CELEX: 62018CJ0436
Recurs
Dumping
Instituire a unei taxe antidumping definitive asupra anumitor produse originare din China
Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1429
Regulamentul (CE) nr. 1225/2009
Articolul 2 alineatul (7) litera (a)
Valoare normală
Stabilire pe baza prețului dintr‑o țară terță cu economie de piață
Alegerea țării terțe adecvate
Țări terțe cu economie de piață care fac obiectul aceleiași anchete
Ajustări

Prin recursul formulat, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 23 aprilie 2018, Shanxi Taigang Stainless Steel/Comisia (T‑675/15, nepublicată, denumită în continuare „hotărârea atacată”,
EU:T:2018:209
), prin care Tribunalul a respins acțiunea sa având ca obiect anularea în parte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1429 al Comisiei din 26 august 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan (
JO 2015, L 224, p. 10
, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”).
Cadrul juridic
Articolul 2, intitulat „Stabilirea existenței dumpingului”, din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (
JO 2009, L 343, p. 51
, rectificare în
JO 2010, L 7, p. 22
, denumit în continuare „regulamentul de bază”) prevedea la alineatele (7) și (10):
„(7)
(a)
În cazul importurilor care provin din țări care nu au economie de piață, valoarea normală se stabilește pe baza prețului sau a valorii construite într‑o țară terță care are economie de piață sau pe baza prețului dintr‑o astfel de țară terță către alte țări, inclusiv către Comunitate, sau, în cazul în care aceste lucruri nu sunt posibile, în orice alt mod rezonabil, inclusiv pe baza prețului plătit efectiv sau care urmează să fie plătit în Comunitate pentru produsul similar, ajustat în mod corespunzător, în cazul în care este necesar, pentru ca acesta să includă o marjă de profit rezonabilă.
O țară terță cu economie de piață adecvată se alege în mod rezonabil, ținând seama de toate informațiile utile disponibile în momentul efectuării alegerii. Se ține de asemenea seama de termene și, după caz, se alege o țară terță cu economie de piață care face obiectul aceleiași anchete.
[…]
(b)
În cazul anchetelor antidumping privind importurile din […] orice țară care nu are economie de piață și care este membră a [Organizației Mondiale a Comerțului (OMC)] la data deschiderii anchetei, valoarea normală se stabilește în conformitate cu alineatele (1)-(6), în cazul în care se stabilește pe baza unor cereri documentate corespunzător prezentate de unul sau mai mulți producători care fac obiectul anchetei și în conformitate cu criteriile și procedurile prevăzute la litera (c), că în cazul acestui producător sau al acestor producători prevalează condițiile economiei de piață în ceea ce privește fabricarea și vânzarea produsului similar respectiv. În cazul în care nu apare o astfel de situație, se aplică dispozițiile de la litera (a).
[…]
(10)   Se efectuează o comparație echitabilă între prețul de export și valoarea normală. Această comparație se face în aceeași etapă a procesului comercial pentru vânzări efectuate la date cât mai apropiate posibil și ținând seama în mod corespunzător de alte diferențe care afectează comparabilitatea prețurilor. În cazul în care valoarea normală și prețul de export stabilite nu pot fi comparate astfel, se ține seama în fiecare caz, sub formă de ajustări, de diferențele constatate la factorii care se pretinde și se demonstrează că afectează prețurile și, prin urmare, comparabilitatea acestora. […]”
Istoricul litigiului
Recurenta este o societate cu sediul în China, care activează în principal pe piața fabricării și a distribuției de produse din oțel, printre care produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece.
Ca urmare a unei plângeri depuse la 13 mai 2014 de Eurofer, Association européenne de l’acier, ASBL (denumită în continuare „Eurofer”), Comisia Europeană a publicat, la 26 iunie 2014, un aviz de deschidere a unei proceduri antidumping privind importurile de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan (
JO 2014, C 196, p. 9
).
Ancheta privind dumpingul și prejudiciul adus industriei Uniunii Europene a privit perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 2013. Examinarea evoluțiilor relevante pentru evaluarea prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2013.
Pentru stabilirea dumpingului și a existenței unui prejudiciu, avizul de deschidere prevedea o eșantionare a producătorilor‑exportatori din China și din Taiwan, precum și a producătorilor din Uniune. Recurenta a fost selecționată pentru a figura în eșantionul cuprinzând patru producători‑exportatori din China constituit în cadrul anchetei.
În avizul de deschidere, Comisia a informat părțile interesate că intenționa să considere Statele Unite ca o țară terță cu economie de piață adecvată în sensul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază (denumit în continuare „țară analogă”). Ea a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în această privință, indicându‑le că, potrivit informațiilor de care dispunea, celelalte țări cu economie de piață susceptibile să fie luate în considerare pentru alegerea țării analoge erau Republica India, Republica Africa de Sud, Republica Coreea și Taiwan.
Recurenta nu a prezentat nicio cerere de obținere a statutului de societate care funcționează într‑o economie de piață (denumit în continuare „SEP”), în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din regulamentul de bază. La 6 iulie 2014, ea și‑a depus observațiile privind alegerea țării analoge, estimând că Statele Unite reprezintă o alegere neadecvată și sugerând să se rețină Taiwanul. La 13 februarie 2015, ea a fost audiată de Comisie, la cererea sa.
La 24 martie 2015, această instituție a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/501 de instituire a unei taxe antidumping provizorii privind importurile de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și din Taiwan (
JO 2015, L 79, p. 23
). Acest regulament a instituit o taxă antidumping provizorie de 24,3 % asupra exporturilor acestor produse realizate de recurentă către Uniune pe o perioadă de șase luni începând de la 26 martie 2015.
În urma mai multor schimburi cu recurenta, în cursul cărora aceasta și‑a reiterat obiecțiile privind alegerea Statelor Unite, în detrimentul Taiwanului, ca țară analogă, Comisia, la 26 august 2015, a adoptat regulamentul în litigiu, care a modificat Regulamentul de punere în aplicare 2015/501 și a instituit o taxă antidumping de 24,4 % asupra importurilor în Uniune ale produselor menționate fabricate de recurentă.
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 20 noiembrie 2015, recurenta a introdus o acțiune având ca obiect anularea în parte a regulamentului în litigiu.
Prin Ordonanța din 19 iulie 2016, președintele Camerei întâi a Tribunalului a admis cererea de intervenție a Eurofer în susținerea concluziilor Comisiei.
În susținerea acțiunii formulate, recurenta a invocat trei motive. Prin intermediul primului motiv, împărțit în două aspecte, întemeiat pe o încălcare a articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, recurenta a susținut, cu titlu principal, că Comisia a încălcat această dispoziție selecționând Statele Unite ca țară analogă în detrimentul Taiwanului și, în subsidiar, că Comisia a omis, la construirea valorii normale în aplicarea dispoziției menționate, să opereze ajustările necesare pe baza diferențelor legate de procesul de producție și de accesul la materii prime. Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta a susținut că Comisia a încălcat articolul 2 alineatul (10) din acest regulament refuzând să opereze ajustările necesare pe baza costurilor de transport intern ale unuia dintre producătorii‑exportatori din Statele Unite. Prin intermediul celui de al treilea motiv, împărțit în două aspecte, recurenta a susținut că Comisia a încălcat articolul 3 alineatele (2), (6) și (7) din regulamentul menționat, pe de o parte, în ceea ce privește evaluarea legăturii de cauzalitate dintre importurile provenite din China și din Taiwan și incidența lor asupra industriei Uniunii și, pe de altă parte, atribuind acestor importuri prejudiciul cauzat acestei industrii.
Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins fiecare dintre aceste motive și, prin urmare, acțiunea în ansamblul său.
Concluziile părților în fața Curții
Recurenta solicită Curții, cu titlu principal:
–
anularea hotărârii atacate;
–
anularea regulamentului în litigiu, în măsura în care acest regulament o privește, și
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri de recurs, precum și celor aferente procedurii în primă instanță.
În subsidiar, recurenta solicită Curții trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.
Comisia și Eurofer solicită Curții respingerea recursului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
În susținerea recursului, recurenta invocă două motive întemeiate pe o interpretare eronată a articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.
Cu privire la primul motiv
Argumentația părților
Prin intermediul primului motiv, recurenta susține că Tribunalul, la punctele 34-37 din hotărârea atacată, a interpretat eronat articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din regulamentul de bază în ceea ce privește alegerea țării analoge.
În susținerea acestui motiv, recurenta susține că reiese cu claritate din modul de redactare a acestei dispoziții, care prevede că, „după caz, se alege o țară terță cu economie de piață care face obiectul aceleiași anchete”, că Comisia are obligația de a alege ca țară analogă o țară care face obiectul aceleiași anchete antidumping atunci când există o astfel de țară, singura excepție, formulată de expresia „după caz”, fiind cea în care această țară nu este adecvată. În această ultimă ipoteză, Comisia ar trebui să constate că țara menționată nu este adecvată și să explice din ce motive. În schimb, nu ar rezulta din dispoziția menționată că, pentru a fi reținută ca țară analogă, o țară care face obiectul aceleiași anchete ar trebui să fie neapărat țara „cea mai” adecvată atunci când sunt posibile alte soluții.
Tribunalul ar fi reținut totuși o asemenea interpretare concluzionând, la punctul 37 din hotărârea atacată, că în mod întemeiat Comisia a procedat la o analiză comparativă între Statele Unite și Taiwan pentru a stabili țara analogă cea mai adecvată dintre cele două, în condițiile în care Taiwanul făcea obiectul aceleiași anchete ca și Republica Populară Chineză, spre deosebire de Statele Unite.
Considerând în esență că, atunci când sunt posibile alte soluții, o țară terță cu economie de piață care face obiectul aceleiași anchete este reținută dacă constituie țara cea mai adecvată, Tribunalul, pe de o parte, ar fi introdus la articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din regulamentul de bază o condiție suplimentară care nu figurează în textul acestei dispoziții, ceea ce nu ar fi admisibil din punct de vedere juridic astfel cum ar reieși din raportul organului de apel al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) din 6 octombrie 2016, în cauza „Uniunea Europeană – Măsuri antidumping instituite asupra biomotorinei din Argentina” (WT/DS473/AB/R, punctul 6.30). Pe de altă parte, interpretarea reținută de Tribunal ar lipsi de sens dispoziția menționată, lăsând fără obiect obligația juridică prevăzută de aceasta, care constă în reținerea, după caz, a unei țări care face obiectul aceleiași anchete. Astfel, obligația de a reține țara analogă cea mai adecvată ar decurge deja din prima teză a celui de al doilea paragraf al articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, așa încât nu se poate considera că a doua teză a acestui paragraf se limitează la a reitera aceeași obligație.
Pe de altă parte, recurenta susține că Hotărârea din 22 octombrie 1991, Nölle (
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
), Hotărârea din 22 martie 2012, GLS (
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, punctul
), și Hotărârea din 10 septembrie 2015, Fliesen‑Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
), care sunt citate la punctele 30-33 din hotărârea atacată, ar privi situații în care nu exista o țară cu economie de piață care să facă obiectul aceleiași anchete. Astfel, aceste hotărâri nu ar fi relevante decât pentru interpretarea primei teze a celui de al doilea paragraf al articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, care ar reglementa alegerea unei țări analoge în lipsa unei țări cu economie de piață care să facă obiectul aceleiași anchete, iar nu pentru interpretarea celei de a doua teze a acestui paragraf.
În sfârșit, recurenta susține în esență că, contrar celor statuate de Tribunal la punctul 37 din hotărârea atacată, respectarea obligației de a alege o țară care face obiectul aceleiași anchete ca țară analogă nu riscă să determine o încălcare a obligației, care revine instituțiilor Uniunii, de a încerca să găsească o țară analogă în care prețul unui produs similar se formează în împrejurări comparabile pe cât posibil cu cele ale țării de export. Astfel, conform articolului 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din regulamentul de bază și în special utilizării expresiei „după caz”, o țară terță care face obiectul aceleiași anchete nu ar putea fi reținută ca țară analogă dacă nu este adecvată, situație care s‑ar regăsi dacă prețurile nu s‑ar forma acolo în împrejurări comparabile pe cât posibil cu cele ale țării de export.
În ceea ce privește consecințele erorii de drept pretins săvârșite de Tribunal, recurenta susține în esență că faptele sunt suficient de clare pentru a permite Curții să se pronunțe ea însăși definitiv asupra litigiului. Astfel, nu s‑ar contesta că exista în speță o țară cu economie de piață care să facă obiectul aceleiași anchete, și anume Taiwanul. Or, în niciun moment, Comisia nu ar fi susținut că această țară nu era adecvată. Ea ar fi afirmat numai că Statele Unite constituiau o alegere mai adecvată. Prin urmare, Comisia ar fi avut din punct de vedere juridic obligația de a reține Taiwanul ca țara analogă, iar nerespectarea acestei obligații ar trebui să determine anularea regulamentului în litigiu.
Comisia consideră că primul motiv trebuie respins ca nefondat și, în orice caz, ca inoperant. Eurofer, care are îndoieli privind admisibilitatea acestui motiv în măsura în care ar corespunde unei critici care nu figura în cererea introductivă din primă instanță și nu ar fi fost introdusă decât în stadiul memoriului în replică în fața Tribunalului, estimează de asemenea că motivul menționat trebuie, în orice caz, să fie respins ca inoperant și nefondat.
Aprecierea Curții
Fără a fi necesară pronunțarea cu privire la admisibilitatea primului motiv, acesta trebuie, în orice caz, să fie respins ca nefondat.
În acest scop, trebuie amintit că, potrivit articolului 2 alineatul (7) litera (a) primul paragraf din regulamentul de bază, în cazul importurilor care provin din țări care nu au economie de piață, prin derogare de la normele stabilite la articolul 2 alineatele (1)-(6) din acest regulament, valoarea normală se stabilește, în principiu, pe baza prețului sau a valorii construite într‑o țară terță care are economie de piață, și anume potrivit metodei țării analoge [Hotărârea din 10 septembrie 2015, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, punctul
, și Hotărârea din 28 februarie 2018, Comisia/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑301/16 P
,
EU:C:2018:132
, punctul
]. Articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf din respectivul regulament prevede, în prima teză, că țara analogă se alege în mod rezonabil, ținând seama de toate informațiile utile disponibile în momentul efectuării alegerii, și, în a doua teză, că, după caz, se alege o țară terță cu economie de piață care face obiectul aceleiași anchete.
Argumentele invocate de recurentă în susținerea primului său motiv se întemeiază pe o lectură izolată a celei de a doua teze din al doilea paragraf al respectivului articol 2 alineatul (7) litera (a). Or, astfel cum susține în esență Comisia, această a doua teză trebuie să fie interpretată în lumina primei teze a acestui paragraf, astfel cum a fost interpretată de jurisprudența Curții, această primă teză fiind, contrar a ceea ce pare să susțină recurența, relevantă inclusiv în ipoteza în care o țară cu economie de piață face obiectul aceleiași anchete.
În această privință, reiese din această jurisprudență, pe de o parte, că alegerea țării analoge se înscrie în cadrul largii puteri de apreciere de care dispun instituțiile Uniunii în domeniul politicii comerciale comune, datorită complexității situațiilor economice și politice pe care trebuie să le analizeze (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 octombrie 1991, Nölle,
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
, punctul
, Hotărârea din 29 mai 1997, Rotexchemie,
C‑26/96
,
EU:C:1997:261
, punctul
, și Hotărârea din 10 septembrie 2015, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, punctul
).
Pe de altă parte, rezultă din jurisprudența menționată că țara analogă trebuie să fie aleasă în mod rezonabil, ținând seama de toate informațiile fiabile disponibile în momentul efectuării alegerii, instanțele Uniunii trebuind să se asigure că instituțiile competente ale Uniunii nu au omis să ia în considerare elemente esențiale în vederea stabilirii caracterului adecvat al țării pentru care s‑a optat și dacă elementele din dosar au fost examinate cu toată diligența necesară pentru a se putea considera că valoarea normală a fost stabilită în mod corespunzător și rezonabil. În acest scop, instituțiile menționate au obligația, ținând seama de alternativele care se prezintă, de a încerca să identifice o țară terță în care prețul unui produs similar este stabilit în împrejurări comparabile pe cât posibil cu cele din țara de export, cu condiția să fie vorba despre o țară cu economie de piață (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 martie 2012, GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, punctele
și
, precum și Hotărârea din 10 septembrie 2015, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, punctele
și
).
Așadar, se deduce din articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf din regulamentul de bază că, atunci când poate fi avută în vedere alegerea mai multor țări în lumina informațiilor fiabile disponibile, instituția competentă procedează la o analiză comparativă a acestor diferite țări și o alege pe cea în care prețul produsului similar cu produsul vizat se formează în împrejurări comparabile pe cât posibil cu cele din țara de export. Din această perspectivă, contrar a ceea ce susține în esență recurenta, a doua teză a paragrafului menționat nu exclude ca această instituție să procedeze la o astfel de analiză comparativă, inclusiv atunci când o țară cu economie de piață face obiectul aceleiași anchete, și să aleagă, pe această bază, țara cea mai adecvată în cadrul puterii de apreciere de care dispune conform jurisprudenței amintite la punctul 31 din prezenta hotărâre.
Astfel, reiese de la a doua teză din al doilea paragraf al articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază că, atunci când o țară cu economie de piață face obiectul aceleiași anchete, instituția competentă trebuie să țină seama de aceasta în mod corespunzător între alegerile posibile și să examineze, cu toată diligența necesară, dacă această țară constituie o alegere adecvată. Or, în speță, deși recurenta arată că Comisia nu a susținut că Taiwanul nu constituia o alegere adecvată, ea nu contestă constatarea, operată în esență de Tribunal la punctele 34 și 35 din hotărârea atacată, potrivit căreia Comisia, în speță, a examinat situația acestei țări printre alternativele posibile.
Rezultă din ceea ce precedă că, după cum a arătat Tribunalul în mod întemeiat la punctul 37 din hotărârea atacată și contrar celor susținute de recurentă, Comisia nu era obligată să rețină Taiwanul ca fiind țara analogă adecvată pentru singurul motiv că era vorba despre o țară terță cu economie de piață care făcea obiectul aceleiași anchete ca și China, ceea ce ar fi avut drept consecință împiedicarea acestei instituții să țină seama de celelalte opțiuni posibile și să procedeze la o analiză comparativă între această țară și aceste alte opțiuni, printre care, în speță, Statele Unite, pentru a determina țara cea mai adecvată dintre cele două. Orice interpretare contrară ar încălca nu numai puterea de apreciere de care dispune această instituție în alegerea țării analoge, ci și, după cum Tribunalul a arătat în mod întemeiat la punctul 37 din hotărârea atacată, obligația instituției menționate, amintită la punctul 32 din prezenta hotărâre, de a încerca să găsească, ținând seama de alternativele care se prezintă, o țară terță cu economie de piață în care prețul unui produs similar se formează în împrejurări comparabile pe cât posibil cu cele din țara de export.
Această concluzie este susținută de analiza genezei Regulamentului (CE) nr. 3283/94 al Consiliului din 22 decembrie 1994 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (
JO 1994, L 349, p. 1
), care a introdus în normele de bază ale Uniunii în materie de antidumping prescripția care figurează la articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din regulamentul de bază. Astfel, expunerea de motive a propunerii prezentate de Comisie în vederea adoptării Regulamentului nr. 3283/94 [COM(1994) 414 final] indica, în legătură cu această dispoziție, a cărei formulare finală reținută de legiuitorul Uniunii este identică cu cea care era propusă de Comisie, că, pentru alegerea țării analoge, preferința „poate” merge spre o țară supusă aceleiași anchete, sub rezerva ca ea să îndeplinească criteriile unei baze rezonabile, ceea ce implică lipsa unei obligații de a alege această țară.
Contrar celor susținute de recurentă, interpretarea, care figurează la punctele 32-34 din prezenta hotărâre, a celei de a doua teze din al doilea paragraf al articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază nu reușește nici să adauge acestei a doua teze o condiție care nu figurează în cuprinsul ei, nici să lipsească această teză de efect util, ci provine dintr‑o lectură de ansamblu a articolului 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf din acest regulament.
În consecință, în măsura în care Tribunalul nu a adăugat nicio condiție la articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din regulamentul de bază, trebuie să se respingă și argumentul recurentei întemeiat pe faptul că ar rezulta din raportul organului de apel al OMC din 6 octombrie 2016, în cauza „Uniunea Europeană – Măsuri antidumping instituite asupra biomotorinei din Argentina” (WT/DS473/AB/R), referitor la interpretarea articolului 2.2.1.1 din acordul privind punerea în aplicare a articolului VI din Acordul general pentru tarife și comerț 1994 (GATT) (
JO 1994, L 336, p. 103
), care figurează în anexa 1A la Acordul de instituire a OMC (
JO 1994, L 336, p. 3
), că nu este admisibil din punct de vedere juridic să se adauge o condiție care nu figurează în textul articolului 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din regulamentul de bază.
Din ceea ce precedă rezultă că primul motiv trebuie să fie respins ca nefondat.
Cu privire la al doilea motiv
Argumentația părților
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta arată că Tribunalul a realizat o interpretare eronată a articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază considerând, la punctele 60-65 din hotărârea atacată, că nu pot fi operate ajustări în temeiul diferențelor din procesul de producție și din accesul la materiile prime constatate în China, la construirea valorii normale în aplicarea acestei dispoziții.
Soluția reținută de Tribunal în această hotărâre ar conduce la excluderea, în principiu, a posibilității producătorilor‑exportatori din țările lipsite de o economie de piață care nu îndeplinesc condițiile pentru a beneficia de SEP de a solicita ajustări ale valorii normale în temeiul unor asemenea diferențe potrivit articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, în timp ce, în aplicarea Hotărârii din 10 octombrie 2012, Shanghai Biaowu High‑Tensile Fastener și Shanghai Prime Machinery/Consiliul (
T‑170/09
, nepublicată,
EU:T:2012:531
, punctul
), precum și a Hotărârii din 29 aprilie 2015, Changshu City Standard Parts Factory și Ningbo Jinding Fastener/Consiliul (
T‑558/12 și T‑559/12
, nepublicată,
EU:T:2015:237
, punctul
), acești producători‑exportatori ar fi deja privați de posibilitatea de a solicita ajustări în temeiul acestor diferențe potrivit articolului 2 alineatul (10) din acest regulament.
O asemenea soluție, care ar priva în esență producătorii‑exportatori de dreptul de a solicita ajustări, ar fi contrară articolului 2.4 din Acordul privind punerea în aplicare a articolului VI din Acordul general pentru tarife și comerț 1994, care ar corespunde articolului 2 alineatul (10) din regulamentul de bază și ar prevedea obligația de a proceda la o comparație echitabilă între prețul la export și valoarea normală, precum și de a opera ajustări pe baza diferențelor care afectează comparabilitatea prețurilor. Astfel, în raportul din 18 ianuarie 2016 în cauza „Comunitățile Europene – Măsuri antidumping definitive care vizează anumite elemente de fixare din fier sau din oțel care provin din China” (WT/DS397/AB/RW, punctele 5.207 și 5.215), organul de apel al OMC ar fi indicat în mod clar că această obligație se aplică tuturor anchetelor antidumping, inclusiv atunci când valoarea normală este determinată pe baza unei țări analoge.
În plus, contrar celor statuate de Tribunal, împrejurarea că recurenta nu a introdus o cerere de obținere a SEP ar fi lipsită de relevanță pentru a determina dacă o cerere de ajustare în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază este justificată.
Pe de altă parte, deși, în Hotărârea din 10 septembrie 2015, Fliesen‑Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, punctul
), citată de Tribunal la punctul 60 din hotărârea atacată, Curtea a decis că articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază urmărește evitarea luării în considerare a prețurilor și a costurilor aplicate în țările care nu au economie de piață, dacă acești parametri nu reprezintă rezultanta normală a forțelor care se exercită asupra pieței, ea nu s‑ar fi pronunțat totuși cu privire la aspectul dacă este posibil să se procedeze la ajustări pe baza factorilor care sunt rezultanta unor astfel de forțe, cum ar fi diferențele datorate unui avantaj comparativ natural. O astfel de posibilitate nu ar fi fost înlăturată nici în Hotărârea din 29 aprilie 2015, Changshu City Standard Parts Factory și Ningbo Jinding Fastener/Consiliul (
T‑558/12 și T‑559/12
, nepublicată,
EU:T:2015:237
, punctul
), citată la punctul 61 din hotărârea atacată.
Deși recurenta nu susține că ar trebui operate ajustări pentru neutralizarea denaturărilor constatate într‑o țară lipsită de economie de piață, ea susține totuși că aceasta nu exclude posibilitatea de a proceda la ajustări, în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (a) sau al articolului 2 alineatul (10) din regulamentul de bază, pe baza unor diferențe care afectează comparabilitatea prețurilor și care sunt rezultanta forțelor menționate, altfel spus care nu sunt provocate de denaturări.
În această privință, în raportul din 18 ianuarie 2016 în cauza „Comunitățile Europene – Măsuri antidumping definitive care vizează anumite elemente de fixare din fier sau din oțel care provin din China” (WT/DS397/AB/RW, punctele 5.207 și 5.236), organul de apel al OMC ar fi precizat că, deși autoritatea însărcinată cu ancheta nu este obligată să procedeze la ajustări pe baza diferențelor dintre costurile producătorilor țării exportatoare lipsite de economie de piață și cele ale producătorului țării analoge, atunci când aceasta ar conduce respectiva autoritate la reintroducerea în valoarea normală a costurilor denaturate ale producătorilor din această primă țară, autoritatea menționată trebuie totuși să determine dacă ajustarea solicitată ar avea sau nu un astfel de efect.
Excluzând, în principiu, posibilitatea de a proceda la ajustări pe baza diferențelor din accesul la materiile prime și din procesul de producție, deși ar fi trebuit să examineze dacă acceptarea unei asemenea ajustări ar fi avut ca efect reintroducerea costurilor denaturate și/sau dacă celelalte condiții de acceptare a acestei ajustări erau îndeplinite, Tribunalul ar fi încălcat articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.
Comisia și Eurofer consideră că al doilea motiv trebuie să fie respins ca fiind nefondat și, potrivit Eurofer, ca fiind, în orice caz, inoperant.
Aprecierea Curții
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept excluzând, din principiu, posibilitatea de a proceda la ajustări pe baza diferențelor din procesul de producție și din accesul la materiile prime constatate în China la construirea valorii normale în aplicarea articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.
În această privință, reiese în esență din argumentația dezvoltată de recurentă în cadrul acestui motiv că ea admite că, astfel cum a statuat Tribunalul la punctul 62 din hotărârea atacată, nu se poate cere Comisiei să opereze ajustări privind factori influențați de parametri care nu sunt rezultanta forțelor pieței. Totuși, recurenta susține că ar trebui să fie posibil să se procedeze la ajustări pe baza diferențelor care sunt rezultanta unor asemenea forțe și adaugă în esență că Tribunalul ar fi trebuit să examineze dacă acceptarea ajustărilor solicitate ar fi avut ca efect reintroducerea în valoarea normală a costurilor denaturate, mai exact dacă aceste ajustări ar fi avut drept consecință reintroducerea în această valoare a costurilor influențate de parametri care nu rezultă din forțele menționate, ceea ce Tribunalul nu ar fi făcut.
În această privință, trebuie să se arate că, pentru a concluziona, la punctul 64 din hotărârea atacată, că, în speță, nu se poate proceda la ajustări pe baza diferențelor din procesul de producție și din accesul la materii prime constatate în China în contextul construirii valorii normale în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, Tribunalul a constatat, la punctul 63 din această hotărâre că, întrucât China nu era, la momentul faptelor, considerată o economie de piață, iar recurenta nu a introdus o cerere de obținere a SEP, nimic nu indica faptul că aprovizionarea cu nichel sau procesul de producție al unei întreprinderi, care operează în condiții care nu sunt cele ale unei economii de piață, nu erau influențate de parametri care nu sunt rezultanta forțelor care se exercită pe piață.
Or, după cum a arătat Eurofer, recurenta, care revendică în esență posibilitatea de a proceda la ajustări în raport cu factori care sunt rezultanta forțelor care se exercită pe piață, nu contestă în mod expres constatarea factuală operată astfel de Tribunal la punctul 63 din hotărârea atacată, potrivit căreia în esență nu reiese că ajustările solicitate privesc asemenea factori. Recurenta nu susține,
a fortiori
, nici că această constatare este afectată de denaturare.
Prin urmare, fără a fi necesară pronunțarea asupra temeiniciei ansamblului argumentelor avansate de recurentă în cadrul prezentului motiv, argumentația acesteia trebuie să fie respinsă ca fiind inoperantă. În consecință, al doilea motiv trebuie să fie respins.
În consecință, recursul trebuie să fie respins în totalitate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
Articolul 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din regulamentul menționat, prevede că partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Întrucât Shanxi Taigang Stainless Steel a căzut în pretenții, iar Comisia și Eurofer au solicitat obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, se impune obligarea acestei societăți la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului recurs.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a zecea) declară și hotărăște:

1)
Respinge recursul.

2)
Obligă Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.