CELEX: 62018CJ0239
Begäran om förhandsavgörande
Växtförädlarrätt
Förordning (CE) nr 2100/94
Undantag som föreskrivs i artikel 14
Förordning (EG) nr 1768/95
Artikel 11.1 och 11.2
Begäran om information
Information som lämnas ut av officiella organ
Begäran om information om den faktiska användningen av material av särskilda växtarter eller sorter
Innehållet i begäran

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 11.1 och 11.2 i kommissionens förordning (EG) nr 1768/95 av den 24 juli 1995 om införande av genomförandebestämmelser för det undantag i jordbruket som föreskrivs i artikel 14.3 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 om gemenskapens växtförädlarrätt (
EGT L 173, 1995, s. 14
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (nedan kallat STV) och Freistaat Thüringen (delstaten Thüringen, Tyskland) angående den senares beslut att vägra lämna ut information från en databas som innehåller uppgifter som jordbrukare lämnat i samband med ansökningar om stöd från europeiska jordbruksfonder.
Tillämpliga bestämmelser
Grundförordningen
Sjuttonde och artonde skälen i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt (
EGT L 227, 1994, s. 1
) (nedan kallad grundförordningen) har följande lydelse:
”Utövandet av rättigheter knutna till gemenskapens växtförädlarrätt skall underställas begränsningar fastställda i bestämmelser som skall antas med hänsyn till allmänintresset.
Detta omfattar bland annat att jordbruksproduktionen skall säkras. Jordbrukare bör därför tillåtas att på vissa villkor använda skördeprodukten för förökningsändamål.”
I artikel 5 i denna förordning, som har rubriken ”Syfte med gemenskapens växtförädlarrätt”, föreskrivs följande:
”1.   Gemenskapens växtförädlarrätt kan omfatta sorter av alla växtsläkten och växtarter, däribland hybrider mellan växtsläkten eller växtarter.
2.   I denna förordning avses med ’sort’ en grupp av växter inom ett enskilt botaniskt taxon av lägst kända nivå …”
I artikel 13 i denna förordning, som har rubriken ”Rättigheter i samband med gemenskapens växtförädlarrätt och förbjudna åtgärder”, föreskrivs följande:
”1.   Gemenskapens växtförädlarrätt skall ha den verkan att innehavaren eller innehavarna av gemenskapens växtförädlarrätt, nedan kallat ”rättsinnehavaren”, har rätt att utföra de åtgärder som fastställs i punkt 2.
2.   Utan att påverka tillämpningen av bestämmelserna i artiklarna 15 och 16 skall följande åtgärder kräva tillstånd från rättsinnehavaren när de avser sortbeståndsdelar eller skördat material av den skyddade sorten …:
a)
Produktion eller reproduktion (förökning).
b)
Behandling med avseende på förökning.
c)
Erbjudande till försäljning.
d)
Försäljning eller annan form av saluföring.
e)
Export från [Europeiska unionen].
f)
Import till [unionen].
g)
Lagring i syfte att utföra de åtgärder som avses i a till f.
Rättsinnehavaren kan göra sitt tillstånd avhängigt villkor och begränsningar.”
Artikel 14 i samma förordning, med rubriken ”Undantag från gemenskapens växtförädlarrätt”, har följande lydelse:
”1.   Trots vad som sägs i artikel 13.2 och i syfte att skydda jordbruksproduktionen är det tillåtet för jordbrukare att för förökning på mark i sina egna jordbruksföretag använda den skördeprodukt som de har erhållit genom att i sina egna företag använda förökningsmaterial av en sort, undantaget hybrider och syntetiska sorter, som omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt.
2.   Bestämmelserna i punkt 1 skall endast tillämpas beträffande följande arter av lantbruksväxter:
…
b)
Spannmål:
Avena sativa
– havre
Hordeum vulgare
L. – korn
Oryza sativa
L. – ris
Phalaris canariensis
L. – kanariegräs
Secale cereale
L. – råg
X Triticosecale Wittm
. – triticale
Triticum aestivum L. emend. Fiori och Paol
. – vete
Triticum durum
Desf. – durumvete
Triticum spelta
L. – spält
c)
Potatis:
Solanum tuberosum
– potatis
…
3.   Innan denna förordning träder i kraft skall villkor fastställas i tillämpningsföreskrifter enligt artikel 114 för tillämpning av undantaget i punkt 1 och för att skydda förädlarnas och jordbrukarnas legitima intressen på grundval av följande kriterier:
–
Det får inte finnas några kvantitiva restriktioner på företagsnivå i den omfattning som är nödvändig för jordbruksföretagets behov.
–
Det skall vara tillåtet för jordbrukaren att själv iordningställa eller låta iordningställa den skördade produkten till utsäde …
–
Små jordbrukare skall inte behöva betala ersättning till rättsinnehavaren. Med små jordbrukare avses
–
beträffande de växtarter som avses i punkt 2 i denna artikel för vilka rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor [
EGT L 181, 1992, s. 12
], är tillämplig, jordbrukare som odlar växter på en areal som inte är större än den areal som krävs för att producera 92 ton spannmål. För beräkning av arealen skall artikel 8.2 i den förordningen tillämpas.
–
beträffande andra växtarter som avses i punkt 2 i denna artikel, jordbrukare som uppfyller mot- svarande lämpliga kriterier.
–
Övriga jordbrukare skall betala rättsinnehavaren en rimlig ersättning, vilken skall vara betydligt lägre än det belopp som utkrävs för en licens för produktion av förökningsmaterial av samma sort i samma område. Storleken på ersättningen kan variera med tiden beroende på i vilken utsträckning undantaget i punkt 1 skall tillämpas beträffande den berörda sorten.
–
Ansvar för kontroll av att bestämmelserna i denna artikel eller bestämmelser som antas enligt denna artikel efterlevs vilar uteslutande på rättsinnehavarna. De kan vid organisationen av kontrollen inte få hjälp från officiella organ.
–
Rättsinnehavaren skall efter anmodan få relevanta uppgifter från jordbrukare och leverantörer av tjänster för iordningställande. Officiella organ som deltar i kontrollen av jordbruksproduktionen kan likaledes vidarebefordra relevanta uppgifter om de har fått dessa uppgifter som ett led i den normala tjänsteutövningen och det inte innebär extra bördor eller kostnader. Såvitt angår personuppgifter skall dessa bestämmelser inte påverka tillämpningen av [unionens] och medlemsstaternas lagstiftning om skydd av fysiska personer i samband med hanteringen av och fri rörlighet för personuppgifter.”
Förordning nr 1768/95
Första till femte skälen i förordning nr 1768/95 har följande lydelse:
”I artikel 14 i grundförordningen föreskrivs om ett undantag från gemenskapens växtförädlarrätt för skydd av jordbruksproduktionen …
Villkoren för att detta undantag skall få effekt och för att skydda förädlarens och jordbrukarnas legitima intressen skall fastställas i genomförandebestämmelser som grundar sig på de kriterier som fastställs i artikel 14.3 i grundförordningen.
I den här förordningen fastställs särskilt de förpliktelser som uppstår till följd av nämnda villkor för jordbrukare, bearbetningsföretag och rättsinnehavare.
Dessa förpliktelser avser huvudsakligen en rimlig ersättning till rättsinnehavaren från jordbrukare för utnyttjande av undantagsregeln, lämnande av information för att säkerställa identifieringen av den skördeprodukt som lämnas till bearbetning respektive efter bearbetning liksom kontroll av att bestämmelserna för undantaget följs.
Även definitionen för ”småbrukare”, av vilka ingen ersättning till rättsinnehavaren skall utkrävas vid användning av undantagsregeln, har fastställts, framför allt för jordbrukare som odlar vissa foderväxter och potatis.”
Artikel 7 i förordning nr 1768/95 avser specifikt ”småbrukare”. Artikel 7.5 har följande lydelse:
”En jordbrukare som anser sig vara en småbrukare skall vid tvist tillhandahålla bevis på att han uppfyller villkoren för denna kategori av jordbrukare. …”
Artiklarna 8 och 9 i förordning nr 1768/95 avser information från jordbrukaren och från bearbetningsföretaget. Enligt punkt 4 i båda dessa bestämmelser ska rättsinnehavaren, i sin begäran ange sitt namn och sin adress, den sort eller de sorter som han önskar få information om samt hänvisning eller hänvisningar till den eller de tillämpliga gemenskapens växtförädlarrätterna.
I artikel 11 i förordning nr 1768/95, med rubriken ”Information från officiella organ”, föreskrivs följande:
”1.   En begäran om information om den faktiska användningen av material vid sådd av särskilda växtarter eller sorter eller resultaten vid sådan användning som en rättsinnehavare lämnar till ett officiellt organ skall ske skriftligt. I denna begäran skall rättsinnehavaren uppge sitt namn och sin adress, sorten eller sorterna om vilka han önskar erhålla information samt vilken typ av information han önskar. Han skall även styrka sitt rättsinnehav.
2.   Det officiella organet kan utan att det påverkas av bestämmelserna i artikel 12 endast vägra att lämna ut den begärda informationen, om
–
den inte handhar kontrollen av jordbruksproduktionen, eller
–
det inte är tillåtet, enligt de regler i [unionen] eller i medlemsstaterna som reglerar den allmänna diskretion som skall tillämpas i fråga om officiella organs verksamhet, att lämna sådan information till rättsinnehavaren, eller
–
den själv kan avgöra, i enlighet med [unions]lagstiftningen eller lagstiftningen i medlemsstaterna där informationen har erhållits, att vägra att lämna ut sådan information, eller
–
den begärda informationen inte finns eller inte längre finns tillgänglig, eller
–
denna information inte kan erhållas genom det officiella organets normala tjänsteutövning, eller
–
denna information endast kan erhållas till extra belastning eller kostnader,
eller
–
denna information avser speciellt material som inte tillhör rättsinnehavarens sorter.
De berörda officiella organen skall meddela kommissionen på vilket sätt de utövar den befogenhet som avses i den tredje strecksatsen ovan.
3.   När det officiella organet lämnar ut informationen skall den inte göra åtskillnad mellan rättsinnehavare. Det officiella organet kan lämna den begärda informationen till rättsinnehavaren i form av kopior som har framställts från dokument innehållande information utöver den som innehåller information som rör rättsinnehavarens sorter, under förutsättning att det kan garanteras att varje möjlighet att identifiera enskilda personer enligt bestämmelserna i artikel 12 har undanröjts.
4.   Om det officiella organet beslutar att vägra lämna ut informationen, skall den skriftligt meddela den begärande rättsinnehavaren detta och ange skälet för detta beslut.”
Artikel 12 i förordning nr 1768/95 avser skyddet för personer i fråga om behandling av och fri rörlighet för personuppgifter.
Det nationella målet och tolkningsfrågorna
STV företräder utsädesföretag som är innehavare av gemenskapens växtförädlarrätt och har bland annat fått i uppdrag av dessa företag att kontrollera jordbrukarnas odling av sorter som är skyddade av denna rätt och att gentemot dessa jordbrukare göra gällande den rätt till ersättning som dessa företag har.
Delstaten Thüringen är ansvarig för övervakningen av Europeiska unionens medel inom ramen för förvaltning och kontroll av utgifter för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU). Enligt beslutet om hänskjutande driver delstaten en databas med beteckningen ”InVeKoS” (Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem) (integrerat system för förvaltning och kontroll), som grundar sig på uppgifter från stödsökande jordbrukare. STV har anfört att det bland dessa uppgifter återfinns även de arter som dessa jordbrukare odlar och de arealer på vilka denna odling sker.
Genom skrivelse av den 5 april 2016 begärde STV, med stöd av artikel 11 i förordning nr 1768/95, att delstaten Thüringen skulle lämna ut information som lagrats i InVeKoS. Denna begäran avslogs.
Genom ansökan av den 23 december 2016 väckte STV talan vid Landgericht Erfurt (regional domstol i Erfurt, Tyskland) och yrkade att delstaten Thüringen, med stöd av artikel 11.1 i förordning nr 1768/95, skulle förpliktas att till STV lämna ut följande information från InVeKoS:
–
jordbruksföretagens namn och adresser,
–
den markareal (i hektar) hos respektive jordbruksföretag som används för odling,
–
den markareal (i hektar) som utnyttjades för odling av spannmål och potatis.
Nämnda domstol avslog denna begäran den 17 augusti 2017 med stöd av artikel 11.2 andra och tredje strecksatserna jämförd med artikel 12 i förordning nr 1768/95.
STV överklagade detta beslut till den hänskjutande domstolen.
STV har i detta hänseende gjort gällande att den information som finns i databasen InVeKoS kan ge upplysningar om den areal som faktiskt odlas av jordbrukarna och följaktligen om kvalificeringen av sådana jordbrukare som ”småbrukare”, i den mening som avses i artikel 14.3 i grundförordningen. Inhämtandet av denna information skulle således innebära att information inte behöver inhämtas från jordbrukarna själva. STV tillade att bolaget är villigt att ersätta delstaten Thüringen för de eventuella kostnader som delstaten har haft i samband med begäran.
Delstaten Thüringen har genmält att databasen InVeKoS inte innehåller någon enskild information om en sort, förutom hampa eller humle. Dessutom har denna delstat inte någon egen programkapacitet för att genomföra den särskilda sökning som krävs för att behandla den begärda informationen. Att ta in en utomstående aktör för att utföra dessa programarbeten skulle kosta cirka 6000 euro.
Det är mot bakgrund av dessa omständigheter som Thüringer Oberlandesgericht (regional överdomstol i Thüringen, Tyskland) har beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Föreligger det en rätt att begära information enligt artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 från ett officiellt organ om begäran endast avser information om växtarter, och inte information om en skyddad sort?
2)
Om det av svaret på fråga 1 följer att det föreligger en sådan rätt till information:
a)
Ska ett organ som ansvarar för övervakningen av bidrag till jordbrukare ur unionens medel och som därför lagrar uppgifter om (växt)arter som erhållits från jordbrukare som söker sådant stöd anses vara ett officiellt organ som handhar kontrollen av jordbruksproduktion i den mening som avses i artikel 11.2 första strecksatsen i förordning nr 1768/95?
b)
Har ett officiellt organ rätt att vägra att lämna ut den begärda informationen om tillhandahållandet av denna information skulle innebära att de uppgifter som organet innehar måste bearbetas eller katalogiseras av en utomstående och detta skulle medföra en kostnad på cirka 6000 euro? Har det därvid någon betydelse om sökanden är beredd att stå för kostnaderna?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 ska tolkas så, att den föreskriver en möjlighet för rättsinnehavaren att begära att ett officiellt organ lämnar ut information om användningen av artmaterial, utan att det särskilt preciseras vilken skyddad sort som begäran om information avser.
Domstolen erinrar inledningsvis om att när det gäller beståndsdelar av skyddade sorter eller material från skörd av sådana sorter, krävs det enligt artikel 13.2 i grundförordningen att rättsinnehavaren lämnar sitt tillstånd till bland annat produktion eller reproduktion (förökning), behandling med avseende på förökning, erbjudande till försäljning, försäljning eller annan form av saluföring samt innehav för dessa ändamål.
Bestämmelserna i artikel 14 i nämnda förordning, som i enlighet med vad som följer av skälen 17 och 18 i denna förordning antogs i det allmännas intresse av att skydda jordbruksproduktionen, utgör ett undantag från denna bestämmelse (dom av den 10 april 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, punkt
, och dom av den 14 oktober 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, punkt
).
I artikel 14 i denna förordning föreskrivs att jordbrukare, för förökning på mark, får använda den skördeprodukt som de har erhållit i sina egna jordbruksföretag, utan tillstånd från rättsinnehavaren om de uppfyller vissa villkor som fastställts i tillämpningsföreskrifter på grundval av ett visst antal kriterier som räknas upp i denna förordning.
I första till femte skälen i förordning nr 1768/1995 fastställs de villkor som gör det möjligt att tillämpa undantaget från gemenskapens växtförädlarrätt, vilket föreskrivs i artikel 14 i grundförordningen, för att skydda jordbruksproduktionen och förädlarnas och jordbrukarnas legitima intressen, på grundval av de kriterier som anges i punkt 3 i denna artikel.
Bland dessa kriterier föreskrivs i fjärde strecksatsen i nämnda artikel 14.3 bland annat att ”övriga jordbrukare skall betala rättsinnehavaren en rimlig ersättning”, med undantag för småbrukare, och, i sjätte strecksatsen, att ”officiella organ … kan … vidarebefordra relevanta uppgifter”.
I artikel 11.1 första meningen i förordning nr 1768/95 föreskrivs i detta avseende en möjlighet för en rättsinnehavare att till sådana officiella organ lämna in en ”begäran om information om den faktiska användningen av material vid sådd av särskilda växtarter eller sorter eller resultaten vid sådan användning”.
STV har av detta dragit slutsatsen att rättsinnehavarna har rätt att begära att få ta del av uppgifter som de officiella organen innehar avseende jordbrukarnas odlingsmetoder, bland annat de jordbruksarealer som används för odling av vissa arter, eftersom dessa uppgifter är relevanta för utövandet av de rättigheter som följer av odling av skyddade växtsorter. STV har i synnerhet gjort gällande att nämnda uppgifter gör det möjligt att fastställa vilka jordbrukare som omfattas av begreppet ”småbrukare”, i den mening som avses i artikel 14.3 tredje strecksatsen i grundförordningen, jämförd med artikel 7 i förordning nr 1768/95.
Delstaten Thüringen anser för sin del att artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 endast ger rätt till information om särskilt angivna skyddade sorter.
Domstolen erinrar om att det av fast rättspraxis framgår att en unionsbestämmelse ska tolkas inte bara utifrån sin lydelse, utan också utifrån det sammanhang den ingår i, och med beaktande av systematiken i och ändamålen med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (dom av den 19 oktober 2017, Vion Livestock,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
, punkt
där angiven rättspraxis).
Vad för det första gäller lydelsen av artikel 11.1 i förordning nr 1768/95, ska det påpekas att det i första meningen i nämnda artikel 11.1 visserligen framgår, såsom det har erinrats om i punkt 27 i denna dom, en möjlighet för en rättsinnehavare att från officiella organ bland annat få information om den faktiska användningen av ”särskilda växtarter eller sorter”.
Denna omständighet är emellertid inte avgörande, eftersom det enligt artikel 11.1 andra meningen i samma förordning krävs att rättsinnehavaren i sin begäran om information anger ”sorten eller sorterna om vilka han önskar erhålla information”.
Enligt artikel 11.1 tredje meningen i nämnda förordning ska den som framställt en sådan begäran även styrka sitt rättsinnehav. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 48 i sitt förslag till avgörande framgår det av ordalydelsen i artikel 5.1 i grundförordningen att gemenskapens växtförädlarrätt enbart omfattar ”sorter av alla växtsläkten och växtarter”, vilket innebär att det rättsinnehav som krävs enligt artikel 11.1 endast kan avse sorter och inte arter i allmänhet.
Det framgår således av ordalydelsen i artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 att en begäran om information som framställs med stöd av denna bestämmelse nödvändigtvis måste ange den särskilda sort som begäran om information avser.
För det andra stöds en sådan bokstavstolkning av artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 av det mål som eftersträvas med denna förordning.
Domstolen erinrar om att det i andra skälet i förordningen anges att syftet med denna förordning är att på grundval av de kriterier som fastställs i artikel 14.3 i grundförordningen fastställa villkoren dels för att undantaget från gemenskapens växtförädlarrätt för skydd av jordbruksproduktionen ska få effekt, dels för att skydda förädlarens och jordbrukarnas legitima intressen.
I detta avseende anges i fjärde skälet i förordning 1768/95 att de förpliktelser som anges i denna förordning huvudsakligen avser jordbrukares rimliga ersättning till rättsinnehavaren för utnyttjande av undantagsregeln, lämnande av information för att säkerställa identifieringen av den skördeprodukt som lämnas till bearbetning respektive efter bearbetning liksom kontroll av att bestämmelserna för undantaget följs.
Rätten till information som tillkommer rättsinnehavaren har således särskilt till syfte att förse denne med de medel som krävs för att säkerställa att jordbrukarna iakttar de villkor som fastställts för att det undantag som föreskrivs i artikel 14.1 i grundförordningen ska få effekt.
Artiklarna 8, 9 och 11 i förordning nr 1768/95 ger rättsinnehavaren rätt att till jordbrukaren, bearbetningsföretaget eller ett officiellt organ, framställa en begäran om att erhålla all relevant information enbart i syfte att tillvarata sina industriella rättigheter, vilka, såsom det har erinrats om i punkt 33 i förevarande dom, endast kan avse sorter, och inte arter i allmänhet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 oktober 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, punkterna
och
).
En tolkning av artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 enligt vilken varje rättsinnehavare kan begära att ett officiellt organ lämnar ut information om jordbrukares odlingar, trots att dessa rättsinnehavare aldrig har använt eller haft för avsikt att använda skyddade växtsorter i enlighet med artikel 14.1 i grundförordningen, skulle således gå utöver vad som är nödvändigt för att skydda förädlarnas legitima intressen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 april 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, punkt
).
Såsom STV har framhållit föreskrivs visserligen i artikel 14.3 tredje strecksatsen i grundförordningen – som ett av de kriterier på grundval av vilka villkoren för att det undantag som föreskrivs i artikel 14.1 i grundförordningen ska få effekt fastställs – att ”[s]må jordbrukare … inte [ska] behöva betala ersättning till rättsinnehavaren”. Kvalificeringen av små jordbrukare beror på, såsom framgår av samma strecksats, storleken på den areal på vilken sådana jordbrukare odlar växtarter.
Genomförandet av kriteriet enligt vilket ”småbrukare” inte ska behöva betala ersättning till rättsinnehavaren, om de uppfyller villkoren i artikel 7 i förordning nr 1768/95, kan emellertid inte motivera en tolkning av artikel 11 i förordning nr 1768/95 som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det mål som anges i punkt 38 i förevarande dom. Enligt artikel 7.5 i förordning nr 1768/95 ankommer det på jordbrukaren som påstår sig vara en ”småbrukare”, och inte på rättsinnehavaren, att styrka att villkoren för detta är uppfyllda.. Av detta följer att erhållandet, från ett officiellt organ, av information om storleken på den areal på vilken en jordbrukare odlar vissa växtarter inte utgör en nödvändig åtgärd för att skydda rättsinnehavarnas rättigheter.
För det tredje stöds denna slutsats av det sammanhang i vilket artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 ingår.
I detta avseende följer det för det första av artikel 11.2 sjunde strecksatsen i förordning nr 1768/95 att det officiella organet kan vägra att lämna ut den begärda informationen om denna information specifikt avser ”material som inte tillhör rättsinnehavarens sorter”. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 49 i sitt förslag till avgörande, talar den omständigheten, att ett officiellt organ, under alla omständigheter, kan vägra att lämna ut denna information om den avser speciellt material som inte tillhör rättsinnehavarens sorter, mot en tolkning enligt vilken rättsinnehavaren har rätt att begära information som inte specifikt avser de sorter som omfattas av skyddet.
För det andra framgår det av punkt 39 i denna dom att artiklarna 8, 9 och 11 i förordning nr 1768/95 ger rättsinnehavaren rätt att till jordbrukaren, bearbetningsföretaget eller ett officiellt organ, framställa en begäran om att erhålla all relevant information enbart i syfte att tillvarata sina industriella äganderätter.
Vad beträffar de ansökningar som kan inges till jordbrukaren med tillämpning av artikel 8 i förordning nr 1768/95, anges det uttryckligen i punkt 4 i denna artikel att rättsinnehavaren i sin begäran ska ange ”den sort eller de sorter som han önskar få information om samt hänvisning eller hänvisningar till den eller de tillämpliga gemenskapens växtförädlarrätterna”, och, om jordbrukaren så kräver, en skriftlig begäran tillsammans med bevis på rättsinnehavet. Samma krav gäller i tillämpliga delar på information från bearbetningsföretaget, enligt artikel 9.4 i förordningen. I artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 föreskrivs att rättsinnehavaren i sin begäran till ett officiellt organ ska uppge ”sorten eller sorterna om vilka han önskar erhålla information samt vilken typ av information han önskar”.
I detta hänseende har domstolen, vad gäller en begäran om information från jordbrukaren, slagit fast att rättsinnehavaren endast har rätt att begära information från en jordbrukare, med stöd av artikel 8 i grundförordningen, om rättsinnehavaren har indikationer, såsom förvärv av förökningsmaterial från en av rättsinnehavaren skyddad växtsort, på att en sådan jordbrukare har eller kommer att använda undantaget i artikel 14.1 i grundförordningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 april 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, punkterna
och
).
Vidare, vad gäller en begäran om information från ett bearbetningsföretag, har domstolen slagit fast att när rättsinnehavaren har indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som jordbrukaren har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som tillhör rättsinnehavaren och som omfattas av jordbruksundantaget till utsäde, är bearbetningsföretaget skyldigt att till rättsinnehavaren lämna relevanta uppgifter inte endast om de jordbrukare beträffande vilka rättsinnehavaren har indikationer på att bearbetningsföretaget har utfört eller har för avsikt att utföra sådana bearbetningstjänster, utan även avseende alla andra jordbrukare åt vilka det har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som har erhållits genom att odla förökningsmaterial av den berörda sorten, när denna sort har deklarerats eller på annat sätt var känd för bearbetningsföretaget (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 oktober 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, punkt
).
Av denna rättspraxis framgår bland annat att en begäran om information som görs till jordbrukaren eller till bearbetningsföretaget på grundval av artikel 8.4 respektive artikel 9.4 i förordning nr 1768/95 särskilt avser sorter som tillhör rättsinnehavaren och inte arter. Mot bakgrund av den likartade ordalydelsen i artikel 11.1 i denna förordning, vilken det erinras om i punkt 46 i förevarande dom, måste en begäran om information, som riktas till ett officiellt organ, också särskilt avse en sort som tillhör rättsinnehavaren.
Med hänsyn till det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande: Artikel 11.1 i förordning nr 1768/95 ska tolkas så, att den inte föreskriver någon möjlighet för rättsinnehavaren att begära att ett officiellt organ lämnar ut information om användningen av artmaterial, utan att det särskilt preciseras vilken skyddad sort som begäran om information avser.
Den andra frågan
Med hänsyn till svaret på den första tolkningsfrågan finns det inte anledning att besvara den andra frågan.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

Artikel 11.1 i kommissionens förordning (EG) nr 1768/95 av den 24 juli 1995 om införande av genomförandebestämmelser för det undantag i jordbruket som föreskrivs i artikel 14.3 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 om gemenskapens växtförädlarrätt ska tolkas så, att den inte föreskriver någon möjlighet för innehavaren av en sort för vilken gemenskapens växtförädlarrätt beviljats att begära att ett officiellt organ lämnar ut information om användningen av artmaterial, utan att det särskilt preciseras vilken skyddad sort som begäran om information avser.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.