CELEX: 62014TJ0335
Közösségi védjegy
Törlési eljárás
A DoggiS közösségi ábrás védjegy
A korábbi DoggiS nemzeti ábrás védjegyek
A korábbi DOGGIS és DOGGIBOX nemzeti szóvédjegyek
Hot dog alakú figurát ábrázoló korábbi nemzeti ábrás védjegyek
Első alkalommal a fellebbezési tanácshoz beterjesztett kiegészítő bizonyítékok
A 207/2009/EK rendelet 76. cikke
Rosszhiszeműség
A 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja
Első alkalommal a Törvényszékhez beterjesztett bizonyítékok

A jogvita előzményei
2010. február 18‑án a felperes, José‑Manuel Davó Lledó a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (
HL L 78., 1. o.
) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A bejelentett védjegy az alábbi ábrás megjelölés volt, piros színmegjelöléssel:
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 29., 30. és 43. osztályba tartozó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban tették, amelyek ezen osztályok tekintetében az alábbi leírásnak felelnek meg:
—
29. osztály: „Hamburgerek; kolbásztermékek; hideg húsok; átdolgozott gyümölcsök és zöldségek; gyümölcssaláták; zöldségsaláták, zöldségfélék és hüvelyesek; gyümölcs‑, zöldség‑ és zöldséges saláták; sültburgonya, chips; feldolgozott burgonya; tejszín; tej; burgonya‑termékek; hús, hal, baromfi és vadhús; húskivonatok; tartósított/konzervált, fagyasztott, szárított és főtt gyümölcs és zöldség; zselék, dzsemek, kompótok; tojások, tej és tejtermékek; étkezési olajok és zsírok”;
—
30. osztály: „Pizzák; szendvicsek; szendvicsek; péktermékek; étkezési jég/jégkrémek/fagylaltáruk; étkezési szószok; cukrásztermékek; desszertek; salátaöntetek; csokoládé; kávé, tea, kakaó, cukor, rizs, tápióka, szágó, pótkávé; liszt és gabonafélékből készült készítmények, kenyér, süteménytészták és cukrászsütemények, fagylaltok; méz, melasz; élesztő, sütőpor; só, mustár; ecet, szószok (fűszerek); fűszerek; fagylalt”;
—
43. osztály: „Éttermi szolgáltatás; kávéházi szolgáltatások; gyorséttermi szolgáltatások; éttermi szolgáltatás és főzés elvitelre; éttermi szolgáltatások, kávézók, sörözők, pubok, bárok szolgáltatásai, készételek és szállodai szolgáltatások; éttermi és catering szolgáltatások; élelmiszer‑előkészítés és főzés; készételgyártási szolgáltatás; büfébárok [snack‑bárok]; éttermi szolgáltatás (étkeztetés); ideiglenes szállásadás”.
A közösségi védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2010. április 12‑i, 65/2010. számában hirdették meg.
A vitatott védjegyet 2010. december 14‑én a 8894826. számon lajstromozták, a fenti 3. pontban említett áruk és szolgáltatások egésze tekintetében.
2012. június 6‑án az Administradora y Franquicias América, SA és az Inversiones Ged Ltda (a továbbiakban így együtt: törlést kérelmező felek) a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján törlés iránti kérelmet terjesztettek elő a vitatott védjeggyel szemben, az annak árujegyzékében szereplő valamennyi áru és szolgáltatás tekintetében.
A törlést kérelmező felek fő tevékenységi köre bárok, éttermek, kávézók és gyorséttermek üzemeltetése, valamint ebben az ágazatban franchise‑rendszerek engedményezése, kezelése és üzemeltetése.
A törlés iránti kérelem alátámasztásaként az Inversiones Ged a következő korábbi védjegyekre hivatkozott, amelyeknek ő volt a jogosultja:
—
az alább látható, 2004. január 12‑én a 683048. számon, a 43. osztályba tartozó „kocsmák, bárok, éttermek” tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy, sárga alapon piros betűkkel:
—
az alább látható, 2008. szeptember 15‑én a 857568. számon, a 43. osztályba tartozó „éttermi szolgáltatások, bárok, kocsmák, kávézók, teázók szolgáltatásai, gyorséttermi szolgáltatások” tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy, sárga alapon piros betűkkel:
—
az alább látható, 2007. november 26‑án 801904. számon, a 16., 25., 28. és 32. osztályba tartozó áruk tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy, sárga alapon piros betűkkel:
—
az alább látható, 2005. június 21‑én 728038. számon, a 43. osztályba tartozó „főként fogyasztásra szánt élelmiszerek és italok kínálásával foglalkozó, olyan létesítmények által nyújtott szolgáltatások, mint például éttermek, önkiszolgáló éttermek, kávézók, teázók, kocsmák, menzák, bárok, házi készítésű ételek kínálása” tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy:
—
az alább látható, 2005. május 5‑én 724717. számon, a 16., 25., 28. és 32. osztályba tartozó áruk tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy:
—
a 2009. december 6‑án 867740. számon, a 43. osztályba tartozó „kocsmák, bárok, éttermek” tekintetében lajstromozott, DOGGIS chilei szóvédjegy;
—
a 2009. június 12‑én 352647. számon, a 43. osztályba tartozó áruk tekintetében lajstromozott, DOGGIS perui szóvédjegy;
—
a 2004. szeptember 1‑jén 702110. számon, a 32. osztályba tartozó áruk tekintetében lajstromozott, DOGGIBOX chilei szóvédjegy;
—
az alább látható, 2005. május 5‑én 724718. számon, a 43. osztályba tartozó, a 728038. sz. chilei védjegy árujegyzékében szereplőkkel megegyező szolgáltatások tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy:
—
az alább látható, 2005. május 5‑én 724716. számon, a 16., 25., 28. és 32. osztályba tartozó áruk tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy:
—
az alább látható, 1999. június 22‑én 819295671. számon, a 38. és 60. osztályba tartozó, „élelmiszeripari áruk és szolgáltatások” tekintetében lajstromozott, brazil ábrás védjegy:
Ami az Administradora y Franquicias Américát illeti, ő ugyanezen kérelem alátámasztásként a következő korábbi védjegyekre hivatkozott, amelyeknek ő volt a jogosultja:
—
a 2004. december 13‑án 711375. számon, a 43. osztályba tartozó, a 728038. sz. chilei védjegy árujegyzékében szereplőkkel megegyező szolgáltatások tekintetében lajstromozott, COFFEE BREAK DOGGIS chilei szóvédjegy;
—
az alább látható, 2006. július 12‑én 762423. számon, a 42. osztályba tartozó „éttermi szolgáltatások, bárok, kocsmák, kávézók, teázók szolgáltatásai” tekintetében lajstromozott, chilei ábrás védjegy:
—
az alább látható, 2008. május 14‑én 387908. számon, a 43. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében lajstromozott, uruguayi ábrás védjegy:
A törlést kérelmező felek pontosították, hogy 2011 augusztusában, amikor az Inversiones Ged a doggis védjegyet Spanyolországban lajstromoztatni akarta, tudomást szerzett a felperes nevére lajstromozott, következő védjegyekről: a vitatott védjegy; a 2010. június 2‑án, 2914857. számon, a 29., 30., 39. és 43. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében lajstromozott spanyol doggis védjegy; és a 2010. március 16‑án, 1037118. számon, a 43. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében lajstromozott, nemzetközi doggis védjegy. A felek hozzátették, hogy az is tudomásukra jutott, hogy a felperes volt a jogosultja a „doggis.es” és a „doggis.com.es” doménneveknek is.
A törlést kérelmező felek azt állították, hogy a vitatott védjegyet a felperes rosszhiszeműen jelentette be, anélkül, hogy őket előzetesen értesítette volna, valamint anélkül, hogy ők ehhez a hozzájárulásukat adták volna. Előadták, hogy e védjegy hangzásában azonos a korábbi védjegyeikkel, vizuálisan pedig ez utóbbiak közül némelyikkel azonos, az azzal jelölt szolgáltatások azonosak több korábbi védjegyük árujegyzékébe tartozókkal, és az azzal jelölt áruk pedig kiegészítő jellegűek az ő korábbi védjegyeik többségének árujegyzékeibe tartozó szolgáltatásokkal. Ezenfelül azt állították, hogy a felperesnek a vitatott védjegy bejelentésekor tudomása volt az ő korábbi védjegyeikről, valamint a fenti 7. pontban ismertetett tevékenységeikről.
2013. július 18‑i határozatával az OHIM törlési osztálya a törlés iránti kérelmet teljes egészében elutasította.
2013. szeptember 18‑án a törlést kérelmező felek fellebbezést nyújtottak be a törlési osztály határozatával szemben.
2014. március 13‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM első fellebbezési tanácsa helyt adott a törlést kérelmező felek fellebbezésének, a törlési osztály határozatát teljes egészében hatályon kívül helyezte, és törölte a vitatott védjegyet. Ezenfelül kötelezte a felperest a törlési eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
Először is, a fellebbezési tanács lényegében helyt adott annak a kérelemnek, hogy a 207/2009 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének megfelelően vegyen figyelembe egyes, a törlést kérelmező felek által első alkalommal hozzá benyújtott, kiegészítő bizonyítékokat, jelen esetben egy, a www.consultafranquicias.com weboldalról származó kivonatot, valamint egy, az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html weboldalról származó kivonatot (megtámadott határozat, 20. és 21. pont).
Másodszor, a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a vitatott védjegy bejelentési kérelmének benyújtásakor, 2010. február 18‑án, az ügyre jellemző olyan sajátos körülmények álltak fenn, amelyek azt bizonyították, hogy a felperes kifejezetten elismerte a 683048., a 857568. és a 801904. sz. DoggiS chilei ábrás védjegyek előzetes meglétét (megtámadott határozat, 32. pont). Ezen értékelés alátámasztásaként a fellebbezési tanács a felperes honlapjáról származó kivonatokra utal vissza, valamint ez utóbbinak egyes franchise‑zal foglalkozó oldalakon közzétett reklámanyagaiból származó kivonatokra (megtámadott határozat, 33–37. pont).
Harmadszor, a fellebbezési tanács, figyelembe véve a vitatott védjegy jellegét, rámutatott arra, hogy az azonos volt a korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyekkel, továbbá, hogy ez utóbbi védjegyekkel jelöltekkel azonos szolgáltatásokat és a szóban forgó éttermi szolgáltatások nyújtásához elengedhetetlen árukat jelölt. A fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy e hasonlóság nem lehetett csupán „véletlenszerű egybeesés eredménye” (megtámadott határozat, 37–41. pont).
Negyedszer, a fellebbezési tanács rámutatott arra, hogy a vitatott védjegy bejelentésének időpontjában a törlést kérelmező felek doggis védjegye már több éve használatban volt, és Chilében az utóbbi években egyre növekvő sikernek örvendett, ami megerősítette a jóhírét az érintett közönség körében (megtámadott határozat, 42. pont).
Ötödször, a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy az a körülmény, hogy a törlést kérelmező feleknek nem mutattak érdeklődést aziránt, hogy a vitatott védjegy bejelentését megelőzően a korábbi védjegyeiket az Európai Unióban oltalom alá helyezzék, annak ellenére, hogy Chilében használták az említett korábbi védjegyeket, nem teszi lehetővé annak bizonyítását, hogy a felperes nem járt el rosszhiszeműen az említett bejelentés benyújtásakor, hiszen e körülmény „a [törlést kérelmező] felek szubjektív érzetétől függ” (megtámadott határozat, 43. pont).
Hatodszor, a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy az a tény, hogy a törlést kérelmező felek korábbi ábrás védjegyeivel azonos ábrás védjegyet jelentenek be a korábbi védjegyek árujegyzékébe tartozó szolgáltatásokkal azonos szolgáltatások és az e szolgáltatások nyújtásához elengedhetetlen áruk jelölésére, nem csupán nem egyezik semmiféle üzleti logikával, de megerősítheti az említett korábbi védjegyekhez fűződő jogok bitorlására irányuló szándékot is (megtámadott határozat, 45. pont).
A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, és ennélfogva hagyja helyben a törlési osztály határozatát;
—
az OHIM‑ot és a törlést kérelmező feleket kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet;
—
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
Keresetének alátámasztásaként a felperes két jogalapra hivatkozik, az elsőt a 207/2009 rendelet 76. cikkének megsértésére, a másodikat ugyanezen rendelet 52. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapítja.
A 207/2009 rendelet 76. cikkének megsértésére alapított, első jogalapról
A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 76. cikkét, azáltal, hogy olyan bizonyítékokat – nevezetesen a fenti 15. pontban említett weboldalról és honlapról származó kivonatokat – vett figyelembe, amelyeket a törlést kérelmező felek első alkalommal hozzá nyújtottak be, egy olyan új jogalap alátámasztásaként, amely maga is új tényeken alapult.
A szóban forgó új tények szerinte a következők:
—
a www.consultafranquicias.com weboldalról származó kivonatból kikövetkeztethető azon tény, hogy a felperes „észlelte a hot dog sikerét az amerikai kontinensen”, és az volt a „célja, hogy meghódítsa Európát” (megtámadott határozat, 35. pont);
—
az a tény, hogy az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html weboldalról származó kivonat „azt tanúsítja, hogy a [felperes] kifejezetten elismerte a DoggiS [latin‑amerikai védjegyek] előzetes meglétét”, és azt, hogy ez utóbbi úgy hirdette magát, hogy „a Doggis egy hotdog‑értékesítő franchise‑hálózat, amely nemzetközi szinten nagy presztízsnek örvend”, és „láncolatát épp most telepítette Spanyolországba”, továbbá, hogy „célja az, hogy európai szinten az első hotdog‑értékesítő lánc legyen” (megtámadott határozat, 36. pont);
—
az a tény, hogy az alábbi hot dog alakú figura, amely az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html weboldalról származó kivonaton látható, hasonlóságokat mutat a 728038. és 724717. sz. korábbi chilei védjegyekkel (megtámadott határozat, 37. pont):
Az OHIM lényegében minderre azt a választ adja, hogy a 207/2009 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a számára, hogy figyelembe vegyen késedelmesen hivatkozott tényeket vagy késedelmesen előterjesztett bizonyítékokat, és e rendelkezés e tekintetben széles mérlegelési jogkört ad számára.
A rendelet 76. cikke értelmében:
„(1)   A[z OHIM] az előtte folyó eljárásban a tényeket hivatalból vizsgálja. A lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban azonban a[z OHIM] a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van.
(2)   A[z OHIM] figyelmen kívül hagyhatja azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeket az érintett felek nem kellő időben terjesztettek elő.”
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 207/2009 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének szövegéből az következik, hogy főszabály szerint és eltérő rendelkezés hiányában a tények és bizonyítékok felek általi előterjesztése továbbra is lehetséges a határidők lejárta után, amelyekhez a 207/2009 rendelet rendelkezéseinek értelmében ezen előterjesztés kötve van, és az OHIM számára nincs megtiltva, hogy az ilyen, késedelmesen előterjesztett tényeket vagy bizonyítékokat figyelembe vegye (lásd ebben az értelemben: 2007. március 13‑iOHIM kontra Kaul ítélet,
C‑29/05 P
, EBHT,
EU:C:2007:162
,
42.
pont; 2013. július 18‑iNew Yorker SHK Jeans kontra OHIM ítélet,
C‑621/11 P
, EBHT,
EU:C:2013:484
,
22.
pont).
Annak pontosításával, hogy az OHIM figyelmen kívül „hagyhatja” a felek által késedelmesen előterjesztett tényeket vagy bizonyítékokat, a 207/2009 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése széles mérlegelési jogkörrel ruházza fel őt ennek eldöntésére, ugyanakkor a határozatát e kérdésben, hogy e tények vagy bizonyítékok figyelembevételének helye van‑e, vagy sem, meg kell indokolnia (OHIM kontra Kaul ítélet, fenti
28.
pont,
EU:C:2007:162
,
43.
és
68.
pont; New Yorker SHK Jeans kontra OHIM ítélet, fenti
28.
pont,
EU:C:2013:484
,
23.
pont).
Egyébiránt, ami az OHIM e mérlegelési jogkörének a késedelmesen előterjesztett bizonyítékok esetleges figyelembevétele tekintetében történő gyakorlását illeti, e figyelembevétel az OHIM részéről, amikor egy törlési eljárás keretén belül kell határoznia, különösen akkor igazolható, ha egyrészt a késedelmesen előterjesztett elemeknek már első megközelítésre is valódi relevanciája lehet a hozzá benyújtott törlési kérelem kimenetele szempontjából, másrészt az eljárás azon szakasza, amelyben e késedelmes előterjesztésre sor kerül, továbbá az azt jellemző körülmények nem akadályozzák e bizonyítékok figyelembevételét (lásd analógia útján: OHIM kontra Kaul ítélet, fenti
28.
pont,
EU:C:2007:162
,
44.
pont; New Yorker SHK Jeans kontra OHIM ítélet, fenti
28.
pont,
EU:C:2013:484
,
33.
pont).
A jelen ügyben először is azt kell megállapítani, hogy a megtámadott határozat indokolásából az derül ki, hogy a fellebbezési tanács hatékony módon gyakorolta azt a széles mérlegelési jogkört, amelyet számára a 207/2009 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése biztosít, amikor – megindokolt módon és a releváns körülmények összességére tekintettel – úgy döntött, hogy helye van annak a két kiegészítő bizonyíték figyelembevételének, amelyet elsőként hozzá nyújtottak be, annak érdekében, hogy meg tudja hozni azt a határozatot, amelynek meghozatalára illetékes volt.
Ily módon, miután a megtámadott határozat 20. pontjában beazonosította a szóban forgó bizonyítékokat – nevezetesen egy, a www.consultafranquicias.com weboldalról származó kivonatot, és egy, az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html honlapról származó kivonatot –, a fellebbezési tanács az említett határozat 21. pontjában a következőket fejtette ki:
„A [törlést kérelmező] felek által a fellebbezési tanácshoz benyújtott iratok olyan dokumentumokból állnak, amelyek csupán megerősítik és kiegészítik az azon állítás alátámasztásaként korábban már hivatkozott [www.doogis.es] weboldal tartalmát, miszerint a [felperesnek] tudomása volt a törlést kérelmező felek védjegyeinek létéről, és a gyorséttermi ágazatban folytatott tevékenységükről. Ennélfogva ezen iratokat, a [207/2009 rendelet] 76. cikke (2) bekezdésének megfelelően, figyelembe kell venni.”
Ezt követően azt kell megállapítani, hogy a fellebbezési tanács megfelelő módon gyakorolta a számára a 207/2009 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése által biztosított mérlegelési jogkört, amikor helyt adott a szóban forgó két bizonyíték figyelembevétele iránti kérelemnek.
E tekintetben először is hangsúlyozni kell, hogy amint azt a fellebbezési tanács és az OHIM is helyesen jelezte, a vitatott két kivonat mindössze az eredetileg a törlési osztály előtt a törlést kérelmező felek által már hivatkozott bizonyítékok – nevezetesen a felperes www.doggis.es honlapjáról származó kivonatok – megerősítésére és kiegészítésére korlátozódott.
Másodszor, meg kell állapítani, hogy a felperes által említett, a felperes saját – www.doggis.es – honlapjának „Vállalkozás” című menüpontjában található állítólagos új tényekre (lásd: fenti 25. pont) már hivatkoztak, amelynek a kivonatát a törlést kérelmező felek a törlési osztályhoz korábban már benyújtották. Ez utóbbi kivonat ugyanis ugyanazokat az elgondolásokat tükrözi, mint a vitatott két kivonatban kifejtettek, többek között a következőket:
—
„A Doggis 2010‑ben tűnt fel Spanyolországban, a [felperessel] együtt, azzal a céllal, hogy a franchise‑rendszere segítségével világméretű terjeszkedésbe kezdjen”;
—
„A hot dog […] egy olyan termék, amely a világ számos országában – többek között az Amerikai Egyesült Államokban, Chilében, Brazíliában, Kolumbiában, Németországban stb. – nagy sikernek örvend”;
—
„Spanyolországban mi vagyunk az első hotdog‑értékesítő franchise‑lánc. Franchise‑partnereinknek lehetőséget nyújtunk a mi védőszárnyaink alatt történő, tapasztalatainkon, az ágazat ismeretén és a partnerek részére nyújtott folyamatos segítségen alapuló együttműködésre, amelyre a minket választó valamennyi franchise‑partner számíthat a saját hot‑dog‑értékesítő franchise‑rendszerének kiépítésénél”.
Hozzá kell tenni, hogy az a hot dog alakú figura, amely az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html honlapról származó kivonaton látható, korábban már szerepelt a törlést kérelmező felek által a törlési osztályhoz benyújtott, a www.doggis.es honlapról származó kivonatok némelyikén is.
Harmadszor, hangsúlyozni kell, hogy a felperes által előadottakkal ellentétben, a vitatott két kivonatra, valamint a velük kapcsolatos tényekre a törlést kérelmező felek a fellebbezési tanács előtt nem valamely új jogalap alátámasztásaként hivatkoztak. Ugyanis, amint azt a fellebbezési tanács és az OHIM helyesen kiemeli, az említett kivonatok kizárólag a törlést kérelmező felek azon fő elgondolásai egyikének megerősítését szolgálták, amelyre a törlési osztály előtt már hivatkoztak, nevezetesen azon elgondolás megerősítését, miszerint a felperesnek a vitatott védjegy bejelentésekor tudomása volt az ő védjegyeikről és kereskedelmi tevékenységükről (lásd: a törlési osztály 2013. július 18‑i határozata, 4. pont, utolsó szakasz).
Negyedszer, azon egyenes vonal mentén haladva, amelyre a fenti 37. pontban rámutattunk, azt kell megállapítani, hogy a vitatott két kivonatnak a törlést kérelmező felek általi késedelmes benyújtása a törlési osztály azon értékelésére adott válasz akart lenni, miszerint e felek nem bizonyították kellőképpen azt, hogy a felperesnek már korábban a tudomására jutott a korábbi védjegyeik megléte (lásd: a törlési osztály 2013. július 18‑i határozata, 16. és 17. pont).
Az előbbi megfontolások összességéből az következik, hogy a törlést kérelmező felek által első alkalommal a fellebbezési tanácshoz benyújtott bizonyítékoknak valóban jelentőséggel bírtak a jogvita elbírálása szempontjából. Ezenfelül e kiegészítő bizonyítékokat ez utóbbiak a fellebbezésük indokolását kifejtő beadvány benyújtásával egyidejűleg nyújtották be, ami lehetővé tette a fellebbezési tanács számára azt, hogy objektív és megindokolt módon gyakorolja mérlegelési jogkörét az említett bizonyítékok figyelembevételét illetően. Végül, a fenti 38. pontban megállapítottakra tekintettel, nem tekinthető úgy, hogy a törlést kérelmező felek, nyilvánvaló hanyagság miatt, visszaéltek volna a részükre megállapított határidőkkel.
Következésképpen az első jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
A 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított, második jogalapról
A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontját, amikor azt állapította meg, hogy ő rosszhiszeműen járt el a vitatott védjegyének bejelentésekor.
Az OHIM vitatja a felperes érveit, és azt kéri, hogy a Törvényszék utasítsa el a második jogalapot, mint megalapozatlant.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi védjegylajstromozási rendszer a 207/2009 rendelet 8. cikkének (2) bekezdésében foglalt „első bejelentő” elvén alapul. Ezen elv értelmében valamely megjelölés csak akkor lajstromoztatható közösségi védjegyként, ha egy korábbi védjegy azt nem akadályozza, legyen szó közösségi védjegyről, valamely tagállamban vagy a Benelux Szellemitulajdon‑védelmi Hivatalnál lajstromozott védjegyről, nemzetközi megállapodás alapján valamely tagállamra kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegyről vagy akár nemzetközi megállapodás alapján az Unióra kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegyről. Azonban a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdése esetleges alkalmazásának sérelme nélkül harmadik személy által egy nem lajstromozott védjegy puszta használata nem akadályozza azt, hogy azonos vagy hasonló védjegyet közösségi védjegyként lajstromozzanak azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások tekintetében (2013. július 11‑iSA.PAR. kontra OHIM – Salini Costruttori [GRUPPO SALINI] ítélet,
T‑321/10
, EBHT,
EU:T:2013:372
,
17.
pont). Ugyanez a megállapítás érvényes, főszabály szerint, az Unión kívül lajstromozott valamely védjegy harmadik személy általi használatát illetően is (2012. március 21‑iFeng Shen Technology kontra OHIM – Majtczak [FS] ítélet,
T‑227/09
, EBHT,
EU:T:2012:138
,
31.
pont).
E szabályt árnyalja többek között a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja, amelynek értelmében a közösségi védjegyet az OHIM‑hoz benyújtott kérelem vagy a védjegybitorlási perben előterjesztett viszontkereset alapján törölni kell, ha a bejelentő a megjelölést rosszhiszeműen jelentette be lajstromozásra. Az erre az indokra hivatkozni kívánó, törlést kérelmező személyre hárul azon körülmények bizonyítása, amelyek alapján megállapítható, hogy a közösségi védjegy jogosultja a közösségi védjegybejelentési kérelem benyújtásakor rosszhiszemű volt (GRUPPO SALINI ítélet, fenti
43.
pont,
EU:T:2013:372
,
18.
pont).
A „rosszhiszeműségnek” a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdése b) pontjában szereplő fogalmát az uniós jogszabályok semmilyen formában nem határozzák meg, nem határolják körül, illetve írják le (2015. február 26‑iPangyrus kontra OHIM – RSVP Design [COLOURBLIND] ítélet,
T‑257/11
,
EU:T:2015:115
,
64.
pont).
Ugyanakkor, amint azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 27. pontjában kiemelte, a Bíróság a 2009. június 11‑iChocoladefabriken Lindt & Sprüngli ítéletben (
C‑529/07
, EBHT,
EU:C:2009:361
,
53.
pont) több pontosítást is tett arra vonatkozólag, hogy miként kell értelmezni és alkalmazni e fogalmat a közösségi védjegyekre vonatkozó szabályozás kontextusában. A Bíróság ily módon rámutatott, hogy a bejelentő rosszhiszeműségét átfogóan, az adott ügy valamennyi, a megjelölés közösségi védjegyként történő bejelentésének időpontjában fennálló, releváns tényezőjére figyelemmel kell értékelni, különösen figyelembe véve:
—
azt a körülményt, hogy a bejelentő tudja vagy tudnia kell, hogy valamely harmadik fél legalább egy tagállamban azonos vagy hasonló megjelölést használ a lajstromoztatni kért megjelöléssel azonos vagy ahhoz a megtévesztésig hasonló termék vagy szolgáltatás vonatkozásában;
—
a bejelentő azon szándékát, hogy az említett harmadik felet megakadályozza e megjelölés további használatában;
—
a harmadik fél megjelölése által élvezett jogi védelem szintjét és a lajstromoztatni kért megjelölést.
Mindemellett, a fellebbezési tanács helyesen hangsúlyozta a megtámadott határozat 30. pontjában, hogy a fenti 46. pontban felsorolt tényezők csupán példaértékűek azon elemek összességét illetően, amelyek figyelembe vehetők a védjegybejelentőnek a védjegybejelentés benyújtásakor fennálló esetleges rosszhiszeműségének megítélésénél (2012. február 14‑iPeeters Landbouwmachines kontra OHIM – Fors MW [BIGAB] ítélet,
T‑33/11
, EBHT,
EU:T:2012:77
,
20.
pont; GRUPPO SALINI ítélet, fenti
43.
pont,
EU:T:2013:372
,
22.
pont).
Így tehát azt kell megállapítani, hogy a 207/2009 rendelet 52. cikkének (1) bekezdése b) pontja alapján alkalmazott átfogó elemzés keretében figyelembe lehet venni a vitatott védjegyet alkotó szó vagy jelölés eredetét, és annak az üzleti életben védjegyként történő korábbi használatát, azt az üzleti logikát, amelybe az e szóból vagy megjelölésből álló közösségi védjegy bejelentése illeszkedik, valamint az említett bejelentés megtörténtét övező események időbeli sorrendjét (lásd ebben az értelemben: GRUPPO SALINI ítélet, fenti
43.
pont,
EU:T:2013:372
,
23.
pont; 2014. május 8‑iSimca Europe kontra OHIM – PSA Peugeot Citroën [Simca] ítélet,
T‑327/12
, EBHT,
EU:T:2014:240
,
39.
pont; COLOURBLIND‑ítélet, fenti
45.
pont,
EU:T:2015:115
,
68.
pont).
A megtámadott határozat jogszerűségét a fenti megfontolásokra tekintettel kell vizsgálni, hiszen a fellebbezési tanács a felperesnek a vitatott védjegy bejelentési kérelmének benyújtásakor fennálló rosszhiszeműségére következtetett.
E következtetést megelőzően, a fellebbezési tanács elsőként azt állapította meg, hogy a vitatott védjegy bejelentése időpontjában a felperesnek tudomása volt a 683048., 857568. és 801904. számon lajstromozott, korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyek létezéséről (megtámadott határozat, 32. pont). A fellebbezési tanács e tudomásszerzés tényére a törlést kérelmező felek által a törlési osztályhoz, valamint a hozzá első alkalommal benyújtott, különféle honlapokról és egy internetes oldalról származó kivonatok alapján következtetett (megtámadott határozat, 33–37. pont).
Ennek kapcsán először is el kell vetni a felperes azon állítását, miszerint a törlési osztály előtti eljárásban már előadott tények és előterjesztett bizonyítékok, amelyek szerinte a fellebbezési tanács által jogszerű módon az egyedül figyelembe vehető tények és bizonyítékok, nem engedtek erre következtetni. A felperes azon kérelmét, miszerint a 207/2009 rendelet 76. cikkének állítólagos megsértésére figyelemmel a megtámadott határozat 35–37. pontját hatályon kívül kell helyezni, szintén el kell utasítani.
Ugyanis, miként az az első jogalap vizsgálata keretében, a fenti 24–40. pontban megállapításra került, a fellebbezési tanács teljes egészében azoknak a – fenti 15. pontban említett, internetes honlapról és weboldalról származó – kivonatoknak a figyelembevételére alapította érvelését, amelyeket a törlést kérelmező felek első alkalommal hozzá nyújtottak be.
Másodszor meg kell jegyezni, hogy a törlést kérelmező felek által benyújtott különféle bizonyítékok jogilag kellőképpen alátámasztják azt, hogy a felperesnek a vitatott védjegyének bejelentésekor tudomása volt a korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyek létezéséről.
E tekintetben elöljáróban azt kell megállapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 34. pontjában helyesen emelte ki azt, hogy a www.doggis.es internetes oldalról származó kivonatból (lásd: fenti 35. pont), amelyben a felperes egy Doggis España nevű céget írt le, az derült ki, hogy a Doggis eredetileg nem egy Spanyolországban megalkotott megjelölés volt („A Doggis 2010‑ben tűnt fel Spanyolországban, a [felperessel] együtt”), hanem egy külföldi társaság, amely állítólag ez utóbbi országban állítólagosan azzal a céllal telepedett le, hogy világméretű terjeszkedésbe kezdjen. A fellebbezési tanács szintén helyesen emelte ki, hogy e kivonatban e céget úgy írták le, mint amely Spanyolországban az első hotdog‑értékesítő franchise‑lánc, és amely „a világ számos országában – többek között az Amerikai Egyesült Államokban, Chilében, Brazíliában, Kolumbiában, Németországban stb.” – nagy sikernek örvendő hot dog tekintetében ott ehhez hasonlóan nagy sikert aratott.
Kétségtelen, miként arra a felperes is helyesen rámutat, hogy az előbbi információk nem a www.doggis.es internetes honlap „Franchise” menüpontja alatt szerepelnek, amint azt a megtámadott határozat 34. pontja említi, hanem a „Vállalkozás” menüpontban. Mindenesetre egyértelmű, hogy itt csupán egy elírásról van szó, aminek egyébként semmilyen kihatása nem lehet a fellebbezési tanács megállapításainak megalapozottságára nézve.
Ezt követően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 35. pontjában szintén helyesen mutatott rá arra, hogy a www.consultafranquicias.com honlapról származó kivonat, amely a Doggis franchise‑láncot úgy mutatja be, mint „gyorséttermi szolgáltatásokat nyújtó olyan láncot, amelynek alapvető terméke a hot dog”, egyrészt arról tett tanúbizonyságot, hogy a „Doggis franchise‑hálózat” 2010‑ben jelent meg Spanyolországban, a felperes révén, miután ez utóbbi az amerikai kontinensen észlelte a hot dog sikerét, és az volt a célja, hogy Európában is terjeszkedésbe fogjon, másrészt arról, hogy bebizonyosodott, hogy „az Amerikából indult gyorséttermi franchise‑hálózatok más modelljei világszerte nagy sikerre tettek szert”. Hozzá kell tenni, hogy az említett kivonat maga is kifejezetten utal a hot dog Chilében és Brazíliában aratott sikerére.
Végezetül a fellebbezési tanács szintén teljes mértékben helytálló módon állapította meg a megtámadott határozat 36. pontjában azt, hogy az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html weboldalról származó kivonat azt mutatta, hogy „a Doggis egy nemzetközi szinten nagy presztízsnek örvendő hotdog‑értékesítő franchise‑hálózat [volt]”, továbbá, hogy „a [felperes] láncolata [nemrégiben jelent meg] Spanyolországban, és célja az volt, hogy európai szinten az első hotdog‑értékesítő láncolattá váljon”.
Amint azt az OHIM helyesen előadja, a fenti 54., 56. és 57. pontban említett különféle kivonatokból az derül ki, hogy a felperes, mielőtt Spanyolországban Doggis megnevezés alatt franchise‑rendszert indított volna útjára a hotdog‑értékesítő gyorséttermi ágazatban, nemzetközi szinten tanulmányozta ezen ágazatot, és megállapította e terméknek az amerikai kontinensen, különösen Chilében és Brazíliában aratott nagy sikerét, mely utóbbiak pontosan azok az országok, amelyekben a törlést kérelmező felek több éve üzemeltettek ugyanebben az ágazatban franchise‑hálózatot, ugyanezen megnevezés alatt. Ennélfogva a felperesnek a vitatott védjegy bejelentésekor szükségképpen tudomása kellett, hogy legyen nem csupán a törlést kérelmező felek franchise‑hálózatáról, hanem ez utóbbiak korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyeiről is.
E következtetés már csak azért is evidens, amint arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 37. pontjában helyesen rámutat, mivel a sárga alapon piros betűkkel szedett, korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyek, valamint a felperes www.doggis.es honlapján és a franchise‑rendszernek szentelt weblapokon közzétett reklámjaiban általa használt, alább látható megjelölés között azonosság, vagy legalábbis kvázi azonosság áll fenn:
Ezen azonosság vagy kvázi azonosság, amely hozzáadódik az említett korábbi védjegyek és a vitatott védjegy közötti kvázi azonossághoz (lásd az alábbi 76–78. pontot), nyilvánvalóan nem a véletlennek köszönhető.
Ez utóbbi megállapítást nem döntheti meg a felperes azon állítása, miszerint a piros és sárga szín használata teljesen bevett a gyorséttermi létesítményekre, különösen az amerikai hotdog‑értékesítő létesítményekre történő utaláskor, hiszen az említett színek a ketchup és a mustár színét idézik vissza. Egyrészt hangsúlyozni kell ugyanis, hogy a jelen ügyben nem csupán a használt színek azonosak, hanem azokat ráadásul azonos módon is helyezték el, a piros színt használva a betűknél, a sárgát pedig háttérszínként. Másrészt, bár lehetséges, hogy e színek használata a gyorséttermi ágazatban szokásos, ettől még más színeket is lehetett volna választani a hot dog kapcsán, többek között a barnát, amely a frankfurti virsli és az azt burkoló kifli színére emlékeztet.
Ehhez hasonlóan azt kell megállapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 37. pontjában helyesen állapította meg, hogy az es.negocius.com/franquicia‑doggis fv1793.html internetes oldalról származó kivonaton, valamint a www.doggis.es internetes oldalról származó kivonatokon (lásd: fenti 25. és 36. pont) látható hot dog alakú figura és a korábbi 728038. és 724717. sz. chilei védjegyek (lásd: fenti 8. pont) közötti hasonlóság nagyfokú.
A fent említett két figura közötti e nagyfokú hasonlóság szintén nem lehet csupán a véletlen eredménye. Kétségtelen, amint azt a felperes állítja, hogy számos gyorséttermi létesítményben bevett gyakorlat a termék „emberfigurakénti megjelenítése”. Ettől még nem kétséges, hogy a jelen ügyben e figurák a testtartásukban, színeik elrendezésében, vidám arckifejezésükben és az olyan kiegészítők meglétében is egyeznek, mint a baseballsapka, a fehér kesztyű és a sportcipő. Ami a felperes által hivatkozott azon iratokat illeti, amelyek annak bizonyítását próbálnák szolgálni, hogy az ilyen típusú figuráknak a hotdog‑értékesítő gyorséttermi ágazatban nincs eredeti jellege, elegendő hangsúlyozni, hogy ezen iratokat elsőként a Törvényszék előtt ismertették, és ennélfogva az állandó ítélkezési gyakorlat alapján azokat – mint elfogadhatatlanokat – ki kell zárni a vizsgálatból (lásd: 2013. június 27‑iMOL kontra OHIM – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria [MOL Blue Card] ítélet,
T‑367/12
,
EU:T:2013:336
,
22.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Harmadszor, megjegyzendő, hogy a felperes által hivatkozott érvek egyike sem alkalmas arra, hogy megdöntse a fellebbezési tanács azon következtetését, miszerint a felperesnek a vitatott védjegy bejelentése időpontjában tudomása volt a 683048., 857568. és 801904. sz., korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyek meglétéről.
Ily módon, először is, nem lehet helyt adni a felperesnek a fenti 35. pont első francia bekezdésében említett, a www.doggis.es internetes honlapról származó kivonaton alapuló azon érvének, miszerint „[bár] a cél a világszintű terjeszkedés megkezdése volt, az nem értelmezhető úgy, hogy a vállalkozás és a védjegy már korábban is létezett, és mostantól azt az amerikai kontinensről Spanyolországba »importálták« volna”.
Ugyanis, egyrészt, az említett kivonatból világosan kiderül, hogy a vállalkozás és a doggis védjegy korábban már létezett (lásd: fenti 54. pont), továbbá, hogy a felperes úgy mutatkozott be, mintha ő lenne a spanyol piacra lépésért felelős személy. Másrészt, az a tény, hogy e vállalkozás és e védjegy már a Spanyolországba való „importálását” megelőzően is létezett, egyáltalán nem összeegyeztethetetlen a világméretű terjeszkedés „beindításának” céljával. Közelebbről, amint arra az OHIM helyesen hivatkozik, a Latin‑Amerika és Spanyolország között fennálló történelmi és kulturális szálakra figyelemmel, teljes mértékben elképzelhető, hogy valamely latin‑amerikai védjegy a spanyol piacot szemeli ki kiindulási pontként ahhoz, hogy az európai kontinensen annak terjesztését végrehajtsa. Egyébként ezt látszanak megerősíteni a www.consultafranquicias.com internetes oldalról származó kivonatban (lásd: fenti 56. pont), valamint az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html internetes oldalról származó kivonatban (lásd: fenti 57. pont) szereplő információk is.
Ezek után még kevésbé lehet helyt adni a felperes azon érvének, miszerint a megtámadott határozat 35. pontjában szereplő, a világszinten nagy sikernek örvendő, amerikai gyorséttermi vállalkozásokra tett utalást úgy kell érteni, mint „az Amerikai Egyesült Államokból érkezett, olyan világhírű észak‑amerikai védjegyekre” való utalást, „mint a Burger King, a McDonald’s, a pizza Hut stb.”, és amelynek alapján egyetlen spanyol fogyasztó sem egy chilei gyorséttermi vállalkozásra gondol.
Ugyanis egyrészt a www.consultafranquicias.com internetes oldalról származó kivonatban, ahonnan a szóban forgó utalás ered, semmi sem enged arra következtetni, hogy az kizárólag az észak‑amerikai piacra vonatkozna. Épp ellenkezőleg, azt kell megállapítani, hogy az említett kivonat kifejezetten megemlíti, nem csupán az „amerikai kontinenst” általában, hanem dél‑amerikai országokat is, mint Chile, Brazília és Kolumbia. Másrészt nem zárható eleve ki az, hogy a gyorséttermek piacán léteznek sikeres dél‑amerikai cégjelzések is, és hogy ezek szintén eszébe juthatnak a spanyol fogyasztóközönségnek, akik között vannak olyan fogyasztók is, akiknek van valamiféle kötődésük a dél‑amerikai országokhoz.
A felperes azon állítása, miszerint a Chile és Brazília Egyesült Államokon felüli megemlítését a www.consultafranquicias.com és a www.doggis.es internetes oldalak kivonataiban az a tény magyarázhatja, hogy olyan országokról van szó, amelyek gazdasági növekedése a legerőteljesebb, és ennélfogva azzal a „kapcsolattal, amely gazdasági potenciáljuknak köszönhetően, valamely, Spanyolországban bevezetni tervezett franchise‑rendszer támogatását szolgáló, jogszerű reklámcélból létesíthető”, nem meggyőző. Ugyanis egyrészt meglepő, hogy e kivonatokban a felperes Chilét és Brazíliát említi, amely éppen az a két ország, amelyben a törlést kérelmező felek a doggis védjegyet lajstromoztatták, és nem más dél‑amerikai országokat, például Argentínát vagy Mexikót, amelyeket írásbeli beadványaiban szintén megnevez, mint az amerikai kontinensen erős gazdasági növekedésnek indult országokat. Másrészt mindenesetre az a tény, hogy a felperes Chilét úgy említi, mint olyan országot, ahol a hot dog nagy sikernek örvend, azt jelenti, hogy előzetesen megvizsgálta ezen ország piacát a termék vonatkozásában, és nem kerülhette el figyelmét az, hogy ott milyen főbb védjegyek – köztük a doggis védjegy – léteznek.
Ezek után a felperes nem érvelhet sikeresen azzal, hogy közte és a törlést kérelmező felek között soha nem állt fenn szerződéses vagy szerződésen kívüli kapcsolat.
Ugyanis, bár az ilyen kapcsolat elegendő lehetne annak bizonyítására, hogy a felperesnek előzetesen tudomása volt a szóban forgó korábbi védjegyekről, e kapcsolat hiánya viszont nem jelenti azt, hogy nem volt tudomása róluk.
Végül, ami a felperes azon állításait illeti, miszerint ő soha nem járt Chilében, és nem is állt szándékában a védjegyét és üzleti modelljét Dél‑Amerikában terjeszteni, elegendő megjegyezni, hogy ezen állítások tisztán szubjektív jellegűek, és nem elegendők ahhoz, hogy cáfolják a fellebbezési tanács által következtetésének levonásához figyelembe vett vezető objektív tényezőket.
Másodszor, a megtámadott határozatból kiderül, hogy a fellebbezési tanács nem csupán annak figyelembevételére szorítkozott, hogy a felperesnek előzetesen tudomása volt a korábbi chilei védjegyekről, hanem ezenfelül a szándékai megvilágítására alkalmas objektív tényezőknek, nevezetesen a bejelentett védjegy jellegének (megtámadott határozat, 38–41. pont), a szóban forgó védjegyek közismertsége fokának (megtámadott határozat, 42. pont) és annak az üzleti logikának (megtámadott határozat, 45. pont) az alapulvételével, amelybe a vitatott védjegy bejelentése illeszkedik, megállapította ez utóbbi rosszhiszeműségét is.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az efféle tudomás a védjegybejelentő részéről ugyanis önmagában még nem elegendő ez utóbbi rosszhiszeműsége fennállásának megállapításához. Ehhez a bejelentőnek a védjegybejelentési kérelem benyújtása időpontjában fennálló szándékát is figyelembe kell venni (Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli ítélet, fenti
46.
pont,
EU:C:2009:361
,
40.
és
41.
pont). Mégha e szándék jellegénél fogva szubjektív elem is, azt az eset objektív körülményeire tekintettel kell meghatározni (Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli ítélet, fenti
46.
pont,
EU:C:2009:361
,
42.
pont).
Először is, ami a bejelentett védjegy jellegét illeti, elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy e tényező szintén releváns lehet a rosszhiszemű magatartás fennállásának megítélése szempontjából (lásd ebben az értelemben: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli ítélet, fenti
46.
pont,
EU:C:2009:361
,
50.
pont).
Ezt követően úgy kell tekinteni, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a megtámadott határozat 39. pontjában, hogy a vitatott védjegy és a 683048., 857568. és 801904. sz., korábbi DoggiS chilei ábrás védjegyek azonosak voltak. Mindenesetre majdnem azonosak.
E tekintetben egyrészt azt kell megállapítani, hogy a vitatott védjegy és a szóban forgó korábbi chilei védjegyek ugyanabból a „doggis” szóelemből állnak. A felperes azon érve, miszerint e szóelem nem rendelkezik eredeti jelleggel, nem lehet sikeres. Ugyanis a keresetlevélhez mellékelt iratokat, amelyekre ezen érvet alapítja, első alkalommal a Törvényszékhez nyújtották be, és így azokat mint elfogadhatatlanokat ki kell zárni (lásd: fenti 63. pont). Ezenfelül, még ha vélelmeznénk is, hogy a „doggis” szónak van hot dogokra utaló jelentése, ettől még – amint az az alábbi 78. pontban részletesebben is kifejtésre kerül – a szóban forgó korábbi chilei ábrás védjegyek ábrázolásmódja számos olyan jellegzetességet mutat, amelyek a vitatott védjegyben azonos módon megtalálhatók.
Másrészt ki kell emelni a szóban forgó korábbi chilei védjegyek és a vitatott védjegy közötti alábbi azonosságokat:
—
a „doggis” szó pirossal van szedve;
—
a „doggis” szó sajátos, lekerekített betűtípussal van szedve;
—
a „d” kezdőbetű és a szóvégi „s” betű nagybetűvel van írva, míg a középen lévő betűk kisbetűkkel szerepelnek;
—
a „d” és az „s” betű vastagabb, mint a középső betűk;
—
az „o”, a „g” és a „g” betűk a tetejükön ugyanolyan kiszögelléseket tartalmaznak.
Vizuális szempontból a vitatott védjegy és a szóban forgó korábbi chilei védjegyek közötti egyetlen különbség az, hogy ez utóbbiak sárga hátteret tartalmaznak, ami nyilvánvalóan nem elegendő annak kizárásához, hogy e védjegyek azonos összbenyomást keltenek.
A fenti 77. és 78. pontban megállapítottakhoz hozzáadódik még az a tény, amelyet a felek egyike sem von kétségbe, hogy a vitatott védjegy a szóban forgó korábbi chilei védjegyek által jelöltekkel azonos szolgáltatásokat, valamint az e védjegyekkel jelölt étkeztetési szolgáltatások nyújtásához elengedhetetlen termékeket jelöl.
Amint arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 41. pontjában helyesen rámutat, az ilyen fokú hasonlóság az említett védjegyek között és az általuk lefedett gazdasági szektorok között nyilvánvalóan nem lehet a véletlennek köszönhető.
Figyelemmel e kimagaslóan nagy hasonlóságra a szóban forgó védjegyek között, a felperes azon érve, miszerint mind ő maga, mind a törlést kérelmező felek ugyanazon észak‑amerikai modellekből vették az ötletet védjegyeik megalkotásánál, nem meggyőző.
Másodszor, ami a szóban forgó védjegyek közismertségének fokát illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a védjegybejelentő rosszhiszeműségének megítélése céljából a megjelölés által a lajstromozása iránt előterjesztett kérelem benyújtása időpontjában élvezett közismertség foka is figyelembe vehető, a közismertség e foka ugyanis éppen a bejelentő azon érdekét igazolhatja, hogy megjelölésének kiterjedtebb jogi védelmet biztosítson (Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli ítélet, fenti
46.
pont,
EU:C:2009:361
,
51.
és
52.
pont).
A jelen ügyben hangsúlyozni kell, hogy az ügyiratokból nem derül ki, hogy a védjegybejelentés benyújtásakor a vitatott védjegyet már használták, miközben a törlést kérelmező felek által törlési kérelmükhöz mellékelt iratokból egyértelműen az derül ki, hogy az ő doggis védjegyeik Chilében már több éve használatban voltak, és hogy azok az utóbbi években egyre növekvő sikerre tettek szert, ami megerősítette közismertségüket az érintett közönség körében. Az ezen országban a Doggis cégjelzés alatt működő gyorséttermi létesítmények magas számán felül a törlést kérelmező felek 2009 óta Brazíliában is jelen vannak.
A felperes azon érvének, miszerint a 683048. sz. chilei védjegyet csak nemrégiben – nevezetesen 2004 januárjában – lajstromozták, nem lehet helyt adni. Ugyanis, amint arra az OHIM helyesen hivatkozik, bár valamely védjegy hosszú időn át tartó használata figyelembe vehető tényezőt képezhet a közismertségének megítélésénél, ez utóbbi ugyanakkor nem kizárólag e tényezőtől függ. Az olyan ágazatokban, mint a gyorséttermek ágazata, egy védjegy viszonylag rövid időn belül is szert tehet bizonyos fokú közismertségre, más tényezőknek – mint például a reklámkampányoknak, vagy az értékesítési helyek számának – köszönhetően. Hozzá kell tenni, hogy maga a felperes, az es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html internetes oldalon úgy mutatja be a Doggist, mint „nemzetközi szinten nagy presztízsnek örvendő hotdog‑értékesítő franchise‑hálózatot”.
Egyébként, a felperes állításaival ellentétben, az a megállapítás, miszerint a doggis védjegy bizonyos fokú közismertségnek örvend, nem mond ellent annak a ténynek, hogy a törlést kérelmező felek Spanyolországban vagy nemzetközi szinten nem rendelkeznek védjegyhez fűződő jogokkal. Ugyanis, egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy ez utóbbiak több latin‑amerikai országban is számos doggis védjegynek a jogosultjai (lásd: fenti 8. és 9. pont). Másrészt, az a döntés, hogy valamely védjegyet annak lajstromoztatásával védenek, kizárólag a védjegy jogosultjának üzleti stratégiájától függ, és a lajstromozás hiányából nem feltétlenül lehet azt a következtetést levonni, hogy a védjegy egyáltalán nincs jelen a piacon, vagy ott egyáltalán ne lenne közismert.
A felperes még kevésbé alapozhatja érvelését arra az állításra, hogy az a tény, hogy a törlést kérelmező felek nem jogosultjai a www.doggis.com doménnévnek, azt bizonyítja, hogy nem lehet túl erős a szándékuk a nemzetközi léptékű terjeszkedésre. Ugyanis, egyrészt az a döntés, hogy valamely doménnevet regisztráltatnak‑e, kizárólag a törlést kérelmező felek üzleti stratégiájától függ. Másrészt, meg kell állapítani, hogy ez utóbbiaknak egyértelműen az volt a szándékuk, hogy az európai piacra is kiterjesszék a tevékenységeiket, miután Dél‑Amerikában már szilárdan talajt vetettek, hiszen az Inversiones Ged éppen akkor akarta lajstromoztatni a doggis védjegyet Spanyolországban, amikor tudomást szerzett a vitatott védjegy létezéséről.
Harmadszor, úgy kell tekinteni, amint arra a megtámadott határozat 45. pontjában a fellebbezési tanács helyesen rámutatott, hogy az a tény, hogy a felperes egy, a törlést kérelmező felek korábbi ábrás védjegyeivel majdnem azonos ábrás védjegy lajstromozását kérelmezte ez utóbbi védjegyek szolgáltatásaival azonos szolgáltatások, valamint az e szolgáltatások nyújtásához elengedhetetlen termékek tekintetében, nem felelt meg semmiféle üzleti logikának. Egyébiránt azt kell megállapítani, hogy a felperes nem is hivatkozik semmiféle üzleti logikára e cselekmény igazolásaként, lényegében mindössze néhány azzal kapcsolatos megalapozatlan érvre hivatkozott, hogy a vitatott védjegyének bejelentésekor nem volt tudomása a törlést kérelmező felek korábbi védjegyeinek létezéséről.
Harmadszor, a fentiek egészére figyelemmel, úgy kell tekinteni, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 44. és 45. pontjában helyesen állapította meg a felperes rosszhiszeműségének a vitatott védjegy bejelentésének időpontjában való fennállását. Amint arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 45. pontjában helyesen rámutat, a lajstromozás felperes részéről történő kérelmezését vitathatatlanul az a szándék vezérelte, hogy a törlést kérelmező felek védjegyeihez fűződő jogokat bitorolja. E szándékot erősíti meg többek között az a mód, ahogyan a felperes a franchise‑láncolatát a közönségnek bemutatja. Ugyanis, azon a tényen felül, hogy a vitatott védjegy és a 683048., 857568. és 801904. sz. korábbi chilei védjegyek gyakorlatilag azonosak, és ugyanazon tevékenységtípusokra vonatkoznak, különösen a hotdog‑értékesítő gyorséttermek ágazatában működő franchise‑rendszerekre, a felperes ezzel – amint az törlést kérelmező felek által az OHIM előtti eljárás során beterjesztett dokumentumokból kiderül (lásd: fenti 25. és 35. pont) – azt a látszatot kelti, hogy az ő franchise‑hálózata egy nemzetközi szinten nagy presztízsnek örvendő, külföldi franchise‑láncolattal áll kapcsolatban, és jövőbeli franchise‑partnereit az ebből eredő tapasztalataiból, szaktudásából és az ágazat ismeretéből eredő előnyökben, valamint folyamatos segítségnyújtásban részesíti.
Az iménti következtetést nem döntheti meg a felperes azon állítása, miszerint a vitatott védjegyének bejelentése egy, a doggis védjeggyel kapcsolatos komoly, következetes, jogszerű, mindennemű spekulatív hátsó szándékot nélkülöző és többek között a Spanyolországban a franchise‑ágazatban eltöltött hosszú időnek köszönhetően megszerzett tapasztalatokkal rendelkező üzleti tervnek felel meg. Az ekként kifejtett tényezők ugyanis semmiképpen nem adnak magyarázatot a szóban forgó védjegyek és az általuk jelölt szolgáltatások majdnem azonos mivoltára. Ezenfelül megjegyzendő, hogy a felperes által hivatkozott tapasztalat a pénzügyi területre vonatkozik, vagyis a gyorséttermi ágazattól teljesen eltérő területre.
A felperes ezenfelül a Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Murcia (a murciai 2. sz. kereskedelmi bíróság, Spanyolország) által 2015. május 10‑én hozott azon ítéletre hivatkozik, amely a 263/2012. sz. eljárás keretében született, és amelyet a Törvényszék Hivatalához 2015. május 18‑án érkezett leveléhez mellékelten nyújtott be. Szerinte ezen ítélet „új tényt” képez, mivel többek között elutasítja a törlést kérelmező felek által az ő 2914857. sz., spanyol doggis védjegye ellen benyújtott törlési kérelmet. Kiemeli, hogy az említett ítéletben azt állapították meg, hogy nincs annak bizonyítására alkalmas tényező, hogy ő e spanyol védjegy bejelentésekor rosszhiszeműen járt volna el.
Meg kell állapítani, hogy ezen ítélet sem alkalmas a fellebbezési tanács fenti 89. pontban idézett következtetésének megdöntésére, anélkül, hogy ezen új elem elfogadhatóságáról, amelyet az OHIM vitat, dönteni kellene.
Ugyanis, először is, az említett ítéletből az derül ki, hogy a bíróság elé került törlési kérelmet illetően a bíróság alapvetően ténybeli elemzést végzett, mégpedig a szóban forgó peres felek által szolgáltatott bizonyítékok alapján. Márpedig megjegyzendő, hogy ezen elemzés nem érinti az uniós védjegyjog értelmezését, és a felperes egyébként semmilyen módon nem magyarázza meg azt, hogy itt mennyiben állna fenn ugyanez az eset.
Ezt követően hangsúlyozni kell, hogy a szóban forgó ítélet utal arra, hogy fellebbezéssel megtámadható. Nem zárható ki tehát, hogy még nem emelkedett jogerőre.
Végezetül mindenképpen emlékeztetni kell arra, hogy az uniós védjegyrendszer önálló rendszer, amelyet szabályok összessége alkot, és olyan célokat kíván szolgálni, amelyek csak e rendszer sajátjai, alkalmazásuk pedig minden nemzeti rendszertől független, és az OHIM fellebbezési tanácsai határozatainak jogszerűségét kizárólag az uniós bíróság által értelmezett 207/2009 rendelet alapján lehet értékelni (2008. július 17‑iL & D kontra OHIM ítélet,
C‑488/06 P
, EBHT,
EU:C:2008:420
,
58.
pont).
Ebből következik, hogy a második jogalapot, és ennélfogva a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A keresetet elutasítja.

2)
José‑Manuel Davó Lledót kötelezi a költségek viselésére.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Kihirdetve Luxembourgban, a 2016. január 28‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.