CELEX: 62019CJ0666
Apeliacinis skundas
Dempingas
Kinijos Liaudies Respublikos kilmės aspartamo importas
Reglamentai Nr. 1225/2009 ir 2016/1036
Taikymo sritis „ratione temporis“
2 straipsnio 7 dalis
Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas
Atsisakymas
2 straipsnio 10 dalis
Koregavimai
Įrodinėjimo pareiga
3 straipsnis
Žalos nustatymas
Europos Komisijos rūpestingumo pareiga

Apeliaciniu skundu
Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd
(toliau –
Changmao
) prašo panaikinti 2019 m. birželio 28 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Changmao Biochemical Engineering / Komisija (
T‑741/16
, nepaskelbtas Rink., toliau – skundžiamas sprendimas,
EU:T:2019:454
), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2016 m. liepos 28 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/1247, kuriuo importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos kilmės aspartamui nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito galutinis surinkimas (
OL L 204, 2016, p. 92
, toliau – ginčijamas reglamentas), panaikinimo.
I.

Teisinis pagrindas
A.

Tarptautinė teisė
1994 m. gruodžio 22 d. Sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (
OL L 336, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80) Europos Sąjungos Taryba patvirtino 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytą Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutartį ir šios sutarties 1–3 prieduose esančius susitarimus, tarp kurių yra Susitarimas dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio taikymo (toliau – Antidempingo susitarimas).
Antidempingo susitarimo 2 straipsnyje įtvirtintos taisyklės, reglamentuojančios „dempingo nustatymą“.
Šio susitarimo 6 straipsnio pavadinimas – „Įrodymai“.
Minėto susitarimo 12 straipsnis pavadintas „Viešas sprendimų paskelbimas ir aiškinimas“.
B.

Sąjungos teisė
1.

Pagrindinis reglamentas ir Reglamentas (ES) 2016/1036
Faktinių aplinkybių, dėl kurių kilo ginčas, klostymosi metu nuostatos, reglamentuojančios Europos Sąjungos antidempingo muitų nustatymą, buvo įtvirtintos 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 343, 2009, p. 51
, ir klaidų ištaisymas
OL L 7, 2010, p. 22
), iš dalies pakeistame 2014 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 37/2014 (
OL L 18, 2014, p. 1
) (toliau – pagrindinis reglamentas).
Ginčijamo reglamento priėmimo dieną Sąjungos antidempingo priemonių patvirtinimą reglamentuojančios nuostatos buvo išdėstytos 2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (
OL L 176, 2016, p. 21
). Šis reglamentas, remiantis jo 25 straipsniu, įsigaliojo 2016 m. liepos 20 d. Pagal minėto reglamento 24 straipsnio pirmą pastraipą „[pagrindinis reglamentas] panaikinamas“.
Pagrindinio reglamento 2 straipsnyje ir Reglamento 2016/1036 2 straipsnyje reglamentuojamas „[d]empingo nustatymas“. Šių straipsnių A skirsniuose „Normalioji vertė“ yra 1–7 dalys. Minėtų straipsnių C skirsniuose „Palyginimas“ yra 10 dalis.
Remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a–c punktais, kurie iš esmės atitinka Reglamento 2016/1036 2 straipsnio 7 dalies a–c punktus, nustatyta:
„a)
Importuojant iš ne rinkos ekonomikos valstybių <…>, normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant Bendriją, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų produktą Bendrijoje faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojama pagrįsta pelno norma.
Atitinkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė parenkama pagrįstu būdu ir tinkamai atsižvelgiant į visą atrankos metu pateiktą patikimą informaciją. Be to, atsižvelgiama į terminus; kada tinkama, pasirenkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė, kuri yra to [paties] tyrimo objekt[as].
<…>
b)
Atliekant su importu iš Kinijos Liaudies Respublikos, Vietnamo ir Kazachstano bei bet kurios ne rinkos ekonomikos valstybės, kuri tyrimo pradžios dieną yra Pasaulio prekybos organizacijos narė, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė apskaičiuojama pagal 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama, paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui ar gamintojams dėl panašaus nagrinėjamojo produkto gamybos ir pardavimo vyrauja rinkos ekonomikos sąlygos. Kitais atvejais laikomasi a punkte išdėstytų taisyklių.
c)
Pagal b punktą paduota[me skunde] <…> turi būti pateikta pakankamai įrodymų, jog gamintojas dirba rinkos ekonomikos sąlygomis, t. y.:
<…>
–
įmonės turi vieną aiškų svarbiausių apskaitos dokumentų, kurių nepriklausomas auditas buvo atliktas pagal tarptautinius apskaitos standartus ir kurie yra taikomi įvairiems tikslams, rinkinį,
–
įmonių gamybos sąnaudoms ir finansinei būklei nedaro įtakos iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos išlikę ženklūs iškraipymai, pirmiausia tie, kurie susiję su turto nuvertėjimu, kitais nurašymais, barterine prekyba ir mokėjimu kompensuojant skolas,
<…>“
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje ir Reglamento 2016/1036 2 straipsnio 10 dalyje nustatyta:
„Eksporto kaina ir normalioji vertė palyginamos teisingu būdu. Šis palyginimas turi būti atliktas tuo pačiu prekybos lygiu, lyginant per kiek galima artimesnį laiką darytus pardavimus, atsižvelgiant į kitus skirtumus, turinčius įtakos kainų palyginamumui. Jeigu nustatytos normalioji vertė ir eksporto kaina nėra vienodo palyginamojo pagrindo, jos turi būti koreguojamos kiekvienu atveju individualiai, atsižvelgiant į besiskiriančius veiksnius, kurie, kaip tvirtinama arba įrodyta, turi įtakos kainoms ir kainų palyginamumui. Vengiama bet kokio dvigubo koregavimo, ypač dėl nuolaidų, lengvatų, parduotų produktų kiekių ar prekybos lygio. Kai atsižvelgiama į nurodytas sąlygas, veiksniai, pagal kuriuos gali būti koreguojama, yra <…>“
Pagrindinio reglamento 3 straipsnis ir Reglamento 2016/1036 3 straipsnis pavadinti „Žalos nustatymas“.
Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalys, kurios iš esmės atitinka Reglamento 2016/1036 3 straipsnio 2 ir 3 dalis, išdėstytos taip:
„2.   Žala nustatoma, remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviai ištyrus:
a)
importo dempingo kaina kiekius ir poveikį panašių produktų kainoms Bendrijos rinkoje; ir
b)
tokio importo sąlygotą poveikį Bendrijos pramonei.
3.   Vertinant importo dempingo kaina kiekį, reikia atsižvelgti į tai, ar iš viso žymiai išaugo importas dempingo kaina absoliučiu dydžiu arba lyginant su gamyba ar suvartojimu Bendrijoje. Vertinant importo dempingo kaina poveikį kainoms, reikia nustatyti, ar produktai dempingo kaina yra importuojami žymiai mažesnėmis kainomis lyginant su Bendrijos pramonės panašių produktų kainomis, arba į tai, ar toks importas turėjo kitokį poveikį – ženkliai nusmukdė kainas arba smarkiai trukdė kainoms kilti, kaip kad būtų atsitikę kitomis aplinkybėmis. Nė vienas šių veiksnių nėra būtinai lemiamas.“
Pagrindinio reglamento 6 straipsnio ir Reglamento 2016/1036 6 straipsnio „Tyrimas“ 8 dalyse nustatyta:
„Išskyrus 18 straipsnyje numatytus atvejus, kiek įmanoma yra tikrinamas suinteresuotųjų šalių pateiktos ir išvadas grindžiančios informacijos teisingumas.“
Pagrindinio reglamento ir Reglamento 2016/1036 9 straipsniai pavadinti „Tyrimo baigimas netaikant priemonių; galutinių muitų nustatymas“.
Pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalies paskutiniame sakinyje ir Reglamento 2016/1036 9 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje nustatyta:
„Antidempingo muito suma turi neviršyti nustatyto dempingo skirtumo, tačiau ji turėtų būti mažesnė už šį skirtumą, jei šis mažesnis muitas būtų tinkamas Sąjungos pramonei padarytai žalai pašalinti.“
Pagrindinio reglamento 18 straipsnis ir Reglamento 2016/1036 18 straipsnis yra susiję su „[n]ebendradarbiavimu“.
Pagrindinio reglamento 20 straipsnyje ir Reglamento 2016/1036 20 straipsnyje reglamentuojamas „[i]nformacijos atskleidimas“.
2.

Reglamentas (EB) Nr. 1126/2008
2008 m. lapkričio 3 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1126/2008, priimančio tam tikrus tarptautinius apskaitos standartus pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1606/2002 (
OL L 320, 2008, p. 1
), iš dalies pakeisto 2012 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1255/2012 (
OL L 360, 2012, p. 78
), priede yra išvardyti
International Accounting Standards
(tarptautiniai apskaitos standartai, toliau – TAS standartai).
Tarp šių standartų yra standartas 36-asis TAS „Turto vertės sumažėjimas“. Šiame standarte nustatytos procedūros, kurias privalo taikyti ūkio subjektas, siekdamas garantuoti, kad jo turtas nebūtų apskaitomas suma, didesne už atsiperkamąją vertę.
II.

Ginčo aplinkybės
Ginčo faktinės aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1‐10 punktuose. Nagrinėjant šį apeliacinį skundą reikia atsižvelgti į tai, kas toliau išdėstyta.
Gavusi
Ajinomoto Sweeteners Europe SAS
(dabar –
Hyet Sweet SAS
) skundą, 2015 m. gegužės 30 d. Europos Komisija, remdamasi pagrindiniu reglamentu, pradėjo antidempingo tyrimą dėl Kinijos kilmės aspartamo importo į Sąjungą.
Atliekant dempingo ir žalos tyrimą nagrinėtas 2014 m. balandžio 1 d.–2015 m. kovo 31 d. laikotarpis (toliau – tiriamasis laikotarpis). Su žalos įvertinimu susijusios tendencijos buvo nagrinėjamos nuo 2011 m. sausio mėn. iki tiriamojo laikotarpio pabaigos.
2016 m. vasario 25 d. Komisija priėmė Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2016/262, kuriuo Kinijos Liaudies Respublikos kilmės aspartamo importui nustatomas laikinasis antidempingo muitas (
OL L 50, 2016, p. 4
, toliau – laikinasis reglamentas).
Nagrinėjamas produktas buvo Kinijos kilmės aspartamas (N-L-α-aspartil-l-fenilalanin- 1-metilesteris, 3-amino-N- (α-karbometoksi-fenetil) -gintaro rūgšties-N-metilesteris), kurio nuoroda CAS 22839‑47‑0, šiuo metu priskiriamas prie KN kodo ex29242998 (toliau – aspartamas), ir aspartamas, esantis preparatuose arba mišiniuose, kuriuose yra ir kitų saldiklių arba vandens.
2016 m. balandžio 1 d.
Changmao
pateikė Komisijai rašytines pastabas dėl preliminarių tyrimo išvadų.
2016 m. gegužės 12 d.
Changmao
buvo išklausyta Komisijos ir bylas nagrinėjančio pareigūno, kad pateiktų savo pastabas.
2016 m. birželio 2 d. Komisija pateikė
Changmao
galutines tyrimo išvadas.
2016 m. birželio 13 d.
Changmao
pateikė Komisijai rašytines pastabas dėl galutinių tyrimo išvadų.
2016 m. liepos 5 d.
Changmao
buvo išklausyta Komisijos ir bylas nagrinėjančio pareigūno, kad pateiktų savo pastabas.
2016 m. liepos 28 d. Komisija priėmė ginčijamą reglamentą.
III.

Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2016 m. spalio 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
Changmao
ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo.
2017 m. kovo 21 d. Bendrojo Teismo antrosios kolegijos pirmininko nutartimi
Changmao Biochemical Engineering / Komisija
(T‑741/16, nepaskelbta Rink.) ir 2017 m. rugsėjo 27 d. nutartimi Changmao Biochemical Engineering / Komisija (
T‑741/16
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2017:700
)
Hyet Sweet
buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų ir iš dalies patenkintas
Changmao
prašymas užtikrinti konfidencialumą jos atžvilgiu.
Savo ieškinį
Changmao
grindė penkiais pagrindais. Pirmasis ieškinio pagrindas, susijęs su Reglamento 2016/1036 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktų, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos ir gero administravimo principų pažeidimu, buvo nurodytas dėl Komisijos atlikto rinkos ekonomikos režimo (toliau – RER) taikymo sąlygų vertinimo. Antrasis ieškinio pagrindas, susijęs su šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto pažeidimu, buvo nurodytas dėl normaliosios vertės nustatymo. Trečiasis pagrindas, susijęs su minėto reglamento 2 straipsnio 10 dalies, 3 straipsnio 2 dalies a punkto ir 3 dalies, 9 straipsnio 4 dalies ir gero administravimo principo pažeidimu, buvo nurodytas dėl koregavimo siekiant nustatyti dempingo ir žalos skirtumus. Ketvirtasis pagrindas buvo susijęs su to paties reglamento 3 straipsnio 2 ir 6 dalių ir – papildomai – su jo 6 straipsnio 7 dalies pažeidimu. Galiausiai penktasis pagrindas buvo grindžiamas Reglamento 2016/1036 2 straipsnio 7 dalies a punkto ir 3 straipsnio 2, 3 ir 5 dalių pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visus šiuos pagrindus, taigi ir visą ieškinį.
IV.

Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
Apeliaciniu skundu
Changmao
Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–
patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį, panaikinti ginčijamą reglamentą, kiek jis su ja susijęs, ir priteisti iš Komisijos ir
Hyet Sweet
bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas arba,
–
nepatenkinus pastarojo reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl ieškinio dėl panaikinimo pirmojo pagrindo antros dalies arba, nepatenkinus ir šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl bet kurių kitų ieškiniui pagrįsti apeliantės pateiktų pagrindų, jeigu tai pagrįsta atsižvelgiant į proceso stadiją, ir atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš
Changmao
bylinėjimosi išlaidas.
Hyet Sweet
, kurios atžvilgiu Teisingumo Teismo pirmininko 2019 m. spalio 22 d. nutartimi Changmao Biochemical Engineering / Komisija (
C‑666/19 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2019:1097
) ir 2020 m. kovo 17 d. nutartimi Changmao Biochemical Engineering / Komisija (
C‑666/19 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2020:213
) nuspręsta užtikrinti tam tikros bylos medžiagos konfidencialumą, nepateikė atsiliepimo į šį apeliacinį skundą.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 61 straipsnio 1 dalį Teisingumo Teismas paprašė šalių raštu atsakyti į klausimą dėl atitinkamai pagrindinio reglamento ir Reglamento 2016/1036 nuostatų taikymo
ratione temporis
apimties nagrinėjant šį apeliacinį skundą. Šalys tai padarė per nustatytą terminą.
V.

Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
Paskelbus generalinio advokato išvadą,
Changmao
2021 m. spalio 20 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu iš esmės paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį.
Grįsdama šį prašymą
Changmao
nurodo, kad savo išvados 146 ir 150 punktuose generalinis advokatas mano, jog ji nepateikė įrodymų dėl koregavimų, kurių prašė, būtinumo, kad būtų teisingai palyginta normalioji vertė ir eksporto kaina, kartu teigdama, kad iš tiesų išvardijo įrodymus dėl šių koregavimų.
Changmao
mano, kad šis klausimas yra labai svarbus vertinant jos trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą, ir norėtų jį išsamiau išnagrinėti per teismo posėdį.
Reikia priminti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Teisingumo Teismo procedūros reglamente šalims nenumatyta galimybė pateikti atsiliepimų į generalinio advokato išvadą (2015 m. liepos 9 d. Sprendimo InnoLux / Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
punktas).
Pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei generalinio advokato išvada, nei ją grindžiantys motyvai (2015 m. liepos 9 d. Sprendimo InnoLux / Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
punktas).
Todėl šalies nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pateisinantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (2015 m. liepos 9 d. Sprendimo InnoLux / Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto, išklausęs generalinį advokatą, Teisingumo Teismas gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį pagal savo Procedūros reglamento 83 straipsnį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės (2015 m. liepos 9 d. Sprendimo InnoLux / Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju taip nėra. Iš tiesų, du kartus pasikeičiant rašytiniais pareiškimais šalys turėjo galimybę diskutuoti pagal rungimosi principą dėl visų apeliacinio skundo pagrindų, kuriuos nurodė
Changmao
. Konkrečiai kalbant,
Changmao
galėjo veiksmingai pateikti savo argumentus, be kita ko, dėl Bendrojo Teismo vertinimo, susijusio su tuo, kad Komisija atmetė prašymus atlikti koregavimus siekiant teisingai palyginti normaliąją vertę ir eksporto kainą.
Taigi, išklausęs generalinį advokatą, Teisingumo Teismas mano, kad turi visą būtiną informaciją sprendimui priimti ir kad ši informacija buvo šiame teisme vykusių diskusijų objektas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nereikia atnaujinti žodinės proceso dalies.
VI.

Dėl apeliacinio skundo
A.

Pirminės pastabos
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, nors akto teisinis pagrindas ir taikytinos procedūros taisyklės turi galioti šio akto priėmimo dieną, laikantis teisės aktų taikymą laiko atžvilgiu reglamentuojančių principų ir reikalavimų, susijusių su teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principais, reikia taikyti nagrinėjamų faktinių aplinkybių metu galiojančias materialinės teisės normas, net jei šios normos nebegalioja nagrinėjamo Sąjungos institucijos teisės akto priėmimo dieną (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Komisija / McBride ir kt.,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2018 m. kovo 15 d. Sprendimo Deichmann,
C‑256/16
,
EU:C:2018:187
,
punktą).
Būtent atsižvelgiant į šią jurisprudenciją reikia nustatyti atitinkamai pagrindinio reglamento ir Reglamento 2016/1036 taikymo sritį
ratione temporis
šio apeliacinio skundo tikslais.
Pagal Reglamento 2016/1036, kuris įsigaliojo 2016 m. liepos 20 d., 24 ir 25 straipsnius šiuo reglamentu panaikintas pagrindinis reglamentas.
Nagrinėjamu atveju ginčijamas reglamentas buvo priimtas 2016 m. liepos 28 d., t. y. praėjus kelioms dienoms po Reglamento 2016/1036 įsigaliojimo. Vis dėlto reikia pažymėti, kad tiriamasis laikotarpis tęsėsi nuo 2014 m. balandžio 1 d. iki 2015 m. kovo 31 d. Faktinių aplinkybių, dėl kurių buvo atliekamas antidempingo tyrimas ir kuriam pasibaigus buvo priimtas ginčijamas reglamentas, klostymosi metu pagrindinis reglamentas dar buvo taikomas.
Darytina išvada, kad nors ginčijamas reglamentas turėjo būti priimtas remiantis Reglamentu 2016/1036 ir laikantis šiame reglamente nustatytų procedūros taisyklių, jam vis dėlto taikomos materialinės teisės normos, apibrėžtos pagrindiniame reglamente.
Todėl, siekiant išvengti, kad Teisingumo Teismas savo sprendimą pagrįstų šių reglamentų taikymo srities
ratione temporis
atžvilgiu klaidingais teisiniais argumentais (pagal analogiją žr. 2004 m. rugsėjo 27 d. Nutarties UER / M6 ir kt.,
C‑470/02 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2004:565
,
punktą ir 2010 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Švedija ir kt. / API ir Komisija,
C‑514/07 P, C‑528/07 P ir C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
,
punktą), ir kadangi, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 21 punkte, šiam apeliaciniam skundui aktualios materialinės teisės normos pagrindiniame reglamente ir Reglamente 2016/1036 yra iš esmės identiškos, nuorodos į pastarąjį reglamentą šio apeliacinio skundo kontekste turi būti suprantamos kaip nuorodos į atitinkamas pagrindinio reglamento nuostatas.
B.

Dėl esmės
1.

Dėl pirmojo pagrindo
a)

Šalių argumentai
Pirmuoju pagrindu, pateiktu dėl skundžiamo sprendimo 54, 64–67, 69, 70, 78–80, 87, 97 ir 98 punktų,
Changmao
priekaištauja Bendrajam Teismui iškraipius faktus ir padarius teisės klaidų taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punktą.
Pirma,
Changmao
tvirtina, kad atitinka antrąjį RER taikymo kriterijų, įtvirtintą pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto antroje įtraukoje (toliau – antrasis RER taikymo kriterijus), nes visais atvejais naudoja vieną pagrindinių apskaitos dokumentų rinkinį, parengtą pagal
Hong Kong Financial Reporting Standards
(Honkongo finansinės atskaitomybės standartai, toliau – HKFRS), kurie yra lygiaverčiai
International Financial Reporting Standards
(Tarptautiniai finansinės atskaitomybės standartai). Bendrovė
Price Waterhouse Cooper
(toliau – PWC), atsakinga už jos sąskaitų auditą, tai besąlygiškai patvirtino.
Laikinojo reglamento 26 ir 36 konstatuojamosiose dalyse kalbama apie „trūkumus“, kiek tai susiję su antrojo RER statuso suteikimo kriterijaus laikymusi, o jo 28 konstatuojamojoje dalyje pripažįstama, kad
Changmao
standartai buvo parengti laikantis HKFRS. Ginčijamo reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje tik konstatuojama, kad
Changmao
nepateikė jokio naujo įrodymo ar argumento dėl šio kriterijaus, o tai, beje, yra klaidinga atsižvelgiant į dokumentus, kuriuos ji pateikė po preliminarių išvadų.
Taigi laikinajame ir ginčijamame reglamentuose nėra jokios konkrečios išvados nei apie
Changmao
sąskaitų patikimumo ar tikslumo trūkumą, nei apie esmines klaidas, susijusias su TAS standartais. Atvirkščiai, per 2016 m. sausio 6 d. bylas nagrinėjančio pareigūno surengtą klausymą Komisija pripažino, kad 2015 m. gruodžio 22 d. rašte PWC pateikė besąlyginę nuomonę dėl šių sąskaitų sąžiningumo ir patikimumo.
Taigi Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, kai skundžiamo sprendimo 69 ir 87 punktuose konstatavo, kad Komisija teisingai nusprendė, jog auditorių nustatyti pažeidimai neleidžia įsitikinti, kad
Changmao
apskaita yra sąžininga. Vadinasi, to sprendimo 70 punkte jis negalėjo atmesti
Changmao
priekaišto.
Be to, minėto sprendimo 60–68 punktuose Bendrasis Teismas neatsižvelgė į išsamias PWC audito išvadas dėl
Changmao
apskaitos praktikos, susijusios su materialiojo ir nematerialiojo turto nuvertėjimu. Tokia praktika atitinka 36-ojo TAS reikalavimus.
Viena vertus,
Changmao
tvirtina, kad kūginis hibridinis džiovintuvas savaime nesukuria pinigų įplaukų, todėl ji galėjo nustatyti jo atkuriamąją vertę remdamasi gamybos vienetu, kuriam jis priklauso. Atsižvelgiant į 36-ojo TAS standarto 22, 66 ir 67 straipsnius, priešingai nei skundžiamo sprendimo 66 punkte nusprendė Bendrasis Teismas, nebūtina atskirai nurodyti jo atkuriamosios vertės. To sprendimo 64 ir 65 punktuose pateikti vertinimai taip pat klaidingi, kaip matyti iš papildomų įrodymų, kuriuos
Changmao
pateikė Komisijai per 2016 m. sausio mėn. klausymą.
Kita vertus,
Changmao
pažymi, kad nuolat vertina fumaro rūgšties ir DL obuolių rūgšties gamybos technologijos patento (toliau – patentas) atkuriamąją vertę ir šią vertę perskaičiuoja, kai tenkinamos 36-ojo TAS standarto 10 straipsnio sąlygos, kaip matyti iš Komisijai pateiktų dokumentų. Taigi skundžiamo sprendimo 67 punkte Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes.
Antra,
Changmao
tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 54 punkte Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes. Iš tikrųjų pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio 7 punkte ji tik tvirtino, kad Komisija negalėjo remtis vien „pažeidimais“, kad atsisakytų suteikti RER, nors audite, atliktame pagal TAS standartus, nedviprasmiškai konstatuojamas sąskaitų tikslumas ir patikimumas.
Trečia,
Changmao
tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad visą turtą, dėl kurio atliekamas patikrinimas, ji įsigijo iki 2003 m. ir kad Komisija jau gavo ir patikrino išsamią informaciją apie šį turtą per ankstesnius antidempingo tyrimus, kuriuose
Changmao
buvo pripažintas RER. Taigi, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 78–80 punktuose, Komisijai nebuvo neįmanoma patikrinti informacijos apie šį turtą paskutinę tikrinamojo vizito dieną.
Dėl visų šių priežasčių
Changmao
mano, kad skundžiamo sprendimo 93 punkte Bendrasis Teismas negalėjo atmesti jos pirmojo pagrindo dėl panaikinimo pirmos dalies.
Todėl to sprendimo 97 ir 98 punktuose nurodytas šio pagrindo antros dalies, susijusios su pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje įtvirtintu trečiuoju RER taikymo kriterijumi, atmetimas taip pat yra neteisėtas ir Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atsisakė nagrinėti šią dalį.
Komisija mano, kad pirmasis pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nereikšmingas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmuoju pagrindu
Changmao
iš esmės ginčija Bendrojo Teismo vertinimą, susijusį su tuo, kad Komisija atmetė jos prašymą taikyti RER pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą importo iš ne rinkos ekonomikos šalių atveju, nukrypstant nuo šio straipsnio 1–6 dalyse nustatytų taisyklių, normalioji vertė iš principo nustatoma pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę (2012 m. vasario 2 d. Sprendimo Brosmann Footwear (HK) ir kt. / Taryba,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
punktas ir 2021 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija ir GMB Glasmanufaktur Brandenburg / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ir C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
punktas).
Vis dėlto pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą atliekant su importu, be kita ko, iš Kinijos, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė apskaičiuojama pagal šio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla tiriama, tinkamai pagrįstais skundais ir vadovaujantis minėto reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtas gamintojas ar gamintojai, gamindami ir parduodami panašų nagrinėjamą produktą, veikia rinkos ekonomikos sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 2 d. Sprendimo Brosmann Footwear (HK) ir kt. / Taryba,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
punktą ir 2021 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija ir GMB Glasmanufaktur Brandenburg / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ir C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
punktą).
Šiuo atžvilgiu įrodinėjimo pareiga tenka gamintojui, kuris nori, kad jam būtų taikomas RER pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą. Šiuo tikslu to reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto pirmoje pastraipoje numatyta, kad tokio gamintojo pateiktame skunde turi būti pakankamai įrodymų, nurodytų šioje nuostatoje, kad jis dirba rinkos ekonomikos sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 2 d. Sprendimo Brosmann Footwear (HK) ir kt. / Taryba,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
punktą ir 2021 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija ir GMB Glasmanufaktur Brandenburg / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ir C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
punktą).
Tarp šių kriterijų pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto antroje įtraukoje nurodytas antrasis RER taikymo kriterijus, kuriuo remiamasi pateikiant šį ieškinio pagrindą. Pagal šį kriterijų reikalaujama, kad įmonės turėtų vieną aiškų svarbiausių apskaitos dokumentų, kurių nepriklausomas auditas buvo atliktas pagal tarptautinius apskaitos standartus ir kurie yra taikomi įvairiems tikslams, rinkinį.
Pirma,
Changmao
iš esmės tvirtina, kad ji atitinka minėtą kriterijų, nes jos sąskaitos atitinka HKFRS ir ji teisingai taikė 36-ąjį TAS. Nusprendęs priešingai Bendrasis Teismas pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punktą ir iškraipė faktus.
Šiuo klausimu, pirma, reikia priminti, kad pagal suformuotą Teismo jurisprudenciją iš SESV 256 straipsnio ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad tik Bendrasis Teismas turi kompetenciją, viena vertus, konstatuoti faktines aplinkybes, išskyrus atvejus, kai jo konstatuotų aplinkybių neatitiktis tikrovei matyti iš jam pateiktos bylos medžiagos, ir, kita vertus, įvertinti šias faktines aplinkybes. Bendrajam Teismui konstatavus ar įvertinus faktines aplinkybes, pagal SESV 256 straipsnį Teisingumo Teismas turi kompetenciją patikrinti Bendrojo Teismo pateiktą teisinį šių faktinių aplinkybių ir jomis remiantis padarytų teisinių išvadų vertinimą. Todėl Teisingumo Teismas nėra kompetentingas nei patvirtinti faktinių aplinkybių, nei iš esmės nagrinėti įrodymų, kuriais Bendrasis Teismas grindė šias faktines aplinkybes. Taigi toks vertinimas, išskyrus šių įrodymų iškraipymo atvejus, pats savaime nėra teisės klausimas, kurį turi nagrinėti Teisingumo Teismas (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 10 d. Sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America / Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
,
punktą ir 2017 m. gruodžio 14 d. Sprendimo EBMA / Giant (China),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
,
punktą).
Jeigu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas taip iškraipė įrodymus, pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą apeliantas turi aiškiai nurodyti, kokie įrodymai iškraipyti, taip pat įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, tokiu būdu iškraipė įrodymus. Be to, remiantis suformuota jurisprudencija, iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš byloje esančių dokumentų, neatliekant naujo faktų ir įrodymų vertinimo (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Moser Baer India / Taryba,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
,
punktą ir 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimo Fortischem / Komisija,
C‑890/19 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2021:345
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 72 punkte nurodytais
Changmao
argumentais nesiekiama paneigti nei Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 51–53 punktuose pateikto pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto antros įtraukos aiškinimo, nei šio sprendimo 59–63 punktuose pateikto 36-jo TAS aiškinimo.
Iš tiesų šie argumentai susiję su jos apskaitos dokumentų atitiktimi ir 36-jo TAS laikymusi, taigi jais iš esmės siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atliktą šių dokumentų ir šios apskaitos teisėtumo vertinimą. Šis vertinimas yra faktinio pobūdžio, todėl jo negalima ginčyti apeliacinėje instancijoje, išskyrus iškraipymo atvejį. Nors
Changmao
nurodė, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, ji nenurodo nei faktinių aplinkybių, kurias Bendrasis Teismas iškraipė, nei to, kaip jas iškraipė.
Todėl šie argumentai nepriimtini.
Antra, dėl to, kiek šio sprendimo 56 punkte išdėstytais argumentais
Changmao
priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis nekonstatavo, jog Komisija padarė klaidą, kai savo išvadas dėl antrojo RER taikymo kriterijaus grindė vien nepagrįstais „trūkumais“, reikia priminti, kad nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas iš esmės yra kompetentingas tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinį vertinimą (2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo SolarWorld / Taryba,
C‑204/16 P
,
EU:C:2017:838
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kadangi
Changmao
nepateikė tokio argumento Bendrajame Teisme, jis yra nepriimtinas.
Bet kuriuo atveju šis argumentas yra nepagrįstas. Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos vienareikšmiškai matyti, kad dėl antrojo RER taikymo kriterijaus tarp Komisijos ir
Changmao
vyko išsamios diskusijos per procedūrą, po kurios buvo priimtas ginčijamas reglamentas, ir kad šiomis aplinkybėmis Komisija aiškiai nurodė priežastis, dėl kurių nusprendė, kad
Changmao
neatitiko minėto kriterijaus.
Antra, dėl teiginio, kad skundžiamo sprendimo 54 punkte iškraipytos faktinės aplinkybės, reikia pažymėti, kad šiame punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, jog
Changmao
, atrodo, teigia, kad galimos „apskaitos klaidos“ nėra kliūtis pripažinti RER. Žinoma, Bendrasis Teismas vartojo kitokią terminiją nei
Changmao
savo ieškinio 7 punkte, kuriame ši tvirtino, kad net darant prielaidą, jog padaryta „apskaitos pažeidimų“, Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais, kai padarė išvadą, kad paprastos apskaitos klaidos gali būti pagrindas nesuteikti RER. Vis dėlto reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas suprato šių argumentų esmę ir juos išnagrinėjo iš esmės. Taigi terminologiniai skirtumai neleidžia konstatuoti, kad jis iškraipė
Changmao
pateiktus argumentus.
Trečia, dėl argumentų, susijusių su skundžiamo sprendimo 78–80 punktais, reikia pažymėti, kad šie punktai susiję su Bendrojo Teismo atliktu Komisijos išvados, kad
Changmao
laiku nepateikė tam tikrų dokumentų analizei per tikrinamąjį vizitą savo patalpose, nagrinėjimu. Skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad tai, jog Komisija nesutiko taikyti RER, nebuvo pagrįsta tuo, kad
Changmao
pavėluotai pateikė tam tikrus dokumentus.
Kadangi
Changmao
konkrečiai neginčijo šios Bendrojo Teismo išvados, jos argumentai, kad Komisija galėjo atlikti reikalingus patikrinimus dėl to, kad atliko ankstesnius tyrimus, turi būti atmesti kaip nereikšmingi.
Be to, darant prielaidą, kad šiais argumentais
Changmao
teigia, jog Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 87 punkte klaidingai nusprendė, kad ši šalis negalėjo remtis ankstesniais Komisijos sprendimais ginčydama ginčijamame reglamente padarytas išvadas, šie argumentai yra nepagrįsti. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją bendrosios prekybos politikos, ypač prekybos apsaugos priemonių, srityje Komisija turi plačią diskreciją, nes turi išnagrinėti sudėtingas ekonomines ir politines situacijas (šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija ir GMB Glasmanufaktur Brandenburg / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ir C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Ūkio subjektai negali turėti teisėtų lūkesčių, kad bus išlaikyta esama situacija, ji gali būti pakeista Sąjungos institucijos naudojantis diskrecija priimtais sprendimais (pagal analogiją žr. 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimo Nakajima / Taryba,
C‑69/89
,
EU:C:1991:186
,
ir
punktus ir 1992 m. kovo 10 d. Sprendimo Canon / Taryba,
C‑171/87
,
EU:C:1992:106
,
punktą).
Galiausiai dėl argumentų, pateiktų dėl skundžiamo sprendimo 97 ir 98 punktų, reikia pažymėti, kad juose Bendrasis Teismas atmetė kaip nereikšmingą
Changmao
ieškinio pirmojo pagrindo antrą dalį, kuria ji ginčijo Komisijos išvadas dėl RER taikymo trečiojo kriterijaus, nustatyto pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje. To sprendimo 96 punkte Bendrasis Teismas priminė, o
Changmao
šiame apeliaciniame skunde to neginčija, kad RER taikymo sąlygos, nustatytos pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte, yra kumuliacinės. Būtent todėl skundžiamo sprendimo 97 punkte pažymėjęs, kad
Changmao
neįrodė, jog Komisija padarė klaidą, kai nusprendė, kad antrasis RER taikymo kriterijus netenkinamas, Bendrasis Teismas to paties sprendimo 98 punkte nusprendė, kad šią antrą dalį reikia atmesti kaip nereikšmingą.
Kadangi
Changmao
Teisingumo Teisme taip pat neįrodė, kad Bendrojo Teismo sprendime atmesti jos argumentus, susijusius su Komisijos padarytu nuostatų dėl antrojo RER taikymo kriterijaus pažeidimu, buvo padaryta teisės klaida,
Changmao
argumentai, kuriais ginčijami skundžiamo sprendimo 97 ir 98 punktai, turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Vadinasi, pirmasis pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.
2.

Dėl antrojo pagrindo
a)

Šalių argumentai
Antrajame pagrinde
Changmao
priekaištauja Bendrajam Teismui, kad skundžiamo sprendimo 113, 115–118, 125, 126 ir 128–130 punktuose jis padarė teisės klaidų ir iškraipė faktines aplinkybes, nes nusprendė, kad Komisija nepažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto, Reglamento 2016/1036 6 straipsnio 8 dalies ir pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalies, taip pat nepažeidė rūpestingumo pareigos ir gero administravimo principo, kai nepaprašė analogiškos šalies gamintojo pateikti išsamų eksporto sandorių sąrašą.
Pirma,
Changmao
tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą. Pagal šią nuostatą nustatydama normaliąją vertę Komisija turi atsižvelgti į panašios šalies gamintojo pardavimus vidaus rinkoje arba, jei tai neįmanoma, į šio gamintojo pardavimus eksportui. Sąjungoje faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą ji galėtų naudoti tik kraštutiniu atveju.
Nagrinėjamu atveju Komisija nusprendė, kad negali pasitikėti nei pardavimais vidaus rinkoje, nei Japonijos gamintojo, kaip panašios šalies gamintojo, pardavimais eksportui, todėl nustatė normaliąją vertę remdamasi Sąjungos gamintojo, kuris yra šio Japonijos gamintojo visiškai valdoma patronuojamoji bendrovė, pardavimais. Komisija paprašė šio gamintojo pateikti išsamius visų (tik vidaus) pardavimų sandorių sąrašus. Manydama, kad šie sąrašai nepatikimi, ji apsiribojo šio gamintojo eksporto finansinių rezultatų santrauka, pateikta jo atsakymo į antidempingo klausimyną lentelėje Nr. 15. Ši lentelė nepakankamai išsami. Priešingai, nei skundžiamo sprendimo 113 punkte nurodė Bendrasis Teismas, ji neleidžia konstatuoti, kad „visi“ pardavimai eksportui buvo labai nuostolingi – tik tai, kad, „vertinant apskritai“, jie buvo nuostolingi. Taigi šiame 113 punkte iškraipytos faktinės aplinkybės.
Changmao
teigimu, nesant pardavimų eksportui visų sandorių sąrašo, negalima atmesti galimybės, kad tam tikri Japonijos gamintojo eksporto į trečiąsias šalis ar į Sąjungą sandoriai buvo pakankamai patikimi, kad jais remiantis būtų galima nustatyti normaliąją vertę. Taigi Komisija turėjo jo paprašyti tokio sąrašo.
Remdamasi tuo
Changmao
daro išvadą, kad, priešingai nei skundžiamo sprendimo 115, 116, 128 ir 129 punktuose nusprendė Bendrasis Teismas, Komisija pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą ir veikė nepakankamai rūpestingai bei pažeidė gero administravimo principą.
Antra, nurodydama skundžiamo sprendimo 125 punktą,
Changmao
tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija nepažeidė įsipareigojimų pagal Reglamento 2016/1036 6 straipsnio 8 dalį.
Trečia,
Changmao
tvirtina, kad, nesant Komisijos padarytų klaidų, jos dempingo skirtumas greičiausiai būtų buvęs mažesnis ir galbūt mažesnis už žalos skirtumą. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 117 ir 118 punktuose nusprendė, kad ji turėjo pateikti įrodymų, patvirtinančių, jog dempingo skirtumas buvo mažesnis už žalos skirtumą. Šis požiūris grindžiamas klaidingu pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto aiškinimu ir prieštarauja Teisingumo Teismo jurisprudencijai, pagal kurią Komisija privalo savo iniciatyva išnagrinėti visą turimą informaciją.
Komisija atsikerta, kad antrasis pagrindas yra nereikšmingas ir bet kuriuo atveju turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas, iš dalies nereikšmingas ir iš dalies nepagrįstas.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma,
Changmao
tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 115, 116, 128 ir 129 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą ir klaidingai nusprendė, kad Komisija veikė pakankamai rūpestingai ir laikėsi gero administravimo principo.
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte nurodytas metodas, taikomas nukrypstant nuo to paties straipsnio 1–6 dalyse nustatytų taisyklių, siekiant nustatyti normaliąją vertę importo iš ne rinkos ekonomikos valstybių atveju.
Iš šios nuostatos formuluotės ir struktūros matyti, kad pagrindinis importo iš ne rinkos ekonomikos valstybių normaliosios vertės nustatymo metodas yra vadovautis „trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kaina arba apskaičiuotąja verte“ ar „kaina, taikoma importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant [Sąjungą]“. Subsidiariai, „jei tai neįmanoma“, nustatomas šios vertės apskaičiavimo metodas, pagal kurį normalioji vertė nustatoma remiantis „kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų gaminį [Sąjungoje] faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojamas pagrįstas pelnas“. Darytina išvada, kad Komisijos turima diskrecija vertinti parenkant panašią valstybę nesuteikia jai teisės nukrypti nuo reikalavimo parinkti trečiąją rinkos ekonomikos valstybę tuo atveju, kai toks parinkimas įmanomas (šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 22 d. Sprendimo GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
,
ir
punktus).
Pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto antrą pastraipą atitinkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė parenkama būdu, kuris nėra nepagrįstas, ir atsižvelgiant į visą atrankos metu turimą patikimą informaciją. Komisija, atsižvelgdama į egzistuojančias alternatyvas, turi stengtis parinkti tokią trečiąją valstybę, kurioje panašaus produkto kainą formuoja į eksporto valstybėje egzistuojančias kiek įmanoma panašesnės sąlygos, su sąlyga, kad ši trečioji valstybė yra rinkos ekonomikos valstybė (šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 22 d. Sprendimo GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
,
punktą).
Vykdant diskrecijos, kurią Komisija turi parinkdama panašią šalį, teisminę kontrolę visų pirma reikia patikrinti, ar vertindama pasirinktos valstybės tinkamumą ši institucija nepraleido esminių aplinkybių ir ar byloje surinkta informacija išnagrinėta pakankamai rūpestingai, kad būtų galima manyti, jog normalioji vertė nustatyta tinkamai ir būdu, kuris nėra nepagrįstas (1991 m. spalio 22 d. Sprendimo Nölle,
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
,
ir
punktai ir 2012 m. kovo 22 d. Sprendimo GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
,
punktas).
Šiuo atveju skundžiamo sprendimo 112–114 punktuose Bendrasis Teismas pabrėžė, kad tiek iš ginčijamo reglamento, tiek iš Komisijos pateiktų paaiškinimų matyti, kad, pirma, Japonijos gamintojo pateikti duomenys buvo nepatikimi, nes, be kita ko, jo pelno marža smarkiai ir nepagrįstai skyrėsi atsižvelgiant į pirkėjo tipą ir svarbą, antra, visi šio gamintojo vidaus pardavimai buvo pelningi, o visi pardavimai eksportui buvo akivaizdžiai nuostolingi, ir, trečia, suinteresuotosios šalys (tarp jų –
Changmao
) po preliminarių išvadų išreiškė susirūpinimą dėl Japonijos pasirinkimo kaip panašios šalies.
Atsižvelgdamas būtent į šias aplinkybes, kurių pirmosios ir trečiosios
Changmao
neginčija, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 115 ir 116 punktuose nusprendė, kad Komisija nepažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto, kai siekdama nustatyti nagrinėjamo produkto normaliąją vertę rėmėsi Sąjungos pramonės duomenimis, nes pasirinkimo momentu turima informacija nebuvo patikima ir galėjo lemti netinkamą ir nepagrįstą panašios šalies pasirinkimą.
Tomis pačiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 128 ir 129 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad negalima Komisijai priekaištauti dėl rūpestingumo stokos. Bendrasis Teismas tokią išvadą padarė atsižvelgęs į visas faktines aplinkybes, nurodytas to sprendimo 120–124 ir 127 punktuose, kurių
Changmao
neginčija. Šios aplinkybės susijusios su ribotu aspartamą gaminančių šalių skaičiumi, Komisijos tyrimo eiga ir pastabomis, kurias jai pavyko gauti.
Taip elgdamasis Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos.
Žinoma, kaip teigia
Changmao
, tik tuo atveju, kai neįmanoma taikyti panašios šalies metodo, Komisija gali nustatyti normaliąją vertę remdamasi bet kuriuo kitu tinkamu pagrindu pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą, kurio taikymo sritis aptarta šio sprendimo 98 punkte.
Vis dėlto, priešingai nei teigia
Changmao
, iš to neišplaukia, kad šios bylos aplinkybėmis Komisija privalėjo paprašyti išsamios informacijos apie Japonijos gamintojo eksporto sandorius.
Iš tiesų šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į šio gamintojo pateiktos išsamios informacijos apie pardavimą importui patikimumo stoką ir bendresnę informaciją apie pardavimą eksportui, Komisijai nebuvo nei netinkama, nei nepagrįsta nustatyti normaliąją vertę bet kuriuo kitu pagrįstu pagrindu pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą ir šio sprendimo 99 ir 100 punktuose nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją. Komisija galėjo taip pasielgti iš anksto neprašydama išsamesnės informacijos apie šiuos pardavimus eksportui.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 115 ir 116 punktuose iš esmės nusprendė, kad Komisija nepažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto, kai siekdama nustatyti nagrinėjamo produkto normaliąją vertę rėmėsi Sąjungos pramonės duomenimis, net ir prieš tai nepaprašiusi išsamios informacijos apie Japonijos gamintojo pardavimus eksportui.
Aplinkybė, kad skundžiamo sprendimo 113 punkte Bendrasis Teismas bendrai konstatavo, jog remiantis Komisijos paaiškinimais iš Japonijos gamintojo pateiktos lentelės matyti, kad „visi [šio gamintojo] pardavimai eksportui buvo akivaizdžiai nuostolingi“, nors, kaip teisingai nurodo
Changmao
, remiantis šiais paaiškinimais, šie pardavimai „vertinant apskritai“ buvo nuostolingi, negali savaime paneigti ankstesniame punkte padarytos išvados. Šis skundžiamo sprendimo 113 punkto netikslumas nepaneigia teiginio, kad Japonijos gamintojo pateikti duomenys apskritai nebuvo patikimi. Taigi būtent atsižvelgdama į šį argumentą Bendrojo Teismo nurodytomis aplinkybėmis Komisija galėjo nustatyti normaliąją vertę remdamasi Sąjungos duomenimis.
Antra, be to, kad skundžiamo sprendimo 125 punkte Bendrasis Teismas visiškai nenusprendė dėl Reglamento 2016/1036 6 straipsnio 8 dalies,
Changmao
pirmą kartą rėmėsi šios nuostatos pažeidimu apeliacinėje instancijoje. Taigi, remiantis šio sprendimo 78 punkte nurodyta jurisprudencija, šis teiginys yra nepriimtinas.
Trečia, reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 117 ir 118 punktuose pateiktas perteklinis motyvas, pagrindžiantis Bendrojo Teismo sprendimą atmesti pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio antrąjį pagrindą. Iš tiesų, viena vertus, šis motyvas pradedamas žodžiais „be to“. Kita vertus, šiuo motyvu Bendrasis Teismas iš esmės kaip nereikšmingą atmetė
Changmao
argumentą, kad Komisija turėjo teikti pirmenybę panašios šalies gamintojo eksporto kainų naudojimui, o skundžiamo sprendimo 116 punkte jis jau buvo atmestas kaip nepagrįstas.
Darytina išvada, kad
Changmao
argumentai dėl skundžiamo sprendimo 117 ir 118 punktų yra nereikšmingi.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną, iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nereikšmingą.
3.

Dėl trečiojo pagrindo
a)

Šalių argumentai
Trečiajame pagrinde
Changmao
kritikuoja skundžiamo sprendimo 141–144, 152, 153 ir 155–162 punktus. Šiuose punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad atmesdama
Changmao
pateiktus prašymus atlikti koregavimus dempingo skirtumui apskaičiuoti Komisija nepažeidė nei pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies ir 9 straipsnio 4 dalies, nei Antidempingo susitarimo 2 straipsnio 4 dalies. Šis apeliacinio skundo pagrindas padalytas į tris dalis.
1)

Dėl pirmos dalies
Trečiojo pagrindo pirmoje dalyje
Changmao
tvirtina, kad Bendrasis Teismas „iškraipė faktines aplinkybes, susijusias su įrodymų samprata“.
Changmao
tvirtina, kad vykstant tyrimo procedūrai ji paprašė Komisijos koreguoti kainas pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies a, b, e–h ir k punktus, nes Sąjungos kainų, naudojamų normaliajai vertei ir eksporto kainai nustatyti, palyginamumą paveikė skirtumai, susiję su aspartamo gamybos procesu, teisės aktuose numatytais reikalavimais, po pardavimo teikiamomis paslaugomis, energijos sąnaudomis, darbo sąnaudomis, prieiga prie žaliavų, patentų ir praktinės patirties mokesčiais, pakuočių sąnaudomis, taip pat jūrų frachtu, draudimu, krova, bankų išlaidomis ir kredito sąnaudomis.
Komisija atmetė visus prašomus koregavimus (dėl kurių būtų padidėjusios eksporto kainos arba sumažėjusi normalioji vertė), motyvuodama tuo, kad
Changmao
neįrodė, kad „pirkėjai vidaus rinkoje nuolatos moka skirtingas kainas dėl tokių veiksnių skirtumo“. Tačiau ji atliko koregavimus, dėl kurių
Changmao
nenaudai sumažėjo eksporto kainos ir padidėjo normalioji vertė, nereikalaudama tokių įrodymų ir taip vykdydama neobjektyvų diferencijavimą.
Vis dėlto, priešingai nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 141–144 punktuose, iškraipydamas faktines aplinkybes,
Changmao
mano, kad ji pateikė įrodymų, pagrindžiančių prašomus koregavimus. Iš tiesų ji nustatė ir nurodė visus veiksnius, turinčius įtakos kainų palyginimui, ir įrodė, kad kiekvienas iš šių veiksnių turėjo poveikį kainoms.
Be to,
Changmao
pateikti įrodymai sutampa su Komisijos išvadomis, padarytomis laikinojo reglamento 80 konstatuojamojoje dalyje ir ginčijamo reglamento 76 konstatuojamojoje dalyje, pagal kurias tiriamuoju laikotarpiu kiekvienos rūšies aspartamo Sąjungos pramonės kainų vidutinė svertinė vertė buvo 21,1 % didesnė nei panašių rūšių importuotų produktų kainos.
Be to,
Changmao
negalėjo pateikti įrodymų, kurie, Bendrojo Teismo požiūriu, buvo būtini, nes tai buvo konfidencialūs dokumentai, su kuriais ji neturėjo galimybės susipažinti. Komisija, priešingai, galėjo susipažinti su šiais įrodymais.
Komisija mano, kad šie argumentai, iš esmės susiję su administracine procedūra, nėra reikšmingi nagrinėjant apeliacinį skundą. Jos nuomone, trečiojo pagrindo pirma dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
2)

Dėl antros dalies
Changmao
apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antroje dalyje pateikti du priekaištai, susiję atitinkamai su dviem Bendrojo Teismo padarytomis teisės klaidomis.
Pirmasis priekaištas susijęs su tuo, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 151 ir 153 punktuose klaidingai aiškino pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį, neatsižvelgdamas į tai, kad, PPO ginčų sprendimo tarybos nuomone, eksportuotojas, kuriam netaikomas RER, turi kuo konstruktyviau įrodyti aplinkybes, dėl kurių būtina atlikti koregavimą, o Komisija turi įvertinti ir padaryti prašomus koregavimus, remdamasi neiškraipytų rinkos duomenų šaltiniais.
Nagrinėjamu atveju
Changmao
nepagrindė savo prašymo atlikti koregavimus savo pačios gamybos sąnaudomis Kinijoje, priešingai, nei Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 151 punkte, klaidingai susiedama savo pateiktus įrodymus, kad sąnaudų skirtumai turėjo įtakos kainų palyginamumui, su tuo, kad sąnaudos Kinijoje buvo iškraipytos. Komisija turėjo siekti iš Sąjungos gamintojo gauti duomenis, būtinus prašomiems koregavimams atlikti ir įvertinti sąnaudų, susijusių su žaliavomis, gamybos procesais, teisės aktų laikymusi, frachtu ir draudimu, taip pat importo muitais, patentų mokesčiais ir pakavimu, skirtumus Sąjungoje.
Šiuo klausimu
Changmao
laikosi nuomonės, kad šios bylos aplinkybės iš esmės skiriasi nuo aplinkybių byloje, kurioje priimtas 2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Shanxi Taigang Stainless Steel / Komisija (
C‑436/18 P
,
EU:C:2019:643
).
Remdamasi Antidempingo susitarimo 2 straipsnio 4 dalimi,
Changmao
priduria, kad normalioji vertė ir eksporto kaina visuomet turi būti lyginamos sąžiningai, įskaitant atvejus, kai normalioji vertė nustatoma remiantis trečiąja rinkos ekonomikos valstybe, o atitinkamam eksportuotojui atsisakoma taikyti RER. Reikalavimas, kad toks eksportuotojas, koks yra
Changmao
, įrodytų, jog pirkėjai vidaus rinkoje nuolat moka skirtingas kainas dėl tariamų gamybos sąnaudų skirtumų, užkirstų kelią bet kokiam koregavimui šiuo klausimu. Šis klaidingas Komisijos ir Bendrojo Teismo požiūris prieštarauja PPO teisei, Sąjungos teismų jurisprudencijai ir Sąjungos institucijų praktikai.
Antrasis
Changmao
priekaištas susijęs su tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje koregavimui taikoma sąlyga, kad pirkėjai vidaus rinkoje nuolat mokėtų skirtingas kainas dėl atitinkamų veiksnių skirtumo. Tokia sąlyga nustatyta tik specialiai šio reglamento 2 straipsnio 10 dalies k punkte, o ne bendrai šio reglamento 2 straipsnio 10 dalies a–j punktuose. Šios sąlygos nereikalaujama pagal Antidempingo susitarimo 2 straipsnio 4 dalį, pagal kurią suinteresuotosioms šalims nustatyta įrodinėjimo pareiga neturi būti nepagrįsta. Vis dėlto minėta sąlyga nustato nepagrįstą įrodinėjimo naštą ne rinkos ekonomikos eksportuotojams, nes jie neturi panašios šalies gamintojo duomenų, kuriais remiamasi nustatant normaliąją vertę.
Dublike
Changmao
patikslino, kad Bendrajame Teisme ji išties rėmėsi PPO teise, kaip matyti iš pirmojoje instancijoje pateikto dubliko 31 ir 33 punktų ir 24–26 išnašų.
Komisija prašo atmesti visus šiuos argumentus. Pirmasis priekaištas, kuriuo ginčijami skundžiamo sprendimo 151–153 punktai atsižvelgiant į PPO teisę, yra nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas. Antrasis priekaištas yra nepagrįstas.
3)

Dėl trečios dalies
Trečiojo pagrindo trečioje dalyje
Changmao
kritikuoja, pirma, skundžiamo sprendimo 155–160 punktus. Šiuose punktuose pateiktuose Bendrojo Teismo argumentuose buvo padaryta procedūrinių klaidų ir pažeista jos teisė į gynybą, taip pat Komisijos gero administravimo ir rūpestingumo pareigos. Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas taip pat pažeidė Reglamento 2016/1036 20 straipsnio 2 ir 4 dalis, taip pat Antidempingo susitarimo 6 straipsnio 2 ir 4 dalis ir 12 straipsnio 2 dalies 1 ir 2 punktus.
Changmao
teigimu, atsižvelgiant į šias nuostatas, skundžiamo sprendimo 155 punkte padaryta klaida, nes Komisija jai nenurodė motyvų, pateisinančių įrodymų, susijusių su Sąjungos gamintojo produktų fizinių savybių skirtumais dėl teisės aktų reikalavimų skirtumų, atmetimą. Be to, pažeisdama Antidempingo susitarimo 6 straipsnio 4 dalį, Komisija jai suteikė tik dešimties dienų terminą pateikti pastabas dėl panašaus gamintojo pasirinkimo pakeitimo, kuris padarytas vėlyvoje procedūros stadijoje. Sąjungos gamintojas pateikė nepakankamai informacijos.
Antra,
Changmao
kritikuoja skundžiamo sprendimo 207 punktą, kuriame Bendrasis Teismas klaidingai atsisakė imtis jos prašomų proceso organizavimo ar tyrimo priemonių, susijusių su jos pagrindu dėl koregavimų ir būtinų jos veiksmingai teisminei gynybai.
Galiausiai, remdamasi pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalies antra pastraipa,
Changmao
pabrėžia, kad prašomi koregavimai būtų leidę sumažinti jos dempingo skirtumą iki žemesnio nei žalos skirtumo lygio.
Komisija prašo atmesti šią trečią dalį kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie trečiąjį pagrindą, susijusį su faktinių aplinkybių iškraipymu ir teisės bei proceso klaidomis, pirmiausia reikia išnagrinėti pirmą dalį ir antros dalies antrąjį priekaištą, paskui – trečią dalį ir galiausiai antros dalies pirmąjį priekaištą.
1)

Dėl pirmos dalies ir antros dalies antrojo priekaišto
Šioje dalyje ir pateikdama šį priekaištą
Changmao
iš esmės kritikuoja Bendrąjį Teismą, kad jis iškraipė faktines aplinkybes ir padarė teisės klaidų, kai skundžiamo sprendimo 141–144 punktuose nagrinėjo jos argumentus, kuriais ginčijamas Komisijos atsisakymas atlikti koregavimus, kurių ji prašė pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad šioje nuostatoje nustatyta: jeigu normalioji vertė ir eksporto kaina negali būti teisingai palygintos, reikia koreguojant atsižvelgti į besiskiriančius veiksnius, kurie, kaip tvirtinama arba įrodyta, turi įtakos kainoms, taigi ir jų palyginamumui.
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, tiek iš pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies teksto, tiek iš jos struktūros matyti, kad eksporto kaina arba normalioji vertė gali būti koreguojamos tik atsižvelgiant į besiskiriančius veiksnius, kurie turi įtakos kainoms ir dėl to – jų palyginamumui, siekiant užtikrinti, kad būtų palyginta tame pačiame prekybos etape (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 16 d. Sprendimo Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ir C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
punktą ir 2017 m. gegužės 4 d. Sprendimo RFA International / Komisija,
C‑239/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:337
,
punktą).
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti: jeigu šalis pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 punktą prašo koregavimo, kad būtų galima palyginti normaliąją vertę ir eksporto kainą siekiant nustatyti dempingo skirtumą, ji turi pateikti įrodymų, kad jos prašymas yra pagrįstas. Taigi, pareiga įrodyti, kad pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies a–k punktuose išvardyti konkretūs koregavimai turi būti atlikti, tenka tiems, kurie nori jais remtis, kad ir kas šie asmenys būtų (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 16 d. Sprendimo Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ir C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
ir
punktus). Vadinasi, šalis, kuri nori remtis tokiu koregavimu, turi įrodyti, kad veiksnys, dėl kurio prašoma tokio koregavimo, gali turėti įtakos kainoms ir jų palyginimui.
Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 139 ir 141–143 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad
Changmao
turi įrodyti, jog jos prašymas atlikti koregavimus pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį yra pagrįstas ir kad jos nurodyti sąnaudų skirtumai rodo kainų skirtumus, kartu pažymėdamas, kad ši šalis neginčijo ginčijamo reglamento 49 konstatuojamojoje dalyje pateiktos išvados, kad ji nepateikė jokio įrodymo, kuris pagrįstų jos prašymą dėl koregavimo. Taigi to sprendimo 144 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad
Changmao
negali priekaištauti Komisijai pažeidus pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį atsisakant atlikti koregavimus, kurių prašoma dempingo skirtumo nustatymo tikslais.
Šiose išvadose nėra jokios teisės klaidos.
Pirma, priešingai, nei teigia
Changmao
, remdamasis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies tekstu ir struktūra bei šio sprendimo 138 ir 139 punktuose priminta Teisingumo Teismo jurisprudencija, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad
Changmao
, grįsdama savo prašymą atlikti koregavimą, turėjo įrodyti, jog nurodyti sąnaudų skirtumai galėjo turėti įtakos kainoms ir jų palyginamumui.
Antra, viena vertus, kadangi šio sprendimo 116 ir 117 punktuose apibendrintuose argumentuose
Changmao
, atrodo, teigia, kad, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, ji išties įrodė, jog jos prašymai atlikti koregavimus pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį buvo pagrįsti, jos argumentais iš tikrųjų prašoma Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes ir įrodymus. Kadangi šių faktinių aplinkybių ir įrodymų iškraipymas nebuvo įrodytas ir net nenurodytas, remiantis šio sprendimo 73 punkte priminta suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, šie argumentai yra nepriimtini.
Kita vertus, kadangi
Changmao
, atrodo, tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į pačią „įrodymų“ sąvoką, jos argumentuose painiojamas, pirma, teiginys apie faktines aplinkybes, grindžiamas paprasčiausiomis prielaidomis, ir, antra, šių aplinkybių tikrumo įrodymas. Vis dėlto, be to, kad Teisingumo Teisme
Changmao
tik pateikia paprasčiausius teiginius, jų nepagrįsdama įrodymais, leidžiančiais patikrinti ir įrodyti nurodomų sąnaudų skirtumų realumą ir jų poveikį kainų palyginamumui, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį, ši šalis nenurodo jokio įrodymo, į kurį Bendrasis Teismas neatsižvelgė arba kurį jis iškraipė.
Trečia,
Changmao
savo prašymus atlikti koregavimus klaidingai bando pagrįsti ginčijamo reglamento 76 konstatuojamąja dalimi, kurioje Komisija konstatavo, kad Sąjungos pramonės svertinis vidurkis atsižvelgiant į aspartamo rūšį buvo 21,1 % didesnis nei panašių importuotų produktų rūšių kainos. Iš tiesų šis kainų skirtumas atspindi priverstinio kainų mažinimo skirtumą ir yra svarbus nustatant, ar Sąjungos pramonė patyrė didelės žalos. Vis dėlto, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 151 punkte, iš šios konstatuojamosios dalies negalima suprasti, kad šį priverstinio kainų mažinimo skirtumą lėmė gamybos sąnaudų skirtumai.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiojo pagrindo pirmą dalį ir antros dalies antrąjį kaltinimą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtinus ir iš dalies nepagrįstus.
2)

Dėl trečios dalies
Trečiojo pagrindo trečioje dalyje
Changmao
kritikuoja skundžiamo sprendimo 155–160 ir 207 punktus, nes atmesdamas jos argumentus, susijusius su nepagrįsta įrodinėjimo našta, Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į gynybą, neatsižvelgė į Komisijos gero administravimo ir rūpestingumo pareigas, taip pat į Antidempingo susitarimo 6 straipsnio 2 ir 4 dalis ir 12 straipsnio 2 dalies 1 ir 2 punktus, Reglamento 2016/1036 20 straipsnio 2 ir 4 dalis.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad būtent apeliaciniame skunde
Changmao
pirmą kartą remiasi Antidempingo susitarimo 6 straipsnio 2 ir 4 dalių, 12 straipsnio 2 dalies 1 ir 2 punktų bei Reglamento 2016/1036 20 straipsnio 2 ir 4 dalių pažeidimu. Darytina išvada, kad, kaip savo išvados 124 ir 125 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, pagal šio sprendimo 78 punkte primintą jurisprudenciją trečia dalis yra nepriimtina, kiek ji susijusi su tariamu šių nuostatų pažeidimu.
Kalbant apie turinį, pirma,
Changmao
iš esmės teigia, kad skundžiamo sprendimo 155–160 punktuose Bendrasis Teismas jai nustatė nepagrįstą įrodinėjimo pareigą, taip pažeisdamas
Changmao
teisę į gynybą, Komisijai tenkančią rūpestingumo pareigą ir gero administravimo principą.
Šiuose punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į per tyrimą Komisijos pateiktus duomenis ir
Changmao
tenkančią įrodinėjimo naštą, susijusią su jos prašymais atlikti koregavimus,
Changmao
negali kaltinti Komisijos, kad ši jai nustatė nepagrįstą įrodinėjimo naštą.
Viena vertus, priešingai, nei, atrodo, teigia
Changmao
, vien tai, kad šioje byloje normalioji vertė pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą buvo nustatyta, remiantis Sąjungoje faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina, negali lemti įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisyklės, išplaukiančios iš šio reglamento 2 straipsnio 10 dalies ir šio sprendimo 138 ir 139 punktuose primintos jurisprudencijos, sušvelninimo. Iš tiesų, kaip savo išvados 140 punkte pažymėjo generalinis advokatas, ši taisyklė, pagal kurią šalis, prašanti atlikti koregavimą dėl vieno iš pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje nurodytų veiksnių, turi įrodyti, kad šis veiksnys gali turėti įtakos kainoms ir jų palyginimui, taikoma neatsižvelgiant į metodą, kuriuo remiantis buvo nustatyta normalioji vertė.
Antra,
Changmao
tvirtina, kad, kai normalioji vertė nustatoma pagal Sąjungoje sumokėtą arba mokėtiną kainą, tiriamos šalies eksportuojantis gamintojas negali visapusiškai pasinaudoti savo teise į gynybą, nes neturi prieigos prie Sąjungos pramonės duomenų, o taip buvo nagrinėjamu jos atveju. Vis dėlto iš skundžiamo sprendimo 155 ir 156 punktuose Bendrojo Teismo padarytų išvadų aiškiai matyti, kad ginčijamas reglamentas rodo, jog Komisija pateikė Kinijos eksportuojantiems gamintojams su Sąjungos gamintoju susijusius duomenis ir kad
Changmao
galėjo pateikti pastabų dėl šių duomenų. Remdamasis šiomis išvadomis, kurių pačių
Changmao
šiame apeliaciniame skunde neginčija, Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, skundžiamo sprendimo 159 punkte galėjo nuspręsti, kad
Changmao
negali pagrįstai priekaištauti, kad Komisija nesilaikė gero administravimo principo ir pažeidė jos teisę į gynybą, nes jai nustatė nepagrįstą įrodinėjimo pareigą.
Taigi reikia atmesti kaip nepagrįstus
Changmao
argumentus, pateiktus grindžiant trečiojo pagrindo trečią dalį, susijusius su tuo, kad skundžiamo sprendimo 155–160 punktuose padaryta klaidų, susijusių su teise į gynybą, Komisijai tenkančia rūpestingumo pareiga ir gero administravimo principu.
Antra,
Changmao
kritikuoja skundžiamo sprendimo 207 punktą, nes jame Bendrasis Teismas klaidingai atsisakė imtis jos prašomų proceso organizavimo ar tyrimo priemonių.
Šiame skundžiamo sprendimo punkte Bendrasis Teismas atmetė
Changmao
pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį, „nesant reikalo patenkinti [
Changmao
] pateiktų prašymų taikyti proceso organizavimo ir tyrimo priemones“.
Vis dėlto reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją tik Bendrasis Teismas sprendžia dėl galimos būtinybės papildyti informaciją, kurią jis turi apie nagrinėjamas bylas (2001 m. liepos 10 d. Sprendimo Ismeri Europa / Audito Rūmai,
C‑315/99 P
,
EU:C:2001:391
,
punktas ir 2020 m. spalio 22 d. Sprendimo Silver Plastics ir Johannes Reifenhäuser / Komisija,
C‑702/19 P
,
EU:C:2020:857
,
punktas).
Taigi šio apeliacinio skundo nagrinėjimo stadijoje
Changmao
negali pagrįstai ginčyti Bendrojo Teismo sprendimo nesiimti proceso organizavimo ir tyrimo priemonių, kurias ji pasiūlė šiam teismui pateiktose rašytinėse pastabose.
Vadinasi, trečiojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
3)

Dėl antros dalies pirmo priekaišto
Pateikdama šį priekaištą
Changmao
kritikuoja Bendrąjį Teismą, kad skundžiamo sprendimo 151–153 punktuose jis padarė teisės klaidą.
Šiuose punktuose Bendrasis Teismas patikslino, kad „bet kuriuo atveju“, kadangi
Changmao
netaikomas RER, į su ja susijusius duomenis nebuvo galima atsižvelgti atliekant koregavimus pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį, kuria negalima remtis siekiant panaikinti šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto poveikį.
Iš žodžių „bet kuriuo atveju“ matyti, kad tuose skundžiamo sprendimo punktuose pateikti argumentai yra pertekliniai motyvai.
Vis dėlto iš šio pagrindo pirmos ir trečios dalių bei antros dalies antrojo priekaišto analizės matyti, kad
Changmao
neįrodė, jog pagrindinis motyvas, išdėstytas visų pirma skundžiamo sprendimo 141 ir 144 punktuose, siejamuose su jo 155–160 punktais, yra teisiškai klaidingas.
Darytina išvada, kad, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 186 ir 187 punktuose, šį priekaištą reikia atmesti kaip nereikšmingą, nesant reikalo priimti sprendimo dėl jo priimtinumo.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą trečiąjį pagrindą.
4.

Dėl ketvirtojo pagrindo
a)

Šalių argumentai
Ketvirtajame pagrinde
Changmao
priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis padarė teisės klaidų ir iškraipė faktines aplinkybes, kai skundžiamo sprendimo 148 ir 150 punktuose nusprendė, jog nustatydama žalą Komisija neprivalėjo atlikti pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje numatytų koregavimų, ir kad šiuo motyvu jis atmetė jos argumentus, susijusius su šio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių ir 9 straipsnio 4 dalies, gero administravimo principo ir rūpestingumo pareigos pažeidimu.
Remdamasi Bendrojo Teismo jurisprudencija
Changmao
daro išvadą, kad siekiant nustatyti, ar Sąjungos pramonė patyrė žalos, kaip numatyta minėto reglamento 3 straipsnio 2 dalyje, reikia teisingai palyginti eksporto kainą ir kainą, kurią Sąjungos pramonė gavo arba turėjo gauti parduodama Sąjungos teritorijoje. Siekiant užtikrinti teisingą palyginimą, kainos turi būti lyginamos tame pačiame prekybos etape, įskaitant visas su prekybos etapais susijusias sąnaudas, į kurias reikia atsižvelgti.
Atliekant šiuos koregavimus reikia atsižvelgti į Sąjungos pramonės ir eksportuotojų sąnaudų skirtumus, atsirandančius dėl po pardavimo teikiamų paslaugų, kurias teikia tik Sąjungos pramonė, pakuočių, patentų ar praktinės patirties mokesčių. Komisija tokius koregavimus taikė, kiek reikia mažindama Sąjungos pramonės taikomas pardavimo kainas ir pardavimo sąnaudas.
Todėl minėti koregavimai gali būti atlikti pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies f ir h punktus, taip pat pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 dalį.
Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 148 ir 150 punktuose patvirtino Komisijos atsisakymą atlikti koregavimus, kurių
Changmao
prašė žalos buvimui nustatyti, pateikdama įrodymus. Jis taip pat klaidingai nusprendė, kad Komisija nepažeidė gero administravimo principo ir veikė deramai rūpestingai.
Changmao
teigimu, jei būtų atlikti prašomi koregavimai, Komisija nebūtų galėjusi konstatuoti žalos buvimo arba bent jau būtų nustačiusi mažesnį žalos skirtumą. Taigi Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisijos požiūris nepažeidė pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalies.
Komisija prašo atmesti visus šiuos argumentus priklausomai nuo atvejo kaip nepriimtinus arba nereikšmingus ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstus.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Ketvirtajame pagrinde
Changmao
priekaištauja Bendrajam Teismui skundžiamo sprendimo 148 ir 150 punktuose padarius teisės klaidų.
Šiuose punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse bei 9 straipsnio 4 dalyje nereikalaujama, kad siekdama nustatyti žalos buvimą Komisija atliktų šio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje numatytus koregavimus, todėl
Changmao
negali priekaištauti Komisijai, kad ji pažeidė pastarąją nuostatą, kai atsisakė atlikti prašomus koregavimus žalos buvimo nustatymo tikslais.
Changmao
iš esmės teigia, kad žalos buvimo nustatymas pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalį reiškia, kad turi būti atlikti koregavimai, analogiški numatytiesiems šio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje, kai jie būtini teisingam palyginimui, t. y. tame pačiame prekybos etape atliekamam eksporto kainos ir kainos, kurią Sąjungos pramonė gavo arba turėjo gauti, palyginimui, atlikti.
Vis dėlto, net darant prielaidą, kad, kaip teigia
Changmao
, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalis, nepaisant jos formuluotės, reiškia, kad Komisija, nustatydama žalos buvimą, privalo atlikti tokius koregavimus, reikia manyti, kaip tai padarė generalinis advokatas savo išvados 206 punkte ir pagal analogiją su šio sprendimo 139 punkte nurodyta jurisprudencija, kad šalis, prašanti koregavimo, turi pateikti jį pateisinančius įrodymus.
Pirma, neginčijama, kad
Changmao
prašo iš esmės tų pačių koregavimų tiek dempingo, tiek žalos buvimo nustatymo tikslais. Beje, šie koregavimai buvo aptarti vieninteliame Bendrajam Teismui pateiktame pagrinde. Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 140 ir 142–146 punktų, Bendrasis Teismas, naudodamasis nepriklausomais faktų vertinimo įgaliojimais ir nepadaręs teisės klaidos, nusprendė, kad
Changmao
nepateikė įrodymų, jog šie koregavimai buvo būtini.
Antra, Komisija atmetė prašymus atlikti koregavimus siekiant nustatyti žalos buvimą, nes, kaip nurodyta ginčijamo reglamento 70 konstatuojamojoje dalyje, atlikus tyrimą „nustatyta, kad nagrinėjamasis produktas ir panašus produktas nesiskiria kokybe ar kitais aspektais tiek, kad tai sistemingai atspindėtų kainose“. Kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 207 punkte, Bendrasis Teismas iš esmės patvirtino šį motyvą. Vis dėlto
Changmao
kritikuoja šį aspektą tik pateikdama apeliacinio skundo trečiojo pagrindo trečią priekaištą, kuris buvo atmestas šio sprendimo 164 punkte.
Tokiomis aplinkybėmis ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nereikšmingą, nesant reikalo nustatyti, ar nustatydama žalos buvimą pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalį Komisija gali ar net privalo atlikti koregavimus tam, kad būtų užtikrintas kainų palyginimas tame pačiame prekybos etape.
5.

Dėl penktojo pagrindo
a)

Šalių argumentai
Penktajame apeliacinio skundo pagrinde
Changmao
tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 187, 189–191, 194, 200, 201 ir 203–206 punktuose padaryta teisės klaidų ir iškraipytos faktinės aplinkybės.
Šis pagrindas grindžiamas prielaida, kad Sąjungos gamintojas ir jo žaliavų tiekėjai, t. y. Japonijos gamintojas ir tiekėjai Sąjungoje, kurie yra jo visiškai kontroliuojamos dukterinės bendrovės, priklausė vienam ekonominiam ir socialiniam vienetui. Remdamasi tuo,
Changmao
daro išvadą, kad Sąjungos gamintojo perkant žaliavas sumokėtos kainos buvo kainos, taikomos tarp susijusių šalių, ir kad jos turėjo įtakos šio gamintojo gamybos sąnaudoms ir jo pardavimo kainoms.
Iš pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto ir 3 straipsnio matyti, kad siekdama nustatyti, ar egzistuoja dempingas ir žala, Komisija, remdamasi įrodymais, turi įsitikinti, kad taikomos kainos yra patikimos ir neiškraipytos. Pagal Reglamento 2016/1036 6 straipsnio 8 dalį reikalaujama, kad Komisija, kiek įmanoma, naudotų bendradarbiaujančių šalių duomenis. Vis dėlto tiekėjai turi pateikti įrodymų, kad jų žaliavų, parduotų susijusioms šalims Sąjungoje, kainos yra rinkos kainos.
Priešingai, nei Bendrasis Teismas išdėstė skundžiamo sprendimo 187, 200, 201 ir 203–206 punktuose, pagal įprastą Komisijos praktiką reikalaujama, kad bendradarbiaujančios suinteresuotosios šalys, kaip antai Sąjungos pramonė, pateiktų klausimynus savo susijusiems tiekėjams Sąjungoje ir už jos ribų.
Changmao
ginčijo Komisijos nustatytą žaliavų kainą.
Bendrasis Teismas taip pat padarė klaidą skundžiamo sprendimo 191 punkte, kuriame nusprendė, kad Komisija laikėsi gero administravimo principo ir rėmėsi įrodymais konstatuodama, kad tiekėjų susijusiam gamintojui Sąjungoje taikomos žaliavų kainos atitinka rinkos sąlygas.
Changmao
teigimu, Komisija nepatikrino informacijos, kurią šiuo klausimu gavo iš Kinijos bendrovės parengtos bendros ataskaitos dėl žaliavų kainų Kinijoje, tikslumo ir patikimumo, kad įsitikintų, jog tai yra patvirtinantys ir objektyvūs įrodymai. Vis dėlto šių duomenų nepakanka siekiant įsitikinti, kad šių tiekėjų taikytos kainos iš tikrųjų buvo rinkos kainos. Komisija galėjo paprašyti Sąjungos gamintojo užpildyti išsamų klausimyną dėl šių kainų ir patikrinti atsakymus.
Ši tikrinimo pareiga egzistuoja neatsižvelgiant į suinteresuotųjų šalių įrodymus ar prašymus. Taigi skundžiamo sprendimo 206 punktas yra klaidingas.
Changmao
priduria, kad 2015 m. rugsėjo 23 d. Sprendimas Hüpeden / Taryba ir Komisija (
T‑206/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:672
), nurodytas skundžiamo sprendimo 187 ir 203 punktuose, nėra reikšmingas, nes byla, kurioje priimtas tas sprendimas, nebuvo susijusi su Komisijos diskrecijos dėl dempingo ir žalos buvimo įgyvendinimu, atsižvelgiant į gero administravimo principą ir rūpestingumo pareigą.
Komisija atsikerta, kad šis pagrindas yra nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalį pagrinduose ir teisiniuose argumentuose, kuriais remiamasi, tiksliai nurodomi ginčijami Bendrojo Teismo sprendimo motyvuojamosios dalies punktai. Taigi pagal suformuotą jurisprudenciją apeliaciniame skunde turi būti aiškiai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą; priešingu atveju apeliacinis skundas ar atitinkamas pagrindas yra nepriimtinas (2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Agria Polska ir kt. / Komisija,
C‑373/17 P
,
EU:C:2018:756
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šių reikalavimų neatitinka ir turi būti pripažintas nepriimtinu pagrindas, kuriam pagrįsti pateikti argumentai nėra pakankamai aiškūs ir tikslūs, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti jam pavestą teisėtumo kontrolę, visų pirma dėl to, kad pagrindinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas šis apeliacinio skundo pagrindas, pakankamai nuosekliai ir suprantamai neišplaukia iš šio apeliacinio skundo teksto, kuris šiuo klausimu suformuluotas neaiškiai ir dviprasmiškai (2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Telefónica ir Telefónica de España / Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija, taip pat 2016 m. birželio 29 d. Nutarties Ombudsmenas / Staelen,
C‑337/15 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2016:670
,
punktas).
Nors
Changmao
tiksliai nurodo skundžiamo sprendimo punktus, kuriuos kritikuoja penktajame apeliacinio skundo pagrinde, ji tiksliai ir konkrečiai nenurodė teisės klaidų, kurias tariamai padarė Bendrasis Teismas.
Be to, šiame pagrinde pateiktais argumentais
Changmao
neginčija skundžiamo sprendimo motyvų. Atvirkščiai, atrodo, kad šiais argumentais iš esmės kritikuojami Komisijos veiksmai procedūroje, kurioje priimtas ginčijamas reglamentas.
Tuo remiantis darytina išvada, kad penktasis pagrindas yra nepriimtinas.
Kadangi nė vienam grindžiant apeliacinį skundą
Changmao
pateiktam pagrindui negalima pritarti, reikia atmesti visą šį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
Changmao
ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Nurodyti
Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd
padengti savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.