CELEX: 62017CJ0431
Преюдициално запитване
Директива 98/5/ЕО
Достъп до адвокатската професия
Монах, придобил професионална квалификация „адвокат“ в държава членка, различна от приемащата държава членка
Член 3, параграф 2
Условие за вписване от компетентния орган на приемащата държава членка
Удостоверение за вписване от компетентния орган на държавата членка по произход
Отказ на вписване
Правила на професионалната етика
Несъвместимост между статута на монах и упражняването на адвокатската професия

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграф 2 от Директива 98/5/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 година относно улесняване на постоянното упражняване на адвокатската професия в държава членка, различна от държавата, в която е придобита квалификацията (
ОВ L 77, 1998 г., стр. 36
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 24).
Запитването е отправено в рамките на спор между Monachos Eirinaios, kata kosmon Antonios Giakoumakis tou Emmanouil (монах Ириней, роден под името Антониос Якумакис, син на Емануил, наричан по-нататък „монах Ириней“) и Dikigorikos Syllogos Athinon (Атинска адвокатска колегия, Гърция, наричана по-нататък „ААК“) относно отказа на този орган да уважи молбата за вписването му в специалния регистър на Атинската адвокатска колегия като адвокат, който практикува под професионалното си звание по произход.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 2, 6 и 8 от Директива 98/5 гласят:
„(2)
като имат предвид, че целта на Директива [89/48/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години (
OВ L 19, 1989 г., стр. 16
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 76)] е да гарантира на адвоката да се включи в професионалното съсловие в приемащата държава членка и че директивата не се стреми нито да измени правилата, уреждащи професията в тази държава, нито да освободи адвоката от спазването на тези;
[…]
(6)
като имат предвид, че на общностно равнище дейността е обусловена и от обстоятелството, че само няколко държави членки вече разрешават на тяхна територия упражняването на адвокатски дейности по друг начин, освен под формата на услуги, от адвокати от други държави членки, които практикуват под професионалното звание по произход; като имат предвид обаче, че има съществени различия между условията и реда в държавите членки, където съществува такава възможност, например по отношение на обхвата на дейността и задължението за вписване от компетентните органи; като имат предвид, че подобно разнообразие води до неравенство и нарушаване на конкуренцията между адвокатите от държавите членки и представлява пречка за свободното движение; като имат предвид, че само директива, която определя условията за упражняване на професията по друг начин, освен под формата на предоставяне на услуги, от адвокати, които практикуват под професионалното звание по произход, е в състояние да разреши тези трудности и да предостави еднакви възможности на адвокатите и потребителите на правни услуги във всички държави членки;
[…]
(8)
като имат предвид, че обхванатите от настоящата директива адвокати следва да спазват задължението за вписване от компетентния орган на приемащата държава членка с оглед той да се увери, че те спазват правилата на професионалната етика, които действат в тази държава; […]“.
Член 1, параграфи 1 и 2 от тази директива гласи:
„1.   Целта на настоящата директива е да улесни постоянното упражняване на адвокатската професия като свободна професия или на платена служба в държава членка, различна от държавата, в която е придобита професионалната квалификация.
2.   По смисъла на настоящата директива:
[…]
б)
„държава членка по произход“ е държавата членка, в която адвокатът е придобил правото да носи едно от посочените в буква а) професионални звания, преди да упражнява адвокатската професия в друга държава членка;
в)
„приемаща държава членка“ е държавата членка, в която адвокатът практикува съгласно настоящата директива;
г)
„професионално звание по произход“ е професионалното звание в държавата членка, в която адвокатът е придобил правото да носи това звание, преди да упражнява адвокатската професия в приемащата държава членка;
[…]“.
Съгласно член 2, първа алинея от посочената директива:
„Всеки адвокат има право да упражнява постоянно дейностите на адвокат, посочени в член 5, във всяка друга държава членка под званието по произход“.
Член 3, параграфи 1 и 2 от същата директива, озаглавен „Регистрация от компетентния орган“, предвижда:
„1.   Адвокат, който желае да практикува в държава членка, различна от държавата, в която е придобил професионалната си квалификация, се вписва от компетентния орган на тази държава членка.
2.   Компетентният орган на приемащата държава членка вписва адвоката след представяне на удостоверение за вписване от компетентния орган на държавата членка по произход. […]“.
Член 6, параграф 1 от Директива 98/5, озаглавен „Приложими правила на професионалната етика“, гласи:
„Независимо от правилата на професионалната етика, на които се подчинява в своята държава членка по произход, адвокат, който практикува под професионалното звание по произход, спазва същите правила на професионалната етика като адвокатите, които практикуват под професионалното звание в приемащата държава членка, по отношение на всички дейности, които той упражнява на нейна територия“.
Гръцкото право
Република Гърция транспонира Директива 98/5 във вътрешното си право с Proedriko Diatagma 152/2000, Diefkolynsi tis monimis askisis tou dikigorikou epangelmatos stin Ellada apo dikigorous pou apektisan ton epangelmatiko tous titlo se allo kratos-melos tis EE (Указ № 152/2000 на президента на Републиката, Улесняване на постоянното упражняване на адвокатската професия в Гърция от адвокати, придобили квалификацията си в друга държава — членка на Европейския съюз) от 23 май 2000 г. (FEK A’130).
Член 5, параграфи 1 и 2 от този президентски указ предвижда:
„1.   За да практикува в Гърция, адвокатът трябва да се впише в адвокатската колегия на съдебния район, в който възнамерява осъществява дейността си, както и да притежава кантора в същия съдебен район.
2.   Решението за вписване се взема от административния съвет на съответната адвокатска колегия, след като заинтересованото лице представи следните документи:
[…]
c)
удостоверение за вписване, издадено от компетентния орган на държавата по произход, който е предоставил професионалното звание, или от друг компетентен орган на държавата по произход. […]“.
Член 6, параграф 6 от Kodikas dikigoron (Закон за адвокатурата; Закон № 4194/2013, FEK A’208), озаглавен „Условия за придобиване на правоспособност като адвокат — пречки“, гласи:
„Адвокатът […] не може да има статут на […] монах“.
От член 7, параграф 1, букви a) и c) от Закона за адвокатурата следва, че лице, което е свещеник или монах или което е назначено или заеме каквато и да било платена длъжност по трудово или служебно правоотношение в частноправно или публичноправно юридическо лице, губи ipso jure статута си на адвокат и се заличава от регистъра на колегията, на която е член.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Монах Ириней, жалбоподател по главното производство, е монах в Петренския манастир, разположен в Кардица (Гърция).
С молба от 12 юни 2015 г. монах Ириней иска от ААК (Гърция) да бъде вписан в специалния регистър на тази колегия като адвокат, който е придобил професионалното си звание в друга държава членка, а именно Кипър.
На 18 юни 2015 г. ААК отхвърля молбата въз основа на национални разпоредби, съгласно които упражняването на адвокатската професия е несъвместимо със статута на монах, като приема, че тези разпоредби се прилагат и към адвокатите, които искат да практикуват в Гърция под професионалното си звание по произход.
На 29 септември 2015 г. монах Ириней обжалва това решение пред Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет, Гърция).
В подкрепа на жалбата си той се позовава по-специално на несъответствието на националното законодателство с разпоредбите на Директива 98/5, тъй като това законодателство установявало условие, което не е предвидено в Директивата. Посочената директива обаче осъществявала пълна хармонизация на правилата относно условията за вписване от компетентния орган на приемащата държава членка на адвокати, които са придобили професионалната си квалификация в друга държава членка.
ААК поддържа по същество, че националното законодателство, съгласно което монасите не могат да бъдат адвокати, е обосновано от основните правила и принципи, уреждащи упражняването на адвокатската професия в приемащата държава членка.
В това отношение ААК счита, че статутът на монах не позволява на един монах да предостави изискваните от тези правила и принципи гаранции, като например независимост от църковните органи, на които е подчинен, възможност да се посвети изцяло на упражняването на адвокатската професия, способност да движи спорни производства, установяване на действителната кантора в съдебния район на съответния първоинстанционен съд и спазване на забраната за безвъзмездно предоставяне на адвокатските услуги.
Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет) има въпроси във връзка с тълкуването на член 3 от Директива 98/5. Предвид изискванията, произтичащи от националните правила на професионалната етика, на които са подчинени адвокатите в приемащата държава и които не позволяват на монах да упражнява адвокатска професия, запитващата юрисдикция иска да се установи дали компетентният национален орган на тази държава члена е длъжен въпреки всичко да впише един монах, за да може той да упражнява адвокатската професия под професионалното звание, придобито в държавата членка по произход.
Според запитващата юрисдикция този въпрос се поставя с още по голяма сила, тъй като в съответствие с националната разпоредба, съгласно която статутът на монах не позволява да се изпълнят изискванията и да се предоставят гаранциите, които са необходими за упражняването на адвокатската професия в Гърция, компетентният органа на приемащата държава членка трябва да констатира автоматично, че заинтересованото лице е нарушило посочените правила на професионалната етика.
При тези обстоятелства Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 3 от Директива 98/5 да се тълкува в смисъл, че националният законодател може да забрани вписването на монах на гръцката църква като адвокат в регистъра на компетентната колегия на държава членка, различна от тази, в която е придобил професионалното си звание, с цел да практикува в рамките на тази държава под професионалното си звание по произход с мотива, че по смисъла на националното право монасите на гръцката църква не могат да бъдат вписвани в регистрите на адвокатските колегии, тъй като поради статута им не са налице необходимите гаранции за упражняване на адвокатска професия?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 3, параграф 2 от Директива 98/5 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което забранява адвокат, който има статут на монах и който е вписан като адвокат от компетентния орган на държавата членка по произход, да бъде вписан от компетентния орган на приемащата държава членка, за да упражнява в тази държава членка професията си под професионалното си звание по произход, поради предвидената в това законодателство несъвместимост между статута на монах и упражняването на адвокатската професия.
Най-напред следва да се припомни, че съгласно член 1, параграф 1 от Директива 98/5 целта на последната е да улесни постоянното упражняване на адвокатската професия в държава членка, различна от държавата, в която е придобита професионалната квалификация.
В това отношение Съдът вече е имал повод да констатира, че посочената директива въвежда механизъм за взаимно признаване на професионалните звания на адвокатите мигранти, които желаят да упражняват професията си под званието, получено в държавата членка по произход (решение от 17 юли 2014 г., Torresi,
C‑58/13 и C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това, както следва от съображение 6 от Директива 98/5, с последната законодателят на Съюза има намерение по-специално да премахне неравнопоставеността в националните разпоредби относно условията за вписване към компетентните органи, които са в основата на неравенствата и пречките пред свободното движение (решение от 17 юли 2014 г., Torresi,
C‑58/13 и C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, т.
и цитираната съдебна практика).
В този контекст член 3 от Директива 98/5 осъществява пълна хармонизация на предварителните изисквания за ползване на правото на установяване, предоставено с Директивата, като предвижда, че адвокатите, желаещи да практикуват в държава членка, различна от държавата, в която е придобита професионалната квалификация, са длъжни да се впишат към компетентния орган на тази държава членка, която трябва да извърши вписването „след представяне на удостоверение за вписване от компетентния орган на държавата членка по произход“ (решение от 17 юли 2014 г., Torresi,
C‑58/13 и C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение Съдът вече е постановил, че представянето на удостоверение за вписване от компетентния орган на държавата членка по произход пред компетентния орган на приемащата държава се оказва единственото условие, с което трябва да е обвързано вписването на заинтересуваното лице в приемащата държава членка, позволяващо му да практикува в последната държава членка под професионалното звание по произход (решение от 17 юли 2014 г., Torresi,
C‑58/13 и C‑59/13
,
EU:C:2014:2088
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо трябва да се приеме, че адвокатите, които са придобили правото да носят това професионално звание в дадена държава членка, като жалбоподателя в главното производство, и които предоставят на компетентния орган на приемащата държава членка удостоверение за вписването им от компетентния орган на първата държава членка, изпълняват всички необходими условия за вписването им от компетентния орган на приемащата държава членка под професионалното им звание, придобито в държавата членка по произход.
Този извод не се опровергава от обстоятелството, че съгласно член 6, параграф 1 от Директива 98/5, независимо от правилата на професионалната етика, на които се подчинява в своята държава членка по произход, адвокат, който практикува в приемащата държава членка под професионалното си звание по произход, трябва да спазва същите правила на професионалната етика като тези, на които са подчинени адвокатите, практикуващи под професионалното звание на приемащата държава членка, по отношение на всички дейности, осъществявани на нейна територия.
Всъщност трябва да се разграничават, от една страна, вписването от компетентния орган на приемащата държава членка на адвокат, който желае да практикува в тази държава членка под професионалното си звание по произход, вписване, което съгласно член 3, параграф 2 от тази директива е подчинено единствено на условието, посочено в точки 26—28 от настоящото решение, и от друга страна, самото упражняване на адвокатската професия в посочената държава членка, при което по силата на член 6, параграф 1 от посочената директива този адвокат трябва да спазва правилата на професионалната етика, приложими в същата държава членка.
В това отношение трябва да се припомни, че тези правила, за разлика от правилата, които установяват изискваните за вписването предварителни условия, не са хармонизирани и следователно могат да се различават значително от правилата, които са в сила в държавата членка по произход. Впрочем, както потвърждава член 7, параграф 1 от тази директива, неспазването на посочените правила може да доведе до налагане на предвидените в правото на приемащата държава членка санкции. Тези санкции могат да включват евентуално заличаване на вписването в съответната адвокатска колегия на тази държава членка (вж. в този смисъл решение от 2 декември 2010 г., Jakubowska,
C‑225/09
,
EU:C:2010:729
, т.
).
В случая от предоставената от запитващата юрисдикция информация е видно, че според компетентния орган на приемащата държава членка упражняването на адвокатската професия от монах не е съвместимо с гаранциите — като посочените в точка 18 от настоящото решение — които правото на тази държава членка изисква за това упражняване.
В това отношение следва да се припомни, че националният законодател може да предвиди такива гаранции, стига правилата, с които те се установяват, да не надхвърлят необходимото за постигане на преследваните цели. По-конкретно липсата на конфликт на интереси е абсолютно необходима за упражняването на адвокатската професия и предполага по-специално че адвокатите са независими от органите, които не трябва им влияят по никакъв начин.
Тази възможност, с която разполага националният законодател, обаче не му дава право да добавя към предварителните условия за вписване от компетентния орган на приемащата държава членка, които, както бе припомнено в точка 26 от настоящото решение, са предмет на пълна хармонизация, допълнителни условия относно спазването на професионалните изисквания и изискванията на професионалната етика. Да се откаже обаче на адвокат, който желае да практикува в приемащата държава членка под професионалното си звание по произход, да бъде вписан от компетентните органи на тази държава членка, единствено поради това че е монах, би означавало да се добави условие за вписване към изброените в член 3, параграф 2 от Директива 98/5 условия, а тази разпоредба не допуска такова добавяне.
Освен това, както бе припомнено в точка 33 от настоящото решение, за да бъдат в съответствие с правото на Съюза, правилата на професионалната етика в приемащата държава членка трябва по-специално да спазват принципа на пропорционалност, което означава да не надхвърлят необходимото за постигане на преследваните цели. Запитващата юрисдикция трябва да направи необходимите проверки по отношение на правилото за несъвместимост, разглеждано в главното производство.
С оглед на всички изложени съображения на поставения въпрос трябва да се отговори, че член 3, параграф 2 от Директива 98/5 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което забранява адвокат, който има статут на монах и който е вписан като адвокат от компетентния орган на държавата членка по произход, да бъде вписан от компетентния орган на приемащата държава членка, за да упражнява в тази държава членка професията си под професионалното си звание по произход, поради предвидената в това законодателство несъвместимост между статута на монах и упражняването на адвокатската професия.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:

Член 3, параграф 2 от Директива 98/5/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 година относно улесняване на постоянното упражняване на адвокатската професия в държава членка, различна от държавата, в която е придобита квалификацията, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което забранява адвокат, който има статут на монах и който е вписан като адвокат от компетентния орган на държавата членка по произход, да бъде вписан от компетентния орган на приемащата държава членка, за да упражнява в тази държава членка професията си под професионалното си звание по произход, поради предвидената в това законодателство несъвместимост между статута на монах и упражняването на адвокатската професия.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: гръцки.