pasikartojančio Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, nevykdymo,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
pripažinti, kad nereikia nuspręsti dėl antrojo pagrindo,
–
priteisti iš Prancūzijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį Prancūzijos Respublika nurodė tris pagrindus, tačiau per posėdį antrojo pagrindo atsisakė.
Pirmasis pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalies, 10 straipsnio 1 dalies ir 14 straipsnio 2 dalies bei Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes Komisija nusprendė, kad Prancūzijos vyriausybė nevykdė įsipareigojimų, susijusių su apkrovos normos tikrinimu.
Trečiasis pagrindas, nurodytas papildomai, grindžiamas tuo, kad Komisija pažeidė taisykles, nustatytas 1997 m. gruodžio 23 d. Komisijos dokumente Nr. VI/5330/97 „Finansinių pataisų apskaičiavimo gairės rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo“ (toliau – Dokumentas Nr. VI/5330/97) ir Dokumente Nr. AGRI/60637/2006 „Komisijos komunikatas dėl kontrolės sistemų nepakankamumo atvejų vertinimo, kurį atlieka Komisija, tvirtindama EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitas“ (toliau – Dokumentas Nr. AGRI/60637/2006), taikydama padidintą 10 % fiksuoto dydžio pataisą dėl pasikartojančio Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, nevykdymo, nes jis susijęs su pagrindinio patikrinimo nepakankamumu, nustatytu atlikus du ankstesnius tyrimus – trūkumu, kurio Prancūzijos valdžios institucijos neištaisė.
Pirminės pastabos
Pirmiausia primintina, kad EŽŪOGF finansuoja tik priemones, kurių imamasi pagal Sąjungos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje (žr. 2015 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė / Komisija,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
punktą), ir kad pagal Sąjungos teisės normas, susijusias, be kita ko, su EŽŪOGF, valstybės narės turi sukurti veiksmingą kontrolės ir priežiūros sistemą (žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Bulgarija / Komisija,
T‑335/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:262
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją Komisija turi įrodyti, kad yra pažeistos bendro rinkų organizavimo srities nuostatos. Todėl Komisijai tenka pareiga pagrįsti savo sprendimą, kuriuo konstatuojama, kad atitinkama valstybė narė nevykdė patikrinimų arba kad jos atlikti patikrinimai turėjo trūkumų. Vis dėlto Komisija privalo ne išsamiai įrodyti, kad nacionalinių valdžios institucijų atlikti patikrinimai yra nepakankami ar kad jų nurodyti skaičiai neteisingi, o pateikti rimtų ir pagrįstų abejonių, kurių ji turi dėl šių patikrinimų ar skaičių, įrodymą. Atitinkama valstybė narė savo ruožtu negali paneigti Komisijos išvadų, neparemdama savo pačios teiginių patikimos ir veiksmingos sistemos buvimo įrodymais. Jei valstybei narei nepavyksta įrodyti, kad Komisijos išvados yra netikslios, šios išvados tampa įrodymais, galinčiais kelti rimtų abejonių dėl adekvačių ir veiksmingų priežiūros ir kontrolės priemonių buvimo. Komisijai tenkanti įrodinėjimo pareiga sumažinama todėl, kad valstybės narės padėtis renkant ir tikrinant EŽŪOGF sąskaitoms patvirtinti reikalingus duomenis yra geresnė, taigi ji ir turi pateikti išsamių įrodymų dėl šių patikrinimų ar skaičių tikrumo ir prireikus dėl Komisijos teiginių netikslumo (žr. 2015 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė / Komisija,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Galiausiai pagal jurisprudenciją Komisija turi įrodyti, kad pažeistos Sąjungos teisės normos, o nustačius šį pažeidimą valstybė narė prireikus turi įrodyti, kad Komisija suklydo, vertindama to finansines pasekmes (žr. 2015 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė / Komisija,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Iš tikrųjų EŽŪOGF finansavimą iš esmės administruoja nacionalinės valdžios institucijos, atsakingos už griežto Sąjungos taisyklių laikymosi priežiūrą, ir šis administravimas grindžiamas nacionalinių valdžios institucijų ir Sąjungos institucijų tarpusavio pasitikėjimu. Tik valstybė narė gali žinoti ir tiksliai nustatyti duomenis, kurių reikia Fondo sąskaitoms parengti, nes Komisija nėra pakankamai artima ūkio subjektams, kad iš jų gautų reikalingą informaciją (žr. 2015 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė / Komisija,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į šias pastabas ir reikia išnagrinėti Prancūzijos Respublikos nurodytus ieškinio pagrindus.
Dėl ieškinio pagrindų, kiek jie „mutatis mutandis“ susiję su papriemone, kurią taikant mokama AAIPG, priimtinumo ir reikšmingumo
Prancūzijos Respublika pirmiausia teigia, kad Komisija vykstant administracinei procedūrai laikėsi nuomonės, jog apkrovos norma nebuvo tikrinta ne tik dėl priemonių, susijusių su KIGK, bet ir dėl papriemonės, susijusios su AAIPG, nors jomis siekiama skirtingų tikslų ir jos taikomos remiantis skirtingais kriterijais. Todėl Prancūzijos Respublika teigia, kad pagrindai, kuriuos ji nurodo dėl priemonių Nr. 211 ir Nr. 212, susijusių su KIGK, „
mutatis

mutandis
taikytini ir papriemonei 214‑A[, susijusiai su] AAIPG“, todėl jos ieškinys yra pareikštas dėl bendros sumos, kuriai taikoma ginčijamame sprendime nurodyta fiksuoto dydžio pataisa, t. y. 98276677,07 EUR grynosios sumos. Dublike ji patvirtina savo norą taikyti nurodytus pagrindus papriemonei, susijusiai su AAIPG.
Komisija ginčija Prancūzijos Respublikos argumentus.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad pateikdama savo argumentus Komisija siekia ginčyti ir Prancūzijos Respublikos nurodytų pagrindų, kiek jie taikomi papriemonei, susijusiai su AAIPG, priimtinumą bei reikšmingumą.
Kadangi pateikdama savo argumentus Komisija siekia ginčyti ieškinio pagrindų, kiek jie taikomi papriemonei, susijusiai su AAIPG, priimtinumą, pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio, kuris Bendrajam Teismui taikomas pagal šio statuto 53 straipsnį, taip pat iš Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio matyti, jog kiekviename ieškinyje turi būti aiškiai ir tiksliai nurodytas ginčo dalykas ir pateikta pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka, tam, kad atsakovui būtų suteikta galimybė pasirengti gynybai, o Bendrajam Teismui – vykdyti jam pavestą kontrolę, tam tikrais atvejais nereikalaujant papildomos informacijos (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo GGP Italija / Komisija,
T‑474/15
,
EU:T:2017:36
,
–
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad Prancūzijos Respublika aiškiai ir tiksliai nurodė ginčo dalyką ir pateikė pagrindų, kuriais remiamasi, santrauką. Ji taip pat paaiškino, kodėl mano, kad dėl priemonių, susijusių su KIKG, nurodyti pagrindai gali būti taikomi papriemonei, susijusiai su AAIPG. Iš tikrųjų iš ieškinio aiškiai matyti, kad toks taikymas grindžiamas tuo, jog Komisija, kaip teigiama, neatskyrė šių dviejų rūšių priemonių, pateikdama kaltinimą, grindžiamą apkrovos normos netikrinimu.
Taigi Prancūzijos Respublikos teiginį dėl ieškinyje nurodytų pagrindų taikymo papriemonei, susijusiai su AAIPG, reikia pripažinti priimtinu.
Kadangi pateikdama savo argumentus Komisija ginčija ieškinio pagrindų, kiek jie taikomi papriemonei, susijusiai su AAIPG, reikšmingumą, pirma, pažymėtina, kad normos, taikomos priemonėms, susijusioms su KIKG, yra tokios pačios kaip ir papriemonėms, susijusioms su AAIPG, taikomos normos. Iš tikrųjų iš Reglamento Nr. 1698/2005 IV antraštinės dalies matyti, kad tiek priemonės, susijusios su KIKG, tiek agrarinės aplinkosaugos priemonės yra paramos kaimo plėtrai, kuria siekiama didinti žemės ūkio ir miškininkystės sektorių konkurencingumą, dalis.
Antra, iš 2011 m. balandžio 22 d. Aplinkraščio Nr. DGPAAT/SDEA/C2011‑3030, skirto agrarinės aplinkosaugos priemonėms, matyti, kad šių rūšių priemonių apkrovos norma apskaičiuojama taip pat, kaip ir priemonių, susijusių su KIGK, apkrovos norma. Iš tikrųjų priemonių, susijusių su AAIPG, apkrovos norma apskaičiuojama kaip „santykis tarp ganomų ūkio gyvulių skaičiaus ir deklaruoto ūkio ganyklų ploto“, o 2011 m. rugpjūčio 29 d. Aplinkraštyje Nr. DGPAAT/SDEA/C2011‑3071, kuriame nurodytos KIGK skyrimo 2011–2013 m. sąlygos, patikslinama, kad su KIGK susijusių priemonių apkrovos norma apskaičiuojama kaip „santykis tarp nustatyto gyvulių skaičiaus ir ganyklų hektarų skaičiaus“.
Trečia, iš Komisijos priimtos galutinės pozicijos matyti, kad dalies deklaruotų išlaidų nefinansavimas iš EŽŪFKP grindžiamas tuo, jog dėl priemonių, susijusių su KIGK, ir papriemonės, susijusios su AAIPG, vietoje nebuvo atlikti apkrovos normos patikrinimai ir kad finansinė pataisa taikoma šių abiejų rūšių priemonėms.
Ketvirta, kaip pažymėjo Prancūzijos Respublika, Komisija vykstant atitikties patvirtinimo procedūrai, kuri buvo užbaigta priėmus ginčijamą sprendimą, dėl papriemonės, susijusios su AAIPG, nepateikė argumentų, kurie skirtųsi nuo argumentų, pateiktų dėl priemonių, susijusių su KIGK.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Prancūzijos Respublika tinkamai nurodė pagrindus tiek dėl priemonių, susijusių su KIGK, tiek dėl papriemonės, susijusios su AAIPG.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalies, 10 straipsnio 1 dalies ir 14 straipsnio 2 dalies bei Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalies pažeidimu
Pirmajame pagrinde Prancūzijos Respublika, palaikoma Ispanijos Karalystės, teigia, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalį, 10 straipsnio 1 dalį ir 14 straipsnio 2 dalį bei Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalį, nusprendusi, kad Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų, susijusių su apkrovos normos tikrinimu.
Prancūzijos Respublika skiria šį pagrindą į dvi dalis.
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Prancūzijos Respublika iš esmės teigia, kad atlikdama patikrinimą vietoje ji neprivalo skaičiuoti gyvulių, siekdama patikrinti kriterijų, susijusį su apkrovos norma, nes tokio įpareigojimo nėra nustatyta nei Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalyje, nei šio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje, nei jo 14 straipsnio 2 dalyje. Prancūzijos valdžios institucijų vietoje atliekami patikrinimai atsižvelgiant į nacionalinę identifikavimo duomenų bazę (toliau – NIDB) atitinka Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus, nes leidžia veiksmingai atlikti patikrą laikantis KIGK skyrimo sąlygų.
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Prancūzijos Respublika iš esmės teigia, kad atliekant patikrinimus vietoje neturi būti vykdomas gyvulių skaičiaus patikimumo patikrinimas, nes tokio įpareigojimo nėra nustatyta nei Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalyje, nei šio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje, nei jo 14 straipsnio 2 dalyje. Be to, Komisija vartoja „patikimumo“ sąvoką, nepatikslindama nei jos teisinio pagrindo, nei reikšmės, nei praktinių taikymo būdų.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
Kadangi abi pirmojo pagrindo dalys yra glaudžiai susijusios, jas reikia nagrinėti kartu.
Pirmiausia, kalbant apie principus, kuriais vadovaujamasi atliekant tikrinimus, kai taikomos su KIGK susijusios priemonės ir papriemonė, susijusi su AAIPG, primintina, kad Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnyje nustatyta:
„1.   Valstybės narės nustato kontrolės sistemą, kuria užtikrinama, jog visi būtini patikrinimai atliekami siekiant veiksmingai patikrinti, kaip laikomasi paramos skyrimo sąlygų.
<...>
4.   Kai įmanoma, šio reglamento 12, 20 ir 25 straipsniuose numatyti patikrinimai vietoje ir Sąjungos taisyklėse numatyti kiti su subsidijomis žemės ūkiui susiję patikrinimai [ir kiti patikrinimai, numatyti Sąjungos teisės aktuose, susijusiuose su subsidijomis žemės ūkiui] turi būti atliekami tuo pačiu metu.
<...>“
Reglamento Nr. 65/2011 10 straipsnyje nurodyta:
„1.   Valstybės narės taiko Reglamento (EB) Nr. 73/2009 II antraštinės dalies 4 skyriuje nustatytą integruotą administravimo ir kontrolės sistemą <...>.
2.   Atitikties tinkamumo kriterijams patikrinimą sudaro administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje.
3.   Kompleksinio paramos susiejimo reikalavimų vykdymas tikrinamas atliekant patikrinimus vietoje ir prireikus – administracinius patikrinimus.
4.   Įsipareigojimo laikotarpiu sklypai, už kuriuos teikiama parama, negali būti keičiami, išskyrus specialius kaimo plėtros programoje numatytus atvejus.“
Būtent dėl patikrinimų vietoje Reglamento Nr. 65/2011 14 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad atliekant patikrinimus vietoje „tikrinami visi paramos gavėjo įsipareigojimai ir prievolės, kuriuos [kurių vykdymą] galima patikrinti pas jį apsilankius“.
Pirma, primintina, kad nors su paramos ir išmokų skyrimu susijusiuose Sąjungos teisės aktuose valstybės narės nėra aiškiai įpareigojamos nustatyti priežiūros priemones ir konkrečius kontrolės būdus, vis dėlto pagal Reglamento Nr. 65/2011 14 straipsnio 2 dalį valstybės narės įpareigojamos atlikti patikrinimus vietoje, susijusius su visais paramos gavėjo įsipareigojimais ir prievolėmis, įskaitant tenkančius pagal nacionalinę teisę, kurių vykdymą galima patikrinti pas jį apsilankius (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑506/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:42
,
punktą ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju Komisijos patvirtintoje PKP 2007–2013 m. programoje buvo nustatyta, kad skiriant KIGK reikia remtis apkrovos kriterijumi, išreikštu gyvulių skaičiumi, leidžiančiu kontroliuoti gyvulių, esančių ganyklose, tankį, siekiant, kad ganyklų netrūktų ar nebūtų per daug. Taigi Prancūzijos valdžios institucijos, atlikdamos patikrinimus vietoje, privalėjo nustatyti apkrovos kriterijų, suskaičiuodamos – kaip numatyta ir 2011 m. rugpjūčio 29 d. Aplinkraščio Nr. DGPAAT/SDEA/C2011‑3071, minėto šio sprendimo 39 punkte, 7.2 punkte – patikrinimo metu ūkyje esančius gyvulius, kad patikrintų, ar griežtai paisoma šio kriterijaus, ir taip patvirtinti duomenis, gautus atlikus administracinius patikrinimus (pagal analogiją žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
punktą).
Antra, pažymėtina, kad Komisija nurodė gyvulių skaičiaus patikimumo patikrinimą kaip alternatyvią galimybę tiksliam gyvulių apskaičiavimui esant didelėms bandoms, leidžiantį atlikti apkrovos normos patikrinimą. Savo oficialiame pranešime Komisija priekaištavo Prancūzijos valdžios institucijoms dėl to, kad „vietoje nebuvo patikrinta apkrovos norma <...>, nes gyvuliai nebuvo nei tikrinti, nei skaičiuoti, taip pat nebuvo atliktas jų skaičiaus patikimumo patikrinimas“. Komisija taip pat pažymėjo, kad „gyvulių tikrinimas ar jų skaičiaus patikimumo patikrinimas turi būti neatskiriama patikrinimų vietoje dalis“. Tokie patys priekaištai buvo išdėstyti pranešime apie rezultatus ir kvietime į dvišalį posėdį. Ir savo galutinėje pozicijoje Komisija priekaištauja Prancūzijos valdžios institucijoms dėl to, kad „į patikrinimus vietoje dėl kaimo plėtrai skirtų priemonių nebuvo įtrauktas gyvulių skaičiavimas ar jų skaičiaus patikimumo patikrinimas“, patikslindama, kad „šie gyvuliai nebuvo skaičiuoti, taip pat nebuvo atliktas jų skaičiaus patikimumo patikrinimas“ ir kad „atlikus patikrinimą vietoje nebuvo nustatyta apkrovos norma“.
Be to, vykstant administracinei procedūrai Komisija dar kartą pažymėjo, kad gyvulių tikrinimas ar jų skaičiaus patikimumo patikrinimas turi būti neatskiriama patikrinimų vietoje, susijusių su antrojoje kryptyje numatytomis priemonėmis, dėl kurių paramos gavėjai turi nurodyti apkrovos normą, dalis. Todėl ji kelis kartus paragino Prancūzijos valdžios institucijas atitinkamai pakeisti jų taikomą tikrinimo tvarką. Jei vykstant administracinei procedūrai Prancūzijos valdžios institucijoms kilo abejonių dėl gyvulių skaičiaus patikimumo patikrinimo reikšmės ir praktinių šio patikrinimo atlikimo būdų, jos galėjo paprašyti Komisiją pateikti paaiškinimų, tačiau tik nurodė, kad šis patikimumo patikrinimas neturi teisinio pagrindo.
Taigi reikia atmesti argumentą, pagal kurį Komisija pažeidė Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, nes vykstant administracinei procedūrai nepatikslino, kokių taisomųjų priemonių turi imtis Prancūzijos Respublika, kad įvykdytų įsipareigojimą patikrinti nurodyto gyvulių skaičius patikimumą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija teisingai nusprendė, jos Prancūzijos valdžios institucijos, atlikdamos patikrinimus vietoje ir siekdamos nustatyti ūkyje, kuriam skirtos KIGK, esančios apkrovos normos kriterijų, privalėjo suskaičiuoti gyvulius arba patikrinti nurodyto jų skaičiaus patikimumą. Tas pats pasakytina ir apie išvadą, kurią Komisija padarė dėl pareigos suskaičiuoti gyvulius arba patikrinti jų skaičiaus patikimumą siekiant nustatyti apkrovos normos kriterijų, susijusį su papriemone, kurią taikant skiriama AAIPG.
Šios išvados negalima paneigti remiantis 2017 m. sausio 26 d. Sprendimu Prancūzija / Komisija (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
), nes juo panaikinamas 2015 m. balandžio 30 d. Sprendimas Prancūzija / Komisija (
T‑259/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:250
).
Šiuo atžvilgiu primintina, kad 2017 m. sausio 26 d.Sprendime Prancūzija / Komisija (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai 2015 m. balandžio 30 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija (
T‑259/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:250
)
punkte nusprendė, kad pagal 2006 m. gruodžio 7 d. Reglamento (EB) Nr. 1975/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 kontrolės procedūrų įgyvendinimo ir kompleksinio paramos susiejimo įgyvendinimo taisykles, susijusias su paramos kaimo plėtrai priemonėmis (
OL L 368, 2006, p. 74
), 12 ir paskesnius straipsnius, kurių formuluotė atitinka Reglamento Nr. 65/2011 12 ir paskesnių straipsnių formuluotę, atliktinų patikrinimų vietoje sistema yra savarankiška ir nepriklauso nuo patikrinimų, atliekamų administruojant galvijų identifikavimą ar išmokas už galvijus, nors prieš tai nenustatė, pirma, ar šie patikrinimai – tai kiti patikrinimai, numatyti Sąjungos teisės aktuose, susijusiuose su subsidijomis žemės ūkiui, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1975/2006 5 straipsnio 2 dalį, kurios formuluotė atitinka Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 4 dalį, ir, antra, ar jie galėjo būti atliekami tuo pačiu metu kaip ir šio reglamento 12 ir paskesniuose straipsniuose numatyti patikrinimai.
Taigi valstybės narės iš esmės gali atlikti patikrinimus vietoje pagal Reglamento Nr. 65/2011 12 ir paskesnius straipsnius, kaip antai patikrinimus vietoje, susijusius su KIGK, tuo pačiu metu, kaip ir patikrinimus vietoje, susijusius su galvijų identifikavimu ar išmokomis už galvijus, jeigu yra tenkinamos dvi sąlygos: pirma, pastarieji patikrinimai yra Sąjungos teisės aktuose, susijusiuose su subsidijomis žemės ūkiui, numatyti patikrinimai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 4 dalį, ir, antra, jie gali būti atliekami tuo pačiu metu kaip ir patikrinimai, numatyti šio reglamento 12 ir paskesniuose straipsniuose (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
ir
punktus).
Kalbant apie pirmąją sąlygą pažymėtina, kad šalys nesutaria dėl to, ar patikrinimai, susiję su galvijų identifikavimu, yra Sąjungos teisės aktuose dėl subsidijų žemės ūkiui numatyti patikrinimai. Priešingai, šalys sutaria dėl to, kad patikrinimai, susiję su išmokų už galvijus administravimu, yra Sąjungos teisės aktuose dėl subsidijų žemės ūkiui numatyti patikrinimai.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad patikrinimai, susiję su galvijų identifikavimu, yra patikrinimai, atliekami pagal 2003 m. birželio 23 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1082/2003, nustatantį išsamias Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1760/2000 įgyvendinimo taisykles dėl minimalaus patikrinimų, kurie turi būti atliekami pagal galvijų identifikavimo bei registravimo sistemą, lygio (
OL L 156, 2003, p. 9
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 39 t., p. 135). Šis reglamentas, priimtas taikant 2000 m. liepos 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1760/2000, nustatantį galvijų identifikavimo bei registravimo sistemą, reglamentuojantį jautienos bei jos produktų ženklinimą ir panaikinantį Tarybos reglamentą (EB) Nr. 820/97 (
OL L 204, 2000, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 30 t., p. 248), yra Sąjungos veterinarijos ir zootechnikos srities teisės aktų, kuriais siekiama apsaugoti visuomenės ir gyvulių sveikatą, dalis. Tačiau, kaip pažymėjo Prancūzijos Respublika, patikrinimai, susiję su galvijų identifikavimu, yra numatyti ir 2009 m. lapkričio 30 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1122/2009, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009 įgyvendinimo taisyklės, susijusios su kompleksiniu paramos susiejimu, moduliavimu ir integruota administravimo ir kontrolės sistema pagal tame reglamente numatytas ūkininkams skirtas tiesioginės paramos schemas, ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 įgyvendinimo taisyklės, susijusios su kompleksiniu paramos susiejimu pagal vyno sektoriui numatytą paramos schemą (
OL L 316, 2009, p. 65
; klaidų ištaisymai:
OL L 327, 2012 11 27, p. 58
ir
OL L 246, 2013 9 17, p. 3
). Pirmiausia kalbama apie patikrinimus, atliekamus siekiant užtikrinti, kad būtų vykdomi kompleksinio paramos susiejimo reikalavimai, nustatyti 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio [r]eglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 (
OL L 30, 2009, p. 16
; klaidų ištaisymai:
OL L 43, 2010 2 18, p. 7
ir
OL L 130, 2013 5 15, p. 60
), 4 straipsnyje.
Tai reiškia, kad patikrinimai, susiję su galvijų identifikavimu, yra Sąjungos teisės aktuose dėl subsidijų žemės ūkui numatyti patikrinimai, todėl pirmoji iš šio sprendimo 60 punkte minėtų sąlygų yra tenkinama.
Be to, atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus Komisija pati pripažįsta, kad gyvulių registravimo ir identifikavimo sistema reiškia paramą žemės ūkio subsidijavimo sistemoms.
Dėl antrosios sąlygos, minėtos šio sprendimo 60 punkte, Prancūzijos Respublika iš esmės teigia, kad Prancūzijos valdžios institucijų skaičiavimai, atlikti per patikrinimus vietose, susijusiuose su galvijų identifikavimu ar išmokomis už galvijus, leidžia atsižvelgti į KIGK sistemos ypatybes ir nustatyti apkrovos kriterijų pagal šią sistemą. Atliekant kiekvieną šių tikrinimų galima remtis tuo pačiu gyvulių suskaičiavimu.
Prancūzijos Respublika tvirtina, kad Prancūzijoje taikoma patikrinimų sistema yra veiksminga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalį, nes per patikrinimus vietoje, susijusius su galvijų identifikavimu ar išmokomis už galvijus, atliekami gyvulių skaičiavimai yra nuolat įtraukiami į duomenų bazes, kontroliuojančias su plotu susijusios pagalbos, kaip antai KIGK, mokėjimą.
Pirmiausia Prancūzijos Respublika pabrėžia, kad NIDB atsižvelgiama į du parametrus, leidžiančius patikrinti apkrovos normos kriterijų dėl KIGK skyrimo, t. y. į gyvulių amžių ir vidutinį jų buvimo ūkyje laiką per metus. Iš tikrųjų su gyvuliais susijusioje NIDB kiekvienam ūkiui, kuriame laikomas kiekvienas gyvulys, yra suteiktas identifikavimo numeris ir nurodytos kiekvieno gyvulio gimimo data ir visos jo perkėlimo datos, o tai leidžia nustatyti kiekvieno gyvulio amžių, taigi ir apkrovos normą, taip pat bet kuriuo metu sužinoti bet kurio bet kurios rūšies galvijo, esančio bet kuriame ūkyje, identifikavimo numerį ir kiekviename ūkyje esančių gyvulių skaičių. Taigi apkrovai apskaičiuoti reikalingi su gyvuliais susiję duomenys surenkami, kai atliekami patikrinimai vietose, susiję su gyvulių identifikavimu ar išmokomis už galvijus, nes tada gyvuliai suskaičiuojami, taip pat patikrinamas jų amžius ir jų buvimo žemės ūkio paskirties žemėje laikas.
Komisija iš esmės ginčija tai, kad į Prancūzijos Respublikos nurodytus patikrinimus, susijusius su galvijų identifikavimu ar išmokomis už galvijus, šioje byloje gali būti atsižvelgiama kalbant apie patikrinimus, susijusius su gyvulių tankio sąlygos, nustatytos dėl KIGK skyrimo, laikymusi.
Pirma, primintina, kad jau yra nuspręsta, jog jokia Reglamento Nr. 65/2011 nuostata negali būti aiškinama taip, kad tuo atveju, jei administraciniai patikrinimai atliekami naudojantis informacija, pateikiama patikimoje duomenų bazėje, patikrinimai vietoje pagal šį reglamentą nebereikalingi. Iš tikrųjų taip aiškinant būtų nepaisoma patikrinimų vietoje tikslo, be kita ko, patikrinti valstybių narių sudarytose duomenų bazėse pateikiamos informacijos teisingumą, kaip matyti iš Reglamento Nr. 65/2011 15 straipsnio 3 dalies ir Reglamento Nr. /1122/2009 42 straipsnio (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
,
,
ir
punktus; taip pat 2015 m. balandžio 30 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
T‑259/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:250
,
punktą).
Taigi dėl aplinkybės, kad nacionalinių valdžios institucijų atliekami tikrinimai atitinka Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus, nes NIDB atsižvelgiama į abu parametrus, leidžiančius patikrinti apkrovos normos kriterijų, t. y. į parametrą, susijusį su galvijų amžiumi, ir parametrą, susijusį su vidutiniu jų buvimo ūkyje laiku per metus, Prancūzijos valdžios institucijos negali būti atleistos nuo įsipareigojimo atliekant tikrinimą vietoje skaičiuoti gyvulius siekiant vykdyti pagal Reglamentą Nr. 65/2011 reikalaujamus patikrinimus ir įsitikinti, kad duomenų bazėse pateikiama informacija, kuria naudojamasi apskaičiuojant apkrovos normą, yra teisinga.
Antra, pažymėtina, kad, kaip atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus teigia Komisija, iš Reglamento Nr. 1975/2006 5 straipsnio 2 dalies, kurios formuluotė atitinka Reglamento Nr. 65/2011 4 straipsnio 4 dalį, matyti, jog patikrinimai vietoje, susiję su KIGK, turi būti atliekami tuo pačiu metu kaip ir kiti patikrinimai, numatyti Sąjungos teisės aktuose dėl žemės ūkio subsidijų, „kai [tai] įmanoma“. Todėl iš esmės galimi atvejai, kai neįmanoma atlikti patikrinimų vietoje, susijusių su KIGK, tuo pačiu metu kaip ir kitų patikrinimų, numatytų Sąjungos teisės aktuose dėl žemės ūkio subsidijų, nes kartu atliekami tikrinimai reiškia ne bendrąją taisyklę, o paprastą galimybę, galinčią turėti išimčių.
Trečia, pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju Prancūzijos Respublika neįrodo, jog Prancūzijos valdžios institucijų skaičiavimais atliekant patikrinimus vietoje, susijusius su galvijų identifikavimu ar išmokomis už galvijus, visiškai atsižvelgiama į KIGK sistemos ypatumus, pirmiausia – į gyvulių, dėl kurių atliekami tikrinimai, susiję su KIGK, įvairumą.
Iš tikrųjų Komisija pažymi (ir Prancūzijos Respublika to neginčija), kad patikrinimams, susijusiems su gyvulių identifikavimu ar išmokomis už galvijus, yra nustatyti kiti reikalavimai, nei patikrinimams, susijusiems su KIGK, pirmiausia kalbant apie tikrinamus įrenginius, skaičiuojamus ar identifikuojamus gyvulius ir tikrinimų periodiškumą.
Pavyzdžiui, gyvuliai, kurie skaičiuojami atliekant patikrinimus, susijusius su KIGK, nebūtinai yra tokie patys, kaip skaičiuojamieji atliekant patikrinimus, susijusius su gyvulių identifikavimu ar išmokomis už galvijus. Iš tikrųjų atliekant pastaruosius patikrinimus skaičiuojami visi galvijai, avys, ožkos ir kiaulės, siekiant juos užregistruoti gyvulių duomenų bazėse ir sudaryti reprezentatyviąją imtį dėl ausies įsagų, o atliekant patikrinimus vietoje dėl priemonių, susijusių su KIGK, skaičiuojami visų rūšių ganomi gyvuliai.
Taigi reikia konstatuoti, kad savo argumentais Prancūzijos Respublika neįrodė, jog nagrinėjamu atveju visi gyvuliai, tikrinami dėl priemonių, susijusių su KIGK, buvo patikrinti atliekant patikrinimus vietoje, susijusius su gyvulių identifikavimu ar išmokomis už galvijus. Šiuo atžvilgiu Komisijai skirtos Prancūzijos valdžios institucijų pastabos, kurios pridėtos prie ieškinio ir kurių dalykas – ataskaitos apie tikrinimus, susijusius su galvijų ir smulkiųjų atrajotojų identifikavimu, atliktus Prancūzijoje 2011–2013 m., pagal Reglamento Nr. 1082/2003 5 straipsnį ir 2006 m. spalio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1505/2006, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 21/2004 dėl mažiausio patikrinimų, kuriuos reikia atlikti avių ir ožkų identifikavimo bei registravimo atžvilgiu, skaičiaus (
OL L 280, 2006, p. 3
), 7 straipsnį, neturi jokios reikšmės, nes susijusios tik su galvijais, avimis ir ožkomis ir neįrodo, kad patikrinimai, kurie yra šių ataskaitų dalykas, apima ir visų rūšių galvijus, tikrinamus dėl KIGK.
Šiomis aplinkybėmis Prancūzijos Respublikos argumentui, pagal kurį tuo pačiu gyvulių suskaičiavimu galima remtis atliekant tiek tikrinimus vietoje, susijusius su galvijų identifikavimu ar išmokomis už galvijus, tiek tikrinimus, susijusius su KIGK, negalima pritarti.
Taip pat paprasčiausio teiginio, susijusio su patikrinimų, kuriais siekiama skirtingų tikslų, buvimu, ir kurie, kaip per posėdį pripažino Prancūzijos Respublika, atlikti įvairiais metais, negalima laikyti pakankamu, kad būtų įrodyta, jog Komisija padarė klaidą, laikydamasi nuomonės, kad Prancūzijos valdžios institucijos neįvykdė įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, atliekant patikrinimus vietoje dėl priemonių, susijusių su KIGK, siekiant patikrinti apkrovos normą.
Taigi, kadangi šio sprendimo 60 punkte minėta antroji sąlyga nėra tenkinama, ieškinio pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Šio sprendimo 57 punkte padarytos išvados taip pat negalima paneigti Prancūzijos Respublikos ir Ispanijos Karalystės pateiktu argumentu, pagal kurį skaičiuojant gyvulius per patikrinimus vietoje negalima patikrinti, ar laikomasi apkrovos normos kriterijaus, nes ši norma yra vidutinė metinė norma. Iš tikrųjų Prancūzijos Respublika savo rašytiniuose dokumentuose nepatikslina teisinio pagrindo, grindžiamo Sąjungos teise, kuriuo remiantis apkrovos norma turėtų būti laikoma vidutine metine norma. Be to, savo argumentui pagrįsti ji visiškai nesiremia Teisingumo Teismo ar Bendrojo Teismo jurisprudencija. Taip pat primintina, kad, kaip pažymėjo Komisija, PKP 2007–2013 m. programoje, kurią parengė pati Prancūzijos Respublika, nėra nustatyta, kad apkrovos norma – tai vidutinė metinė norma.
Iš tikrųjų PKP 2007–2013 m. programoje tik pažymima, kad apkrovą departamento lygiu, nurodant ribas, žyminčias mažiausią ir didžiausią skaičius, numatytus dėl vietovės ar rajono, nustato prefektas, atsižvelgdamas į agrarines ir klimato sąlygas, nepatikslinant, kad kalbama apie metinį dydį. Be to, net darant prielaidą, kad atitinkamas laikotarpis reiškia metus, paramos gavėjai turi atsižvelgti į nustatytus mažiausią ir didžiausią skaičius. Atitinkamu laikotarpiu skaičiai gali kisti nuo mažiausio iki didžiausio ir, kadangi neįmanoma jų tikrinti kasdien, metinis vidurkis gali būti priimtinas. Tačiau, siekiant užtikrinti su apkrovos norma susijusią sąlygą, šis vidurkis turi būti apskaičiuojamas atsižvelgiant į ribas, žyminčias mažiausią ir didžiausią skaičius (pagal analogiją žr. 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
T‑561/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:496
,
punktą).
Pritarus Prancūzijos Respublikos aiškinimui, pagal kurį atsižvelgiant į apkrovos normos kriterijų reikia remtis metinio vidurkio apskaičiavimu, paramos gavėjams būtų leidžiama tam tikrais laikotarpiais per metus peržengti PKP 2007–2013 m. programoje nustatytas ribas, žyminčias mažiausią ir didžiausią skaičius, jei tai neturėtų įtakos galutiniam visų metų vidurkiui. Laikantis tokio požiūrio būtų sudaromos palankios sąlygos tam tikriems paramos gavėjų strateginiams veiksmams, kurie galėtų būti sunkiai suderinami su tikslais, kurių siekiama aptariama parama, pirmiausia – su tikslu toliau taikyti ir skatinti taikyti tvarias ūkininkavimo sistemas (žr. Reglamento Nr. 1698/2005 33 konstatuojamąją dalį). Iš tikrųjų tam tikrais laikotarpiais per metus peržengiant ribą, žyminčią didžiausią skaičių, gali pritrūkti atitinkamų ganyklų, o nepasiekus ribos, žyminčios mažiausią skaičių, tokių ganyklų gali susidaryti per daug (pagal analogiją žr. 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
T‑561/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:496
,
punktą).
Taigi nacionalinės valdžios institucijos, atlikdamos patikrinimus vietoje, per juos turi nustatyti apkrovos normos kriterijų, pirmiausia suskaičiuodamos gyvulius, kad patikrintų, ar griežtai paisoma PKP 2007–2013 m. programoje nustatytų ribų, žyminčių mažiausią ir didžiausią skaičius, ir taip patvirtinti duomenis, gautus atlikus administracinius patikrinimus (pagal analogiją žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑506/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:42
,
punktą).
Vadinasi, Prancūzijos Respublikos argumento, pagal kurį aplinkybė, kad tam tikrą dieną ūkyje nustatyta apkrovos norma nesiekia ribos, žyminčios mažiausią skaičių, arba peržengia ribą, žyminčią didžiausią skaičių, nereiškia, kad nėra tenkinamos paramos skyrimo sąlygos, negalima pripažinti pagrįstu. Iš tikrųjų pagal Reglamento Nr. 65/2011 14 straipsnio 2 dalį atliekant patikrinimus vietoje tikrinami visi paramos gavėjo įsipareigojimai ir prievolės, kurių vykdymą galima patikrinti pas jį apsilankius.
Be to, remiantis tuo, kad, kaip tvirtina Prancūzijos Respublika, tam tikri veiksniai, turintys įtakos apkrovos normos nustatymui, kaip antai gyvulių amžius, gali nebūti nustatyti labai tiksliai, nacionalinės valdžios institucijos negali būti atleistos nuo joms tenkančios pareigos šiuo atžvilgiu atlikti patikrinimą. Taip pat neatmestina galimybė, kad, kaip teigia Komisija, inspektoriai, atliekantys patikrinimus vietoje, gali pakankamai tiksliai nustatyti gyvulių amžių (2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑506/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:42
,
punktas).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl trečiojo pagrindo, nurodyto papildomai, grindžiamo tuo, kad Komisija pažeidė dokumentuose Nr. VI/5330/97 ir Nr. AGRI/60637/2006 nustatytas taisykles
Trečiajame pagrinde, nurodytame papildomai, Prancūzijos Respublika teigia, kad Komisija pažeidė dokumentuose Nr. VI/5330/97 ir Nr. AGRI/60637/2006 nustatytas taisykles, taikydama padidintą 10 % fiksuoto dydžio pataisą dėl pasikartojančio Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, nevykdymo, nes jis susijęs su pagrindinio patikrinimo nepakankamumu, nustatytu atlikus du ankstesnius tyrimus – trūkumu, kuris nebuvo ištaisytas.
Prancūzijos Respublika teigia, kad pagal Dokumentą Nr. AGRI/60637/2006, siejamą su Dokumentu Nr. VI/5330/97, tam, kad Komisija galėtų taikyti tokį padidinimą, turi būti tenkinamos dvi sąlygos: pirma, Komisija turi pranešti atitinkamai valstybei narei, kokių priemonių ši turėtų imtis, kad būtų ištaisyti trūkumai, konstatuoti vykstant ankstesnėms patvirtinimo procedūroms, ir, antra, valstybė narė turi būti neištaisiusi šių trūkumų, nors galėjo tai padaryti.
Prancūzijos Respublikos teigimu, antroji sąlyga nėra tenkinama, nes Prancūzijos valdžios institucijos negalėjo ištaisyti per pirmąjį tyrimą Komisijos konstatuotų trūkumų iki dviejų paskesnių tyrimų pradžios. Iš tikrųjų patikrinimų vietoje tvarka galėjo būti pagerinta pagal Komisijos nurodymus, pateiktus atlikus pirmąją administracinę procedūrą, tik po to, kai buvo priimtas 2013 m. vasario 26 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas 2013/123/ES dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus, Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (
OL L 67, 2013, p. 20
), priimtas užbaigus pirmąją administracinę procedūrą, t. y. po to, kai jau buvo praėję ūkiniai metai, kurie buvo dviejų paskesnių tyrimų dalykas. Todėl trūkumai, nustatyti vykstant procedūrai, užbaigtai priėmus ginčijamą sprendimą, negali būti laikomi pasikartojančiais, kaip tai suprantama pagal Dokumentą Nr. AGRI/60637/2006.
Pirma, Komisija tvirtina, kad Prancūzijos Respublika žinojo apie nustatytus jos tikrinimo sistemos trūkumus nuo 2009 m. vasario 23 d., kai, atlikus pirmąjį tyrimą, buvo pateiktas pranešimas apie rezultatus, kuriame buvo išsamiai nurodyti konstatuoti trūkumai ir pateiktos rekomendacijos, ir kad visi trys tyrimai buvo susiję su ta pačia problema. Taigi Prancūzijos Respublika žinojo, kad aptariama procedūra susijusi su trūkumais, kurie išliko kelerius metus. Antra, Komisija teigia, kad tokiu aiškinimu, kokį pateikia Prancūzijos Respublika, remiamasi tik „recidyvo“ atveju, o vartoti šią sąvoką finansinių pataisų srityje Bendrasis Teismas aiškiai atsisakė savo 2013 m. gegužės 17 d. Sprendime Graikija / Komisija (
T‑294/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:261
,
ir
punktai). Priešingai, sprendimo, kuriuo oficialiai pripažįstamas tokio trūkumo buvimas, priėmimas nėra būtinas kalbant apie „kartojimąsi“ – tai sąvoka, kuri vartojama, kai konstatuojama, kad trūkumai kartojasi, keldami grėsmę visai tikrinimo sistemai.
Pirmiausia primintina, kad Dokumente Nr. VI/5330/97 pateiktos su fiksuoto dydžio finansinėmis pataisomis susijusios rekomendacijos. Šio dokumento II priede „Fiksuoto dydžio pataisų taikymo rekomendacijos“ numatytos įvairios fiksuoto dydžio finansinės pataisos:
„Jei vienas ar keli pagrindiniai patikrinimai neatlikti arba atlikti taip prastai ar taip retai, kad yra neveiksmingi nustatant paraiškų tinkamumą arba siekiant užkirsti kelią pažeidimams, taikytina 10 % pataisa, nes pagrįstai gali būti padaryta išvada, jog kyla didelė rizika, kad EŽŪOGF patirs nemažų nuostolių.
Jei visi pagrindiniai patikrinimai atlikti, bet ne tiek kartų, ne taip dažnai ar ne taip griežtai, kaip nustatyta teisės aktuose, taikytina 5 %, pataisa, nes pagrįstai gali būti padaryta išvada, kad šie patikrinimai nesuteikia reikiamos paraiškų tinkamumo garantijos ir kad EŽŪOGF kyla didelė nuostolių rizika.
Jei valstybė narė tinkamai atlieka pagrindinius patikrinimus, bet visiškai neatlieka vieno ar kelių papildomų patikrinimų, taikytina 2 % pataisa, atsižvelgiant į mažesnę EŽŪOGF nuostolių riziką ir lengvesnį pažeidimą.
<...>“
Dokumente Nr. AGRI/60637/2006 patikslinamos sąlygos, kuriomis Komisija numato taikyti Dokumente Nr. VI/5330/97 nurodytą principą, pagal kurį pažeidimas tampa sunkesnis, jei valstybė narė nepagerina tikrinimų tvarkos, nors Komisija jau būna jai pranešusi apie tai, kad šią tvarką būtina gerinti.
Dokumento Nr. AGRI/60637/2006 1 dalies antroje pastraipoje nustatytas principas, kad Komisija turi atsižvelgti į pažeidimo pobūdį, sunkumą ir Sąjungai padarytą finansinę žalą.
Dokumento Nr. AGRI/60637/2006 2 dalyje nustatyta:
„Jei tikrinimo sistemos arba šios sistemos dalies nebuvimas ar nepakankamumas yra vieno ar kelių sprendimų dėl finansinių pataisų, priimtų tvirtinant EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitas, dalykas
ir
dėl laikotarpio, einančio po jau koreguoto laikotarpio, yra konstatuota, kad tie patys trūkumai išlieka,
Komisija mano <...>, kad paprastai yra pagrindas padidinti fiksuoto dydžio finansinę pataisą, taikytą per ankstesnį koregavimą, dėl padidėjusios EŽŪOGF finansinių nuostolių rizikos.“
Taigi iš Dokumento Nr. AGRI/60637/2006 2 dalies matyti, jog tam, kad Komisija galėtų manyti, jog yra pagrindas padidinti fiksuoto dydžio finansinę pataisą, taikytą per ankstesnį koregavimą, iš esmės turi būti tenkinamos dvi sąlygos:
–
tikrinimo sistemos arba šios sistemos dalies nebuvimas ar nepakankamumas turi būti buvęs vieno ar kelių sprendimų dėl finansinių pataisų, priimtų tvirtinant sąskaitas, dalykas,
–
dėl laikotarpio, einančio po jau koreguoto laikotarpio, turi būti konstatuota, kad tie patys trūkumai išlieka.
Nagrinėjamu atveju reikia išaiškinti šias dvi sąlygas.
Kalbant apie pirmąją sąlygą, pažymėtina, kad iš Dokumento Nr. AGRI/60637/2006 teksto matyti, jog tam, kad dėl pasikartojančio trūkumo būtų taikoma padidinta pataisa, tikrinimo sistemos arba šios sistemos dalies nebuvimas ar nepakankamumas turi būti „sprendimo dėl finansinių pataisų“, priimto tvirtinant sąskaitas, t. y. Komisijos sprendimo, priimto pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnį, dalykas.
Taigi oficialus pranešimas, parengtas pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalį, būdamas aktas, kuriuo siekiama parengti galutinį sprendimą, negali būti laikomas sprendimu dėl finansinių pataisų, priimtu tvirtinant sąskaitas, kaip tai suprantama pagal minėtą sąlygą.
Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) sprendimai sąskaitų patvirtinimo srityje priimami pasibaigus rungimosi principu pagrįstam procesui, todėl patikrinimo rezultatai, nurodyti pirmajame pranešime, nėra galutiniai ir gali būti tikslinami ir peržiūrimi atsižvelgiant į atsakymus, valstybės narės pateiktus vykstant paskesnei administracinei procedūrai (žr. 2009 m. birželio 17 d. Sprendimo Portugalija / Komisija,
T‑50/07
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2009:206
, 34 bei 37 punktus ir 2010 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Ispanija / Komisija, nepaskelbtas Rink.,
T‑113/08
,
EU:T:2010:465
,
punktą; taip pat žr. 2011 m. kovo 24 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑184/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:120
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju Komisija iš esmės teigia, kad Prancūzijos Respublika galėjo žinoti apie ginčijamus trūkumus ir siūlymus pagerinti savo patikrinimų vietoje sistemą nuo tada, kai gavo 2009 m. vasario 23 d. raštą.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad minėtu raštu Komisija nusiuntė Prancūzijos Respublikai oficialų pranešimą, parengtą pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalį. Šis raštas buvo nusiųstas vykstant procedūrai, numatytai Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnyje, užbaigtai Komisijai priėmus Įgyvendinimo sprendimą Nr. 2013/123, pagal kurį, remiantis Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsniu, Sąjungos lėšomis nefinansuojamos tam tikros išlaidos. Taigi Komisijos galutinis sprendimas Sąjungos lėšomis nefinansuoti tam tikrų sumų 2009 m. vasario 23 d. rašto nusiuntimo metu dar nebuvo priimtas, nes šis raštas buvo parengiamasis aktas, kuriuo siekiama parengti Įgyvendinimo sprendimą Nr. 2013/123.
Tai reiškia, jog 2009 m. vasario 23 d. rašto nepakanka tam, kad būtų tenkinama pirmoji iš dviejų sąlygų, minėtų šio sprendimo 94 punkte. Todėl Komisijos argumentui, pagal kurį tam, kad būtų nustatytas kartojimasis, nebuvo nei būtina, nei pageidautina laukti, kol bus priimtas sprendimas, kuriuo oficialiai konstatuojamas trūkumas, nes pakako oficialaus pranešimo, priimto pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalį, negalima pritarti.
Kalbant apie antrąją sąlygą, minėtą šio sprendimo 94 punkte, pažymėtina, kad šalys nesutaria iš esmės dėl formuluotės „laikotarp[is], einan[tis] po jau koreguoto laikotarpio“, aiškinimo.
Iš tikrųjų Komisija pateikia visiškai pažodinį aiškinimą, pagal kurį reikšmingas laikotarpis – tai laikotarpis, kuris yra tyrimo, atliekamo po tyrimo, kurį vykdant buvo pirmą kartą nustatytas trūkumas, dėl kurio priimtas sprendimas taikyti finansines pataisas, dalykas. Prancūzijos Respublika, priešingai, iš esmės pateikia aiškinimą, pagal kurį reikšmingas laikotarpis – tai laikotarpis, einantis po to, kai buvo priimtas sprendimas dėl finansinių pataisų, užbaigiantis tyrimą, kurį vykdant pirmą kartą buvo konstatuotas ginčijamas trūkumas.
Nagrinėjamu atveju iš Komisijos priimtos galutinės pozicijos matyti, kad ji taikė padidintą 10 % fiksuoto dydžio pataisą dėl pasikartojančio Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, nevykdymo, nes jis susijęs su pagrindinio patikrinimo nepakankamumu, nustatytu atlikus du ankstesnius tyrimus – trūkumu, kurio Prancūzijos valdžios institucijos neištaisė.
Iš tikrųjų nagrinėjamu atveju vienas po kito buvo atlikti trys tyrimai, užbaigti priėmus tris skirtingus sprendimus dėl finansinių pataisų:
–
Tyrimas Nr. RDG/2008/010/FR, susijęs su 2007 ir 2008 m., užbaigtas priėmus 2013 m. vasario 26 d. Įgyvendinimo sprendimą Nr. 2013/123,
–
Tyrimas Nr. RD 2/2011/003/FR, susijęs su 2009 ir 2010 m., užbaigtas priėmus 2015 m. sausio 16 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2015/103 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (
OL L 16, 2015, p. 33
),
–
Tyrimas Nr. RD 2/2012/005/FR, susijęs su 2011–2013 m., užbaigtas 2015 m. birželio 22 d. priėmus ginčijamą sprendimą.
Taigi 2015 m. birželio 22 d., kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, Komisija jau buvo priėmusi du sprendimus: 2013 m. vasario 26 d. Sprendimą Nr. 2013/123 ir 2015 m. sausio 16 d. Sprendimą Nr. 2015/103. Be to, ginčijamame sprendime konstatuojama, kad tas pats trūkumas, kuris nurodytas pirmajame sprendime, išlieka laikotarpiu, einančiu po laikotarpio, dėl kurio nustatyta pataisa, t. y. 2007–2008 m. laikotarpio. Iš tikrųjų tas pats trūkumas buvo konstatuotas ir dėl 2009–2013 m. laikotarpio.
Vis dėlto, kaip pažymėjo Prancūzijos Respublika, 2009–2013 m., laikotarpiu, kuris yra antrojo ir trečiojo tyrimų dalykas, Komisija dar nebuvo priėmusi sprendimo dėl finansinių pataisų, kuriame būtų išdėstyta galutinė Komisijos pozicija dėl Prancūzijos Respublikos tikrinimo sistemos trūkumų, nustatytų per pirmąjį tyrimą. Taigi 2009–2013 m. Prancūzijos Respublika nebuvo visiškai tikra dėl trūkumų, konstatuotų per pirmąjį tyrimą, ir neprivalėjo vykdyti nurodymų, pateiktų 2009 m. vasario 23 d. rašte, siekiant pritaikyti apkrovos normos tikrinimo priemones gerinant tikrinimo tvarką, kaip reikalavo Komisija, tam, kad tokių pačių tikrinimo sistemos trūkumų nebūtų nustatyta dėl 2009–2013 metų.
Kitaip tariant, ginčijamame sprendime Komisija priekaištauja Prancūzijos Respublikai dėl to, kad dar 2007–2010 m. konstatuotas trūkumas, jog gyvuliai nebuvo skaičiuojami, 2011–2013 m. nebuvo ištaisytas, todėl jos padarytas pažeidimas tapo „sunkesnis“, ir tuo yra pateisinamas pataisos padidinimas dėl kartotinio pažeidimo. Tačiau tai, kad tikrinimo sistema nebuvo pagerinta – dėl ko priekaištauja Komisija, – buvo konstatuota tik sprendime, priimtame 2013 m. vasario 26 dieną.
Tai reiškia, kad Komisijos aiškinimas neatitinka Dokumento Nr. VI/5330/97 teksto, kurio reikšmė patikslinta Dokumentu Nr. AGRI/60637/2006.
Iš tikrųjų dėl fiksuoto dydžio pataisų taikymo Dokumente Nr. VI/5330/97 nustatyta, kad „pažeidimas tampa sunkesnis, jei valstybė narė nepagerina tikrinimų tvarkos, nors Komisija jau būna jai pranešusi apie tai, kad šią tvarką būtina gerinti“. Taigi iš šio dokumento teksto matyti, kad ši tvarka turi būti pagerinta – o tai, kad ji nėra pagerinta, gali reikšti sunkinančią aplinkybę – po to, kai yra pranešta, kad būtina tai padaryti, ir net po to, kai, kaip patikslinama Dokumente Nr. AGRI/60637/2006, tvirtinant sąskaitas yra priimtas sprendimas dėl finansinių pataisų.
Be to, pritarus požiūriui, kurio laikosi Komisija, kad trūkumai, dėl kurių priekaištaujama, yra pasikartojantys, nepatikrinus, ar valstybė narė turėjo galimybę juos ištaisyti po to, kai buvo pirmą kartą konstatuota, kad jų esama, tai galiausiai reikštų, kad kartojimusi laikytinas paprastas ginčijamų trūkumų kartojimasis, neatsižvelgiant į tai, ar yra priimtas sprendimas, kaip to reikalaujama pagal Dokumentą Nr. AGRI/60637/2006.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu ir panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek pagal jį taikoma padidinta 10 % fiksuoto dydžio pataisa dėl pasikartojančio Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, nevykdymo, ir dėl to, kad jos šio trūkumo neištaisė.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalį, jei kiekvienos šalies dalis reikalavimų tenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Nagrinėjamu atveju reikia nurodyti Prancūzijos Respublikai ir Komisijai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2015 m. birželio 22 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2015/1119 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) tiek, kiek pagal jį taikoma padidinta 10 % fiksuoto dydžio pataisa dėl pasikartojančio Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimų, susijusių su gyvulių skaičiavimu, nevykdymo, ir dėl to, kad jos šio trūkumo neištaisė.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Prancūzijos Respublika ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

4.
Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Berardis
Spielmann
Csehi
Paskelbta 2018 m. vasario 1 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.