CELEX: 62019CJ0666
Apellatsioonkaebus
Dumping
Hiina Rahvavabariigist pärit aspartaami import
Määrus nr 1225/2009 ja määrus 2016/1036
Ajaline kohaldamisala
Artikli 2 lõige 7
Turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja
Keeldumine
Artikli 2 lõige 10
Kohandamine
Tõendamiskoormis
Artikkel 3
Kahju tuvastamine
Euroopa Komisjoni hoolsuskohustus

Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (edaspidi „Changmao“) palub tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 28. juuni 2019. aasta otsus kohtuasjas Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon (
T‑741/16
,
EU:T:2019:454
, ei avaldata; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“), millega Üldkohus jättis rahuldamata Changmao hagi nõudega tühistada komisjoni 28. juuli 2016. aasta rakendusmäärus (EL) 2016/1247, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit aspartaami impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (
ELT 2016, L 204, lk 92
; edaspidi „vaidlusalune määrus“).
I.

Õiguslik raamistik
A.

Rahvusvaheline õigus
Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (
EÜT 1994, L 336, lk 1
; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80), kiitis Euroopa Liidu Nõukogu heaks Marrakechis 15. aprillil 1994 alla kirjutatud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu ning selle lepingu lisades 1–3 olevad kokkulepped (edaspidi koos „WTO lepingud“), mille hulgas on 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamise leping (edaspidi „dumpinguvastane leping“).
Dumpinguvastase lepingu artiklis 2 on ette nähtud normid, mis reguleerivad „[d]umpingu tuvastamist“.
Lepingu artikli 6 pealkiri on „Tõendusmaterjal“.
Lepingu artikkel 12 kannab pealkirja „Avalik teatamine ja otsuse selgitamine“.
B.

Liidu õigus
1.

Alusmäärus ja määrus (EL) 2016/1036
Euroopa Liidu poolt dumpinguvastaste meetmete vastuvõtmist reguleeris põhikohtuasjas tähtsust omaval ajavahemikul nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
ELT 2009, L 343, lk 51
, parandus
ELT 2010, L 7, lk 22
) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2014. aasta määrusega (EL) nr 37/2014 (
ELT 2014, L 18, lk 1
) muudetud kujul (edaspidi „alusmäärus“).
Seevastu vaidlusaluse määruse vastuvõtmise ajal olid liidu dumpinguvastaste meetmete vastuvõtmist reguleerivad normid ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruses (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (
ELT 2016, L 176, lk 21
). Kõnealune määrus jõustus selle artikli 25 kohaselt 20. juulil 2016. Kõnealuse määruse artikli 24 esimese lõigu kohaselt „tunnistatakse [alus]määrus kehtetuks“.
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artiklis 2 on reguleeritud „[d]umpingu kindlaksmääramine“. Mõlema määruse nimetatud artikli jaotisse A „Normaalväärtus“ on koondatud vastava artikli lõikeid 1–7. Nende määruste sama artikli jaotises C „Võrdlus“ sisaldub lõige 10.
Alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktid a–c, millele sisuliselt vastavad määruse 2016/1036 artikli 2 lõike 7 punktid a–c, on järgmised:
„a)
Mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi puhul määratakse normaalväärtus kolmandas turumajanduslikus riigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel või hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajanduslikust riigist teistesse riikidesse, k.a ühendusse, või kui see ei ole võimalik, siis mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal.
Sobiv kolmas turumajanduslik riik valitakse põhjendatud viisil, võttes nõuetekohaselt arvesse valimise ajal kättesaadavaid usaldusväärseid andmeid. Arvesse võetakse ka tähtaegu; vajaduse korral kasutatakse sama uurimise aluseks olevat kolmandat turumajanduslikku riiki.
[…]
b)
Hiina Rahvavabariigist, Vietnamist ja Kasahstanist ning muudest mitteturumajanduslikest riikidest, mis on uurimise algatamise kuupäeval WTO liikmed, pärinevat importi käsitlevate dumpinguvastaste uurimiste osas määratakse normaalväärtus kooskõlas lõigetega 1–6, kui ühe või mitme uurimisega hõlmatud tootja nõuetekohaselt põhjendatud nõuete alusel ning vastavalt punktis c sätestatud kriteeriumidele ja menetlustele on näidatud, et selle tootja või nende tootjate osas toimub vaatlusaluse samasuguse toote valmistamine ja müük turumajanduse tingimustes. Muudel juhtudel kohaldatakse punktis a sätestatud eeskirju.
c)
Punkti b kohane nõue peab olema kirjalik ja sisaldama piisavat tõendusmaterjali selle kohta, et tootja tegutseb turumajanduse tingimustes, mis tähendab, et:
[…]
–
äriühingutel on üks selge peamiste raamatupidamisdokumentide kogum, mida auditeeritakse sõltumatult kooskõlas rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega ning kohaldatakse kõikidel eesmärkidel,
–
äriühingute tootmiskulusid ja finantsseisundit ei moonuta oluliselt endine mitteturumajanduslik süsteem eelkõige varade amortisatsiooni, muude mahakandmiste, vahetuskaubanduse ja võlgade hüvitamiseks tehtavate maksete näol,
[…]“.
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artikli 2 lõikes 10 on sätestatud:
„Ekspordihinna ja normaalväärtuse vahel tehakse õiglane võrdlus. Võrreldakse samal kaubandustasandil enam-vähem samal ajal toimunud müüki ning nõuetekohaselt võetakse arvesse hinna võrreldavust mõjutavaid erinevusi. Kui kindlaksmääratud normaalväärtus ja ekspordihinnad ei ole võrreldavatel alustel, võetakse igal juhul eraldi kohanduste näol nõuetekohaselt arvesse neid tegurite väidetavaid ja ilmnenud erinevusi, mis mõjutavad hindu ja hinna võrreldavust. Kohandamisel välditakse dubleerimist, eelkõige seoses allahindluste, hinnavähendite, koguste ja kaubandustasandiga. Kui kindlaksmääratud tingimused on täidetud, võib kohandada järgmisi tegureid. […]“
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artikli 3 pealkiri on „Kahju tuvastamine“.
Vastavalt alusmääruse artikli 3 lõigetele 2 ja 3, millele sisuliselt vastavad määruse 2016/1036 artikli 3 lõiked 2 ja 3:
„2.   Kahju tuvastamine põhineb otsesel tõendusmaterjalil ja selle raames uuritakse objektiivselt nii:
a)
dumpinguhinnaga impordi mahtu ja mõju samasuguste toodete hindadele ühenduse turul kui ka
b)
kõnealuse impordi edaspidist mõju ühenduse tootmisharule.
3.   Dumpinguhinnaga impordi mahu asjus pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga import on absoluutnäitajate poolest või ühenduse tootmis- või tarbimisnäitajate suhtes oluliselt suurenenud. Dumpinguhinnaga impordi mõju suhtes hindadele pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga impordi mõjul on toimunud oluline hinna allalöömine võrreldes ühenduse tootmisharu samasuguse toote hinnaga või kas sellise impordi mõjul hinnad muidu oluliselt langevad või takistatakse olulisel määral hinnatõuse, mis muidu aset leiaksid. Otsustamisel ei tarvitse saada määravaks üks või mitu loetletud tegureist.“
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artikli 6 „Uurimine“ lõikes 8 on sätestatud:
„Muudel kui artiklis 18 märgitud asjaoludel huvitatud isikute esitatud ja otsuste aluseks oleva teabe paikapidavust kontrollitakse võimalikult põhjalikult.“
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artikli 9 pealkiri on „Lõpetamine ilma meetmeid võtmata; lõpliku tollimaksu kehtestamine“.
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artikli 9 lõike 4 viimane lause on järgmine:
„Dumpinguvastase tollimaksu summa ei ületa kindlaksmääratud dumpingumarginaali, kuid see peaks olema nimetatud marginaalist väiksem, kui sellisest väiksemast tollimaksust piisab liidu tootmisharule tekitatava kahju kõrvaldamiseks.“
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artiklis 18 on reguleeritud „[k]oostöösoovimatus“.
Nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 artiklis 20 on reguleeritud „[a]valikustamine“.
2.

Määrus (EÜ) nr 1126/2008
Komisjoni 3. novembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1126/2008, millega võetakse vastu teatavad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1606/2002 (
ELT 2008, L 320, lk 1
) (muudetud komisjoni 11. detsembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1255/2012 (
ELT 2012, L 360, lk 78
)), lisas on esitatud rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite (
International Accounting Standards
; edaspidi „IAS“) loetelu.
Nende standardite hulgas on IAS 36 „Varade väärtuse langus“. Selles standardis on sätestatud metoodika, mida majandusüksus rakendab tagamaks, et tema varade väärtus ei ületa nende kaetavat väärtust.
II.

Vaidluse taust
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–10. Käesoleva apellatsioonkaebuse seisukohast on tähtsad järgmised asjaolud.
Olles saanud kaebuse, mille esitas liidus aspartaami tootev ettevõtja Ajinomoto Sweeteners Europe SAS (nüüd Hyet Sweet SAS), algatas Euroopa Komisjon 30. mail 2015 alusmääruse alusel dumpinguvastase uurimise Hiinast pärit aspartaami liitu importimise suhtes.
Dumpingu ja kahju uurimine hõlmas ajavahemikku 1. aprillist 2014 kuni 31. märtsini 2015 (edaspidi „uurimisperiood“). Kahju hindamise seisukohast oluliste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku jaanuarist 2011 kuni uurimisperioodi lõpuni.
Komisjon võttis 25. veebruaril 2016 vastu rakendusmääruse (EL) 2016/262, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit aspartaami impordi suhtes (
EÜT 2016, L 50, lk 4
; edaspidi „ajutine määrus“).
Vaatlusalune toode oli nii aspartaam (N-L-α-aspartüül-L-fenüülalaniin-L-metüülester, 3-amino-N-(α-karbometoksüfenetüül)-suktsiinamiidhappe N-metüülester), CAS-nr 22839-47-0, mis oli pärit Hiinast ja kuulub praegu CN-koodi ex29242998 alla (edaspidi „aspartaam“), kui ka aspartaam, mis sisaldub ka muid magusaineid või vett sisaldavates valmististes või segudes.
Changmao esitas 1. aprillil 2016 komisjonile kirjalikud märkused uurimise esialgsete järelduste kohta.
Komisjon ja ärakuulamise eest vastutav ametnik kuulasid 12. mail 2016 Changmao märkused ära.
Komisjon avalikustas 2. juunil 2016 Changmaole uurimise lõplikud järeldused.
Changmao esitas 13. juunil 2016 komisjonile kirjalikud märkused uurimise lõplike järelduste kohta.
Komisjon ja ärakuulamise eest vastutav ametnik kuulasid 5. juulil 2016 Changmao märkused ära.
Komisjon võttis 28. juulil 2016 vastu vaidlusaluse määruse.
III.

Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Changmao esitas 21. oktoobril 2016 Üldkohtu kantseleisse hagiavalduse nõudega tühistada vaidlusalune määrus.
Üldkohtu teise koja presidendi 21. märtsi 2017. aasta määrusega Changmao Biochemical Engineering
vs
. komisjon (T‑741/16, ei avaldata) ja 27. septembri 2017. aasta määrusega Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon (
T‑741/16
, ei avaldata,
EU:T:2017:700
) anti Hyet Sweetile luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks ning rahuldati osaliselt Changmao taotlus teabe Hyet Sweeti puhul konfidentsiaalsena käsitlemiseks.
Oma hagi põhjendamiseks esitas Changmao viis väidet. Esimene väide, mille kohaselt oli rikutud määruse 2016/1036 artikli 2 lõike 7 punkte b ja c ning õiguspärase ootuse kaitse ja hea halduse põhimõtteid, puudutas seda, kuidas komisjon oli hinnanud turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemise võimaldamise tingimuste täidetust. Teine väide, mille kohaselt oli rikutud nimetatud määruse artikli 2 lõike 7 punkti a, puudutas normaalväärtuse määramist. Kolmas väide, mille kohaselt oli rikutud kõnealuse määruse artikli 2 lõiget 10, artikli 3 lõike 2 punkti a ja lõiget 3 ning artikli 9 lõiget 4 ja hea halduse põhimõtet, puudutas dumpingu- ja kahjumarginaalide määramiseks tehtavaid kohandusi. Neljandas väites käsitleti sama määruse artikli 3 lõigete 2 ja 6 ning teise võimalusena artikli 6 lõike 7 rikkumist. Viies väide puudutas määruse 2016/1036 artikli 2 lõike 7 punkti a ja artikli 3 lõigete 2, 3 ja 5 rikkumist.
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses kõik need väited tagasi ja jättis seetõttu hagi tervikuna rahuldamata.
IV.

Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
Apellatsioonkaebuses palub Changmao Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja
–
esimese võimalusena rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud hagi, tühistada vaidlusalune määrus hagejat puudutavas osas ning mõista esimese kohtuastme ja apellatsiooniastme kohtukulud välja komisjonilt ja Hyet Sweetilt, või
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule, et viimane teeks otsuse tühistamishagi esimese väite teise osa kohta, või kolmanda võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule, et viimane teeks otsuse kõigi ülejäänud väidete kohta, mille ta esitas oma hagi põhjendamiseks, kui menetlusstaadiumit arvestades on see põhjendatud, ja jätta kohtukulude üle otsustamine edaspidiseks.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja Changmaolt.
Hyet Sweet, kelle puhul Euroopa Kohtu presidendi 22. oktoobri 2019. aasta määrusega Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon (
C‑666/19 P
, ei avaldata,
EU:C:2019:1097
) ja 17. märtsi 2020. aasta määrusega Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon (
C‑666/19 P
, ei avaldata,
EU:C:2020:213
) otsustati toimiku teatavaid dokumente käsitleda konfidentsiaalsena, ei esitanud käesoleva apellatsioonkaebuse raames oma seisukohti.
Vastavalt kodukorra artikli 61 lõikele 1 palus Euroopa Kohus pooltel kirjalikult vastata küsimusele, mis käsitles alusmääruse ja määruse 2016/1036 sätete ajalist kohaldamisala käesoleva apellatsioonkaebuse puhul. Pooled vastasid küsimusele selleks ette nähtud tähtaja jooksul.
V.

Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
Pärast seda, kui kohtujurist oli esitanud oma ettepaneku, esitas Changmao 20. oktoobril 2021 Euroopa Kohtu kantseleisse saabunud eraldi menetlusdokumendiga sisuliselt taotluse menetluse suulise osa uuendamiseks.
Changmao põhjendas oma taotlust kohtujuristi ettepaneku punktides 146 ja 150 oleva järeldusega, et Changmao jättis esitamata tõendeid seoses kohandustega, mille tegemist ta taotles normaalväärtuse ja ekspordihinna õiglase võrdluse kaalutlusel, kuigi kohtujurist möönis, et Changmao oli esitanud kohandustega seotud tõendite loetelu. Changmao leiab, et see küsimus on tema kolmanda väite hindamisel olulise tähtsusega ja soovib seda kohtuistungil üksikasjalikumalt käsitleda.
Tuleb meenutada, et ei Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega Euroopa Kohtu kodukorras ei ole pooltele ette nähtud võimalust esitada kohtujuristi ettepanekule vastuseks oma seisukohti (9. juuli 2015. aasta kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
, punkt
).
ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad (9. juuli 2015. aasta kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
, punkt
).
Seetõttu ei ole saa ainuüksi asjaoluga, et pool ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga – olenemata sellest, mis küsimusi selles analüüsiti –, iseenesest põhjendada menetluse suulise osa uuendamist (9. juuli 2015. aasta kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellegipoolest võib Euroopa Kohus igal ajal – pärast asjasse puutuvas küsimuses kohtujuristi ärakuulamist – uuendada kodukorra artikli 83 alusel oma määrusega menetluse suulise osa, eelkõige juhul, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mida ei käsitletud poolte või Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 osutatud huvitatud isikute vahel toimunud kohtuvaidluses (9. juuli 2015. aasta kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
, punkt
).
Käesoleval juhul ei ole olukord selline. Tegelikult oli pooltel võimalik kõigi Changmao esitatud apellatsioonkaebuse väidete üle võistlevalt vaielda mõlemas kirjalike seisukohtade esitamise menetlusetapis. Eelkõige oli Changmaol võimalik esitada tõhusalt oma argumendid muu hulgas hinnangu kohta, mille Üldkohus andis komisjoni otsustusele lükata tagasi taotlused kohandada õiglase võrdluse kaalutlusel normaalväärtust ja ekspordihinda.
Seega leiab Euroopa Kohus – pärast asjaomases küsimuses kohtujuristi ärakuulamist –, et talle on teada kõik otsuse tegemiseks vajalikud asjaolud ja nende asjaolude üle on tema menetluses vaieldud.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades puudub alus menetluse suulise osa uuendamiseks.
VI.

Apellatsioonkaebus
A.

Sissejuhatavad märkused
Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad õigusakti õiguslik alus ja kohaldatavad menetlusnormid küll kehtima asjaomase õigusakti vastuvõtmise ajal, aga kuna järgida tuleb õiguse ajalise kohaldamise põhimõtteid ning täita õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega seonduvaid nõudeid, siis tuleb kohaldada kõne all oleva asjaolu toimumise ajal kehtinud materiaalõigusnorme, isegi kui need ei ole enam kehtivad ajal, mil liidu institutsioon kõnealuse õigusakt vastu võttis (vt selle kohta 14. juuni 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. McBride jt,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Deichmann,
C‑256/16
,
EU:C:2018:187
, punkt
).
Seda kohtupraktikat arvestades tuleb käesoleva apellatsioonkaebuse puhul kindlaks määrata nii alusmääruse kui ka määruse 2016/1036 ajaline kohaldamisala.
Määruse 2016/1036 artiklitest 24 ja 25 nähtub, et selle määrusega tunnistati alusmäärus kehtetuks ja määrus 2016/1036 jõustus omakorda 20. juulil 2016.
Käesoleval juhul võeti vaidlusalune määrus vastu 28. juulil 2016, see tähendab mõni päev pärast määruse 2016/1036 jõustumist. Tuleb siiski märkida, et uurimisperiood ulatus 1. aprillist 2014 kuni 31. märtsini 2015. Seega oli alusmäärus veel kehtiv ajal, mil leidsid aset faktilised asjaolud, mida käsitleti vaidlusaluse määruse vastuvõtmisega päädinud dumpinguvastases uurimises.
Sellest järeldub, et kuigi vaidlusalune määrus tuli vastu võtta määruse 2016/1036 alusel ja vastavalt selles määruses sätestatud menetlusnormidele, on selle suhtes siiski kohaldatavad alusmääruses ette nähtud materiaalõigusnormid.
Järelikult peab selleks, et Euroopa Kohus ei teeks otsust nende määruste ajalise reguleerimisala seisukohast valedel õiguslikel kaalutlustel (vt analoogia alusel 27. septembri 2004. aasta kohtumäärus EBU vs. M6 jt,
C‑470/02 P
, ei avaldata,
EU:C:2004:565
, punkt
, ja 21. septembri 2010. aasta kohtuotsus Rootsi jt vs. API ja komisjon,
C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
, punkt
) ja kuna käesoleva apellatsioonkaebuse seisukohast tähtsust omavad materiaalõigusnormid on alusmääruses ja määruses 2016/1036 sisuliselt identsed, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 21, siis tuleb viiteid teisena nimetatud määrusele mõista käesoleva apellatsioonkaebuse kontekstis viidetena alusmääruse vastavatele sätetele.
B.

Sisulised küsimused
1.

Esimene väide
a)

Poolte argumendid
Vaidlustatud kohtuotsuse punktide 54, 64–67, 69, 70, 78–80, 87, 97 ja 98 vastu suunatud esimeses väites heidab Changmao Üldkohtule ette faktiliste asjaolude moonutamist ja alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kohaldamisel õigusnormi rikkumist.
Esiteks väidab Changmao, et ta vastab teisele turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemise võimaldamise kriteeriumile, mis on sätestatud algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teises taandes (edaspidi „turumajandusliku kohtlemise teine kriteerium“), kuna ta kasutab kõigil juhtudel ühte raamatupidamisdokumentide põhikogumit, mis on koostatud kooskõlas Hongkongi finantsaruandlusstandarditega (
Hong Kong Financial Reporting Standards
; edaspidi „HKFRS“), mis on samaväärsed rahvusvaheliste finantsaruandlusstandarditega (
International Financial Reporting Standards
). Changmao sõnul on seda ilma reservatsioonideta kinnitanud tema audiitor Price Waterhouse Cooper (edaspidi „PWC“).
Ajutise määruse põhjendustes 26 ja 36 on sellegipoolest viidatud „puudustele“ seoses turumajandusliku kohtlemise teisele kriteeriumile vastavusega, samas kui põhjenduses 28 on mööndud, et Changmao raamatupidamine toimub kooskõlas HKFRSiga. Vaidlusaluse määruse põhjenduses 20 sisaldub üksnes tõdemus, et Changmao ei ole esitanud selle kriteeriumi kohta uusi tõendeid ega argumente, mis Changmao sõnul on vale, arvestades dokumente, mille ta esitas pärast esialgsete järelduste avalikustamist.
Seega leiab Changmao, et ajutine määrus ja vaidlusalune määrus ei sisalda ühtegi konkreetset järeldust tema raamatupidamise usaldusväärsuse või täpsuse puudumise kohta ega ka IASi eeskirjadega seonduvate sisuliste vigade kohta. Ärakuulamise eest vastutava ametniku juures 6. jaanuaril 2016 toimunud ärakuulamisel komisjon hoopis nõustus, et PWC oli 22. detsembri 2015. aasta kirjas esitanud reservatsioonideta seisukoha Changmao raamatupidamise õigsuse ja usaldusväärsuse kohta.
Seega moonutas Üldkohus faktilisi asjaolusid, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69 ja 87, et komisjon jõudis õigesti järeldusele, et audiitorite tuvastatud puudused ei võimaldanud veenduda Changmao raamatupidamise õigsuses. Niisiis puudus tal alus selle kohtuotsuse punktis 70 Changmao etteheite tagasi lükkamiseks.
Lisaks on Üldkohus Changmao väitel selle kohtuotsuse punktides 60–68 jätnud tähelepanuta PWC auditi põhjal tehtud üksikasjalikud tähelepanekud Changmao raamatupidamistava kohta seoses materiaalse ja immateriaalse põhivara amortisatsiooniga. See raamatupidamistava on kooskõlas IAS 36 nõuetega.
Ühest küljest – nagu väidab Changmao – ei tulene laekumised ainuüksi hübriidkoonuskuivatist, mistõttu ta saaks selle kaetava väärtuse kindlaks määrata tootmisüksuse alusel, mille osa see kuivati on. Võttes arvesse IAS 36 punkte 22, 66 ja 67, ei ole vaja selle kuivati kaetavat väärtust eraldi kajastada, vastupidi sellele, mida Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 66. Ka selle kohtuotsuse punktides 64 ja 65 esitatud hinnangud on väärad, nagu nähtub täiendavatest tõenditest, mille Changmao esitas komisjonile 2016. aasta jaanuaris toimunud ärakuulamisel.
Teisest küljest – nagu väidab Changmao – nähtub komisjonile esitatud dokumentidest, et ta kontrollib pidevalt fumaarhappe ja DL-õunhappe tootmistehnoloogia patendi (edaspidi „patent“) kaetavat väärtust ning kohandab seda väärtust, kui on täidetud standardi IAS 36 punktis 10 sätestatud tingimused. Changmao väitel on Üldkohus seega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67 moonutanud faktilisi asjaolusid.
Teiseks väidab Changmao, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54 moonutas Üldkohus faktilisi asjaolusid. Nimelt väitis Changmao enda sõnul esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktis 7 üksnes seda, et komisjon ei saa viidata lihtsalt „puudustele“, et keelduda turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemise võimaldamisest, samas kui IASi eeskirjade alusel tehtud audit tuvastas ühemõtteliselt raamatupidamise õigsuse ja usaldusväärsuse.
Kolmandaks jättis Üldkohus Changmao väitel arvestamata asjaoluga, et Changmao oli kogu kontrollitava vara omandanud enne 2003. aastat ning komisjon oli varasemate dumpinguvastaste uurimiste käigus, mille tulemusel nõustuti Changmao kohtlemisega turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana, juba saanud selle vara kohta üksikasjalikku teavet ja seda kontrollinud. Vastupidi Üldkohtu järeldustele vaidlustatud kohtuotsuse punktides 78–80 ei puudunud komisjonil seega võimalus kontrollida teavet, mille ta kontrollkäigu viimasel päeval selle vara kohta sai.
Kõigil neil põhjustel leiab Changmao, et Üldkohtul puudus alus lükata vaidlustatud kohtuotsuse punktis 93 tagasi tema esimese tühistamisväite esimest osa.
Järelikult on selle väite teise osa, mis omakorda puudutas turumajandusliku kohtlemise kolmandat kriteeriumi, mis on sätestatud alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmandas taandes, tagasi lükkamine vaidlustatud kohtuotsuse punktides 97 ja 98 samuti õigusvastane ning Üldkohus on nimetatud väiteosa analüüsimisest keeldudes rikkunud õigusnormi.
Komisjon leiab, et esimene väide tuleb tagasi lükata, kuna osaliselt ei saa see olla edukas ja on igal juhul tervikuna põhjendamatu.
b)

Euroopa Kohtu hinnang
Oma esimeses väites seab Changmao sisuliselt kahtluse alla Üldkohtu hinnanguid, mis on seotud komisjoni otsusega lükata alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c alusel tagasi tema taotlus võimaldada talle turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemist.
Selles küsimuses tuleb kõigepealt meenutada seda, et alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a kohaselt määratakse mitteturumajanduslikest riikidest pärit impordi puhul erandina kõnealuse artikli lõigetes 1–6 sätestatud eeskirjadest normaalväärtus põhimõtteliselt turumajanduslikus kolmandas riigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel (2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Brosmann Footwear (HK) jt vs. nõukogu,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
, punkt
, ja 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg vs. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
, punkt
).
Eeskätt Hiinast pärit importi käsitlevates dumpinguvastastes uurimistes määratakse alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti b kohaselt normaalväärtus siiski vastavalt alusmääruse artikli 2 lõigetele 1–6, kui ühe või mitme uurimisaluse tootja nõuetekohaselt põhjendatud taotluse alusel ning vastavalt selle määruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud kriteeriumidele ja menetlustele on tuvastatud, et nimetatud tootja või tootjate puhul toimub vaatlusaluse samasuguse toote tootmine ja müük turumajanduse tingimustes (vt selle kohta 2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Brosmann Footwear (HK) jt vs. nõukogu,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
, punkt
, ja 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg vs. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
, punkt
).
Selle asjaolu tõendamiskoormis lasub tootjal, kes alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti b alusel taotleb turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemist. Selleks on alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses lõigus ette nähtud, et sellise tootja esitatud taotlus peab sisaldama viimati nimetatud sättes nimetatud piisavat tõendusmaterjali selle kohta, et ta tegutseb turumajanduse tingimustes (vt selle kohta 2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Brosmann Footwear (HK) jt vs. nõukogu,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
, punkt
, ja 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg vs. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
, punkt
).
Need kriteeriumid hõlmavad alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teises taandes turumajandusliku kohtlemise teist kriteeriumi, mis on kõne all käesolevas väites. Selle kriteeriumi kohaselt peab asjaomane tootja kasutama ühte raamatupidamisdokumentide põhikogumit, mida auditeeritakse sõltumatult kooskõlas rahvusvaheliste standarditega ning kasutatakse kõigil juhtudel.
Esiteks väidab Changmao sisuliselt, et ta vastab sellele kriteeriumile, kuna tema raamatupidamine on vastavuses HKFRSiga ja ta kasutab õigesti standardit IAS 36. Üldkohus rikkus vastupidi otsustades alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c ja moonutas faktilisi asjaolusid.
Sellega seoses tuleb siiski kõigepealt meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb ELTL artiklist 256 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust, et ainult Üldkohtul on pädevus tuvastada fakte, välja arvatud juhul, kui tema tuvastus on sisuliselt vale talle esitatud toimikumaterjalide tõttu, ja neid fakte hinnata. Kui Üldkohus on fakte tuvastanud või hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt ELTL artiklile 256 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku määratlust ja Üldkohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. Seega puudub Euroopa Kohtul faktide tuvastamise pädevus ja põhimõtteliselt pädevus uurida tõendeid, mille alusel Üldkohus on need faktid tuvastanud. Faktidele antud hinnang ei ole seega õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks sellisena kontrollida, välja arvatud juhul, kui tegemist on tõendite moonutamisega (vt selle kohta 10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
, punkt
, ja 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs. Giant (China),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
, punkt
).
Kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, peab ta ELTL artikli 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d kohaselt täpselt nimetama need tõendid, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja hindamisvead, mis apellandi arvates on moonutamise põhjustanud. Lisaks peab Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selline moonutamine olema toimiku dokumentidest tulenevalt ilmne, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata (vt selle kohta 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Moser Baer India vs. nõukogu,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
, punkt
, ja 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Fortischem vs. komisjon,
C‑890/19 P
, ei avaldata,
EU:C:2021:345
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et käesoleva kohtuotsuse punktis 72 esitatud Changmao väites ei ole seatud kahtluse alla ei seda, kuidas Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51–53 tõlgendanud alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c teise taanet, ega standardi IAS 36 tõlgendust selle kohtuotsuse punktides 59–63.
See väide puudutab tegelikult tema raamatupidamisdokumentide nõuetele vastavust ja standardi IAS 36 järgimist ning seab seega sisuliselt kahtluse alla hinnangu, mille Üldkohus andis nende dokumentide ja raamatupidamise nõuetele vastavuse kohta. See hinnang on faktilist laadi ja seetõttu ei saa seda vaidlustada apellatsioonimenetluses, välja arvatud juhul, kui tegemist on faktiliste asjaolude moonutamisega. Kuigi Changmao märgib, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, ei täpsusta ta siiski, milliseid asjaolusid Üldkohus väidetavalt moonutas või kuidas ta neid moonutas.
Seetõttu on need argumendid vastuvõetamatud.
Teise asjaoluna tuleb meenutada seoses käesoleva kohtuotsuse punktis 56 kajastatud argumentidega, millega Changmao heidab Üldkohtule ette seda, et viimane ei tuvastanud komisjoni viga, mille see institutsioon tegi, tuginedes oma järeldustes turumajandusliku kohtlemise teise kriteeriumi kohta üksnes põhjendamata „puudustele“, et apellatsioonkaebuse raames piirdub Euroopa Kohtu pädevus põhimõtteliselt selle õigusliku lahenduse hindamisega, mis anti Üldkohtus esitatud väidetele (9. novembri 2017. aasta kohtuotsus SolarWorld vs. nõukogu,
C‑204/16 P
,
EU:C:2017:838
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuna Changmao ei esitanud sellist argumenti Üldkohtule, on see seega vastuvõetamatu.
Igal juhul ei ole see argument põhjendatud. Euroopa Kohtule esitatud dokumentide põhjal on ilmselge, et vaidlusaluse määruse vastuvõtmisele eelnenud menetluse käigus toimusid komisjoni ja Changmao vahel põhjalikud arutelud turumajandusliku kohtlemise teise kriteeriumi üle ning komisjon nimetas nende arutelude käigus selgelt põhjused, miks ta leidis, et Changmao ei vasta sellele kriteeriumile.
Teiseks tuleb tõdeda, et mis puutub vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54 esitatud väitesse, et faktilisi asjaolusid on moonutatud, siis Üldkohus märkis kohtuotsuse selles punktis, et tema arvates on Changmao seisukoht, et võimalikud „raamatupidamise vead“ ei takista ettevõtja kohtlemist turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana. Vastab tõele, et Üldkohus kasutas teistsugust terminoloogiat kui Changmao esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktis 7, milles viimane väitis, et isegi kui eeldada, et on tehtud „raamatupidamislikke rikkumisi“, on komisjon võimu kuritarvitanud oma järelduses, et juba üksnes raamatupidamise vead võivad olla aluseks turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemise võimaldamisest keeldumisele. Siiski tuleb tõdeda, et Üldkohus mõistis selle argumendi sisu ja analüüsis seda sisuliselt. Seega ei võimalda terminoloogiline lahknevus tuvastada, et Üldkohus on moonutanud Changmao esitatud argumente.
Kolmandaks tuleb märkida, et mis puutub vaidlustatud kohtuotsuse punktide 78–80 vastu suunatud argumentidesse, siis asjaomased punktid moodustavad osa Üldkohtu hinnangust komisjoni järeldusele, et Changmao jättis õigeks ajaks esitamata teatavad dokumendid selleks, et neid saanuks analüüsida tema ruumides toimunud kontrollkäigu ajal. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 79 leidis Üldkohus siiski, et komisjon ei põhjendanud turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemise võimaldamisest keeldumise otsust asjaoluga, et Changmao esitas teatud dokumendid hilinenult.
Kuna Changmao ei ole vaidlustanud konkreetselt seda Üldkohtu järeldust, tuleb seega edutuse tõttu tagasi lükata tema argumendid, et tänu varasematele uurimistele oleks komisjon saanud vajaliku kontrolli läbi viia.
Lisaks tuleb tõdeda, et isegi kui eelduslikult pidada Changmao nende argumentide eesmärgiks väita, et vale on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 esitatud Üldkohtu järeldus, et Changmao ei saa vaidlusaluses määruses esitatud järelduste vaidlustamiseks tugineda komisjoni varasematele otsustele, on need argumendid sellegipoolest põhjendamatud. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on nimelt komisjonil tema uuritavate majanduslike ja poliitiliste olukordade keerukuse tõttu lai kaalutlusõigus ühise kaubanduspoliitika ja eelkõige kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas (vt selle kohta 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg vs. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P ja C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Ettevõtjatel ei saa tekkida õiguspärast ootust, et säilib hetkel valitsev olukord, mida liidu institutsioon oma kaalutlusõigust kasutades tehtud otsusega võib muuta (vt analoogia alusel 7. mai 1991. aasta kohtuotsus Nakajima vs. nõukogu,
C‑69/89
,
EU:C:1991:186
, punktid
ja
, ning 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus Canon vs. nõukogu,
C‑171/87
,
EU:C:1992:106
, punkt
).
Lõpuks tuleb seoses vaidlustatud kohtuotsuse punktide 97 ja 98 vastu suunatud argumentidega märkida, et nendes punktides lükkas Üldkohus edutuse tõttu tagasi esimeses kohtuastmes esitatud Changmao hagi esimese väite teise osa, milles Changmao vaidles vastu järeldustele, mille komisjoni esitas seoses alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kolmandas taandes ette nähtud turumajandusliku kohtlemise kolmanda kriteeriumiga. Üldkohus meenutas nimelt selle kohtuotsuse punktis 96, mida Changmao käesolevas apellatsioonkaebuses vaidlustanud ei ole, et alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud turumajandusliku kohtlemise kriteeriumid on laadilt kumulatiivsed. Olles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97 kõigepealt märkinud, et Changmao ei ole tõendanud, et komisjon otsustas valesti, et Changmao ei vasta turumajandusliku kohtlemise teisele kriteeriumile, otsustas Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 98, et väite teine osa tuleb edutuse tõttu tagasi lükata.
Kuna Changmao ei ole pealegi Euroopa Kohtus tõendanud, et otsustades lükata tagasi tema argumendid selle kohta, et komisjon rikkus turumajandusliku kohtlemise teist kriteeriumi käsitlevaid sätteid, on Üldkohus rikkunud õigusnormi, siis ei saa teha muud järeldust kui lükata põhjendamatuna tagasi argumendid, mille Changmao on esitanud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 97 ja 98 vaidlustamiseks.
Järelikult tuleb esimene väide osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.

Teine väide
a)

Poolte argumendid
Teises väites heidab Changmao Üldkohtule ette vaidlustatud kohtuotsuse punktides 113, 115–118, 125, 126 ja 128–130 õigusnormi rikkumist ja faktiliste asjaolude moonutamist sellega, et Üldkohtu järelduse kohaselt ei ole komisjon rikkunud alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a, määruse 2016/1036 artikli 6 lõiget 8 ja alusmääruse artikli 9 lõiget 4 ega ole eiranud oma hoolsuskohustust ja hea halduse põhimõtet, jättes võrdlusriigi tootjalt välja nõudmata tema eksporditehingute üksikasjaliku loetelu.
Esiteks väidab Changmao, et Üldkohus on rikkunud alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a. Selle sätte kohaselt peab komisjon normaalväärtuse määramiseks võtma arvesse võrdlusriigi tootja müüki omamaisel turul või, kui see ei ole võimalik, siis selle tootja eksportmüüki. Ainult kõige viimasena võib ta kasutada liidus tegelikult makstud või makstavaid hindu.
Käesoleval juhul leidis komisjon, et ta ei saa tugineda Jaapani kui võrdlusriigi tootja omamaisele ja eksportmüügile ning määras seetõttu normaalväärtuse liidu tootja, kes on kõnealuse Jaapani tootja ainuomandis olev tütarettevõtja, müügi põhjal. Komisjon palus sellelt tootjalt omamaist müüki puudutavate kõigi müügitehingute üksikasjalikku loetelu. Ehkki komisjon ei pidanud seda loetelu usaldusväärseks, piirdus ta selle tootja ekspordi finantstulemuste kokkuvõttega, mis sisaldub selle tootja dumpinguvastasele küsimustikule antud vastuse tabelis nr 15. See tabel ei ole piisavalt üksikasjalik. Vastupidi sellele, mida Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 113 märkinud, ei saa selle põhjal järeldada, et „kogu“ eksportmüük oli selgelt kahjumlik, vaid ainult seda, et „tervikuna võttes“ oli see kahjumlik. Seega on punktis 113 moonutatud faktilisi asjaolusid.
Changmao sõnul ei saa, arvestades eksportmüügi tehingute loetelu puudumist, välistada võimalust, et Jaapani tootja teatavad kolmandatesse riikidesse või liitu suunatud eksporditehingud olid sel määral usaldusväärsed, et neid oleks saanud kasutada normaalväärtuse määramise alusena. Seetõttu oleks komisjon pidanud Jaapani tootjalt sellist loetelu nõudma.
Changmao järeldab sellest, et vastupidi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 115, 116, 128 ja 129 esitatud Üldkohtu seisukohale rikkus komisjon alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a ja tegutses nõuetekohase hoolsuseta ning hea halduse põhimõtet rikkudes.
Teiseks väidab Changmao, viidates vaidlustatud kohtuotsuse punktile 125, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et komisjon ei ole rikkunud määruse 2016/1036 artikli 6 lõikest 8 tulenevaid kohustusi.
Kolmandaks väidab Changmao, et kui komisjon ei oleks vigu teinud, oleks tema dumpingumarginaal suure tõenäosusega olnud madalam ja potentsiaalselt madalam kui kahjumarginaal. Sellega seoses väidab Changmao, et Üldkohus rikkus õigusnormi, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktides 117 ja 118, et Changmao oleks pidanud esitama tõendeid selle kohta, et dumpingumarginaal võinuks olla madalam kui kahjumarginaal. Selline lähenemisviis põhineb alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a vääral tõlgendamisel ja on vastuolus Euroopa Kohtu kohtupraktikaga, millest tuleneb komisjoni kohustus uurida omal algatusel kogu kättesaadavat teavet.
Komisjoni vastuväite kohaselt ei saa teine väide olla edukas ja igal juhul tuleb see tagasi lükata kui osaliselt vastuvõetamatu, osaliselt edutu ja osaliselt põhjendamatu.
b)

Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks väidab Changmao, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 115, 116, 128 ja 129 rikkus Üldkohus alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a ja otsustas valesti, et komisjon tegutses nõuetekohase hoolsusega ja hea halduse põhimõtet järgides.
Alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a on sätestatud meetod, mida kohaldatakse erandina sama artikli lõigetes 1–6 sätestatud eeskirjadest ja mille alusel määratakse normaalväärtus mitteturumajanduslikest riikidest pärit impordi puhul.
Kõnealuse sätte sõnastusest ja ülesehitusest lähtudes on mitteturumajanduslikest riikidest pärit impordi puhul normaalväärtuse määramise peamine meetod võrdlusriigi meetod, nimelt määratakse see „kolmandas turumajanduslikus riigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse“ alusel või „hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajanduslikust riigist teistesse riikidesse, k.a [liitu]“. Kui eelkirjeldatud meetod on välistatud – „kui see ei ole võimalik“–, on ette nähtud täiendav meetod, mille kohaselt määratakse normaalväärtus „mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest [liidus] tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal“. Sellest järeldub, et liidu institutsioonide kaalutlusõigus võrdlusriigi valikul ei anna neile õigust eirata nõuet valida kolmas turumajandusliik riik, kui see on võimalik (vt selle kohta 22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, punktid
ja
).
Vastavalt alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a teisele lõigule valitakse sobiv kolmas turumajanduslik riik põhjendatud viisil, võttes arvesse valimise ajal kättesaadavaid usaldusväärseid andmeid. Nimelt peavad liidu institutsioonid, võttes arvesse võimalikke alternatiive, üritama leida kolmanda riigi, milles samasuguse toote hind kujuneb ekspordiriigiga võimalikult sarnastes tingimustes, tingimusel et tegu on turumajandusliku riigiga (vt selle kohta 22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, punkt
).
Komisjonil võrdlusriigi valikul oleva kaalutlusõiguse teostamise kohtuliku kontrollimise käigus tuleb eelkõige kindlaks teha, kas komisjon on valitud riigi sobivuse väljaselgitamiseks võtnud arvesse kõiki olulisi asjaolusid ja kas toimikus olevaid dokumente on uuritud nõuetekohase hoolsusega, mistõttu saab järeldada, et normaalväärtus on määratud asjakohaselt ja põhjendatult (22. oktoobri 1991. aasta kohtuotsus Nölle,
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
, punktid
ja
, ning 22. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
, punkt
).
Käesolevas asjas on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 112–114 märkinud, et nii vaidlusalusest määrusest kui ka komisjoni selgitustest nähtub, et esiteks olid Jaapani tootja esitatud andmed ebausaldusväärsed, kuna eelkõige tema kasumimarginaalid varieerusid märkimisväärselt ja põhjendamatult sõltuvalt sellest, kes ja kui suur oli ostja, teiseks oli selle tootja kogu eksportmüük selgelt kahjumlik, kuigi kogu omamaine müük oli kasumlik, ja kolmandaks väljendasid huvitatud isikud, nende hulgas Changmao, pärast esialgsete järelduste avalikustamist muret Jaapani võrdlusriigiks valimise üle.
Võttes arvesse neid asjaolusid, millest esimest ja kolmandat Changmao ei ole eitanud, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 115 ja 116, et komisjon ei ole rikkunud alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a sellega, et kasutas liidu tootmisharu andmeid vaatlusaluse toote normaalväärtuse määramiseks, kuna valiku tegemise ajal kättesaadav teave ei olnud usaldusväärne ja oli oht, et selle tulemuseks on võrdlusriigi sobimatu ja põhjendamatu valik.
Samas kontekstis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 128 ja 129, et komisjonile ei saa ette heita hoolsuskohustuse eiramist. Üldkohus jõudis sellele järeldusele nimetatud kohtuotsuse punktides 120–124 ja 127 esitatud faktiliste asjaolude põhjal, mille esinemist Changmao ei eita. Nendeks asjaoludeks on aspartaami tootvate riikide vähene arv, komisjoni läbiviidud uurimise käik ja komisjonile esitatud märkused.
Nii toimides ei rikkunud Üldkohus ühtki õigusnormi.
On tõepoolest nii, nagu väidab Changmao, et ainult juhul, kui võrdlusriigi meetodit ei saa kasutada, võib komisjon määrata normaalväärtuse mis tahes muul põhjendatud alusel vastavalt alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktile a, mille kohaldamisala on selgitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 98.
Vastupidi Changmao väitele ei tähenda see siiski, et komisjon oleks pidanud käesoleva juhtumi asjaoludel nõudma üksikasjalikku teavet Jaapani tootja eksporditehingute kohta.
Sellistel asjaoludel ja kõnealuse tootja poolt oma impordimüügi kohta esitatud üksikasjalike andmete ebausaldusväärsust ning samuti tema ekspordimüügi kohta esitatud üldisemat laadi teavet arvestades, ei olnud komisjoni seisukohalt sobimatu ja põhjendamatu normaalväärtuse määramine muul põhjendatud alusel vastavalt alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktile a ja käesoleva kohtuotsuse punktides 99 ja 100 viidatud Euroopa Kohtu praktikale. Komisjon võis seda teha ilma, et oleks pidanud enne seda nõudma üksikasjalikumat teavet kõnealuse eksportmüügi kohta.
Sellest tulenevalt on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 115 ja 116 sisuliselt leidnud, et komisjon ei rikkunud alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a, kui ta kasutas liidu tootmisharu andmeid vaatlusaluse toote normaalväärtuse määramiseks, vaatamata sellele, et ta ei olnud enne seda nõudnud üksikasjalikku teavet Jaapani tootja eksportmüügi kohta.
See et Üldkohus tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 113 üldsõnaliselt, et komisjoni selgituste kohaselt ilmnes Jaapani tootja esitatud tabelist, et „[selle tootja] kogu eksportmüük oli selgelt kahjumlik“, samas kui nende selgituste kohaselt oli see müük „üldjoontes“ kahjumlik, nagu Changmao õigesti märgib, ei ole eraldi võetud asjaoluna selline, et seaks kahtluse alla eelmises punktis tehtud järelduse. Ebatäpsus nimetatud kohtuotsuse punktis 113 ei muuda nimelt vähemtähtsaks asjaolu, et Jaapani tootja esitatud andmed olid tervikuna võetuna ebausaldusväärsed. Seda kaalutlust arvestades sai komisjon – asjaoludel, mida Üldkohus nimetas – asuda normaalväärtust määrama liidu andmete põhjal.
Teiseks tuleb tõdeda, et lisaks tõigale, et Üldkohus ei ole vaidlustatud kohtuotsuse punktis 125 teinud mingit otsust määruse 2016/1036 artikli 6 lõike 8 kohta, väitis Changmao alles apellatsiooniastmes esimest korda, et seda sätet on rikutud. Vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 78 viidatud kohtupraktikale on selline väide vastuvõetamatu.
Kolmandaks tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 117 ja 118 on Üldkohus esitanud täiendava põhjuse, miks ta lükkas tagasi esimeses astmes esitatud hagi teise väite. Ühelt poolt on selle põhjuse esitamisel kasutatud sissejuhatavat fraasi „lisaks sellele“. Teiselt poolt lükkas Üldkohus nimetatud põhjendusega sisuliselt edutuse tõttu tagasi Changmao väite, et komisjon oleks pidanud eelistama võrdlusriigi tootja ekspordihindade kasutamist, ent selle väite oli Üldkohus juba vaidlustatud kohtuotsuse punktis 116 põhjendamatuna tagasi lükanud.
Sellest järeldub, et vaidlustatud kohtuotsuse punktide 117 ja 118 vastu suunatud Changmao argumendid on edutud.
Eespool öeldut arvestades tuleb teine väide tagasi lükata osaliselt vastuvõetamatuse, osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt edutuse tõttu.
3.

Kolmas väide
a)

Poolte argumendid
Kolmanda väites kritiseerib Changmao vaidlustatud kohtuotsuse punkte 141–144, 152, 153 ja 155–162. Tema väitel leidis Üldkohus nendes punktides valesti, et komisjon ei rikkunud alusmääruse artikli 2 lõiget 10 ega artikli 9 lõiget 4 ega dumpinguvastase lepingu artiklit 2.4, jättes rahuldamata kohandamistaotlused, mille Changmao esitas seoses dumpingumarginaali kindlaksmääramisega. See väide koosneb kolmest osast.
1)

Esimene väiteosa
Kolmanda väite esimeses osas väidab Changmao, et Üldkohus „on moonutanud faktilisi asjaolusid seoses tõendi mõistega“.
Changmao märgib, et ta taotles komisjonilt uurimismenetluse käigus hinna kohandamist vastavalt alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktidele a, b, e–h ja k, kuna normaalväärtuse määramiseks kasutatud liidu hindade ja ekspordihinna võrreldavust mõjutasid erinevused aspartaami tootmisprotsessis, õigusaktidest tulenevad nõuded, müügijärgsed teenused, energiakulu, tööjõukulu, juurdepääs toorainele, patendi- ja oskusteabetasud, pakendamiskulu, samuti meretranspordi, kindlustuse ja teisaldamise kulud ning pangatasud ja krediidikulud.
Komisjon keeldus kõigist taotletud kohandustest, mis oleksid viinud ekspordihindade tõusu või normaalväärtuse vähenemiseni, põhjendusega, et Changmao ei ole tõendanud, „et nende tegurite erinevuse tõttu on hind ostjatele omamaisel turul süstemaatiliselt erinev“. Seevastu tegi komisjon Changmao väitel kohandusi, mille tulemusel tema kahjuks alanes ekspordihind ja suurenes normaalväärtus, ilma et oleks selliseid tõendeid nõudnud, mistõttu oli tegemist meelevaldse eristamisega.
Kuid vastupidi sellele, mida Üldkohus on faktilisi asjaolusid moonutades leidnud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141–144, on Changmao seisukohal, et ta on esitanud tõendid taotletud kohanduste toetuseks. Changmao väitel tuvastas ta kõik hindade võrreldavust mõjutavad tegurid ja esitas need taotluses ning tõendas, et iga selline tegur mõjutas hinda.
Changmao esitatud tõendid langevad tema sõnul pealegi kokku ajutise määruse põhjenduses 80 ja vaidlusaluse määruse põhjenduses 76 esitatud komisjoni järeldusega, et uurimisperioodil oli liidu tootmisharu kaalutud keskmine hind aspartaami liigi lõikes 21,1% kõrgem kui võrreldavate imporditud tooteliikide hind.
Lisaks ei saanud Changmao enda sõnul esitada Üldkohtu kasutatud lähenemisviisi seisukohast vajalikke tõendeid, kuna tegemist oli konfidentsiaalsete dokumentidega, millele tal puudus juurdepääs. Komisjon seevastu sai neid dokumente uurida.
Komisjon leiab, et need argumendid, mis on peamiselt seotud haldusmenetlusega, ei ole apellatsioonimenetluses asjakohased. Tema väitel on kolmanda väite esimene osa osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
2)

Teine väiteosa
Changmao kolmanda väite teine osa koosneb kahest etteheitest, mille mõlema kohaselt on Üldkohus rikkunud õigusnormi.
Changmao esimese etteheite kohaselt on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 151 ja 153 tõlgendanud valesti alusmääruse artikli 2 lõiget 10, jättes tähelepanuta asjaolu, et WTO vaidluste lahendamise organi arvamuse kohaselt peab eksportija, kelle suhtes ei kohaldata turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemist, tõendama võimalikult konstruktiivselt faktilisi asjaolusid, mille tõttu on kohandamine vajalik, samas kui komisjon peab taotletud kohandusi hindama ja kohandused tegema, kasutades moonutamata turuandmete allikaid.
Käesoleval juhul ei tuginenud Changmao kohandamistaotluses enda tootmiskuludele Hiinas, vastupidi sellele, mida Üldkohus on märkinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 151, sidudes omavahel vääralt Changmao esitatud tõendid selle kohta, et kulude erinevused mõjutasid hindade võrreldavust, ja asjaolu, et Hiinas olid kulud moonutatud. Hoopis komisjon oleks pidanud üritama hankida liidu tootjalt andmeid, mis on vajalikud taotletud kohanduste tegemiseks ning tooraine, tootmisprotsesside, õigusaktide nõuete järgimise, veo ja kindlustuse, samuti imporditollimaksude, patenditasude ja pakendamise kulude osas liidus esinevate erinevuste hindamiseks.
Selles osas on Changmao seisukohal, et käesoleva kohtuasja asjaolud erinevad oluliselt 29. juuli 2019. aasta kohtuotsuse Shanxi Taigang Stainless Steel vs. komisjon (
C‑436/18 P
,
EU:C:2019:643
) aluseks olnud kohtuasja asjaoludest.
Dumpinguvastase lepingu artiklile 2.4 tuginedes lisab Changmao, et normaalväärtust ja ekspordihinda tuleb alati õiglaselt võrrelda, kaasa arvatud juhul, kui normaalväärtus määratakse, lähtudes kolmandast turumajanduslikust riigist, ja asjaomasele eksportijale keeldutakse võimaldamast turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemist. Kui selline eksportija nagu Changmao oleks kohustatud tõendama, et omamaisel turul on hind ostjate jaoks süstemaatiliselt erinev tootmiskulude väidetava erinevuse tõttu, siis oleks välistatud igasugune kohandamine sellisel alusel. Komisjoni ja Üldkohtu selline vale lähenemine on vastuolus WTO õiguse, liidu kohtute kohtupraktika ja liidu institutsioonide otsustuspraktikaga.
Changmao teise etteheite kohaselt on Üldkohus valesti otsustanud, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohaselt sõltub kohandamine sellest, kas asjaomaste tegurite erinevusest tingitult on omamaisel turul hind ostjate jaoks süstemaatiliselt erinev. Selline tingimus on ette nähtud konkreetselt ainult kõnealuse määruse artikli 2 lõike 10 punktis k, kuid mitte üldiselt artikli 2 lõike 10 punktides a–j. See tingimus ei tulene dumpinguvastase lepingu artiklist 2.4, mille kohaselt ei tohi huvitatud isikutele panna põhjendamatut tõendamiskoormist. Selline tingimus paneks siiski põhjendamatu tõendamiskoormise mitteturumajanduslike riikide eksportijatele, sest neil ei ole võrdlusriigi tootja kohta andmeid, mida kasutatakse normaalväärtuse määramiseks.
Changmao täpsustas oma repliigis, et ta tugines Üldkohtus WTO õigusele, nagu nähtub esimeses kohtuastmes tema esitatud repliigi punktidest 31 ja 33 ning joonealustest märkustest 24–26.
Komisjon nõue on, et kõik need argumendid tagasi lükataks. Komisjon leiab, et esimene etteheide, mille eesmärk on WTO õigusele tuginedes vaidlustada vaidlustatud kohtuotsuse punktid 151–153, on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu. Teine etteheide on põhjendamatu.
3)

Kolmas väiteosa
Kolmanda väite kolmandas osas kritiseerib Changmao esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punkte 155–160. Tema sõnul on nendes punktides esitatud Üldkohtu kaalutlustes tehtud menetlusvigu ja rikutud on tema kaitseõigusi ning eiratud on komisjoni kohustusi, mis tulenevad hea halduse põhimõttest ja hoolsuskohustusest. Changmao väitel on Üldkohus sellega seoses rikkunud ka määruse 2016/1036 artikli 20 lõikeid 2 ja 4 ning dumpinguvastase lepingu artikleid 6.2, 6.4, 12.2.1 ja 12.2.2.
Changmao leiab, et neist sätetest lähtudes on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 155 tehtud viga, kuna komisjon ei ole talle põhjendanud nende tõendite tagasilükkamist, mis puudutavad liidu tootja toodete füüsikaliste omaduste erinevusi, mis tulenevad õigusaktide nõuete erinevustest. Lisaks eelnevale rikkus komisjon Changmao arvates dumpinguvastase lepingu artiklit 6.4, andes talle vaid kümnepäevase tähtaja märkuste esitamiseks võrdlusriigi tootja valiku muutmise kohta, mis leidis aset menetluse hilises staadiumis. Tema väitel ei olnud liidu tootja esitatud teave piisav.
Teiseks kritiseerib Changmao vaidlustatud kohtuotsuse punkti 207, milles Üldkohus on ekslikult keeldus nende menetlust korraldavate meetmete võtmisest või menetlustoimingute tegemisest, mida Changmao taotles seoses oma väitega, mis puudutas kohanduste tegemist ja mis olid vajalikud tema tõhusa õiguskaitse seisukohalt.
Lõpuks rõhutab Changmao alusmääruse artikli 9 lõike 4 teisele lõigule tuginedes, et taotletud kohandused oleksid alandanud tema dumpingumarginaali madalamaks kui kahjumarginaal.
Komisjoni nõue on, et kolmas väiteosa lükataks tagasi osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu.
b)

Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väite puhul, mis käsitleb faktiliste asjaolude moonutamist ning õigusnormi rikkumist ja menetlusvigu, tuleb kõigepealt analüüsida esimest väiteosa ja teise väiteosa teist etteheidet, seejärel kolmandat väiteosa ja lõpuks teise väiteosa esimest etteheidet.
1)

Esimene väiteosa ja teise väiteosa teine etteheide
Selles väiteosas ja nimetatud etteheites heidab Changmao Üldkohtule sisuliselt ette faktiliste asjaolude moonutamist ja õigusnormi rikkumist vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141–144, milles on analüüsitud Changmao argumente, mille ta esitas eesmärgiga vaidlustada komisjoni otsus keelduda nende kohanduste tegemisest, mida see ettevõtja alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel taotles.
Sellega seoses tuleb märkida, et kõnealuse sätte kohaselt tuleb juhul, kui normaalväärtust ja ekspordihinda ei saa õiglaselt võrrelda, võtta kohandamise abil arvesse erinevusi tegurite vahel, mis väidetavalt ja tõendatult mõjutavad hindu ja hindade võrreldavust.
Vastavalt Euroopa Kohtu kohtupraktikale tuleneb nii alusmääruse artikli 2 lõike 10 sõnastusest kui ka ülesehitusest, et samal kaubandustasandil toimuva võrdluse tagamise kaalutlusel võib ekspordihinda või normaalväärtust kohandada ainult siis, kui erinevused esinevad selliste tegurite puhul, mis mõjutavad mõlemat hinda ja seega nende võrreldavust (vt selle kohta 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, punkt
, ja 4. mai 2017. aasta kohtuotsus RFA International vs. komisjon,
C‑239/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2017:337
, punkt
).
Euroopa Kohtu kohtupraktikast nähtub samuti, et kui pool taotleb alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel selliste kohanduste tegemist, mille eesmärk on saavutada normaalväärtuse ja ekspordihinna võrreldavus dumpingumarginaali kindlakstegemise eesmärgil, peab ta tõendama, et tema taotlus on põhjendatud. Seega lasub alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktides a–k loetletud konkreetsete kohanduste tegemise vajaduse osas tõendamiskoormis ükskõik millisel isikul, kes soovib, et kohandus tehtaks (vt selle kohta 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, punktid
ja
). Sellest järeldub, et kohanduse tegemist taotlev pool peab tõendama, et tegur, mille kohandamist taotletakse, mõjutab hindu ja seega nende võrreldavust.
Käesolevas asjas on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 139 ja 141–143 sisuliselt leidnud, et Changmao peab tõendama, et kohandamistaotlus, mille ta esitas alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel, on põhjendatud ja et tema väidetud kulude erinevused väljenduvad hinnaerinevustes, märkides ühtlasi, et vaidlusaluse määruse põhjenduses 49 esitatud järeldust ei ole Changmao vaidlustanud ega ole esitanud mingeid tõendeid oma kohandamistaotluse toetuseks. Sellest tulenevalt on Üldkohus kohtuotsuse punktis 144 leidnud, et Changmao ei saa väita, et komisjon rikkus alusmääruse artikli 2 lõiget 10, keeldudes tegemast dumpingumarginaali kindlaksmääramise eesmärgil taotletud kohandusi.
Nendes Üldkohtu hinnangutes ei ole rikutud ühtki õigusnormi.
Esiteks, vastupidi Changmao väitele, on Üldkohus õigesti otsustanud, et tulenevalt alusmääruse artikli 2 lõike 10 sõnastusest ja ülesehitusest ning vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 138 ja 139 viidatud Euroopa Kohtu praktikale oli Changmaol kohustus oma kohandamistaotluse toetuseks tõendada, et kulude väidetavad erinevused mõjutavad hindu ja seega ka nende võrreldavust.
Teiseks, kuivõrd ühelt poolt väidab Changmao käesoleva kohtuotsuse punktides 116 ja 117 kokkuvõtlikult esitatud argumentidega ilmselgelt, et vastupidi Üldkohtu otsuses sedastatule on ta ikkagi esitanud tõendid selle kohta, et kohandamistaotlus, mille ta esitas alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel, on põhjendatud, siis on tema väite puhul tegelikult tegemist nõudega, et Euroopa Kohus hindaks uuesti faktilisi asjaolusid ja tõendeid. Kuna nende faktiliste asjaolude ja tõendite moonutamist ei ole tõendatud ega isegi väidetud, on seda puudutavad argumendid vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 73 viidatud Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale vastuvõetamatud.
Kuivõrd Changmao teiselt poolt ilmselgelt väidab, et Üldkohus on valesti kohaldanud tõendi mõistet kui sellist, on ta oma argumentides segi ajanud ühelt poolt pelgalt oletusel põhinevaid asjaolusid puudutava väite või tõdemuse ja teiselt poolt nende asjaolude tegeliku esinemise tõendamise. Ent Euroopa Kohtule on Changmao esitanud üksnes pelki väiteid, esitamata nende toetuseks tõendeid, mille põhjal saaks kontrollida ja tuvastada kulude väidetavate erinevuste tegeliku esinemise ja mõju hindade võrreldavusele algmääruse artikli 2 lõike 10 tähenduses, lisaks millele ei ole ta nimetanud ühtegi tõendit, mida Üldkohus väidetavalt arvesse ei võtnud või moonutas.
Kolmandaks tuleb tõdeda, et Changmao püüab kohandamistaotlust ekslikult põhjendada viitega vaidlusaluse määruse põhjendusele 76, milles komisjon tõdes, et liidu tootmisharu kaalutud keskmine hind aspartaami liigi lõikes oli 21,1% kõrgem võrreldavate imporditud tooteliikide hinnast. See hinna erinevus kajastab nimelt hinna allalöömismarginaali ja sellega arvestatakse, kui tuvastatakse, kas liidu tootmisharule on põhjustatud olulist kahju. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 151 märkis, ei viita määruse see põhjendus kuidagi sellele, et sellise hinna allalöömismarginaali põhjuseks on tootmiskulude erinevus.
Eeltoodut arvestades tuleb kolmanda väite esimene väiteosa ja teise väiteosa teine etteheide osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2)

Kolmas väiteosa
Oma kolmanda väite kolmandas osas kritiseerib Changmao vaidlustatud kohtuotsuse punkte 155–160 ja 207 põhjendusel, et lükates tagasi tema argumendid seoses põhjendamatu tõendamiskoormisega, on Üldkohus rikkunud tema kaitseõigusi ja eiranud komisjoni kohustusi, mis tulenevad hea halduse põhimõttest ja hoolsuskohustusest, ning on samuti rikkunud dumpinguvastase lepingu artikleid 6.2, 6.4, 12.2.1 ja 12.2.2 ning määruse 2016/1036 artikli 20 lõiked 2 ja 4.
Kõigepealt tuleb märkida, et Changmao tugineb oma väidete toetuseks dumpinguvastase lepingu artiklite 6.2, 6.4, 12.2.1 ja 12.2.2 ning määruse 2016/1036 artikli 20 lõigete 2 ja 4 rikkumisele esimest korda alles apellatsioonimenetluses. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 124 ja 125 märkis, on järelikult kolmas väiteosa vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 78 viidatud kohtupraktikale vastuvõetamatu osas, milles see põhineb nimetatud sätete väidetaval rikkumisel.
Mis puutub sisulistesse küsimustesse, siis esiteks väidab Changmao sisuliselt, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 155–160 pannud talle põhjendamatu tõendamiskoormise, rikkudes seega tema kaitseõigusi ja eirates komisjoni hoolsuskohustust ja hea halduse põhimõtet.
Selle kohta on Üldkohus leidnud, et arvestades andmeid, mille komisjon uurimise käigus esitas, ja Changmao tõendamiskoormist seoses tema esitatud kohandamistaotlusega, ei saa Changmao komisjonile ette heita talle põhjendamatu tõendamiskoormise panemist.
Ühest küljest ja vastupidi Changmao ilmsele väitele ei tulene ainuüksi asjaolust, et käesoleval juhul määrati normaalväärtus liidus tegelikult makstud või makstava hinna alusel vastavalt alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktile a, vajadus leevendada tõendamiskoormise jaotuse põhimõtet, mis tuleneb nimetatud määruse artikli 2 lõikest 10 ja käesoleva kohtuotsuse punktides 138 ja 139 viidatud kohtupraktikast. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 140 märkis, on see põhimõte, mille kohaselt peab alusmääruse artikli 2 lõikes 10 nimetatud teguri kohandamist taotlev pool tõendama, et see tegur mõjutab hindu ja seega ka nende võrreldavust, siduv sõltumata meetodist, mille alusel määratakse normaalväärtus.
Teisest küljest väidab Changmao, et kui normaalväärtus määratakse liidus makstud või makstava hinna alusel, ei saa uurimisaluse riigi eksportiv tootja oma kaitseõigusi täielikult kasutada, kuna tal puudub juurdepääs liidu tootmisharu andmetele, millise olukorraga oli tema puhul tegemist käesolevas asjas. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 155 ja 156 olevatest Üldkohtu järeldustest selgub siiski otseselt, et vaidlusalusest määrusest nähtuvalt esitas komisjon Hiina eksportivatele tootjatele andmed liidu tootja kohta ja Changmaol oli võimalus neid andmeid kommenteerida. Nende järelduste alusel, mida Changmao käesolevas apellatsioonkaebuses pealegi vaidlustanud ei ole, sai Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 159 ilma õigusnormi rikkumata teha järelduse, et Changmao ei saa komisjonile põhjendatult ette heita tegutsemist vastuolus hea halduse põhimõttega ja Changmao kaitseõiguste rikkumist talle põhjendamatu tõendamiskoormise asetamisega.
Seega tuleb põhjendamatutena tagasi lükata argumendid, mille Changmao esitas oma kolmanda väite kolmanda osa toetuseks ja mille kohaselt on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 155–160 rikutud kaitseõigusi ning eiratud komisjoni hoolsuskohustust ja hea halduse põhimõtet.
Teiseks kritiseerib Changmao vaidlustatud kohtuotsuse punkti 207 seetõttu, et selles on Üldkohus ekslikult keeldunud menetlust korraldavate meetmete võtmisest või menetlustoimingute tegemisest, mida Changmao taotles.
Vaidlustatud kohtuotsuse selles punktis otsustas Üldkohus jätta Changmao poolt esimeses astmes esitatud hagi rahuldamata, „ilma et oleks vaja rahuldada [Changmao] taotlust menetlust korraldavate meetmete võtmiseks või menetlustoimingute tegemiseks“.
Tuleb aga nentida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt otsustab Üldkohus ainuisikuliselt, kas on vaja täiendada tema lahendamisel olevate kohtuasjade kohta olemas olevat teavet (10. juuli 2001. aasta kohtuotsus Ismeri Europa vs. kontrollikoda,
C‑315/99 P
EU:C:2001:391
, punkt
, ja 22. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon,
C‑702/19 P
,
EU:C:2020:857
, punkt
).
Seega ei saa Changmao käesolevas apellatsioonimenetluses vaidlustada Üldkohtu otsust jätta võtmata menetlust korraldavad meetmed või tegemata menetlustoimingud, mida ta Üldkohtule esitatud menetlusdokumendis taotles.
Järelikult tuleb kolmanda väite kolmas osa osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
3)

Teise väiteosa esimene etteheide
Changmao heidab Üldkohtule ette õigusnormi rikkumist vaidlustatud kohtuotsuse punktides 151–153.
Nendes punktides on Üldkohus märkinud, et „[i]gal juhul“ ja kuna Changmaole ei võimaldatud turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana kohtlemist, ei saa sellega seotud andmeid võtta arvesse kohanduste tegemisel vastavalt alusmääruse artikli 2 lõikele 10, mida ei saa kasutada nimetatud määruse artikli 2 lõike 7 punkti a mõju välistamiseks.
Sõnadest „igal juhul“ tuleneb, et vaidlustatud kohtuotsuse nendes punktides esitatud kaalutlused kujutavad endast täiendavat põhjendust.
Käesoleva väite esimese ja kolmanda osa ning teise osa teise etteheite analüüsist nähtub, et Changmao ei ole tõendanud, et vaidlustatud kohtuotsuse peamises põhjenduses, mis on esitatud eelkõige selle kohtuotsuse punktides 141 ja 144, koostoimes punktidega 155–160, on rikutud õigusnormi.
Sellest järeldub, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 186 ja 187 märkis, et käesolev etteheide tuleb edutuna tagasi lükata, ilma et oleks vaja otsustada selle vastuvõetavuse üle.
Kõiki eespool esitatud kaalutlusi arvestades tuleb kolmas väide tervikuna tagasi lükata.
4.

Neljas väide
a)

Poolte argumendid
Changmao neljanda väite kohaselt on Üldkohus rikkunud õigusnorme ja moonutanud faktilisi asjaolusid, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktides 148 ja 150, et komisjon ei olnud kahju tuvastamisel kohustatud tegema alusmääruse artikli 2 lõikes 10 ette nähtud kohandusi, ja lükates sellel põhjusel tagasi Changmao argumendid alusmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 3 ning artikli 9 lõike 4 rikkumise ja hea halduse põhimõtte ja hoolsuskohustuse eiramise kohta.
Changmao järeldab Üldkohtu kohtupraktikast, et liidu tootmisharule tekitatud kahju tuvastamine kõnealuse määruse artikli 3 lõike 2 alusel eeldab õiglast võrdlust ekspordihinna ja selle hinna vahel, mida liidu tootmisharule maksti või oleks pidanud maksma liidu territooriumil müügi korral. Õiglase võrdluse huvides tuleb hindu võrrelda samal kaubandustasandil ja võttes arvesse kõiki asjasse puutuvate kaubandustasanditega seonduvaid kulusid.
Changmao arvates tuleb selliste kohanduste puhul arvesse võtta liidu tootmisharu ja eksportijate kulude erinevusi, mis tulenevad müügijärgsetest teenustest, mida osutab ainult esimene, ning pakendamis-, patendi- või oskusteabetasudest. Komisjonil on tavaks teha selliseid kohandusi, vähendades liidu tootmisharu müügihindu ja kulusid vajalikul määral.
Selliseid kohandusi saab seetõttu teha alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktide f ja h ning alusmääruse artikli 3 lõike 2 alusel.
Changmao väitel on Üldkohus seega rikkunud õigusnormi sellega, et luges vaidlustatud kohtuotsuse punktides 148 ja 150 õiguspäraseks komisjoni keeldumise teha kohandusi, mida Changmao kahju tuvastamiseks taotles, esitades vajalikud toetavad tõendid. Samuti on Üldkohus teinud vea, otsustades, et komisjon ei ole eiranud hea halduse põhimõtet ja on tegutsenud nõuetekohase hoolsusega. Changmao sõnul ei oleks komisjon taotletud kohanduste tegemise korral saanud kahju tuvastada või vähemalt oleks ta tuvastanud madalama kahjumarginaali. Seetõttu on Üldkohus Changmao väitel rikkunud õigusnormi ka otsustades, et komisjoni lähenemisviis ei ole vastuolus alusmääruse artikli 9 lõikega 4.
Komisjon nõue on, et kõik need argumendid tuleb tagasi lükata, kuna need on kas vastuvõetamatud või ei saa olla edukad ja on igal juhul põhjendamatud.
b)

Euroopa Kohtu hinnang
Neljandas väites heidab Changmao Üldkohtule ette õigusnormide rikkumist vaidlustatud kohtuotsuse punktides 148 ja 150.
Neis punktides on Üldkohus leidnud, et alusmääruse artikli 3 lõiked 2 ja 3 ning artikli 9 lõige 4 ei näe ette, et kahju tuvastamiseks peab komisjon tegema kõnealuse määruse artikli 2 lõikes 10 ette nähtud kohandusi, mistõttu Changmao ei saa väita, et komisjon rikkus viimati nimetatud sätet, kui ta keeldus kahju tuvastamiseks taotletud kohanduste tegemisest.
Changmao väidab sisuliselt, et kahju tuvastamisel tuleb vastavalt algmääruse artikli 3 lõikele 2 teha kohandusi, mis on analoogsed algmääruse artikli 2 lõikes 10 sätestatud kohandustega juhul, kui kohandused on vajalikud õiglase võrdluse kaalutlusel, mis tähendab, et samal kaubandustasandil tuleb võrrelda ekspordihinda ja seda hinda, mida liidu tootmisharule maksti või oleks pidanud maksma liidu territooriumil müügi korral.
Isegi kui võtta eelduseks, et alusmääruse artikli 3 lõige 2 näeb vaatamata selle sõnastusele ette komisjoni kohustuse teha selliseid kohandusi kahju tuvastamiseks – nagu väidab Changmao –, tuleb kohtujuristi ettepaneku punktis 206 tõdetuga nõustudes ja analoogia alusel käesoleva kohtuotsuse punktis 139 viidatud kohtupraktikaga ühtlasi arvestada sellega, et kohandamist taotlev pool peab tõendama, et kohandamine on põhjendatud.
Ühest küljest ei ole vaidlust selle üle, et Changmao taotleb sisuliselt samade kohanduste tegemist nii dumpingu kindlaksmääramisel kui ka kahju tuvastamisel. Neid kohandusi käsitleti Üldkohtus esitatud ainsa väite raames. Kuid nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 140 ja 142–146, on Üldkohus endal faktide hindamisel olevat ainupädevust kasutades ja õigusnorme rikkumata otsustanud, et Changmao ei esitanud tõendeid selle kohta, et need kohandused on vajalikud.
Teisest küljest lükkas komisjon kahju tuvastamisega seoses esitatud kohandamistaotluse tagasi vaidlustatud määruse põhjenduses 70 esitatud põhjendusega, et uurimine „näitas, et vaatlusaluse toote ja samasuguse toote vahel puuduvad kvaliteedi- või mis tahes muud erinevused, mis kajastuksid süsteemselt hindades“. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 207 märkis, on Üldkohus sisuliselt kinnitanud selle põhjenduse õiguspärasust. Changmao esitas kriitika selle punkti kohta siiski ainult kolmanda väite kolmanda etteheite raames, mis lükati tagasi käesoleva kohtuotsuse punktis 164.
Neil asjaoludel tuleb neljas väide edutuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vaja kindlaks teha, kas alumääruse artikli 3 lõike 2 alusel kahju tuvastamisel komisjon võib teha kohandusi või hoopis on kohustatud kohandusi tegema, et tagada hindade võrdlus samal kaubandustasandil.
5.

Viies väide
a)

Poolte argumendid
Changmao viienda väite kohaselt on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 187, 189–191, 194, 200, 201 ja 203–206 rikutud õigusnorme ja moonutatud faktilisi asjaolusid.
See väide põhineb eeldusel, et liidu tootja ja tema toorainetarnijad, st Jaapani tootja ja liidu tarnijad, kes on selle Jaapani tootja ainuomandis olevad tütarettevõtjad, moodustavad ühe majandusüksuse. Changmao järeldab sellest, et hinnad, mida liidu tootja maksis tooraine ostu eest, olid seotud osapoolte vahelised hinnad ja mõjutasid nii tootja tootmiskulusid kui ka müügihindu.
Changmao sõnul tuleneb alusmääruse artikli 2 lõike 7 punktist a ja artiklist 3 siiski, et dumpingu kindlaksmääramiseks ja kahju tuvastamiseks peab komisjon tõendama, et kasutatud hinnad on usaldusväärsed ja moonutamata. Määruse 2016/1036 artikli 6 lõikes 8 on sätestatud, et komisjon peab võimalikult suures ulatuses kasutama koostööd tegevate isikute andmeid. Changmao arvates on siiski tarnijad need, kes peavad esitama tõendid selle kohta, et müüvad liidus asuvatele seotud isikutele toorainet turuhinnaga.
Vastupidi lähenemisviisile, mille Üldkohus on esitanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 187, 200, 201 ja 203–206, on komisjonil tavaks paluda koostööd tegevatel huvitatud isikutel, näiteks liidu tootmisharul, edastada küsimustikud liiduvälistele ja liidu seotud tarnijatele. Enda sõnul vaidlustas Changmao tooraine hinna, mida komisjon kasutas.
Changmao väitel on Üldkohus teinud vea ka vaidlustatud kohtuotsuse punktis 191, leides, et komisjon järgis hea halduse põhimõtet ja tugines tõenditele tuvastades, et tooraine hind, mida liidu seotud tootja pidi tarnijatele maksma, vastas turutingimustele. Changmao sõnul ei kontrollinud komisjon Hiina äriühingu koostatud ja Hiina toorainehindu käsitlevast üldisest aruandest saadud andmete õigsust ja usaldusväärsust selleks, et veenduda, et need andmed kujutavad endast tegelikku ja objektiivset tõendusmaterjali. Need tõendid ei ole piisavad tagamaks, et kõnealustele tarnijatele makstud hinnad olid tõepoolest turuhinnad. Komisjon oleks võinud paluda liidu tootjal täita üksikasjalik küsimustik nende hindade kohta ja kontrollida vastuste paikapidavust.
Mainitud kontrollikohustus kehtib sõltumata huvitatud isikute tõenditest või väidetest. Changmao leiab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 206 on seega tehtud viga.
Changmao lisab, et 23. septembri 2015. aasta kohtuotsusel Hüpeden vs. nõukogu ja komisjon (
T‑206/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:672
), millele on viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 187 ja 203, ei ole käesolevas asjas tähtsust, kuna selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas ei käsitletud dumpingu kindlaksmääramisel ja kahju tuvastamisel komisjoni kaalutluspädevuse kasutamist hea halduse põhimõttest ja hoolsuskohustusest lähtudes.
Komisjon leiab, et see väide on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu.
b)

Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõike 2 kohaselt tuleb õigusväidetes ja -argumentides täpselt näidata, millised Üldkohtu lahendi põhjenduse punktid vaidlustatakse. Seega tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt apellatsioonkaebuses täpselt esitada need üksikasjad, mida kritiseeritakse kohtuotsuses, mille tühistamist nõutakse, ning õiguslikud argumendid, mis seda nõuet konkreetselt toetavad; vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatu (20. septembri 2018. aasta otsus kohtuasjas Agria Polska jt vs. komisjon,
C‑373/17 P
,
EU:C:2018:756
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Väide ei vasta nendele nõuetele ja tuleb tunnistada vastuvõetamatuks, kui selle põhjendus ei ole piisavalt selge ja täpne, et Euroopa Kohus saaks teostada õiguspärasuse kontrolli, eelkõige seetõttu, et väite aluseks olevad olulised üksikasjad ei nähtu piisavalt sidusalt ja arusaadavalt selle apellatsioonkaebuse tekstist, mis on selles osas sõnastatud ebaselgelt ja mitmeti mõistetavalt (10. juuli 2014. aasta otsus kohtuasjas Telefónica ja Telefónica de España vs. komisjon,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 29. juuni 2016. aasta kohtumäärus ombudsman vs. Staelen,
C‑337/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2016:670
, punkt
).
Kuigi Changmao on täpselt loetlenud vaidlustatud kohtuotsuse punktid, mida ta oma viiendas väites kritiseerib, ei selgita ta täpselt ja konkreetselt neid õigusnormi rikkumisi, mida ta Üldkohtule ette heidab.
Lisaks ei selgu, et käesolevas väites esitatud argumentidega vaidlustab Changmao vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused. Neis argumentides ta hoopis kritiseerib komisjoni tegevust vaidlustatud määruse vastuvõtmisele eelnenud menetluses.
Seega on viies väide vastuvõetamatu.
Kuna nõustuda ei saa ühegi väitega, mille Changmao oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitas, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna Changmao on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni kohtukulud vastavalt komisjoni sellekohasele nõudele välja mõista apellandilt ja jätta apellandi kohtukulud tema enda kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Jätta Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.