CELEX: 62018CJ0572
Apellatsioonkaebus
Tolliliit
Määrus (EL) nr 952/2013
Artikli 211 lõige 6
Suundorienteeritud struktuuriga elektrotehnilisest terasest toodete seestöötlemise luba
Liidu tootjate oluliste huvide kahjustamise oht
Majanduslike tingimuste kontrollimine
Rakendusmäärus (EL) 2015/2447
Artikkel 259
Euroopa Komisjoni järeldus majanduslike tingimuste kohta
ELTL artikkel 263
Vaidlustamatu akt

thyssenkrupp Electrical Steel GmbH ja thyssenkrupp Electrical Steel Ugo paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 2. juuli 2018. aasta määruse kohtuasjas thyssenkrupp Electrical Steel ja thyssenkrupp Electrical Steel Ugo vs. komisjon (
T‑577/17
, ei avaldata,
EU:T:2018:411
; edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“), millega jäeti rahuldamata nende hagi, milles paluti tühistada Euroopa Komisjoni järeldus, mis sisaldub tolliekspertide rühma sektsiooni „Muud eriprotseduurid kui transiit“2. mail 2017 toimunud kuuenda koosoleku protokollis, osas, milles otsustati, et Euro‑Mit Staal BV (edaspidi „EMS“) taotletud suundorienteeritud struktuuriga elektrotehnilisest terasest toodete seestöötlemise luba ei kahjusta tõenäoliselt Euroopa Liidu tootjate olulisi huve.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 2913/92
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT 1992, L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000 (
EÜT 2000, L 311, lk 17
; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239) (edaspidi „määrus nr 2913/92“), artiklid 130–136 käsitlesid tollikontrolli all töötlemise protseduuri.
Määruse nr 2913/92 artiklis 130 oli sätestatud:
„Tollikontrolli all töötlemise protseduur võimaldab kasutada ühendusevälist kaupa ühenduse tolliterritooriumil toimingutes, mis muudavad kauba laadi või kuju, ilma et selle suhtes kohaldataks imporditollimakse või kaubanduspoliitilisi meetmeid, ning samuti lubada selliste toimingute käigus saadud tooteid vabasse ringlusse asjakohase imporditollimaksu summa tasumisel. Selliseid tooteid nimetatakse töödeldud toodeteks.“
Määruse artiklis 132 oli ette nähtud:
„Tollikontrolli all töötlemise luba antakse töötlemistoiminguid läbiviiva või nende läbiviimist korraldava isiku taotluse korral.“
Määruse artiklis 133 oli sätestatud:
„Luba antakse ainult:
[…]
e)
kui on täidetud vajalikud tingimused selleks, et seestöötlemise protseduur aitaks ühenduses luua või säilitada töötlemistegevust, kahjustamata sealjuures sarnast kaupa valmistavate ühenduse tootjate olulisi huve (majanduslikud tingimused). Juhud, kus majanduslikud tingimused loetakse täidetuks, võib määrata kooskõlas komiteemenetlusega.“
Sama määruse artiklite 247–249 kohaselt abistas komisjoni komitee.
Määrus nr 2913/92 tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (
ELT 2008, L 145, lk 1
), mis omakorda tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrusega (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (
ELT 2013, L 269, lk 1
) (edaspidi „tolliseadustik“).
Määrus nr 2454/93
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele nr 2913/92 (
EÜT 1993, L 253, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), muudetud komisjoni 4. mai 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 993/2001 (
EÜT 2001, L 141, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/11, lk 286) (edaspidi „määrus nr 2454/93“) artikli 502 lõikes 1 oli ette nähtud:
„Välja arvatud juhul, kui majanduslikud tingimused loetakse täidetuks vastavalt 3., 4. või 6. peatükile, ei anta [tollikontrolli all töötlemise] luba, ilma et toll majanduslikke tingimusi kontrolliks.“
Määruse artiklis 503 oli sätestatud:
„Komisjon võib majanduslike tingimuste kontrollis osaleda:
a)
kui asjaomased tolliasutused soovivad enne või pärast loa väljaandmist nõu pidada;
b)
kui mõni teine tolliasutus on väljaantud loa vastu;
c)
omal algatusel.“
Määruse artikli 504 lõigetes 1 ja 4 oli ette nähtud:
„1.   Kui algatatakse artikli 503 kohane kontroll, saadetakse juhtum komisjonile. Sellele lisatakse juba tehtud kontrolli tulemused.
[…]
4.   Asjaomased tolliasutused ja teised samalaadsete lubade või taotlustega tegelevad tolliasutused võtavad komitee otsust arvesse.“
Määrus nr 2454/93 tunnistati kehtetuks komisjoni 1. aprilli 2016. aasta rakendusmäärusega (EL) 2016/481 (
ELT 2016, L 87, lk 24
).
Tolliseadustik
Tolliseadustiku artikli 5 „Mõisted“ punktis 39 on märgitud, et mõiste „otsus“ selle seadustiku tähenduses on „tolli poolt tollialaste õigusaktide alusel tehtud toiming, millega tehakse lahend üksikjuhu suhtes ning millel on õiguslikud tagajärjed asjaomase isiku või asjaomaste isikute jaoks“.
Selle seadustiku artiklis 22 „Taotluse alusel tehtud otsused“ on sätestatud:
„1.   Isik, kes esitab taotluse tollialaste õigusaktide kohaldamisega seonduva otsuse saamiseks, peab esitama kogu teabe, mida pädevad tolliasutused sellise otsuse tegemiseks vajavad.
[…]
2.   Tolliasutused kontrollivad viivitamata ja hiljemalt 30 päeva jooksul otsuse tegemise taotluse kättesaamisest, kas tingimused selle taotluse aktsepteerimiseks on täidetud.
Kui toll teeb kindlaks, et taotlus sisaldab kogu teavet, mis on vajalik otsuse tegemiseks, teatab ta selle aktsepteerimisest taotlejale esimeses lõigus osutatud ajavahemiku jooksul.
3.   Pädev tolliasutus teeb lõikes 1 osutatud otsuse ja teatab sellest taotlejale viivitamata ning hiljemalt 120 päeva jooksul taotluse aktsepteerimise kuupäevast, kui ei ole sätestatud teisiti.
[…]
6.   Enne sellise otsuse tegemist, mis võib kahjustada taotlejat, peab toll esitama oma otsuse aluseks olevad põhjendused taotlejale, kellele antakse võimalus väljendada oma seisukoht ettenähtud ajavahemiku jooksul alates kuupäevast, mil ta need põhjendused kätte saab või mil need loetakse kättesaaduks. Pärast kõnealuse ajavahemiku lõppemist tehakse otsus taotlejale asjakohases vormis teatavaks.
[…]
7.   Taotlejat kahjustavas otsuses esitatakse selle aluseks olevad põhjendused ja viidatakse artiklis 44 sätestatud kaebuse esitamise õigusele.“
Nimetatud seadustiku artikli 44 „Kaebuse esitamise õigus“ lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.   Igal isikul on õigus esitada kaebusi kõigi tolli otsuste suhtes, mis on seotud tollialaste õigusaktide kohaldamisega ning puudutavad kõnealust isikut otseselt ja isiklikult.
Kaebuse esitamise õigus on ka igal isikul, kes on esitanud taotluse, et toll teeks otsuse, ega ole oma taotluse alusel artikli 22 lõikes 3 nimetatud tähtaja jooksul otsust saanud.
[…]
3.   Kaebus esitatakse selles liikmesriigis, kus otsus tehti või kus selle tegemist taotleti.“
Sama seadustiku artiklis 211 on ette nähtud:
„1.   Tolli luba nõutakse
a)
[seestöötlemisprotseduuri] […] kasutamiseks;
[…]
4.   Kui ei ole sätestatud teisiti, võib lõikes 1 osutatud loa anda lisaks lõikes 3 sätestatud tingimustele ainult kõigi järgmiste tingimuste täitmise korral:
a)
kui toll saab teostada tollijärelevalvet, ilma et oleks vaja rakendada asjaomaste majanduslike vajadustega võrreldes ebaproportsionaalseid haldusmeetmeid;
b)
kui töötlemise protseduuri luba ei kahjusta liidu tootjate olulisi huve (majanduslikud tingimused).
5.   Liidu tootjate olulisi huve ei loeta lõike 4 punktis b osutatud viisil kahjustatuks, kui ei ole vastupidiseid tõendeid või kui majanduslikud tingimused loetakse täidetuks.
6.   Kui on tõendeid liidu tootjate oluliste huvide tõenäolise kahjustamise kohta, kontrollitakse majanduslikke tingimusi liidu tasandil.“
Tolliseadustiku artikli 213 „Rakendamisvolituste andmine“ esimeses lõigus on sätestatud:
„Komisjon määrab rakendusaktidega kindlaks artikli 211 lõikes 6 osutatud majanduslike tingimuste kontrollimist käsitlevad menetluseeskirjad.“
Delegeeritud määrus
Komisjoni 28. juuli 2015. aasta delegeeritud määruse (EL) 2015/2446, millega täiendatakse määrust nr 952/2013 seoses liidu tolliseadustiku teatavaid sätteid täpsustavate üksikasjalike eeskirjadega (
ELT 2015, L 343, lk 1
; edaspidi „delegeeritud määrus“), artikli 166 lõikes 1 on sätestatud üldreegel, mille kohaselt tolliseadustiku artikli 211 lõike 4 punktis b ette nähtud tingimust ei kohaldata seestöötlemise lubade suhtes, nähes samal ajal ette kolm erandit sellest reeglist.
Rakendusmäärus
Komisjoni 24. novembri 2015. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/2447, millega nähakse ette määruse nr 952/2013 teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
ELT 2015, L 343, lk 558
; edaspidi „rakendusmäärus“), artikkel 259 „Majanduslike tingimuste kontrollimine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kui tolliseadustiku artikli 211 lõike 1 punktis a osutatud loa taotlemise tulemusena on vaja kontrollida majanduslikke tingimusi vastavalt tolliseadustiku artikli 211 lõikele 6, siis saadab kõnealuse taotluse puhul see tolliamet, kelle alluvusse/haldusalasse otsustuspädev tolliasutus kuulub, toimiku viivitamata komisjonile ja taotleb majanduslike tingimuste kontrollimist.
[…]
4.   Komisjon moodustab liikmesriikide esindajatest koosneva eksperdirühma, mis nõustab komisjoni küsimuses, kas majanduslikud tingimused on täidetud või mitte.
5.   Majanduslike tingimuste kohta tehtud järeldusega arvestab asjaomane tolliasutus ja mis tahes muu tolliasutus, mis tegeleb sarnaste taotluste või lubadega.
Majanduslike tingimuste kohta tehtud järeldustes võib täpsustada, et vaadeldav juhtum on ainulaadne ja seega ei saa seda käsitada pretsedendina muude taotluste või lubade kohta otsuse tegemisel.
[…]“.
Otsus C(2016) 3301 final
Komisjoni 30. mai 2016. aasta otsuse, millega kehtestatakse horisontaalsed eeskirjad komisjoni eksperdirühmade loomiseks ja toimimiseks (C(2016) 3301 final), artikli 3 lõike 1 punktis c on ette nähtud, et need rühmad annavad komisjonile nõu ja pakuvad oma eksperditeadmisi muu hulgas osas, mis puudutab õigusaktide rakendamist ja koordineerimist ning koostööd liikmesriikidega. Selle otsuse artikli 5 kohaselt peavad eksperdirühma volitused olema selgelt määratletud ja tema ülesanded võimalikult täpselt sõnastatud.
Tolliekspertide rühm moodustati rakendusmääruse artikli 259 lõike 4 alusel ja sellele kohaldati eelmises punktis nimetatud horisontaalseid eeskirju. Nimetatud rühma ülesanne on vastavalt 3. mail 2016 vastu võetud „pädevusraamistiku“ (Ares (2016) 2109319) artikli 2 punktile g anda komisjonile ja tema talitustele nõu seoses küsimusega, kas majanduslikud tingimused on täidetud.
Vaidluse taust
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtumääruse punktides 1–8 ja selle võib käesoleva menetluse vajadustest lähtudes kokku võtta järgmiselt.
EMS esitas 21. veebruaril 2017 Madalmaade tollile tolliseadustiku artikli 211 lõike 1 punkti a alusel taotluse seestöötlemise loa saamiseks teatavate Jaapani päritolu suundorienteeritud struktuuriga elektrotehnilisest terasest toodete jaoks.
Toll edastas 27. veebruaril 2017 rakendusmääruse artikli 259 lõike 1 alusel toimiku komisjonile, paludes tal läbi viia majanduslike tingimuste kontroll.
Tolliekspertide rühma sektsiooni „Muu eriprotseduur kui transiit“ kuuendal koosolekul, mis toimus 2. mail 2017, arutati majanduslike tingimuste küsimust ja jõuti hääletamisel positiivsele tulemusele. Selle alusel tegi komisjon järelduse, et seestöötlemiseks loa andmise majanduslikud tingimused olid täidetud (edaspidi „vaidlusalune järeldus“).
Samal päeval andis Madalmaade toll EMS-le seestöötlemise loa kehtivusajaga 2. maist 2017 kuni 1. maini 2020.
12. juulil 2017 esitasid apellandid Madalmaade tollile vaided selle loa andmise peale.
Madalmaade toll teatas oma 11. detsembri 2017. aasta esialgses otsuses nende vaiete kohta, et oli „kohustatud“ („verplicht“) taotletud load andma, kuna pidi „arvesse võtma majanduslike tingimuste kohta tehtud [vaidlusalust järeldust]“.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
Üldkohtu kantseleisse 25. augustil 2017 saabunud hagiavaldusega esitasid apellandid vaidlusaluse järelduse tühistamise nõude.
Üldkohtu kantseleisse 6. novembril 2017 saabunud eraldi dokumendiga esitas komisjon Üldkohtu kodukorra artikli 130 alusel vastuvõetamatuse vastuväite, mis tugines esimese võimalusena sellele, et puudub akt, mida saaks ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, ja teise võimalusena asjaolule, et akt ei puuduta apellante otseselt ja isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
Vastuvõetamatuse vastuväite üle otsustades leidis Üldkohus, et vaidlusalune järeldus ei kujuta endast akti, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, ning jättis seega hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, võtmata seisukohta küsimuses, kas vaidlusalune järeldus puudutab apellante otseselt ja isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
Menetlus Euroopa Kohtus ja apellatsioonimenetluse poolte nõuded
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtumäärus;
–
tunnistada hagi vastuvõetavaks;
–
saata kohtuasi tagasi Üldkohtule menetluse jätkamiseks ja asja sisulise arutamise alustamiseks ja
–
mõista käimasoleva apellatsioonimenetluse kulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
Euroopa Kohtu president jättis 7. märtsi 2019. aasta kohtumäärusega thyssenkrupp Electrical Steel ja thyssenkrupp Electrical Steel Ugo vs. komisjon (
C‑572/18 P
, ei avaldata,
EU:C:2019:188
) rahuldamata EMSi taotluse astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks, kuna EMS ei olnud tõendanud põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu.
Apellatsioonkaebus
Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebust viie väitega. Oma esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et tolliseadustik ning delegeeritud määrus ja rakendusmäärus ei anna komisjonile volitusi võtta vastu otsuseid, mis on liikmesriigi tollile seestöötlemise loa andmise menetluses siduvad. Teise väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjoni roll majanduslike tingimuste kontrollimisel on puhtalt menetluslikku laadi. Kolmanda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et 11. mai 2006. aasta kohtuotsus Friesland Coberco Dairy Foods (
C‑11/05
,
EU:C:2006:312
; edaspidi „kohtuotsus Friesland Coberco“) on rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 tõlgendamisel õiguslikult siduv. Neljanda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kuna ta ei võtnud vaidlusaluse järelduse siduvuse tõendina arvesse 5. augusti 2016. aasta dokumenti „Halduspraktika majanduslike tingimuste kontrollimise kohta vastavalt [tolliseadustiku] artikli 211 lõikele 6 ja [rakendusmääruse] artiklile 259“ (
Administrative practice regarding the examination of the economic conditions in accordance with Articles 211(6) [Union Customs Code (UCC)] and 259 [UCC Implementing Act (IA UCC)])
(Ares(2016)4155451; edaspidi „halduspraktika“). Viienda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta ei asunud seisukohale, et vaidlusalune järeldus puudutab apellante otseselt ja isiklikult.
Kõigepealt tuleb märkida, et oma vastuses apellatsioonkaebusele märkis komisjon, esitamata formaalselt vastuvõetamatuse vastuväidet, et juhul, kui apellandid ei oleks algatanud kohtumenetlust seoses Madalmaade tolli otsusega jätta rahuldamata nende vaided otsuse peale anda EMS-le seestöötlemise luba, oleks see luba muutunud lõplikuks, mistõttu apellandid ei saaks põhjendada oma huvi apellatsioonkaebuse menetlemise vastu.
Oma repliigis kinnitasid apellandid siiski, et nad on algatanud sellised menetlused Madalmaade kohtutes, mida komisjon oma vasturepliigis ka möönis.
Järelikult tuleb tagasi lükata komisjoni argumendid, mille kohaselt puudub põhjendatud huvi apellatsioonkaebuse menetlemise jätkamiseks.
Esimene, teine ja neljas väide
Poolte argumendid
Nende väidetega, mida tuleb nende seotust arvestades käsitleda koos, heidavad apellandid Üldkohtule ette, et hinnates, kas vaidlusalune järeldus on akt, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, rikkus Üldkohus kolme õigusnormi, tõlgendades ja kohaldades vääralt ühelt poolt tolliseadustiku, delegeeritud määruse ja rakendusmääruse sätteid majanduslike tingimuste kontrollimise menetluse kohta ning teiselt poolt halduspraktika sätteid.
Esimese väite põhjenduseks, mis on suunatud vaidlustatud kohtumääruse punktis 48 esitatud seisukoha vastu, väidavad apellandid, et komisjon on oma rakendusvolituste alusel kehtestanud menetluse, mille käigus tuleb majanduslike tingimuste täidetust kontrollida liidu tasandil, samas kui liikmesriigi tollile ei ole antud mingit pädevust nende tingimuste kontrollimiseks. Sellise menetluse kehtestamine kätkeb erinevust võrreldes määrusega nr 2913/92, nagu Euroopa Kohus seda kohtuotsuses Friesland Coberco tõlgendas.
Apellandid on seisukohal, et kuna seestöötlemise loa andmine sõltub sellest, kas majanduslikud tingimused on täidetud, ning kuna liikmesriigi tollil ei ole õigust seda kontrollida, on komisjoni järeldused selles valdkonnas igal juhul nimetatud asutusele siduvad. Seda järeldust kinnitavad halduspraktika ja Madalmaade tolli 11. detsembri 2017. aasta esialgsed otsused kaebajate vaiete kohta.
Apellandid väidavad samuti, et komisjoni pädevust võtta majanduslike tingimuste kontrolli tulemusel vastu siduvaid otsuseid ei saa kahtluse alla seada asjaolu, et rakendusmääruse artiklis 259 on sellise kontrolli tulemusel antavat akti nimetatud „järelduseks“, ega ka asjaolu, et seda institutsiooni abistab tolliekspertide rühm. Nad rõhutavad siinkohal, et vastuvõetud akti vorm ei saa muuta akti olemust ning et rühma arvamusel on vaid nõuandev väärtus.
Põhjendamaks teist väidet, mis on suunatud vaidlustatud kohtumääruse punktides 49 ja 50 esitatud seisukoha vastu, väidavad apellandid, et ühegi tolliseadustiku, delegeeritud määruse ega rakendusmääruse sätte kohaselt ei piirdu komisjoni roll liikmesriikide esindajate hääletamise ja häälte lugemise korraldamisega tolliekspertide rühmas. Apellandid on seisukohal, et kuna komisjon ei ole kohustatud järgima selle eksperdirühma nõuandeid, peaks ta olema majanduslike tingimuste kohta tehtud järelduse eest „õiguslikult vastutav“.
Seega leiavad apellandid, et selline järeldus kujutab endast akti, mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi ja mida saab järelikult ELTL artikli 263 alusel vaidlustada.
Neljanda väite, mis on suunatud vaidlustatud kohtumääruse punktis 66 esitatud seisukoha vastu, põhjenduseks esitavad apellandid argumendi, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta analüüsis komisjoni järeldust majanduslike tingimuste kohta, kuna ta ei võtnud halduspraktikat arvesse tõendina selle järelduse siduvuse kohta, kuigi halduspraktika punkti 3 esimeses lõigus on täpsustatud, et „[k]omisjoni järeldus[ed] on pädevatele tolliasutustele siduv[ad] ja […] nad ei või neist seega kõrvale kalduda“. Lisaks kinnitas Madalmaade toll, et ta oli vaidlusaluse järelduse alusel „kohustatud“ (
verplicht
) andma taotletud loa.
Komisjon vaidlustab nende väidete põhjendatuse.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et „aktiks, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada“, loetakse kõiki liidu institutsioonide vastu võetud sätteid – sõltumata nende vormist –, mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve kahjustaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras (vt selle kohta 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon,
C‑463/10 P ja C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, punkt
, ning 20. septembri 2016. aasta kohtuotsus Mallis jt vs. komisjon ja EKP,
C‑105/15 P–C‑109/15 P
,
EU:C:2016:702
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
ELTL artikli 263 kohase kohtuliku kontrolli alt jääb seevastu välja mis tahes akt, millel puuduvad siduvad õiguslikud tagajärjed, näiteks ettevalmistavad aktid ja puhtalt rakendusaktid, lihtsad soovitused ja arvamused ning põhimõtteliselt ka sisejuhised (vt selle kohta 12. septembri 2006. aasta kohtuotsus Reynolds Tobacco jt vs. komisjon,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, punkt
).
Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb selleks, et teha kindlaks, kas vaidlustatud akt tekitab selliseid tagajärgi, lähtuda akti olemusest ja hinnata akti tagajärgi objektiivsete kriteeriumide, näiteks akti sisu põhjal, võttes vajaduse korral arvesse akti vastuvõtmise konteksti ja selle vastu võtnud institutsiooni volitusi (20. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika ning 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
, punkt
).
Teisiti on see vaid juhul, kui ettevalmistava menetluse käigus vastu võetud aktid lõpetavad erimenetluse, mis erineb sellest menetlusest, mis peab võimaldama institutsioonil teha asjas sisuline otsus (11. novembri 1981. aasta kohtuotsus IBM vs. komisjon,
60/81
,
EU:C:1981:264
, punkt
).
Kuigi puhtalt ettevalmistavat laadi meetmete endi peale ei saa tühistamishagi esitada, võib nende võimalikule õigusvastasusele igal juhul tugineda selle lõpliku akti peale esitatavas hagis, mille ettevalmistamisega need aktid seotud on (11. novembri 1981. aasta kohtuotsus IBM vs. komisjon,
60/81
,
EU:C:1981:264
, punkt
).
Käesoleval juhul märkis Üldkohus kõigepealt vaidlustatud kohtumääruse punktis 48, et tolliseadustik, delegeeritud määrus ega rakendusmäärus ei anna komisjonile majanduslike tingimuste kontrollimisel pädevust võtta vastu otsuseid ja veelgi vähem liikmesriigi tollile siduvaid otsuseid.
Seejärel nentis Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 49, et tolliseadustik ei pane komisjonile kohustust ise kontrollida majanduslikke tingimusi ning kirjeldas selle institutsiooni rolli koostöös ühelt poolt tema ja liikmesriikide ekspertide ning teiselt poolt asjaomaste tolliasutuste vahel puhtalt menetluslikuna. Sellist koostööd ei või Üldkohtu hinnangul aga segi ajada liidu tasandil tehtud otsuse regulatsiooniga, milles mitteametlikud järeldused oleksid liikmesriikidele siduvad.
Lõpuks rõhutas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 50, et komisjoni poolt tolliseadustiku artiklist 213 tuleneva rakenduspädevuse raames kehtestatud menetlusest ei nähtu, et see institutsioon peaks väljendama oma arvamust või kasutama kaalutlusõigust küsimuses, kas majanduslikud tingimused on täidetud.
Lisaks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 66 esiteks, et halduspraktika asendas üksnes varasemat haldusdokumenti määruse nr 2454/93 asjakohaste sätete kohaldamise kohta, ja teiseks, et kuna see dokument ei võtnud arvesse kohtuotsuses Friesland Coberco tehtud järeldusi, ei saa see olla halduspraktikas sisalduva tõlgenduse kehtiv alus.
Apellatsioonkaebuse esimese ja teise väite raames leiavad apellandid sisuliselt, et tolliseadustiku, delegeeritud määruse ja rakendusmääruse asjakohaseid sätteid tuleb tõlgendada nii, et majanduslike tingimuste kontrollimise menetlus, mida komisjon viib liidu tasandil läbi koostöös tolliekspertide rühmaga, on iseseisev ja lahutatav seestöötlemise loa andmise menetlusest.
Esiteks tuleb siiski märkida, et komisjoni järeldused majanduslike tingimuste kohta, nagu vaidlusalune järeldus, on osa seestöötlemise loa andmise menetlusest, mille raames on tolliseadustiku artikli 211 lõike 1 punkti a kohaselt kauba seestöötlemise protseduurile suunamise eelduseks liikmesriigi tolli luba ning üksnes tollil on seega selles menetluses lõpliku otsuse tegemise õigus.
Seda järeldust kinnitavad tolliseadustiku artikli 22 sätted. Selle artikli lõike 3 kohaselt peab nimelt pädev tolliasutus, kes on saanud taotluse tollialaste õigusaktide kohaldamiseks, tegema sellekohase otsuse ning teatama sellest otsuse taotlejale seaduses ette nähtud tähtaja jooksul. Nimetatud artikli lõige 6 paneb tollile omakorda kohustuse enne sellise otsuse tegemist, mis võib taotlejat kahjustada, esitada taotlejale põhjendused, millele ta kavatseb oma otsuses tugineda, ja anda taotlejale võimalus väljendada oma seisukohta. Lõpuks tuleb märkida, et sama artikli lõike 7 kohaselt peavad taotlejat kahjustavas otsuses olema esitatud selle aluseks olevad põhjendused ning olema viidatud „[tolliseadustiku] artiklis 44 sätestatud kaebuse esitamise õigusele“, kusjuures see kaebus tuleb viimati nimetatud artikli lõike 3 kohaselt esitada „selles liikmesriigis, kus otsus tehti või kus selle tegemist taotleti“.
Tolliseadustiku artikli 5 punktis 39 on märgitud, et mõiste „otsus“ selle seadustiku tähenduses on „tolli poolt tollialaste õigusaktide alusel tehtud toiming, millega tehakse lahend üksikjuhu suhtes ning millel on õiguslikud tagajärjed asjaomase isiku või asjaomaste isikute jaoks“, ning seega ei jäta see säte mingit kahtlust, et just liikmesriigi tollil on selle seadustiku alusel otsuste tegemise õigus.
On tõsi, et seestöötlemise loa andmiseks vajalike kumulatiivsete tingimuste hulgas nõuab tolliseadustiku artikli 211 lõike 4 punkt b, et majanduslikud tingimused oleksid täidetud, ja lõikes 6 on juhuks, kui neid tingimusi on vaja kontrollida, ette nähtud, et seda tehakse „liidu tasandil“. Tolliseadustiku artikli 211 lõike 1 punktist a koostoimes artikli 211 lõike 4 punktiga b ja artikli 211 lõikega 6 nähtub siiski, et selline kontroll on osa menetlusest, mille tulemusel teeb liikmesriigi toll vastava loataotluse alusel lõpliku otsuse, ning kõnealune kontroll kujutab endast vaid selle menetluse ühte vaheetappi.
Seega, kuigi tolliseadustiku artikli 211 lõike 1 punkt a annab seestöötlemise protseduuri valdkonnas otsuse tegemise pädevuse sõnaselgelt liikmesriigi tollile, ei anna tolliseadustiku artikli 211 lõike 4 punkt b ega lõige 6 omalt poolt ühelegi liidu üksusele majanduslike tingimuste kontrolli raames mingit iseseisvat otsustusõigust.
Seda järeldust kinnitab asjaolu, et erinevalt tolliseadustiku artiklis 22 ja artikli 44 lõikes 3 ette nähtust, mis puudutab pädeva tolliasutuse poolt taotluse alusel tehtud otsuseid, ei pane ükski tolliseadustiku säte liidu üksusele, kes peab majanduslikke tingimusi kontrollima, kohustust teatada taotlejale kontrolli tulemusest või edastada talle selle tulemuse põhjused. Lisaks puudub siinkohal säte, mis annaks taotlejale õiguse sellist tulemust vaidlustada.
Peale selle ei tulene tolliseadustiku sätetest vastupidi apellantide väidetele, et pädeva tolliasutuse roll piirdub majanduslike tingimuste kontrolli käigus liidu tasandil saadud tulemuse rakendamisega. Nimelt ei anna see seadustik ja eelkõige selle artikkel 211 liidu üksusele, kelle ülesanne on kontrollida majanduslikke tingimusi, pädevust võtta muid meetmeid peale ettevalmistavate vahemeetmete.
Teiseks tuleb tolliseadustiku artikli 211 lõike 6 kohaselt liidu tasandil toimuvale majanduslike tingimuste kontrollile kohaldatavate menetlusnormide kohta märkida, et rakendusmääruse artikli 259 lõigetest 1 ja 4 tuleneb nende koostoimes tõepoolest, et kui selline kontroll on vajalik, peab selle läbi viima komisjon koostöös liikmesriikide esindajatest koosneva eksperdirühmaga, lähtudes pädeva tolliasutuse poolt kättesaadavaks tehtud teabest. Lisaks tuleneb rakendusmääruse artikli 259 lõikest 5, et komisjon kajastab liidu tasandil läbi viidud majanduslike tingimuste kontrolli tulemused „järelduses“ ning et pädev tolliasutus ja teised sarnaste lubade või taotlustega tegelevad tolliasutused „arvestavad“ selle järeldusega.
Seega kinnitab rakendusmääruse artikkel 259 seisukohta, et järeldus, milleni komisjon majanduslike tingimuste kontrolli tulemusena jõuab, kujutab endast pelgalt vahemeedet, mille eesmärk on valmistada ette tolli lõplik otsus seestöötlemise loa taotluse kohta.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 52 sisuliselt märkis, viitab nimelt rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 esimeses lõigus kasutatud sõna „arvestab“, kui lähtuda selle harilikust tähendusest tavakeeles, sellele, et pädevale tolliasutusele on jäetud teatud kaalutlusruum, mille raames järgida komisjoni järeldust majanduslike tingimuste kohta. See tähendab seega, et pädev tolliasutus vaatab komisjoni järelduse läbi ja esitab juhul, kui ta sellega ei nõustu, põhjendused, miks ta otsustas seda järeldust mitte järgida (vt analoogia alusel kohtuotsus Friesland Coberco, punkt 27).
On tõsi, nagu rõhutavad apellandid, et rakendusmääruse artikli 259 lõike 1 kohaselt peab seestöötlemise loa taotlust lahendav pädev tolliasutus juhul, kui tolliseadustiku artikli 211 lõike 6 kohaselt on vaja kontrollida majanduslikke tingimusi liidu tasandil, saatma toimiku komisjonile ja taotlema taolist kontrolli.
Sarnaselt Euroopa Kohtu sedastustega määruse nr 2913/92 kohta kohtuotsuse Friesland Coberco punktides 28 ja 29, ei tähenda pädeva tolliasutuse kohustus saata toimik teatud asjaoludel komisjonile siiski seda, et see asutus oleks kohustatud järgima selle institutsiooni tehtud järeldusi. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 53 ja 54 õigesti rõhutas, mida ei ole käimasolevas apellatsioonimenetluses vaidlustatud, ei lükka seda seisukohta ümber asjaolu, et majanduslikke tingimusi puudutavad järeldused on nüüd teinud komisjon, mitte enam – nagu määruse nr 2913/92 kehtimise ajal – viimati nimetatud määrusega loodud komitee. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 64 märkis, jääb kõnealuse kontrolli eesmärk samaks, muutunud on üksnes selle autor.
Ka liikmesriigi tolli kohustus põhjendada oma otsust kalduda kõrvale komisjoni järeldusest kinnitab tõdemust, et komisjoni järeldus ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis võiksid kaasa tuua selge muutuse hageja õiguslikus olukorras. Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 sisuliselt märkis, annab taoline põhjendamiskohustus küll tunnistust komisjoni järeldusega kaasnevast õiguslikust tagajärjest, kuid see tagajärg ei ole piisav, et muuta komisjoni järeldus aktiks, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada.
Apellantide argumendi kohta, mis põhineb rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 teise lõigu sõnastusel, mille kohaselt komisjon võib oma järelduses täpsustada, et vaadeldav juhtum on ainulaadne ja seega ei saa seda käsitada pretsedendina muude taotluste või lubade kohta otsuse tegemisel, tuleb märkida, et ka sellest sättest ei tulene, et komisjonil oleks õigus võtta vastu õigusakte, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve kahjustaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras. Isegi sellisel juhul võivad asjaomased liikmesriigi tolliasutused komisjoni järeldustest kõrvale kalduda tingimusel, et nad põhjendavad oma sellekohast otsust.
Lõpuks tuginevad apellandid halduspraktikale, et põhjendada oma seisukohta, mille kohaselt komisjoni järeldus majanduslike tingimuste kohta kujutab endast akti, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, kuid nagu Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 67, mida ei ole käimasolevas apellatsioonimenetluses vaidlustatud, õigesti märkis, ei ole halduspraktika õiguslikult siduv ega muuda selle õigusakti kohaldamisala, mille kohta see käib, kuigi halduspraktikat võib käsitleda asjakohase abivahendina, mis aitab tõlgendada komisjoni järelduse olemust.
Arvestades aga käesoleva kohtuotsuse punktides 63–69 rakendusmääruse artiklile 259 antud tõlgendust, lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 68 õigesti tagasi halduspraktikas sisalduva tõlgenduse, kuna see ei ole kooskõlas rakendusmääruse sätetega.
Antud juhul ei saa halduspraktika seada kahtluse alla tolliseadustiku ja rakendusmääruse sätete tõlgendust, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 56–69, mistõttu sellel praktikal põhineva apellantide argumendiga ei ole võimalik nõustuda. Asjaolu, et käesoleval juhul tegi pädev tolliasutus oma otsuse, uskudes, et ta on vaidlusaluse järeldusega seotud, ei tähenda, et see järeldus oleks õiguslikult siduv, nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 61 märkis.
Seega ei saa nõustuda apellantide argumentidega, millega soovitakse tõendada, et hinnates, kas vaidlusalune järeldus on akt, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, rikkus Üldkohus kolme õigusnormi, tõlgendades ja kohaldades vääralt ühelt poolt tolliseadustiku, delegeeritud määruse ja rakendusmääruse sätteid majanduslike tingimuste kontrollimise menetluse kohta ning teiselt poolt halduspraktika sätteid.
Järelikult tuleb esimene, teine ja neljas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide
Poolte argumendid
Kolmandas väites leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtumääruse punktides 60 ja 61 õigusnormi, leides et Euroopa Kohtu tõlgendus määruse nr 2454/93 artikli 504 lõike 4 kohta kohtuasjas Friesland Coberco kehtib ka käesolevas asjas kohaldatava rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 kohta. Apellandid vaidlustavad Üldkohtu seisukoha, et neid kahte sätet „võib käsitleda võrdsetena“.
Selle seisukoha vaidlustamiseks väidavad apellandid, et tolliseadustik ei sisalda enam tollikontrolli all töötlemise protseduuri, mida käsitleti kohtuasjas Friesland Coberco. See muudatus tõi pealegi kaasa muutuse mõiste „majanduslikud tingimused“ määratluses. Lisaks ei ole määrusega nr 2913/92 loodud komiteel majanduslike tingimuste kontrollimisel mingit rolli, kuna nüüd teeb nende tingimuste kohta järelduse hoopis komisjon.
Samuti juhivad apellandid tähelepanu ühelt poolt määruse nr 2454/93 artikli 502 lõike 1 ning teiselt poolt tolliseadustiku artikli 211 lõike 6 ja rakendusmääruse artikli 259 lõike 1 erinevale sõnastusele. Rakendusmääruse artikli 259 lõikes 5 kasutatud sõna „arvestab“ tuleb seega mõista nii, et komisjoni järeldus majanduslike tingimuste kohta on liikmesriigi tollile siduv.
Komisjon vaidlustab kõnealuse väite põhjendatuse.
Euroopa Kohtu hinnang
Käesoleva väitega, mis on suunatud vaidlustatud kohtumääruse punktides 60 ja 61 esitatud seisukohtade vastu, leiavad apellandid, et võttes arvesse muudatuste ulatust, mis tehti tollialastes õigusaktides pärast seda, kui kohtuotsuses Friesland Coberco anti tõlgendus määrustele nr 2913/92 ja nr 2454/93, rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et määruse nr 2454/93 artikli 504 lõige 4 ja rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 esimene lõik on võrdsed, ning tõlgendas viimasena nimetatud sätet samamoodi, nagu Euroopa Kohus oli tõlgendanud esimesena nimetatud sätet viidatud kohtuotsuses, mille kohaselt määruse nr 2913/92 alusel loodud komitee järeldus ei ole liikmesriigi tollile siduv.
Siinkohal piisab, kui märkida, et arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 56–69 esitatud kaalutlusi, ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktides 60 ja 61, et määruse nr 2454/93 artikli 504 lõike 4 tõlgendus, mille Euroopa Kohus andis sellele sättele kohtuotsuses Friesland Coberco, on asjakohane rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 esimese lõigu tõlgendamisel, arvestades, et neid kahte sätet võib pidada võrdseks.
Antud olukorras ei saa nõustuda apellantide argumendiga, millega soovitakse tõendada, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Euroopa Kohtu tõlgendus määruse nr 2454/93 artikli 504 lõike 4 kohta kohtuasjas Friesland Coberco on asjakohane ka käesolevas asjas kohaldatava rakendusmääruse artikli 259 lõike 5 puhul.
Seetõttu tuleb ka kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies väide
Poolte argumendid
Käesolevas väites leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, jättes tuvastamata, et vaidlusalune järeldus puudutab neid otseselt ja isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
Komisjon on seisukohal, et kõnealune väide jääb edutuks ja on igal juhul põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
Kuna Üldkohus leidis õigesti, et vaidlusalune järeldus ei kujuta endast akti, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, siis ei saa talle ette heita õigusnormi rikkumist, kuna ta ei analüüsinud, kas niisugune akt puudutab apellante otseselt ja isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses. Nimelt esitati hagi vaidlustamatu akti peale, mistõttu see hagi tuli jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja seda isegi juhul, kui eeldada, et vaidlusalune järeldus puudutas apellante otseselt ja isiklikult, nagu nad väidavad.
Antud juhul tuleb viies väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kuna ühegi väitega ei saa nõustuda, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna jätta rahuldamata.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista apellantidelt, kes ühtlasi kannavad ise enda kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus kohtuasjas C‑572/18 P rahuldamata.

2.
Jätta thyssenkrupp Electrical Steel GmbH ja thyssenkrupp Electrical Steel Ugo kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.