CELEX: 62014TJ0335
Znamka Skupnosti
Postopek za ugotovitev ničnosti
Figurativna znamka Skupnosti DoggiS
Prejšnji nacionalni figurativni znamki DoggiS
Prejšnji nacionalni besedni znamki DOGGIS in DOGGIBOX
Prejšnji nacionalni figurativni znamki z likom v obliki hot doga
Dodatni dokazi, ki so bili prvič predloženi pred odborom za pritožbe
Člen 76 Uredbe (ES) št. 207/2009
Slaba vera
Člen 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009
Dokazi, ki so bili prvič predloženi pred Splošnim sodiščem

Dejansko stanje
Tožeča stranka, José-Manuel Davó Lledó, je 18. februarja 2010 pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (
UL L 78, str. 1
) vložila zahtevo za registracijo znamke Skupnosti.
Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je figurativni znak z navedbo rdeče barve:
Proizvodi in storitve, za katere se je zahtevala registracija, spadajo v razrede 29, 30 in 43 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in glede vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu:
—
razred 29: „Hamburgerji; klobase; mesnine; predelano sadje in zelenjava; sadne solate; solate iz zelenjave, povrtnin in stročnic; stročnice, povrtnine in zelenjava (solate iz -); ocvrt krompirček; predelan krompir; smetana; mleko; izdelki iz krompirja; meso, ribe, perutnina in divjačina; mesni ekstrakti; konzervirano, zamrznjeno, sušeno in kuhano sadje in zelenjava; želeji, marmelade in čežane; jajca, mleko in mlečni izdelki; olja in jedilne maščobe“;
—
razred 30: „Pice; obloženi kruhki; sendviči; pekovski izdelki; sladoled; omake za prehrano; slaščičarski izdelki; sladice; solatne omake; čokolada; kava, čaj, kakav, sladkor, riž, tapioka, sago, kavni dodatki; moke in pripravki iz žitaric, kruh, pecivo in slaščice, sladoled; med, melasni sirup; kvas, pecilni prašek; sol, gorčica; kis, omake (začimbe); začimbe; led“;
—
razred 43: „Storitve restavracij; storitve samopostrežnih okrepčevalnic; storitve restavracij s hitro prehrano; storitve nudenja hrane in pijače ter nudenja jedi za odnašanje s seboj; storitve restavracij, kavarn, pivnic, točilnic, barov, pripravljenih jedi in hotelov; storitve nudenja hrane in pijače ter dostave obrokov; priprava in kuhanje živil; storitve oskrbe s hrano; bari s prigrizki [snack bari]; storitve nudenja hrane in pijače (živila); začasna nastanitev“.
Prijava znamke je bila objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 65/2010 z dne 12. aprila 2010.
Izpodbijana znamka je bila registrirana 14. decembra 2010 pod številko 8894826 za vse proizvode in storitve, navedene v točki 3 zgoraj.
Družbi Administradora y Franquicias América, SA in Inversiones Ged Ltda (v nadaljevanju: skupaj: stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti) sta vložili zahtevo za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke na podlagi člen 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009 za vse proizvode in storitve, za katere je bila registrirana.
Glavna dejavnost strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, je upravljanje barov, restavracij, samopostrežnih restavracij in restavracij s hitro prehrano ter podeljevanje, upravljanje in izkoriščanje franšiz v tem sektorju.
Družba Inversiones Ged je v utemeljitev zahteve za ugotovitev ničnosti navedla te prejšnje znamke, katerih imetnica je:
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, z rdečimi črkami na rumeni podlagi, registrirana 12. januarja 2004 pod številko 683048 za označevanje „okrepčevalnic, barov, restavracij“ iz razreda 43:
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, z rdečimi črkami na rumeni podlagi, registrirana 15. septembra 2008 spod številko 857568 za označevanje „storitev restavracij, barov, okrepčevalnic, samopostrežnih okrepčevalnic, čajnic, restavracij s hitro prehrano“ iz razreda 43:
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, z rdečimi črkami na rumeni podlagi, registrirana 26. novembra 2007 pod številko 801904 za označevanje proizvodov iz razredov 16, 25, 28 in 32:
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 21. junija 2005 pod številko 728038 za označevanje „storitev, ki jih opravljajo obrati, ki so v glavnem namenjeni nudenju hrane in pijače, pripravljene za uživanje, kot so restavracije, samopostrežne restavracije, samopostrežne okrepčevalnice in čajnice, okrepčevalnice, menze, bari ter storitev oskrbe s hrano, pripravljeno na domu“ iz razreda 43:
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 5. maja 2005 spod številko 724717 za označevanje proizvodov iz razredov 16, 25, 28 in 32:
—
čilska besedna znamka DOGGIS, registrirana 6. decembra 2009 pod številko 867740 za označevanje „okrepčevalnic, barov, restavracij“ iz razreda 43;
—
perujska besedna znamka DOGGIS, registrirana 12. junija 2009 pod številko 352647 za označevanje proizvodov iz razreda 43;
—
čilska besedna znamka DOGGIBOX, registrirana 1. septembra 2004 pod številko 702110 za označevanje proizvodov iz razreda 32;
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 5. maja 2005 pod številko 724718 za označevanje storitev iz razreda 43, ki so enake tistim, varovanim s čilsko znamko št. 728038:
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 5. maja 2005 spod številko 724716 za označevanje proizvodov iz razredov 16, 25, 28 in 32:
—
brazilska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 22. junija 1999 pod številko 819295671 za označevanje „prehrambenih proizvodov/storitev“ iz razredov 38 in 60:
Družba Administradora y Franquicias América pa je v utemeljitev iste zahteve navedla te prejšnje znamke, katerih imetnica je:
—
čilska besedna znamka COFFEE BREAK DOGGIS, registrirana 13. decembra 2004 pod številko 711375 za označevanje storitev iz razreda 43, ki so enake tistim, varovanim s čilsko znamko št. 728038;
—
čilska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 12. julija 2006 pod številko 762423 za označevanje „storitev restavracij, barov, okrepčevalnic, samopostrežnih okrepčevalnic, čajnic“ iz razreda 42:
—
urugvajska figurativna znamka, prikazana spodaj, registrirana 14. maja 2008 pod številko 387908 za označevanje storitev iz razreda 43:
Stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, sta navedli, da je družba Inversiones Ged avgusta 2011, ko je želela registrirati znamko doggis v Španiji, odkrila, da obstajajo naslednje znamke, registrirane v imenu tožeče stranke: izpodbijana znamka, španska znamka doggis, registrirana 2. junija 2010 pod številko 2914857, ki označuje proizvode in storitve iz razredov 29, 30, 39 in 43, ter mednarodna znamka doggis, registrirana 16. marca 2010 pod številko 1037118, ki označuje proizvode iz razreda 43. Dodali sta, da sta izvedeli še, da je tožeča stranka imetnica imen domene „doggis.es“ in „doggis.com.es“.
Stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, sta trdili, da je tožeča stranka izpodbijano znamko prijavila v slabi veri, ne da bi bili ti stranki o tem predhodno obveščeni in ne da bi podali soglasje. Poudarili sta, da je ta znamka besedno enaka vsem njunim prejšnjim znamkam in vizualno enaka nekaterim od teh znamk, da označuje enake storitve kot jih varuje več njunih prejšnjih znamk in da so proizvodi, ki jih označuje, komplementarni storitvam, ki jih varuje večina njunih prejšnjih znamk. Zatrjevali sta tudi, da je tožeča stranka ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke vedela za obstoj njunih prejšnjih znamk in za njune dejavnosti, kot so opisane v točki 7 zgoraj.
Oddelek za izbris UUNT je z odločbo z dne 18. julija 2013 v celoti zavrnil zahtevo za razglasitev ničnosti.
Stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, sta 18. septembra 2013 vložili pritožbo zoper odločbo oddelka za izbris.
Prvi odbor za pritožbe UUNT je z odločbo z dne 13. marca 2014 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ugodil pritožbi strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, razveljavil odločbo oddelka za izbris ter registracijo izpodbijane znamke razglasil za nično. Poleg tega je tožeči stranki naložil plačilo stroškov, ki so nastali v postopku za ugotovitev ničnosti in v pritožbenem postopku.
Odbor za pritožbe se je v bistvu, prvič, strinjal, da v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 207/2009 upošteva nekatere dodatne dokaze, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, prvič predložili pred njim, in sicer izpisek z internetnega mesta www.consultafranquicias.com in izpisek z internetnega mesta es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html (točki 20 in 21 izpodbijane odločbe).
Drugič, odbor za pritožbe je menil, da so bile ob vložitvi prijave za registracijo izpodbijane znamke 18. februarja 2010 podane upoštevne okoliščine obravnavanega primera, ki dokazujejo, da je tožeča stranka izrecno priznala prejšnji obstoj čilskih figurativnih znamk DoggiS, varovanih z registracijami št. 683048, 857568 in 801904 (točka 32 izpodbijane odločbe). Odbor za pritožbe je v utemeljitev te presoje napotil na izpiske z internetnega mesta tožeče stranke in na izpiske iz oglaševanja te stranke na internetnih mestih, namenjenih franšizam (točke od 33 do 37 izpodbijane odločbe).
Tretjič, odbor za pritožbe je ob upoštevanju narave izpodbijane znamke ugotovil, da je ta enaka prejšnjim čilskim figurativnim znamkam DoggiS in da označuje enake storitve kot te znamke in proizvode, ki so nujno potrebni za opravljanje zadevnih storitev nudenja hrane in pijače. Menil je, da ta podobnost ne more biti „sad naključne enakosti“ (točke od 37 do 41 izpodbijane odločbe).
Četrtič, odbor za pritožbe je ugotovil, da se je znamka strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, doggis, ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke uporabljala že več let in da je v zadnjih letih v Čilu beležila vse večji uspeh, kar je utrdilo njen ugled pri upoštevni javnosti (točka 42 izpodbijane odločbe).
Petič, odbor za pritožbe je štel, da okoliščina, da stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, nista izkazali interesa za varstvo njunih prejšnjih znamk v Evropski uniji pred datumom vložitve zahteve za registracijo izpodbijane znamke kljub uporabi navedenih prejšnjih znamk v Čilu, ne more dokazovati, da je tožeča stranka ob navedeni vložitvi ravnala v dobri veri, saj ta okoliščina „spada v subjektivno sfero strank[, ki zahtevata ugotovitev ničnosti]“ (točka 43 izpodbijane odločbe).
Šestič, odbor za pritožbe je menil, da ne le, da prijava figurativne znamke, ki je enaka prejšnjim figurativnim znamkam strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, za označevanje enakih storitev kot jih označujejo te znamke, in proizvodov, ki so nujno potrebni za opravljanje teh storitev, ne sledi nobeni tržni logiki, temveč lahko tudi potrdi namen zlorabe pravic, vezanih na navedene prejšnje znamke (točka 45 izpodbijane odločbe).
Predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
razveljavi izpodbijano odločbo in s tem potrdi odločbo oddelka za izbris;
—
UUNT in strankama, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, naloži plačilo stroškov.
UUNT Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
zavrne tožbo in
—
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga, in sicer, prvič, kršitev člena 76 Uredbe št. 207/2009, in drugič, kršitev člena 52(1)(b) te uredbe.
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 76 Uredbe št. 207/2009
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe kršil člen 76 Uredbe št. 207/2009, ker je upošteval dokaze, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, prvič predložili pred njim – in sicer izpiske iz internetnega mesta in internetne strani, navedene v točki 15 zgoraj – v podkrepitev novega razloga, ki tudi temelji na novih dejstvih.
Zadevna nova dejstva naj bi bila ta:
—
dejstvo, razvidno iz izpiska z internetnega mesta www.consultafranquicias.com, da je tožeča stranka „opazila priljubljenost hot doga na ameriški celini“ in je imela za „cilj osvojiti Evropo“ (točka 35 izpodbijane odločbe);
—
dejstvo, da izpisek z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html „priča o tem, da je bila [tožeča stranka] seznanjena z obstojem [južnoameriških znamk] Doggis“ in da je ta pri svojem oglaševanju trdila, da je „Doggis franšiza za hot doge, ki uživa velik prestiž na mednarodni ravni“ ter da je „[njena] veriga odslej navzoča v Španiji in [da] je njen cilj postati vodilna veriga za hot doge na evropski ravni“ (točka 36 izpodbijane odločbe);
—
dejstvo, da je lik v obliki hot doga, prikazan spodaj, ki se pojavi na izpisku z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, podoben prejšnjim čilskim znamkam št. 728038 in 724717 (točka 37 izpodbijane odločbe):
UUNT v bistvu odgovarja, da mu člen 76(2) Uredbe št. 207/2009 dovoljuje, da upošteva dejstva in dokaze, ki so bili navedeni ali predloženi prepozno in mu prepušča široko polje proste presoje v zvezi s tem.
Člen 76 Uredbe št. 207/2009 določa:
„1.   V postopku [UUNT] preveri dejstva po uradni dolžnosti; vendar pa je [UUNT] v postopku v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije pri tem preizkusu omejen na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke.
2.   [UUNT] lahko spregleda dejstva, na katere se stranke niso sklicevale, ali dokaze, ki jih zadevne stranke niso predložile v ustreznem času.“
V skladu z ustaljeno sodno prakso iz besedila člena 76(2) Uredbe št. 207/2009 izhaja, da je po splošnem pravilu, ter če ni nasprotne določbe, predložitev dejstev in dokazov strank mogoča tudi po izteku rokov, ki veljajo za to predložitev v skladu z določbami Uredbe št. 207/2009, ter da UUNT nič ne prepoveduje, da bi upošteval dejstva in dokaze, ki so tako prepozno navedeni ali predloženi, torej po izteku roka, ki ga je določil oddelek za izbris in, če je tak primer, prvič pred odborom za pritožbe (glej v tem smislu sodbe z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul,
C‑29/05 P
, ZOdl.,
EU:C:2007:162
, točka
, in z dne 18. julija 2013, New Yorker SHK Jeans/UUNT,
C‑621/11 P
, ZOdl.,
EU:C:2013:484
, točka
).
Člen 76(2) z navedbo, da se UUNT „lahko“ odloči, da prepozno predloženih dejstev in dokazov ne bo upošteval, temu daje široko diskrecijsko pravico pri odločanju, ali je treba ta dejstva in dokaze upoštevati ali ne, pri čemer mora svojo odločitev v zvezi s tem obrazložiti (zgoraj v točki 28 navedeni sodbi UUNT/Kaul,
EU:C:2007:162
, točki
in
, in New Yorker SHK Jeans/UUNT,
EU:C:2013:484
, točka
).
Poleg tega je treba glede izvajanja te diskrecijske pravice UUNT za namene morebitnega upoštevanja prepozno predloženih dokazov navesti, da je to upoštevanje UUNT, kadar odloča v okviru postopka za ugotovitev ničnosti, lahko zlasti upravičeno takrat, kadar meni, da po eni strani prepozno predloženi dokazi lahko pomembno vplivajo na izid pri njemu vložene zahteve za ugotovitev ničnosti, in po drugi, kadar faza postopka, v kateri je prišlo do te prepozne predložitve, in njegove okoliščine ne nasprotujejo upoštevanju teh dejstev in dokazov (glej po analogiji zgoraj v točki 28 navedeni sodbi UUNT/Kaul,
EU:C:2007:162
, točka
, in New Yorker SHK Jeans/UUNT,
EU:C:2013:484
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba najprej ugotoviti, da je iz obrazložitve izpodbijane določbe razvidno, da je odbor za pritožbe učinkovito izvajal široko diskrecijsko pravico, podeljeno s členom 76(2) Uredbe št. 207/2009, da je obrazloženo in ob ustreznem upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin odločil, da je treba pri sprejetju njegove odločitve upoštevati oba dodatna dokaza, ki sta bila prvič predložena pred njim.
Tako je odbor za pritožbe, potem ko je v točki 20 izpodbijane odločbe opredelil zadevna dokaza, in sicer izpisek z internetnega mesta www.consultafranquicias.com in izpisek z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, v točki 21 navedene odločbe navedel:
„Dokazi, ki sta jih stranki[, ki zahtevata ugotovitev ničnosti,] predložili pred odborom za pritožbe, vključujejo dokumente, ki samo potrjujejo oziroma dopolnjujejo vsebino internetne strani [www.doogis.es], ki je bila že navedena v utemeljitev trditve, da je [tožeča stranka] vedela za obstoj znamk in dejavnosti strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, v sektorju restavracij s hitro prehrano. Zato je treba te dokumente upoštevati v skladu s členom 76(2) [Uredbe št. 207/2009].“
Dalje je treba ugotoviti, da je odbor za pritožbe s tem, da se je strinjal z upoštevanjem zadevnih dveh dokazov, ustrezno uporabil diskrecijsko pravico, ki mu je bila podeljena s členom 76(2) Uredbe št. 207/2009.
V zvezi s tem je treba, prvič, ugotoviti, da kot sta pravilno navedla odbor za pritožbe in UUNT, sta sporna izpiska samo potrdila in se pridružila dokazom, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, v začetku že predložili pred oddelkom za izbris, in sicer izpiskom z internetnega mesta tožeče stranke www.doggis.es.
Drugič, ugotoviti je treba, da so bila domnevno nova dejstva, ki jih omenja tožeča stranka (glej točko 25 zgoraj), že navedena v rubriki „Podjetje“ na njenem internetnem mestu Internet www.doggis.es, katerega izpisek sta stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, predložili pred oddelkom za izbris. Ta izpisek namreč posreduje ideje, ki so enake tistim, predstavljenim v obeh spornih izpiskih, ob čemer je v njem med drugim navedeno:
—
„Doggis prihaja v letu 2010 v Španijo s [tožečo stranko] s ciljem širitve na svetovni ravni s sistemom franšiz“;
—
„Hot dog […] je proizvod, ki je zelo priljubljen v številnih državah po svetu, kot so ZDA, Čile, Brazilija, Kolumbija, Nemčija itd.“;
—
„Smo prva franšiza za hot doge v Španiji in našim franšizijem ponujamo možnost delovanja pod našim okriljem, ob opiranju na naše izkušnje, naše poznavanje sektorja in ob stalni pomoči franšizijem, do katerih bodo imeli dostop franšiziji, ki nas bodo izbrali za odprtje lastne hot dog franšize“.
Dodati je treba, da se je lik v obliki hot doga, ki je prikazan na izpisku z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, pojavil že na nekaterih izpiskih z internetnega mesta www.doggis.es, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, predložili pred oddelkom za izbris.
Tretjič, poudariti je treba, da v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, spornih izpiskov in s tem povezanih dejstev pred odborom za pritožbe nista predložili v utemeljitev kakršnega koli novega tožbenega razloga. Kot sta namreč pravilno poudarila odbor za pritožbe in UUNT, sta bila navedena izpiska namenjena samo potrditvi ene od glavnih tez, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, zagovarjali pred oddelkom za izbris, in sicer, da je tožeča stranka ob zahtevi za registracijo sporne znamke vedela za obstoj njunih znamk in njunih gospodarskih dejavnosti (glej točko 4, zadnji del, odločbe oddelka za izbris z dne 18. julija 2013).
Četrtič, kot neposredno izhaja iz tega, kar je navedeno v točki 37 zgoraj, je treba ugotoviti, da sta stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, s prepozno predložitvijo dveh spornih izpiskov želeli odgovoriti na presojo oddelka za izbris, češ da nista zadostno dokazali, da je tožeča stranka že vedela za obstoj njunih prejšnjih znamk (glej točki 16 in 17 odločbe oddelka za izbris z dne 18. julija 2013).
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da so bili dokazi, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, prvič predložili pred odborom za pritožbe, dejansko upoštevni za razrešitev spora. Poleg tega sta ti stranki te dokaze predložili ob vložitvi njune vloge, v kateri sta predstavili razloge za njuno pritožbo, kar je odboru za pritožbe omogočilo, da objektivno in obrazloženo izvaja diskrecijsko presojo glede upoštevanja navedenih dokazov. Nazadnje, glede na to, kar je navedeno v točki 38 zgoraj, ni mogoče šteti, da sta stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, kršili določene roke ob izkazani očitni malomarnosti.
Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe s tem, da je ugotovil, da ta stranka ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke ni ravnala v dobri veri, kršil člen 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
UUNT izpodbija trditve tožeče stranke in predlaga zavrnitev drugega tožbenega razloga kot neutemeljenega.
Najprej je treba poudariti, da ureditev registracije znamke Skupnosti temelji na načelu „prvega vložnika“ iz člena 8(2) Uredbe št. 207/2009. Na podlagi tega načela je znak mogoče registrirati kot znamko Skupnosti, le če tega ne ovira prejšnja znamka, naj gre za znamko Skupnosti, za znamke, registrirane v državi članici ali v Uradu Beneluksa za intelektualno lastnino, za znamke, registrirane po mednarodnih sporazumih, ki veljajo v državi članici, ali za znamke, ki so predmet mednarodne registracije z učinkom v Uniji. Nasprotno pa, brez poseganja v morebitno uporabo člena 8(4) Uredbe št. 207/2009, zgolj to, da tretja oseba uporablja neprijavljeno znamko, ni ovira za to, da se enaka ali podobna znamka registrira kot znamka Skupnosti za enake ali podobne proizvode ali storitve (sodba z dne 11. julija 2013, SA.PAR./UUNT– Salini Costruttori (GRUPPO SALINI),
T‑321/10
, ZOdl.,
EU:T:2013:372
, točka
). Enako načeloma velja glede znamke, registrirane zunaj Unije, ki jo uporablja tretja oseba (sodba z dne 21. marca 2012, Feng Shen Technology/UUNT– Majtczak (FS),
T‑227/09
, ZOdl.,
EU:T:2012:138
, točka
).
To pravilo je med drugim podrobneje opredeljeno v členu 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009, v skladu s katerim se znamka Skupnosti razglasi za nično na podlagi zahteve, vložene pri UUNT, ali na podlagi nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitve pravic, če prijavitelj ob vložitvi prijave znamke ni ravnal v dobri veri. Stranka, ki zahteva razglasitev ničnosti in se opira na ta razlog, mora dokazati okoliščine, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da je imetnik znamke Skupnosti ob vložitvi zahteve za registracijo te znamke ravnal nedobroverno (zgoraj v točki 43 navedena sodba GRUPPO SALINI,
EU:T:2013:372
, točka
).
Pojem „nedobrovernost“ iz člena 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009 ni nikakor opredeljen, omejen ali opisan v zakonodaji Unije (sodba z dne 26. februarja 2015, Pangyrus/UUNT – RSVP Design (COLOURBLIND),
T‑257/11
,
EU:T:2015:115
-, točka 64).
Vendar je Sodišče, kot je odbor za pritožbe navedel v točki 27 izpodbijane odločbe, v sodbi z dne 11. junija 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
, ZOdl.,
EU:C:2009:361
, točka
) podalo več pojasnil, kako je treba razlagati in uporabljati ta pojem v okviru ureditve s področja znamke Skupnosti. Tako je poudarilo, da je treba nedobrovernost prijavitelja presojati celovito, ob upoštevanju vseh dejavnikov, ki so upoštevni v obravnavanem primeru in ki so obstajali ob vložitvi zahteve za registracijo znaka kot znamke Skupnosti in zlasti:
—
dejstva, da prijavitelj ve ali mora vedeti, da tretja oseba vsaj v eni državi članici uporablja enak oziroma podoben znak za enak oziroma podoben proizvod, ki bi ga potrošnik lahko zamenjal s prijavljenim znakom;
—
namena prijavitelja preprečiti tej tretji osebi, da bi še naprej uporabljala tak znak;
—
stopnjo pravne zaščite, ki jo uživata znak tretje osebe in prijavljeni znak.
Vendar so dejavniki, našteti zgoraj v točki 46, kot je odbor za pritožbe pravilno poudaril v točki 30 izpodbijane odločbe, navedeni samo kot primeri, vzeti iz skupka elementov, ki se lahko upoštevajo pri odločitvi o morebitni nedobrovernosti prijavitelja ob vložitvi zahteve za registracijo znamke (sodba z dne 14. februarja 2012, Peeters Landbouwmachines/UUNT– Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
, ZOdl.,
EU:T:2012:77
, točka
, in zgoraj v točki 43 navedena sodba GRUPPO SALINI,
EU:T:2013:372
, točka
).
Tako je treba ugotoviti, da je pri celotni analizi, opravljeni na podlagi člena 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009, mogoče upoštevati tudi izvor besede ali okrajšave, ki sestavlja izpodbijano znamko, njeno prejšnjo uporabo kot znamko v gospodarskem prometu in poslovno logiko, katere del je vložitev zahteve za registracijo znamke Skupnosti, ki jo sestavlja ta beseda ali ta okrajšava ter in časovno zaporedje dogodkov, ki je značilno za navedeno vložitev (glej v tem smislu zgoraj v točki 43 navedeno sodbo GRUPPO SALINI,
EU:T:2013:372
, točka
; sodbo z dne 8. maja 2014, Simca Europe/UUNT – PSA Peugeot Citroën (Simca),
T‑327/12
, ZOdl.,
EU:T:2014:240
, točka
, in zgoraj v točki 45 navedeno sodbo -COLOURBLIND,
EU:T:2015:115
, točka
).
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba preveriti zakonitost izpodbijane odločbe v delu, v katerem je odbor za pritožbe ugotovil nedobrovernost tožeče stranke ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke.
Da je odbor za pritožbe prišel do te ugotovitve je na prvem mestu ugotovil, da je tožeča stranka ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke vedela za obstoj prejšnjih čilskih figurativnih znamk DoggiS, varovanih z registracijami št. 683048, 857568 in 801904 (točka 32 izpodbijane odločbe). O tej seznanjenosti je sklepala na podlagi izpiskov z internetnih mest in strani, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, predložili pred oddelkom za izbris, pa tudi prvič pred njim (točke od 33 do 37 izpodbijane odločbe).
V zvezi s tem je treba prvič, zavrniti trditev tožeče stranke, da dejstva in dokazi, ki so bili predloženi pred oddelkom za izbris, in ki so – po njenem mnenju – edini, ki jih lahko odbor za pritožbe zakonito upošteva, ne omogočajo take ugotovitve. Prav tako je treba zavrniti njeno trditev, da je treba zaradi domnevne kršitve člena 76 Uredbe št. 207/2009 točke od 35 do 37 izpodbijane odločbe razglasiti za nične.
Kot je bilo namreč ugotovljeno pri preizkusu prvega tožbenega razloga v točkah od 24 do 40 zgoraj, je odbor za pritožbe povsem utemeljeno upošteval izpiske z internetnega mesta in z internetne strani, omenjene v točki 15 zgoraj, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, prvič predložili pred odborom za pritožbe.
Drugič, ugotoviti je treba, da je iz več dokazov, ki sta jih predložili stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, pravno zadostno razvidno, da je tožeča stranka ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke vedela za obstoj prejšnjih čilskih figurativnih znamk DoggiS.
V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da je odbor za pritožbe v točki 34 izpodbijane odločbe pravilno navedel, da je iz izpiska z internetnega mesta www.doggis.es (glej točko 35 zgoraj), na katerem je tožeča stranka opisala podjetje, poimenovano Doggis España, razvidno, da Doggis ni oznaka, ki bi bila izvorno ustvarjena v Španiji („Doggis prihaja v letu 2010 v Španijo s [tožečo stranko]“), temveč tuj subjekt, ki se je domnevno namestil v Španiji s ciljem širitve na svetovni ravni. Prav tako je pravilno ugotovil, da je to podjetje v tem izpisku predstavljeno kot prva franšiza Doggis za hot doge v Španiji in da je omenjena velika priljubljenost hot doga „v številnih državah po svetu, kot so ZDA, Čile, Brazilija, Kolumbija, Nemčija itd.“.
Res je sicer, kot pravilno navaja tožeča stranka, da zgoraj navedene informacije niso pod rubriko „Franšize“ internetnega mesta Internet www.doggis.es, kot je navedeno v točki 34 izpodbijane odločbe, temveč pod rubriko „Podjetje“. Vendar je jasno, da gre le za pisno pomoto, ki ne more nikakor omajati utemeljenosti ugotovitev odbora za pritožbe.
Dalje, odbor za pritožbe je v točki 35 izpodbijane odločbe prav tako pravilno navedel, da izpisek z internetnega mesta www.consultafranquicias.com, na katerem je bila franšiza Doggis predstavljena kot „veriga, posvečena nudenju hitre prehrane, katere temeljni proizvod je hot dog“, dokazuje, prvič, da je tožeča stranka „franšiso Doggis“ privedla v Španijo leta 2010, potem ko je opazila priljubljenost hot dogov na ameriški celini, s ciljem širitve v Evropi, in drugič, da „[s]e je [izkazalo], da so drugi modeli franšiz restavracij s hitro prehrano, ki so prišli iz Amerike, postali zelo priljubljeni po vsem svetu“. Dodati je treba, da se tudi navedeni izpisek izrecno sklicuje na priljubljenost hot doga v Čilu in Braziliji.
Prav tako je odbor za pritožbe v točki 36 izpodbijane odločbe pravilno ugotovil, da je bilo v izpisku z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html navedeno, da je „Doggis franšiza, ki uživa velik prestiž na mednarodni ravni“ ter da je „veriga [tožeče stranke] odslej navzoča v Španiji in [da] je njen cilj postati vodilna veriga za hot doge na evropski ravni“.
Kot pravilno trdi UUNT, je iz raznih izpiskov, navedenih zgoraj v točkah 54, 56 in 57, razvidno, da je tožeča stranka pred lansiranjem franšiz v sektorju hitre prehrane s hot dogi pod imenom Doggis v Španiji izvedla študijo tega sektorja na mednarodni ravni in ugotovila veliko priljubljenost tega proizvoda na ameriški celini, zlasti v Čilu in Braziliji, to pa sta prav državi, v katerih sta stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, že več let pod enakim imenom razvijali mrežo franšiz v istem sektorju. Zato je tožeča stranka ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke neizogibno vedela ne le za obstoj mreže franšiz strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, temveč tudi za prejšnje čilske figurativne znamke DoggiS teh strank.
Kot je urad za pritožbe pravilno navedel v točki 37 izpodbijane odločbe, je ta ugotovitev še toliko bolj očitna, ker so prejšnje čilske figurativne znamke DoggiS, katerih črke so rdeče, podlaga pa rumena, enake ali vsaj skoraj enake spodaj prikazanemu znaku, ki ga tožeča stranka uporablja na svojem internetnem mestu www.doggis.es in pri oglaševanju na internetnih mestih, posvečenih franšizam:
Ta enakost ali skorajšnja enakost, ki se dodaja k skorajšnji enakosti navedenih prejšnjih znamk in izpodbijane znamke (glej točke od 76 do 78 spodaj) očitno ne more biti naključna.
Te ugotovitve ne more omajati trditev tožeče stranke, da je uporaba rdeče in rumene barve povsem običajna za označevanje restavracij s hitro prehrano, še zlasti za ameriške lokale za prodajo hot dogov, ker navedeni barvi spominjata na barvo kečup omake in gorčice. Po eni strani je treba namreč navesti, da v obravnavanem primeru ne gre le za uporabo enakih barv, temveč sta tudi enako razporejeni, saj je rdeča uporabljena za črke, rumena pa za podlago. Po drugi strani pa bi bil v zvezi s hot dogi, tudi če je mogoče, da je uporaba teh barv pogosta v sektorju restavracij s hitro prehrano, povsem mogoč tudi drugačen barvni izbor, zlasti – kot je pripomnil UUNT – izbira rjave barve, ki spominja na barvo hrenovke in štručke, ki jo ovija.
Enako je treba ugotoviti, da je odbor za pritožbe v točki 37 izpodbijane odločbe pravilno opozoril na veliko podobnost med likom v obliki hot doga, ki se pojavlja na izpisku z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html in na izpiskih z internetnega mesta www.doggis.es (glej točki 25 in 36 zgoraj), in prejšnjima čilskima figurativnima znamkama 728038 in 724717 (glej točko 8 zgoraj).
Ta velika podobnost med zgoraj navedenima likoma prav tako ne more biti naključna. Resda je, kot trdi tožeča stranka, v številnih restavracijah s hitro prehrano običajno poosebljanje proizvoda. Vendar imajo v obravnavanem primeru ti liki enako držo, barvno razporeditev, vesel izraz in dodatke, kot so čepica za baseball, bele rokavice in športni čevlji. Glede dokumentov, ki jih tožeča stranka navaja, da bi dokazala, da tovrstni liki v sektorju restavracij s hitro prehrano s hot dogi niso izvirni, zadošča ugotoviti, da so bili ti dokumenti prvič predloženi pred Splošnim sodiščem in da jih je treba zato v skladu z ustaljeno sodno prakso zavrniti kot nedopustne (glej sodbo z dne 27. junija 2013, MOL/UUNT – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card),
T‑367/12
,
EU:T:2013:336
, točka
in navedena sodna praksa).
Tretjič, ugotoviti je treba, da nobena trditev tožeče stranke ne more omajati ugotovitve odbora za pritožbe, da je ta stranka ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke vedela za obstoj prejšnjih čilskih figurativnih znamk DoggiS, varovanih z registracijami št. 683048, 857568 in 801904.
Tako najprej ni mogoče slediti trditvi tožeče stranke, ki se opira na izpisek z internetnega mesta www.doggis.es, omenjenega v točki 35 zgoraj, da „[če] je bil cilj začeti širitev na svetovni ravni, ni mogoče razumeti, da sta podjetje in znamka pred tem že obstajala in da sta [bila] uvožena v Španijo z ameriške celine“.
Po eni strani je namreč iz navedenega izpiska jasno razvidno, da sta podjetje in znamka DoggiS že obstajala (glej točko 54 zgoraj) in da se je tožeča stranka predstavljala kot odgovorna za njuno uveljavitev na španskem trgu. Po drugi strani to, da sta to podjetje in ta znamka obstajala pred njunim „uvozom“ v Španijo ni nikakor nezdružljivo s ciljem „začeti“ širitev na svetovni ravni. Poleg tega kot pravilno trdi UUNT je glede na zgodovinske in kulturne vezi med Latinsko Ameriko in Španijo povsem razumljivo, da si imetnik latinskoameriške znamke za izhodišče za širitev te znamke na evropski celini izbere španski trg. V to smer gredo sicer navedbe v izpisku z internetnega mesta www.consultafranquicias.com (glej točko 56 zgoraj) in v izpisku z internetne strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html (glej točko 57 zgoraj).
Prav tako ni mogoče slediti trditvi tožeče stranke, da je treba sklicevanje na ameriška podjetja za restavracije s hitro prehrano, ki so postala zelo priljubljena na svetovni ravni, iz točke 35 izpodbijane odločbe razumeti tako, da se nanaša na „izjemno slovite severnoameriške znamke, kot so Burger King, McDonald’s, pizza Hut, itd.“ in da španski potrošnik ne bo pomislil na čilsko podjetje za restavracije s hitro prehrano.
Po eni strani namreč v izpisku z internetnega mesta www.consultafranquicias.com, od koder je navedeno sklicevanje, nič ne omogoča ugotovitve, da se to nanaša samo na severnoameriški trg. Nasprotno, ugotoviti je treba, da navedeni izpisek izrecno omenja ne le „ameriško celino“ na splošno, temveč tudi južnoameriške države, kot so Čile, Brazilija in Kolumbija. Po drugi strani ni mogoče
a priori
izključiti, da obstajajo tudi južnoameriške znamke, ki so uspešne na trgu restavracij s hitro prehrano in da španska javnost pomisli tudi na te, saj ta javnost med drugim zajema potrošnike, ki so povezani z južnoameriškimi državami.
Trditev tožeče stranke, da je mogoče omenjanje Čila in Brazilije poleg Združenih držav Amerike v izpiskih z internetnih mest www.consultafranquicias.com in www.doggis.es pojasniti s tem, da gre za države z največjo gospodarsko rastjo in torej z „vezanostjo na potencial njihovih gospodarstev, z legitimnim oglaševalskim ciljem podpore franšiznega sistema, ki naj bi se vzpostavil v Španiji“ ne prepriča. Po eni strani je namreč presenetljivo, da tožeča stranka v teh izpiskih omenja Čile in Brazilijo, ki sta ravno državi, v katerih imata stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, registrirano znamko doggis, ne pa drugih južnoafriških držav, kot sta Argentina in Mehika, čeprav jih v svojih pisnih vlogah navaja kot državi z veliko gospodarsko rastjo na ameriški celini. Po drugi strani vsekakor to, da je tožeča stranka navedla Čile kot primer države, v kateri je hot dog zelo priljubljen, pomeni, da je pred tem preučila trg tega proizvoda v tej državi in da ni mogla spregledati glavnih znamk na tem trgu, med katere spada znamka doggis.
Dalje, tožeča stranka se ne more uspešno sklicevati na to, da ni nikoli obstajalo pogodbeno ali izvenpogodbeno razmerje med njo in strankama, ki zahtevata ugotovitev ničnost.
Čeprav bi obstoj takega razmerja lahko zadostoval za dokaz, da je tožeča stranka predhodno vedela za obstoj zadevnih prejšnjih znamk, pa neobstoj takega razmerja ne pomeni, da tega ni vedela.
Nazadnje, glede navedb tožeče stranke, da ni nikoli bila v Čilu in da ni nikoli imela namena razviti svoje znamke in svojega poslovnega modela v Južni Ameriki, zadošča ugotoviti, da so povsem subjektivne in da ne zadoščajo za izpodbijanje objektivnih elementov, ki jih je odbor za pritožbe upošteval, da bi prišel do svoje ugotovitve.
Na drugem mestu je iz izpodbijane odločbe razvidno, da odbor za pritožbe ni le ugotovil, da je tožeča stranka predhodno vedela za prejšnje čilske znamke, temveč je ugotovil tudi nedobrovernost te stranke ob opiranju na nekatere objektivne dejavnike, ki bi lahko pojasnili njen namen, in sicer naravo prijavljene znamke (točke od 38 do 41 izpodbijane odločbe), stopnjo prepoznavnosti zadevnih znamk (točka 42 izpodbijane odločbe) in poslovno logiko, katere del je vložitev zahteve za registracijo izpodbijane znamke (točka 45 izpodbijane odločbe).
V zvezi s tem je treba spomniti, da tako poznavanje prijavitelja znamke dejansko ne zadostuje za dokaz obstoja njegove nedobrovernosti. Upoštevati je treba tudi namen prijavitelja ob vložitvi zahteve za registracijo (zgoraj v točki 46 navedena sodba Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
, točki
in
). Zato je treba ta namen, čeprav je po naravi subjektiven dejavnik, vseeno ugotoviti glede na objektivne okoliščine obravnavane zadeve (zgoraj v točki 46 navedena sodba Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
, točka
).
Prvič, glede narave prijavljene znamke je treba najprej navesti, da je ta dejavnik lahko upošteven pri presoji obstoja nedobrovernega ravnanja (glej v tem smislu zgoraj v točki 46 navedeno sodbo Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
, točka
).
Dalje, ugotoviti je treba, da je odbor za pritožbe v točki 39 izpodbijane odločbe pravilno ugotovil, da so izpodbijana znamka in prejšnje čilske figurativne znamke DoggiS, registrirane pod št. 683048, 857568 in 801904, enake. Če ne drugega so pa skoraj enake.
V zvezi s tem je treba po eni strani ugotoviti, da izpodbijano znamko in zadevne prejšnje čilske znamke tvori besedni element „doggis“. Trditev tožeče stranke, da ta besedni element ni izviren, ne more uspeti. Dokumenti, priloženi tožbi, na katerih temelji ta trditev, so bili namreč prvič predloženi pred Splošnim sodiščem in jih je treba torej zavreči kot nedopustne (glej točko 63 zgoraj). Poleg tega, tudi če bi bil pomen izraza „doggis“ povezan s hot dogi, je – kot bo podrobneje pojasnjeno v točki 78 spodaj – pri načinu, kako je ta izraz predstavljen v zadevnih prejšnjih čilskih znamkah, podana vrsta posebnosti, ki so pri izpodbijani znamki enake.
Po drugi strani je treba poudariti te vizualne enakosti med prejšnjo čilsko znamko in izpodbijano znamko:
—
izraz „doggis“ je rdeče barve;
—
izraz „doggis“ je napisan s posebno pisavo, zaokrožene oblike;
—
črka „d“, ki je začetnica, in črka „s“, ki je zadnja črka, sta napisani z velikima tiskanima črkama, medtem ko so vmesne črke napisane z malimi tiskanimi črkami;
—
črka „d“ in črka „s“ sta krepkejši od vmesnih črk;
—
črke „o“, „g“ in „g“ imajo enako štrlino na vrhu.
Edina vizualna razlika med izpodbijano znamko in zadevnimi prejšnjimi čilskimi znamkami je, da imajo zadnjenavedene znamke rumeno podlago, kar očitno ne more zadostovati, da bi se izključilo to, da dajejo te znamke enak celoten vtis.
Temu, kar je ugotovljeno v točkah 77 in 78 zgoraj se pridružuje dejstvo, ki med strankama ni sporno, da izpodbijana znamka označuje enake storitve kot zadevne prejšnje čilske znamke in proizvode, ki so nujno potrebni za opravljanje storitev nudenja hrane in pijače, na katere se nanašajo te znamke.
Kot je pravilno navedel odbor za pritožbe v točki 41 izpodbijane odločbe, taka stopnja podobnosti med navedenimi znamkami in gospodarskimi sektorji, ki jih te pokrivajo, očitno ne more biti stvar naključja.
Ob upoštevanju te izjemno velike podobnosti med zadevnimi znamkami trditev tožeče stranke, da so tako ona kot stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, pri snovanju svojih znamk sledile enakim severnoameriškim zgledom, ne prepriča.
Drugič, glede stopnje prepoznavnosti zadevnih znamk je treba spomniti, da je mogoče za presojo obstoja nedobrovernosti prijavitelja znamke upoštevati tudi stopnjo prepoznavnosti znaka ob vložitvi zahteve za njegovo registracijo, saj bi taka stopnja prepoznavnosti lahko jasno upravičila interes prijavitelja po zagotovitvi večje pravne zaščite njegovega znaka (zgoraj v točki 46 navedena sodba Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
EU:C:2009:361
, točki
in
).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da iz spisa ni razvidno, da bi se izpodbijana znamka ob vložitvi zahteve za registracijo že uporabljala, medtem ko je iz dokumentov, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, priložili k njuni zahtevi za ugotovitev ničnosti, jasno razvidno, da so se njune znamke doggis v Čilu uporabljale že več let in da so v zadnjih letih postajale vse bolj priljubljene, kar je utrdilo njihovo prepoznavnost pri upoštevni javnosti. Poleg zelo številnih restavracij s hitro prehrano, ki pod imenom Doggis poslujejo v tej državi, sta stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, od leta 2009 prisotni v Braziliji.
Trditvi tožeče stranke, da je bila čilska znamka št. 683048 registrirana šele nedavno, in sicer januarja 2004, ni mogoče slediti. Kot namreč pravilno trdi UUNT, čeprav je lahko dolgotrajna uporaba znamke dejavnik, ki se upošteva pri presoji njene prepoznavnosti, ta ne more biti odvisna izključno od tega dejavnika. V sektorju, kot je sektor restavracij s hitro prehrano, lahko znamka pridobi določeno prepoznavnost v precej kratkem obdobju zaradi drugih dejavnikov, kot so oglaševalske kampanje ali število prodajnih mest. Dodati je treba, da tožeča stranka na internetni strani es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html predstavlja Doggis kot „franšizo za hot doge, ki uživa velik prestiž na mednarodni ravni“.
Poleg tega v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, ugotovitve, da ima znamka doggis določeno prepoznavnost, ne izpodbija okoliščina, da stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, nista imetnici nobenih pravic iz znamke v Španiji ali na mednarodni ravni. Po eni strani je treba namreč spomniti, da sta ti stranki imetnici več znamk doggis v več južnoameriških državah (glej točki 8 in 9 zgoraj). Po drugi strani je odločitev za varstvo znamke z registracijo stvar poslovne strategije njenega imetnika in neobstoj registracije ne vodi nujno do ugotovitve o nenavzočnosti ali neprepoznavnosti na trgu.
Tožeča stranka prav tako ne more upravičeno trditi, da to, da stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, nista imetnici imena domene www.doggis.com dokazuje, da imata le malo volje za širitev na mednarodni ravni. Po eni strani je namreč odločitev za registracijo imena domene izključno stvar poslovne strategije strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti. Po drugi strani je treba ugotoviti, da sta ti jasno izrazili namen razvoja njunih dejavnosti na evropskem trgu, potem ko bi se dobro ustalili v Južni Ameriki, saj sta za obstoj izpodbijane znamke izvedeli ravno, ko je hotela družba Inversiones Ged registrirati znamko doggis v Španiji.
Tretjič, ugotoviti je treba, kot je bilo pravilno navedeno v točki 45 izpodbijane odločbe, da to, da je tožeča stranka zaprosila za registracijo figurativne znamke, ki je skorajda enaka nekaterim prejšnjim figurativnim znamkam strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, za označevanje enakih storitev kot zadnjenavedene znamke in proizvodov, ki so nujno potrebni za opravljanje teh storitev, ne sledi nobeni poslovni logiki. Poleg tega je treba ugotoviti, da se tožeča stranka ne sklicuje na kakršno koli poslovno logiko, da bi upravičila to ravnanje, temveč le zatrjuje – ob opiranju na številne neutemeljene trditve – da ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke ni vedela za obstoj prejšnjih znamk strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti.
Na tretjem mestu je treba ob upoštevanju vsega zgoraj navedenega ugotoviti, da je odbor za pritožbe v točkah 44 in 45 izpodbijane odločbe pravilno ugotovil nedobrovernost tožeče stranke ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke. Kot pravilno navaja odbor za pritožbe v točki 45 izpodbijane odločbe, je tožečo stranko pri tej zahtevi za registracijo nesporno vodil namen zlorabe pravic, vezanih na znamke strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti. Ta namen še posebej potrjuje način, kako tožeča stranka predstavlja svojo verigo franšiz javnosti. Poleg tega, da je izpodbijana znamka skorajda enaka prejšnjim čilskim znamkam št. 683048, 857568 in 801904 in da pokriva enako vrsto dejavnosti, posebej franšize v sektorju restavracij s hitro prehrano s hot dogi, tožeča stranka – kot je razvidno iz dokumentov, ki sta jih stranki, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, predložili v postopku pri UUNT (glej točki 25 in 35 zgoraj) – daje misliti, da je njena veriga franšiz povezana s tujo verigo franšiz, ki uživa velik prestiž na mednarodni ravni, in da svojim bodočim franšizijem ponuja svoje izkušnje, poznavanje sektorja in stalno pomoč.
Prejšnje ugotovitve ne more omajati navedba tožeče stranke, da njena zahteva za registracijo izpodbijane znamke sledi poslovnemu načrtu, ki je resen, dosleden, legitimen in brez kakršnega koli špekulativnega interesa glede znamke doggis, pri čemer ima zlasti dolgoletne izkušnje v sektorju franšiz v Španiji. Navedeni elementi namreč nikakor ne pojasnjujejo skorajšnjo enakost zadevnih znamk in enakost storitev, na katere se nanašajo. Poleg tega je treba ugotoviti, da izkušnje, na katere se sklicuje tožeča stranka, zadevajo finančni sektor, torej področje, ki se povsem razlikuje od področja restavracij s hitro prehrano.
Tožeča stranka se opira tudi na sodbo, ki jo je Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Murcia (sodišče za gospodarske zadeve št. 2 v Murcii, Španija) izdalo 10. maja 2015 v rednem postopku št. 263/2012, ki jo je predložila z dopisom, vloženem v sodnem tajništvu 18. maja 2015. Po njenem mnenju ta sodba pomeni „novo dejstvo“, saj je z njo med drugim zavrnjena zahteva strank, ki zahtevata ugotovitev ničnosti, za ugotovitev ničnosti njene španske znamke doggis št. 2914857. Poudarja, da je v navedeni sodbi ugotovljeno, da ne obstaja noben dejanski element, ki bi dokazoval, da je pri vložitvi zahteve za registracijo te španske znamke ravnala nedobroverno.
Ugotoviti je treba, da niti ta sodba ne more omajati ugotovitve odbora za pritožbe iz točke 89 zgoraj, ne da bi bilo treba odločiti o dopustnosti tega novega dokaza, ki jo UUNT oporeka.
Iz navedene sodbe je namreč najprej razvidno, da je sodišče glede zahteve za ugotovitev ničnosti, ki mu je bila predložena, opravilo predvsem analizo dejanskega stanja, in sicer na podlagi vrste dokazov, ki so jih predložile stranke v zadevnem sporu. Ugotoviti je treba, da ta analiza ne zadeva razlage prava znamk Unije in da poleg tega tožeča stranka nikakor ne pojasni, kako bi lahko šlo za to.
Dalje je treba poudariti, da je v zadevni sodbi navedeno, da je zoper njo mogoča pritožba. Torej ni izključeno, da ni postala pravnomočna.
Nazadnje in vsekakor je treba spomniti, da je sistem znamk Unije samostojen sistem, ki ga sestavlja skupek pravil in ki zasleduje posebne cilje, pri čemer je uporaba tega sistema neodvisna od slehernega nacionalnega sistema, zakonitost odločb odborov za pritožbe pri UUNT pa se mora presojati le na podlagi Uredbe št. 207/2009, kot jo razlaga sodišče Unije (sodba z dne 17. julija 2008, L & D/UUNT,
C‑488/06 P
, ZOdl.,
EU:C:2008:420
, točka
).
Iz tega sledi, da je treba drugi tožbeni razlog in s tem tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Tožeča stranka ni uspela, zato se ji v skladu s predlogi UUNT naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat),
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
José-Manuelu Davóju Lledóju se naloži plačilo stroškov.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 28. januarja 2016.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.