CELEX: 62016CJ0300
Överklagande
Statligt stöd
Begreppet stöd
Begreppet ekonomisk fördel
Kriteriet privat borgenär
Villkor för tillämpning
Tillämpning
Europeiska kommissionens utredningsansvar

Europeiska kommissionen har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 16 mars 2016, Frucona Košice/kommissionen (
T‑103/14
, nedan kallad den överklagade domen,
EU:T:2016:152
). Genom denna dom ogiltigförklarade tribunalen kommissionens beslut 2014/342/EU av den 16 oktober 2013 om det statliga stöd SA.18211 (C 25/05) (f.d. NN 21/05) som Slovakien har genomfört till förmån för Frucona Košice a.s. (
EUT L 176, 2014, s. 38
) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Bakgrund till tvisten
I punkterna 1–34 i den överklagade domen redogörs det för bakgrunden till tvisten enligt följande:
”Utveckling av [Frucona Košices] situation och ackordsförfarandet
… … Frucona Košice a.s., är ett bolag bildat enligt slovakisk rätt som bland annat ägnade sig åt att framställa alkoholhaltiga drycker och spritdrycker.
Mellan november 2002 och november 2003 beviljades [Frucona Košice] flera gånger uppskov med betalning av skatteskulder motsvarande de punktskatter som hade förfallit till betalning. Dessa uppskov beviljades efter det att finansiella säkerheter ställts till förmån för den lokala skattemyndighet som bolaget tillhörde, nämligen skattekontoret Košice IV (nedan kallat det lokala skattekontoret).
Den 25 februari 2004 kunde [Frucona Košice], på grund av de ekonomiska svårigheter som det befann sig i, inte betala de punktskatter som förfallit till betalning i januari 2004. Till följd av en lagändring den 1 januari 2004 kunde [Frucona Košice] inte längre beviljas uppskov med betalningen av dessa punktskatter.
[Frucona Košices] tillstånd att framställa och handha alkohol och spritdrycker drogs därför in. Sedan dess säljer bolaget, under märket Frucona, spritdrycker som köpts in från O.H., ett företag som i enlighet med ett avtal med [Frucona Košice] tillverkade dessa enligt licens i sökandebolagets spritdrycksfabriker.
[Frucona Košice] var också skuldsatt i den mening som avses i zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní (konkurs- och ackordslagen nr 328/1991).
Den 8 mars 2004 ansökte [Frucona Košice] vid Krajský súd v Košiciach (Regionala domstolen i Košice, Slovakien) om att ett ackordsförfarande skulle inledas, enligt vilket sökandebolaget skulle betala sina borgenärer 35 procent av det totala skuldbeloppet (nedan kallat ackordsförslaget). [Frucona Košices] totala skuldbelopp uppgick till cirka 644,6 miljoner SKK [cirka 21,4 miljoner euro], varav cirka 640,8 miljoner SKK [cirka 21,3 miljoner euro] utgjorde skatteskulder.
Genom beslut av den 29 april 2004 godkände Krajský súd v Košiciach (Regionala domstolen i Košice) inledandet av ackordsförfarandet.
Vid ett ackordssammanträde den 9 juli 2004 godtog [Frucona Košices] borgenärer, inklusive det lokala skattekontoret, ackordsförslaget. Vid detta ackordsförfarande var skattekontoret en förmånsberättigad borgenär eftersom säkerhet ställts för vissa av dess fordringar i samband med [Frucona Košices] uppskov med betalning av punktskatterna (se punkt 2 ovan).
[Frucona Košice] har angett att det, före den 9 juli 2004, gav in en revisionsrapport, upprättad av ett oberoende revisionsföretag (nedan kallad E-rapporten), till det lokala skattekontoret för att detta skulle kunna utvärdera fördelarna med ackord respektive konkurs.
Den 21 juni 2004 gjorde de slovakiska skattemyndigheterna en inspektion på plats i [Frucona Košices] lokaler. Vid denna kontroll fastställdes detta bolags ekonomiska situation den 17 juni 2004.
Ackordet fastställdes den 14 juli 2004 genom beslut av Krajský súd v Košiciach [(Regionala domstolen i Košice)]. Enligt detta skulle den slovakiska skattemyndighetens fordran betalas till 35 %, det vill säga med ett belopp på cirka 224,3 miljoner SKK [(cirka 7,45 miljoner euro)].
I skrivelse av den 20 oktober 2004 uppgav det lokala skattekontoret bland annat för [Frucona Košice] att villkoren i ackordsuppgörelsen, enligt vilka en del av skatteskulden inte skulle betalas, utgjorde ett indirekt statligt stöd som måste godkännas av Europeiska gemenskapernas kommission.
Den 17 december 2004 betalade [Frucona Košice] 224,3 miljoner SKK [(cirka 7,45 miljoner euro)], motsvarande 35 procent av bolagets totala skatteskuld, till det lokala skattekontoret. I beslut av den 30 december 2004 förklarade Krajský súd v Košiciach (Regionala domstolen i Košice) att ackordsförfarandet var avslutat. Den 18 augusti 2006 reducerade Krajský súd v Košiciach (Regionala domstolen i Košice) skulden till den lokala skattemyndigheten till 224,1 miljoner SKK [(cirka 7,44 miljoner euro)].
Det administrativa förfarandet
Genom skrivelse av den 15 oktober 2004 ingavs ett klagomål till kommissionen angående ett påstått olagligt stöd till förmån för [Frucona Košice].
På kommissionens begäran om uppgifter uppgav Republiken Slovakien, i skrivelse av den 4 januari 2005, att [Frucona Košice] eventuellt mottagit ett olagligt stöd. Republiken Slovakien hemställde om att kommissionen skulle godkänna detta stöd såsom undsättningsstöd till ett företag i ekonomiska svårigheter.
Efter att ha mottagit kompletterande upplysningar underrättade kommissionen, genom skrivelse av den 5 juli 2005, Republiken Slovakien om sitt beslut att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 88.2 EG avseende nämnda stöd. Beslutet offentliggjordes i
Europeiska unionens officiella tidning
(
EUT C 233, 2005, s. 47
).
Republiken Slovakien ingav sina synpunkter på stödet till kommissionen i skrivelse av den 10 oktober 2005. I skrivelse av den 24 oktober 2005 ingav även [Frucona Košice] sina synpunkter på det aktuella stödet till kommissionen. Dessa vidarebefordrades till Republiken Slovakien, för att göra det möjligt för denna att reagera på dem, vilken den gjorde i skrivelse den 16 december 2005.
Det ursprungliga beslutet
Den 7 juni 2006 antog kommissionen beslut 2007/254/EG om det statliga stöd C 25/05 (ex NN 21/05) som Slovakien har genomfört till förmån för sökanden (
EUT L 112, 2007, s. 14
) (nedan kallat det angripna beslutet). I artikel 1 i artikeldelen i detta beslut föreskrevs att det statliga stöd som Slovakien genomfört till förmån för [Frucona Košice], uppgående till ett belopp av 416515990 SKK [(cirka 13900000 euro)], var oförenligt med den gemensamma marknaden. I dess artikel 2 förordnades att stödet skulle återkrävas.
Förfarandet vid tribunalen och domstolen
Den 12 januari 2007 väckte [Frucona Košice] talan om ogiltigförklaring av det ursprungliga beslutet vid tribunalen.
Genom dom av den 7 december 2010, Frucona Košice/kommissionen [(
T‑11/07
,
EU:T:2010:498
)], ogillade tribunalen denna talan såsom ogrundad.
Efter ett överklagande som ingetts av [Frucona Košice] med stöd av artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, upphävde domstolen, genom dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen [(
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
)], domen [av den 7 december 2010, Frucona Košice/kommissionen, (
T‑11/07
,
EU:T:2010:498
)]. Domstolen fann, inom ramen för bedömningen i sak av målet i första instans, att kommissionen hade gjort en uppenbart oriktig bedömning när den underlät att i samband med sin bedömning av kriteriet privat borgenär beakta tidsåtgången för ett konkursförfarande och att kommissionen, i den mån den skulle kunna anses ha tagit hänsyn till denna omständighet, inte tillräckligt hade motiverat sitt beslut. Slutligen återförvisade domstolen målet till tribunalen för handläggning i den del det avsåg de grunder som inte omfattades av tribunalens prövning.
Till följd av domen [av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen (
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
)], och i syfte att åtgärda de brister som domstolen hade visat, antog kommissionen, den 16 oktober 2013, [det omtvistade beslutet], i vars artikel 1 det anges att det ursprungliga beslutet 'ska upphävas’
Därefter konstaterade tribunalen, i [beslut av den 21 mars 2014, Frucona Košice/kommissionen (
T‑11/07
RENV, ej publicerat,
EU:T:2014:173
)], … att det saknades anledning att döma i saken avseende ogiltigförklaring av det ursprungliga beslutet.
Det [omtvistade] beslutet
…
I det [omtvistade] beslutet konstaterade kommissionen bland annat att det måste undersökas om skattekontoret, genom att godta ackordsförslaget och följaktligen en avskrivning av 65 procent av dess fordring, hade betett sig mot [Frucona Košice] som en privat borgenär i en marknadsekonomi skulle ha gjort. Kommissionen preciserade i detta avseende att denna myndighets ställning som borgenär i förhållande till [Frucona Košice] var ovanligt stark, eftersom denna myndighet hade en gynnsammare rättslig och ekonomisk ställning än [Frucona Košices] privata borgenärer. Skattemyndigheten innehade mer än 99 % av alla registrerade fordringar och var en borgenär med förmånsrätt. När som helst under konkurrensförfarandet kunde därför dess fordringar tillgodoses med intäkterna från en försäljning av tillgångarna med förmånsrätt (skäl 80 i det [omtvistade] beslutet).
Beträffande kriteriet privat borgenär påpekade kommissionen, för det första, att huruvida det kunde tillämpas berodde på om den berörda medlemsstaten beviljat företaget en ekonomisk fördel på annat sätt än som offentlig myndighet och att om medlemsstaten under det administrativa förfarandet åberopar nämnda kriterium, måste den i tveksamma fall på ett entydigt sätt, med objektiva och verifierbara bevis, styrka att den vidtagna åtgärden följer av dess ställning som privat marknadsaktör. Kommissionen hänvisade i detta hänseende till domen av den 5 juni 2012, kommissionen/EDF [(
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
)], punkterna
–
) (skäl 82 i det [omtvistade] beslutet).
Kommissionen angav följande i skäl 83 i det [omtvistade] beslutet:
'Kort uttryckt menar [Republiken] Slovakien att åtgärden innebär statligt stöd. Slovakien medger att man under uppgörelsen inte ens beaktade frågan om statligt stöd utan hävdade att den omtvistade åtgärden skulle betraktas som undsättningsstöd. Det förefaller därför som den anförda rättspraxisens villkor här inte uppfyllts, på så sätt att den omtvistade åtgärden utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 [FEUF].’
För det andra kontrollerade kommissionen, efter att i skäl 84 i det [omtvistade] beslutet ha påpekat att ' [h]är [hade [Frucona Košice] hävdat] att åtgärden inte inneb[ar] stöd, och la[gt] fram nämnda handlingar, framför allt de två revisorsrapporterna’, huruvida Republiken Slovakien, i förhållande till [Frucona Košice], hade betett sig som en privat borgenär.
I detta hänseende gjorde kommissionen för det första, beträffande de bevis som [Frucona Košice] hade ingett, en jämförelse av ackordsförfarandet med ett konkursförfarande (skälen 88–119 i det [omtvistade] beslutet), för det andra en jämförelse av ackordsförfarandet med skatteindrivning (skälen 120–127 i det [omtvistade] beslutet) och för det tredje en prövning av den ytterligare bevisning som de slovakiska myndigheterna och [Frucona Košice] hade ingett (skälen 128–138 i det [omtvistade] beslutet). I huvudsak ansåg kommissionen att såväl konkursförfarandet som skatteindrivningsförfarandet, enligt det lokala skattekontorets uppfattning, var mer förmånliga alternativ än ackordsförslaget (skälen 119, 124 och 127 i det [omtvistade] beslutet).
Kommissionen drog i skäl 139 i det [omtvistade] beslutet slutsatsen att kriteriet om en privat borgenär inte hade uppfyllts och att staten hade gett [Frucona Košice] en fördel som denne inte kunnat erhålla på marknadsvillkor. I skäl 140 i nämnda beslut drog kommissionen slutsatsen att den av det lokala skattekontoret godkända skuldavskrivningen vid ackordet utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Slutligen drog kommissionen, i skäl 182 i samma beslut, slutsatsen att detta statliga stöd inte var förenligt med den inre marknaden.
Artikeldelen i det [omtvistade] beslutet omfattar fem artiklar.
I artikel 1 i det [omtvistade] beslutet föreskrivs att '[det ursprungliga beslutet] ska upphävas’ (se punkt 22 ovan).
Enligt artikel 2 i det [omtvistade] beslutet är det statliga stöd som [Republiken] Slovakien genomfört till förmån för [Frucona Košice], uppgående till ett belopp av 416515990 SKK [(cirka 13900000 euro)], oförenligt med den inre marknaden.
I artikel 3 i det [omtvistade] beslutet förpliktar kommissionen Republiken Slovakien att återkräva det stöd som [Frucona Košice] olagligen beviljats, jämte dröjsmålsränta.”
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Frucona Košice väckte, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 17 februari 2014, talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
Bolaget åberopade fyra grunder till stöd för sin talan. Den första avsåg åsidosättande av rätten till försvar, den andra att skäl 83 i det omtvistade beslutet var behäftat med fel, den tredje att kommissionen gjorde en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna och en felaktig rättstillämpning när den drog slutsatsen att konkursförfarandet var mer fördelaktigt än ackordsförfarandet och den fjärde, att kommissionen gjorde en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna och en felaktig rättstillämpning när den drog slutsatsen att skatteindrivningsförfarandet var mer fördelaktigt än ackordsförslaget.
I den överklagade domen fann tribunalen att talan inte kunde vinna bifall på den första och den andra grunden men biföll talan på den tredje och den fjärde grunden. Följaktligen ogiltigförklarade tribunalen det omtvistade beslutet och förpliktade kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Parternas yrkanden
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
i första hand ogilla den talan som väckts i tribunalen och förplikta Frucona Košice att ersätta rättegångskostnaderna, och
–
i andra hand, återförvisa målet till tribunalen för nytt avgörande och besluta att frågan om rättegångskostnader ska anstå.
Frucona Košice har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Kommissionen har åberopat sex grunder till stöd för sitt överklagande. Den första grunden avser en felaktig tolkning av det omtvistade beslutet. Såvitt avser den andra och den fjärde grunden har kommissionen gjort gällande att villkoren för tillämpning av kriteriet privat borgenär har åsidosatts. Kommissionen har som tredje grund gjort gällande att tribunalen missförstått principen om rättskraft och principen att domstol inte får döma utöver vad som har yrkats av parterna (
ne ultra petita
). Den femte grunden avser en felaktig tillämpning av kriteriet privat borgenär. Kommissionen har som sjätte grund gjort gällande att tribunalen misstolkat gränserna för kommissionens skyldighet att genomföra en omsorgsfull och opartisk granskning.
Domstolen ska först pröva den andra och den fjärde grunden, därpå den första grunden, därefter den tredje grunden, och slutligen den femte och den sjätte grunden.
Den andra och den fjärde grunden: Huruvida kriteriet privat borgenär är tillämpligt
Parternas argument
Kommissionen har genom sin andra grund gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 109–118 i den överklagade domen fann att stödmottagaren med framgång kan åberopa kriteriet privat borgenär.
Enligt kommissionen hänför sig detta kriterium till det offentliga organets subjektiva inställning när den beslutar att anta åtgärden i fråga. Följaktligen har den berörda medlemsstaten en subjektiv rätt att välja huruvida den vill ange vilka avsikter den hade vid denna tidpunkt, varför denna rätt inte kan åberopas av utomstående. Vidare är det endast denna medlemsstat som förfogar över samtliga relevanta uppgifter som den lade till grund för sitt synsätt vid den tidpunkt den beslutade att anta den aktuella åtgärden. Det ankom således på nämnda medlemsstat att åberopa kriteriet privat borgenär och att inkomma med nödvändiga uppgifter.
I förevarande fall framgår det av skälen 128–132 i det omtvistade beslutet att kommissionen haft tillgång till uppgifter som visade att Republiken Slovakiens inställning var klar och konsekvent; såväl vad gällde svaret på klagomålet som vid själva godkännandet av ackordet har denna medlemsstat alltid angett att det enligt dess uppfattning rörde sig om ett statligt stöd.
Kommissionen har tillagt att om det var korrekt att anse att stödmottagaren kunde åberopa kriteriet privat borgenär har tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den inte krävde att Frucona Košice, på samma sätt som en medlemsstat, på ett entydigt sätt, med objektiva och verifierbara bevis, styrkte att den vidtagna åtgärden följer av nämnda medlemsstats ställning som privat borgenär.
Genom den fjärde grunden har kommissionen gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den i punkt 247 i den överklagade domen fann att kommissionen, i fråga om tillämpligheten av kriteriet privat borgenär, inte kan göra åtskillnad mellan de olika alternativen till den omtvistade åtgärden.
Eftersom tillämpningen av kriteriet privat borgenär bygger på de uppgifter som lämnats för att styrka dess tillämplighet består tribunalens fel i dess ståndpunkt att tillämpningen av detta kriterium är en abstrakt övning som syftar till att institutionen ex officio ska återskapa beteendet hos en hypotetisk, perfekt och rationell privat borgenär som är fullständigt informerad.
I och med att det står klart att ingen uppgift angående något specifikt tillvägagångssätt har lämnats till den offentliga borgenären är alla jämförelser mellan denna enhets agerande och en privat borgenär i en liknande situation meningslösa. Detta kriterium kan således inte tillämpas i förevarande fall.
Kommissionen har påpekat att det i förevarande fall framgår att ingen jämförelse, vad gäller kriteriet privat borgenär, gjordes vid tidpunkten i fråga avseende ackordsförslaget och skatteindrivningsförfarandet. Tribunalen borde följaktligen ha uttalat sig angående huruvida skäl 120 i det omtvistade beslutet faktiskt innehöll det underförstådda beslutet att kriteriet privat borgenär inte var tillämpligt.
Frucona Košice har bestritt kommissionens argument.
Domstolens bedömning
Enligt domstolens fasta praxis ska samtliga villkor i artikel 107.1 FEUF vara uppfyllda för att en åtgärd ska anses utgöra statligt stöd. För det första måste det röra sig om en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel. För det andra måste denna åtgärd kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. För det tredje ska åtgärden ge mottagaren av stödet en selektiv fördel. För det fjärde ska åtgärden snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen (dom av den 21 december 2016, kommissionen/Hansestadt Lübeck,
C‑524/14 P
,
EU:C:2016:971
, punkt
, och dom av den 21 december 2016, kommissionen/World Duty Free Group SA m.fl.,
C‑20/15 P och C‑21/15 P
,
EU:C:2016:981
, punkt
).
Begreppet stöd omfattar inte enbart sådana konkreta förmåner som subventioner utan även ingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar företagets budget och som därigenom, utan att det är fråga om subventioner i strikt bemärkelse, är av samma karaktär och har identiskt lika effekter (dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
Enligt samma synsätt är dock de villkor som en åtgärd ska uppfylla för att kunna anses vara ”stöd”, i den mening som avses i artikel 107 FEUF, inte uppfyllda om det mottagande företaget kunde få samma fördel som den som företaget fått genom statliga medel under förhållanden som motsvarar normala marknadsmässiga villkor (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
och där angiven rättspraxis).
När en offentlig borgenär beviljar nedsättning av en fordran som den har på ett företag, ska denna bedömning i princip ske med tillämpning av kriteriet privat borgenär (dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
Kriteriet om en privat investerare utgör följaktligen inte något undantag som endast ska tillämpas då så begärs av en medlemsstat, då rekvisiten i artikel 107.1 FEUF för att ett statligt stöd ska anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden är uppfyllda. Detta kriterium – då det är tillämpligt – återfinns bland de omständigheter som kommissionen ska beakta vid prövningen av om det är fråga om ett sådant stöd (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 juni 2012, kommissionen/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, punkt
, och dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
Då det visar sig att kriteriet om en privat borgenär kan vara tillämpligt, ankommer det följaktligen på kommissionen att förelägga den berörda medlemsstaten att inkomma med alla relevanta upplysningar som gör det möjligt för kommissionen att pröva om rekvisiten för detta kriteriums tillämplighet är uppfyllda (dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
Det framgår för det första av domstolens praxis att då det visar sig att kriteriet privat borgenär kan vara tillämpligt ankommer det på kommissionen att undersöka denna hypotes oberoende av huruvida detta har begärts.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 72 och 76 i sitt förslag till avgörande finns det följaktligen inget som hindrar att stödmottagaren kan åberopa att detta kriterium är tillämpligt, och om stödmottagaren åberopar detta kriterium ankommer det på kommissionen att undersöka huruvida det är tillämpligt, och i förekommande fall, hur det ska tillämpas.
Vad vidare gäller relevansen av medlemsstatens subjektiva inställning ska det understrykas att, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 74 i sitt förslag till avgörande, utgångspunkten för att avgöra huruvida privat aktör-kriteriet ska tillämpas måste vara den ekonomiska egenskap som medlemsstaten har agerat i och inte hur denna medlemsstat, subjektivt sett, trodde att den agerade eller vilka alternativa tillvägagångssätt den övervägde innan den antog den aktuella åtgärden.
Under alla omständigheter syftar kriteriet privat borgenär till att undersöka huruvida det är uppenbart att det mottagande företaget inte skulle ha erhållit motsvarande betalningslättnader av en privat borgenär som dels befann sig i en situation som ligger så nära som möjligt den situation som den offentlige borgenären befinner sig i, dels försöker få betalt för de fordringar som borgenären har hos en gäldenär med finansiella svårigheter (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
) och följaktligen huruvida detta företag kunde få samma fördel som den som företaget fått genom statliga medel under förhållanden som motsvarar normala marknadsvillkor (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
).
Av detta följer att den undersökning som kommissionen i förekommande fall måste genomföra inte kan begränsas till att endast gälla de alternativ som den behöriga myndigheten faktiskt har beaktat, utan måste avse samtliga alternativ som en privat borgenär rimligen hade kunnat överväga i en sådan situation.
Vad gäller de argument som kommissionen framfört till stöd för sin fjärde grund är det tillräckligt att konstatera att tribunalen inte gjorde någon felaktig rättstillämpning när den i punkt 247 i den överklagade domen fann att eftersom kriteriet privat borgenär var tillämpligt som sådant, kunde kommissionen inte, avseende dess tillämplighet, göra åtskillnad mellan de olika alternativen till den omtvistade åtgärden.
Härav följer att överklagandet inte kan vinna bifall på den andra och den fjärde grunden.
Den första grunden: Felaktig tolkning av det omtvistade beslutet
Parternas argument
Kommissionen har genom sin första grund gjort gällande att tribunalen tolkade det omtvistade beslutet felaktigt när den i punkterna 101–104 i den överklagade domen fann att kommissionen i nämnda beslut bedömde att kriteriet privat borgenär var tillämpligt på omständigheterna i förevarande fall.
Tribunalen gjorde således fel när den fann att det av den sista meningen i skäl 80 i det omtvistade beslutet följde att kriteriet privat borgenär var tillämplig i förevarande fall. Denna felaktiga tolkning framgår vid läsning av de följande skälen i beslutet. Skäl 81 gäller nämligen inte specifikt villkoren för att tillämpa detta kriterium, i skäl 82 preciseras mycket specifikt situationen vad gäller tillämpligheten för nämnda kriterium och såväl skäl 83 som skälen 128–132 gällde frågan huruvida detta kriterium är tillämpligt.
Frucona Košice har bestritt kommissionens argument.
Domstolens bedömning
Det kan inledningsvis konstateras att det omtvistade beslutet inte uttryckligen anger att kriteriet privat borgenär inte är tillämpligt i förevarande fall. Tvärtom tillämpas detta kriterium uttryckligen, och detta utgör grunden för den slutsats som dras i skälen 139 och 140, enligt vilken det omtvistade beslutet utgör ett statligt stöd.
För det fall kommissionen hyste tvivel angående huruvida nämnda kriterium var tillämpligt erinrar domstolen dessutom om att kommissionen, såsom framgår av punkt 24 ovan, borde ha begärt in relevanta upplysningar härvidlag från Slovakien, och gjort en samlad bedömning av dessa upplysningar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 juni 2012, kommissionen/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, punkt
). Det omtvistade beslutet innehåller inte något spår av en sådan begäran eller en sådan bedömning.
Slutligen ska det påpekas att kommissionen har tillämpat kriteriet privat borgenär efter att i skälen 84 och 86 i det omtvistade beslutet ha angett att stödmottagaren hade gjort gällande att godtagandet av ackordsförslaget inte utgjorde ett statligt stöd eftersom konkursförfarandet hade varit mindre förmånligt för den slovakiska staten.
Överklagandet kan under dessa förhållanden inte vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Den tredje grunden: Principen om rättskraft och principen att domstol inte får döma utöver vad som har yrkats av parterna (ne ultra petita).
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen har åsidosatt principen om rättskraft och principen att domstol inte får döma utöver vad som har yrkats av parterna (
ne eat iudex ultra petita partium
) när den i punkterna 123–126 i den överklagade domen fann att domstolen i sin dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen (
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
), underförstått, men nödvändigtvis, hade ansett att kriteriet privat borgenär var tillämpligt i det aktuella fallet, och att om den tolkning av det omtvistade beslutet som kommissionen har gjort gällande godtogs skulle rättskraften åsidosättas.
Frucona Košice har bestritt kommissionens argumentation.
Domstolens bedömning
Eftersom den tredje grunden avser ett överflödigt resonemang till stöd för tribunalens bedömning att kriteriet privat borgenär var tillämpligt på omständigheterna i det aktuella fallet, och då den första, andra och fjärde grunden, vilka kritiserade samma bedömning från tribunalens sida, har ogillats, är den tredje grunden verkningslös och kan inte leda till bifall för överklagandet.
Den femte och den sjätte grunden: Tillämpningen av kriteriet privat borgenär och kommissionens skyldighet att genomföra en omsorgsfull och opartisk granskning.
Parternas argument
Kommissionen har genom sin femte grund gjort gällande att kriteriet privat borgenär medför att kommissionen ska fastställa myndighetens subjektiva inställning och jämföra denna med den inställning en privat borgenär skulle ha haft under samma omständigheter. Det framgår härvidlag av domstolens praxis att endast tillgängliga uppgifter och den utveckling som kunde förutses vid tidpunkten då denna myndighet antog beslutet är relevanta.
Kommissionen har av detta dragit slutsatsen att det ankommer på den berörda medlemsstaten att visa att den, i syfte att fatta sitt beslut, faktiskt beaktade sådana uppgifter och utvecklingar, vilka ska vara jämförbara med sådana som en privat aktör hade krävt att ta del av före antagandet av samma beslut.
Det framgår av domstolens praxis att tillämpningen av kriteriet privat borgenär utesluter att denne skulle ha agerat slumpmässigt, utan endast med fullständig kännedom om omständigheterna, eftersom, enligt denna rättspraxis, varken ekonomiska kalkyler som upprättats efter det att förmånen beviljats, retrospektiva rapporter som visar att den berörda medlemsstatens investering faktiskt blivit lönsam eller omständigheter som i efterhand visar att det var motiverat att fatta det beslut som faktiskt fattades kan vara tillräckliga.
Detta innebär emellertid inte att de berörda parterna inte kan inkomma med uppgifter eller bevisning för att upplysa kommissionen om, till exempel, den aktuella åtgärdens natur och syfte, dess sammanhang eller det eftersträvade målet. Det ankommer dock inte på dessa parter att ersätta den bedömning som den berörda medlemsstaten faktiskt gjort, vid den tidpunkt då den antog sitt beslut, med sin egen bedömning, på samma sätt som det inte ankommer på kommissionen att ex officio återskapa beteendet hos en hypotetisk, perfekt och rationell privat borgenär som är fullständigt informerad.
De upplysningar som lämnats till kommissionen utöver de som åberopats av den berörda medlemsstaten kan syfta till att visa, på grundval av upplysningar vilka denna medlemsstat faktiskt har beaktat, huruvida en privat borgenär hade agerat på samma sätt eller inte. Dessa upplysningar kan emellertid inte syfta till att rättfärdiga det antagna beslutet med hänvisningar till upplysningar eller bevisning som faktiskt inte har beaktats av den berörda medlemsstaten.
Vidare har kommissionen påpekat att tribunalen när den i punkt 137 i den överklagade domen formulerade sitt prövningskriterium underlät att begränsa kommissionens utredningsansvar till de relevanta uppgifter som den förfogade över. Denna underlåtelse fick tribunalen att i punkt 201 i den överklagade domen finna att kommissionen skulle ha försökt få tillgång till ytterligare uppgifter för att kontrollera och bekräfta de slutsatser den dragit av handlingarna i det administrativa förfarandet.
Tribunalen har således i denna punkt 201 skapat en ny skyldighet enligt vilken kommissionen ska återskapa beteendet hos en hypotetisk, perfekt och rationell privat borgenär som är fullständigt underrättad, genom att efterforska alla ”tänkbara” bevis och upplysningar, en skyldighet som går emot själva grundtanken med kriteriet privat borgenär, nämligen en bedömning av myndighetens subjektiva inställning vid tidpunkten för dess beslut.
Enligt kommissionen bygger således punkterna 137 och 180–213 i den överklagade domen på dels den felaktiga slutsatsen att domstolens praxis kräver att kommissionen ska göra en objektiv och fullständig analys av fördelarna och nackdelarna med konkursförfarandet snarare än en analys som bygger på myndighetens subjektiva situation, dels en felaktig tolkning av det omtvistade beslutet, av vilket det framgår att kommissionen hade gjort en sådan analys.
Kommissionen har dessutom anfört att det omtvistade beslutet bygger på värdet av Frucona Košices tillgångar den 17 juni 2004 och att kommissionen, enligt tribunalen, haft fog för att inte acceptera den metod som användes i E-rapporten för att välja omräkningsfaktorer för nämnda tillgångar. Eftersom dessa ekonomiska uppgifter var de enda som den lokala skattemyndigheten hade tillgång till när den beslutade att godta ackordsförslaget borde dock den logiska följden av dessa faktiska omständigheter vara att en privat borgenär som endast hade tillgång till dessa uppgifter inte hade accepterat ackordet. Om en sådan borgenär hade begärt in ytterligare upplysningar hade vederbörande inte godtagit ackordsförslaget.
Kommissionen anser att mot bakgrund av den omständigheten att det ankom på den att genomföra sin prövning uteslutande på grundval av uppgifter och bevis som den offentliga borgenären faktiskt förfogade över eller som var notoriska fakta, styrkte under alla förhållanden handlingarna i det administrativa förfarandet kommissionens slutsats att en privat borgenär inte hade accepterat ackordet. Tribunalen har nämligen inte angett någon ytterligare uppgift som kunde ha varit relevant vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna och som kommissionen har underlåtit att beakta.
Följaktligen gjorde sig tribunalen skyldig till en felaktig rättstillämpning när den i punkterna 186 och 235 i den överklagade domen fann att uppgifterna i handlingarna inte i tillräcklig utsträckning och på ett entydigt sätt kunde bekräfta kommissionens slutsatser avseende beräkningen av intäkterna av försäljningen av tillgångarna vid ett konkursförfarande till 435 miljoner SKK, (cirka 14,5 miljoner euro). Kommissionen har tillagt att tribunalen inte har angett omfattningen av den bevisning som kommissionen skulle ha inkommit med eller huruvida den anser att denna standard kräver att kommissionen otvetydigt ska styrka vad intäkterna av försäljningen skulle ha blivit.
Vidare har kommissionen gjort gällande att den felaktiga rättstillämpning som kommissionen anser föreligger även har påverkat tribunalens bedömning av tidsåtgången för ett konkursförfarande och dess bedömning avseende skatteindrivningsförfarandet. Dessa bedömningar bygger nämligen på samma felaktiga kriterium och underkännande av kommissionens bedömning av intäkterna av försäljningen av Frucona Košices tillgångar.
Kommissionen har genom sin sjätte grund gjort gällande att punkterna 191–195 i den överklagade domen kan tolkas som att kommissionen kritiseras för att ha åsidosatt sin skyldighet att genomföra en omsorgsfull och opartisk granskning. För det fall denna tolkning är korrekt har kommissionen gjort gällande att tribunalen gett denna skyldighet en felaktig omfattning och ålagt kommissionen en för stor börda.
Härvidlag har kommissionen påpekat att tribunalen i punkterna 187 och 191 i den överklagade domen fann att kommissionen haft fog för att ifrågasätta E-rapportens bevisvärde och att kommissionen därför dragit slutsatser på grundval av uppgifter som lämnats av Frucona Košice eller inte bestritts av bolaget. Tribunalen beslutade därefter att kritisera kommissionen för att inte ha begärt in ytterligare upplysningar för att kontrollera och bekräfta de slutsatser som den hade dragit av dessa uppgifter, utan att förklara vilken typ av ytterligare uppgifter som kommissionen eventuellt hade kunnat begära in.
Kommissionen byggde sin bedömning på de uppgifter som den faktiskt förfogade över vid den tidpunkten och ansåg att den kunde utgå från det belopp som angetts av stödmottagaren, vilket godtagits av skattemyndigheten och som bygger på oberoende rapporter, utan att kräva att andra rapporter lämnades in. Under alla förhållanden hade en offentlig borgenär inte godtagit att dess gäldenär inte i tillräcklig grad styrkt sin uppskattning av värdet på de tillgångar som gäldenären erbjuder i syfte att erhålla uppskov med betalningen av sin skatteskuld. I förevarande fall förfogade den lokala skattemyndigheten över sina egna slutsatser angående tillgångarnas värde, såsom framgår av beslutet att medge uppskov med betalningen av skatteskulden.
Frucona Košice har bestritt kommissionens argumentation.
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar inledningsvis att den femte och den sjätte grunden i huvudsak avser omfattningen av det utredningsansvar som åligger kommissionen när den bedömer kriteriet privat borgenär, i enlighet med vad tribunalen fann vid sin prövning av de delar av det omtvistade beslutet som avser konkursförfarandet och skatteindrivningsförfarandet.
Enligt domstolens fasta praxis ankommer det vid tillämpningen av kriteriet privat borgenär på kommissionen att göra en helhetsbedömning, varvid den ska beakta alla de relevanta omständigheter i det aktuella fallet som gör det möjligt för kommissionen att avgöra om det är uppenbart att det berörda företaget inte skulle ha erhållit betalningslättnader av en sådan privat borgenär (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
, och dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
I detta avseende ska som relevanta uppgifter anses vara alla uppgifter som på ett icke försumbart sätt kan påverka beslutsförfarandet hos en normalt försiktig och noggrann privat borgenär som befinner sig i en situation som ligger så nära som möjligt den situation som den offentliga borgenären befinner sig i och som försöker få betalt för de fordringar som borgenären har hos en gäldenär med finansiella svårigheter (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
, och dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
Vidare är det enda som är relevant för bedömningen angående tillämpningen av kriteriet privat borgenär dels sådana uppgifter som fanns tillgängliga då investeringsbeslutet fattades, dels sådana utvecklingstendenser som kunde förutses då nämnda investeringsbeslut fattades (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 juni 2012, kommissionen/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, punkt
).
En sådan prövning från kommissionens sida av frågan huruvida bestämda åtgärder kan betraktas som statligt stöd, på grund av att myndigheterna inte agerat på samma sätt som en privat borgenär, förutsätter en komplex ekonomisk bedömning (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
, och dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
I detta avseende erinrar domstolen om att det – i samband med den prövning som unionsdomstolen företar av kommissionens komplicerade ekonomiska bedömningar inom området för statligt stöd – inte ankommer på unionsdomstolen att ersätta den ekonomiska bedömning som gjorts av kommissionen med sin egen bedömning (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
, och dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
Unionsdomstolen ska emellertid inte bara pröva huruvida de bevis som åberopats är materiellt riktiga, tillförlitliga och samstämmiga, utan även huruvida dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som ska beaktas för att bedöma en komplicerad situation och huruvida de kan ligga till grund för de slutsatser som dragits (dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkt
, och dom av den 21 mars 2013, kommissionen/Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:186
, punkt
).
I förevarande fall ska domstolen först pröva de argument som kommissionen framfört inom ramen för den femte och den sjätte grunden vilka riktas mot den del av den överklagade domen som avser konkursförfarandet.
Härvidlag kan domstolen inte godta kommissionens argument att det som först skulle fastställas var den behöriga myndighetens subjektiva inställning, och att denna myndighets inställning därefter skulle jämföras med en hypotetisk privat borgenärs inställning. Domstolen har nämligen redan, i samband med prövningen av den andra och den fjärde grunden, funnit att detta resonemang inte är relevant, eftersom det bygger på en felaktig räckvidd för kriteriet privat borgenär.
Vad vidare gäller kommissionens kritik av tribunalen för att, bland annat genom att underlåta att begränsa kommissionens utredningsansvar till de uppgifter som den förfogade över, ha skapat en ny skyldighet enligt vilken kommissionen åläggs en för stor börda, bestående i att behöva efterforska alla ”tänkbara” bevis och upplysningar, konstaterar domstolen att kommissionens argument bygger på en felaktig tolkning av den överklagade domen.
Det ska härvidlag påpekas att tribunalen, bland annat i punkterna 134–137 i den överklagade domen, angett att bedömningen av kriteriet privat borgenär ska göras i jämförelse med en situation som ligger så nära som möjligt den situation som den aktuella myndigheten befinner sig i.
Vidare redovisade tribunalen i punkterna 138–143 i den överklagade domen de principer som, enligt tribunalen, styr den bevisbörda som ålåg kommissionen och tribunalen angav i detta sammanhang de uppgifter som kommissionen i förekommande fall ska inhämta och beakta inom ramen för sin prövning, samt de allmänna gränserna för kommissionens utredningsansvar, såsom dessa följer av unionsdomstolarnas praxis.
Domstolen erinrar härvidlag om att lagenligheten av ett beslut avseende statligt stöd ska bedömas av unionsdomstolen mot bakgrund av de uppgifter som kommissionen har tillgång till när den antar beslutet (dom av den 2 september 2010, kommissionen/Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
, punkt
och där angiven rättspraxis).
De uppgifter som kommissionen ”har tillgång” till inbegriper de som föreföll relevanta för den prövning som skulle göras i enlighet med den rättspraxis som redovisats i punkterna 59–61 ovan och vilka kommissionen, om den begärt det, hade kunnat begära in under det administrativa förfarandet.
Slutligen erinrade tribunalen i punkterna 171–178 i den överklagade domen om att enligt rättspraxis finns det ingen allmän skyldighet för kommissionen att anlita utomstående sakkunniga och tribunalen underkände därför Frucona Košices argument att kommissionen borde ha anlitat nya utomstående sakkunniga.
Punkterna 180–213 och 235 i den överklagade domen, som kommissionens kritik, vilken redovisats i punkt 64 ovan, riktar sig mot, medför dock inte, när de läses mot bakgrund av det juridiska sammanhang som tribunalen erinrat om, nya skyldigheter som strider mot domstolens praxis.
Fastställandet av de faktiska omständigheterna i punkt 185 i den överklagade domen, enligt vilka kommissionen fastställde omräkningsfaktorerna genom slutsatser av handlingarna i det administrativa förfarandet, kommissionen inte gjorde någon metodisk eller ekonomisk bedömning, och kommissionen inte begärde några ytterligare upplysningar för att kontrollera och bekräfta de slutsatser som den hade dragit av dessa uppgifter, kan således inte tolkas som att inbegripa en skyldighet som går utöver vad som krävs enligt de principer som tribunalen erinrat om i punkterna 138–143 i den överklagade domen eller som skulle vara oförenliga med de principer som redovisas i punkterna 60 och 61 ovan.
Vad gäller tribunalens fastställande av de faktiska omständigheterna i punkterna 186, 196, 200 och 201 i den överklagade domen, enligt vilka uppgifterna i handlingarna i det administrativa förfarandet inte i tillräcklig utsträckning och på ett entydigt sätt kunde bekräfta kommissionens slutsatser avseende omräkningsfaktorerna och att kommissionen följaktligen skulle ha försökt få tillgång till ytterligare uppgifter för att bekräfta sina slutsatser, överskrider dessa ingalunda gränserna för den domstolsprövning av den uppenbart oriktiga bedömningen som tribunalen måste genomföra, i enlighet med den rättspraxis som redovisas i punkt 64 ovan, och kan inte heller anses medföra en skyldighet som är oförenlig med de principer som redovisas i punkterna 60 och 61 ovan.
I den mån tribunalen i punkt 186 i den överklagade domen fann att uppgifterna i handlingarna i det administrativa förfarandet inte endast i tillräcklig utsträckning utan även på ett entydigt sätt ska bekräfta de slutsatser kommissionen dragit, är det tillräckligt att påpeka att det framgår av punkterna 187–201 i den överklagade domen att tribunalen under alla omständigheter inte har genomfört sin prövning på grundval av ett sådant krav och tribunalen har inte heller hänvisat till ett sådant krav inom ramen för sina slutsatser i punkterna 196, 200, 201 och 235 i den överklagade domen.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 125 och 131 i sitt förslag till avgörande har tribunalen i punkterna 191–195, 198 och 199 i den överklagade domen endast påpekat inkonsekvenser i det omtvistade beslutet och fastställt faktiska omständigheter enligt vilka inga uppgifter i handlingarna i det administrativa förfarandet kunde förklara de omräkningsfaktorer som kommissionen använt.
I motsats till vad kommissionen har hävdat tillämpade således tribunalen inte något felaktigt rättsligt kriterium. Kommissionens argument kan således inte godtas, eftersom vissa är verkningslösa och övriga saknar grund.
I den mån kommissionen har gjort gällande att den felaktiga rättstillämpning som kommissionen anser föreligger även har påverkat tribunalens bedömning avseende tidsåtgången för konkursförfarandet i punkterna 223–235 i den överklagade domen, och dess bedömning avseende skatteindrivningsförfarandet, i punkterna 277–284 i nämnda dom, är det tillräckligt att konstatera att eftersom domstolen i sin prövning av kommissionens argument inte har funnit någon felaktig rättstillämpning saknar detta argument helt grund.
Vidare har tribunalen i punkterna 279, 282 och 283 i den överklagade domen slagit fast att kommissionen underlåtit, för det första, att ta reda på den förväntade tidsåtgången för ett skatteindrivningsförfarande, för det andra, att beakta att detta förfarande kunde komma att avbrytas på grund av inledandet av ett konkursförfarande, och, för det tredje, att ta reda på vilka kostnader ett sådant förfarande kan medföra.
Sådana slutsatser, vilka hänger samman med de upplysningar som en normalt försiktig och noggrann privat borgenär, som befinner sig i en situation som ligger så nära som möjligt den situation som den offentliga borgenären befinner sig i, i princip inte kan vara omedveten om, kan i sig själva, rättfärdiga tribunalens slutsats att kommissionen har underlåtit att beakta samtliga relevanta omständigheter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, punkterna
,
och
).
Vidare följer av punkterna 69–84 ovan att, i motsats till vad kommissionen har gjort gällande, det framgår av den överklagade domen att tribunalen i tillräckligt hög grad har preciserat dels omfattningen av utredningsansvaret som åligger kommissionen, dels vilken typ av ytterligare upplysningar som kommissionen borde ha begärt in.
Härav följer att talan inte kan vinna bifall på den femte och den sjätte grunden.
Eftersom samtliga grunder som kommissionen har åberopat till stöd för sitt överklagande ska underkännas ska överklagandet ogillas i dess helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet ogillas.
Artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska enligt artikel 184.1 i dessa regler tillämpas i mål om överklagande. Enligt artikel 138.1 ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Frucona Košice har yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet, ska Frucona Košices yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Europeiska kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.