CELEX: 62014TJ0341
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā
Līdzekļu iesaldēšana
To personu, struktūru un organizāciju saraksts, kam piemēro līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu
Prasītāja vārda iekļaušana
Pierādījumi par iekļaušanas sarakstā pamatotību

Tiesvedības priekšvēsture
Prasītājs
Sergiy Klyuyev
ir
Andrii Klyuyev
brālis, kas ir bijušais Ukrainas prezidenta administrācijas vadītājs.
2014. gada 5. martā Eiropas Savienības Padome, pamatojoties uz LES 29. pantu, pieņēma Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (
OV L 66, 26. lpp.
).
Lēmuma 2014/119 1. panta 1. un 2. punktā ir noteikts šādi:
“1.   Tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir pielikumā uzskaitīto personu, kuras ir identificētas kā atbildīgas par Ukrainas valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos, un personu, kas ir atbildīgas par cilvēktiesību pārkāpumiem Ukrainā, īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē, un ar minētajām personām saistītu fizisku vai juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē.
2.   Pielikumā uzskaitītajām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām netiek tieši vai netieši darīti pieejami nekādi līdzekļi vai saimnieciskie resursi.”
Attiecīgo ierobežojošo pasākumu noteikumi ir paredzēti tā paša panta nākamajos punktos.
Tajā pašā dienā Padome, pamatodamās uz LESD 215. panta 2. punktu, pieņēma Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (
OV L 66, 1. lpp.
).
Saskaņā ar Lēmumu 2014/119 Regulā Nr. 208/2014 ir prasīts noteikt attiecīgos ierobežojošos pasākumus, un tajā minēto ierobežojošo pasākumu noteikumi ir definēti būtībā tādā pašā veidā kā minētā lēmuma noteikumi.
Personu, uz kurām attiecas Lēmums 2014/119 un Regula Nr. 208/2014, vārdi ir ietverti sarakstā, kas ir iekļauts minētā lēmuma pielikumā un minētās regulas I pielikumā (turpmāk tekstā – “saraksts”), tostarp norādot viņu sarakstā iekļaušanas pamatojumu.
Prasītāja vārds sarakstā bija norādīts ar identificējošo informāciju “uzņēmējs,
Andrii Kliuiev
kunga brālis” un šādu pamatojumu:
2014. gada 6. martā Padome
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
publicēja paziņojumu to personu ievērībai, kurām piemēro ierobežojošos pasākumus, kas ir noteikti ar Lēmumu 2014/119 un ar Regulu Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Ukrainā (
OV C 66, 1. lpp.
). Saskaņā ar šo paziņojumu “attiecīgās personas, pievienojot apliecinājuma dokumentus, var iesniegt Padomei lūgumu pārskatīt lēmumu par viņu iekļaušanu [..] sarakstos [..]”. Paziņojumā attiecīgo personu uzmanība ir vērsta arī “uz iespēju apstrīdēt Padomes lēmumu [Vispārējā tiesā] saskaņā ar [LESD] 275. panta 2. daļu un 263. panta 4. un 6. daļu”.
Lēmums 2014/119 tika grozīts ar Padomes 2015. gada 29. janvāra Lēmumu (KĀDP) 2015/143 (
OV L 24, 16. lpp.
), kas stājās spēkā 2015. gada 31. janvārī. Attiecībā uz kritērijiem, pēc kādiem nosaka personas, uz kurām attiecas minētie ierobežojošie pasākumi, no šī pēdējā lēmuma 1. panta izriet, ka Lēmuma 2014/119 1. panta 1. punkts tiek aizstāts ar šādu tekstu:
“1.   Tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir pielikumā uzskaitīto personu, kuras ir identificētas kā tādas, kas ir atbildīgas par Ukrainas valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos, un personu, kas ir atbildīgas par cilvēktiesību pārkāpumiem Ukrainā, īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē un ar minētajām personām saistītu fizisku vai juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē.
Šajā lēmumā personas, kas ir identificētas kā tādas, kas ir atbildīgas par Ukrainas valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos, ietver arī tādas personas, saistībā ar kurām Ukrainas iestādes veic izmeklēšanu:
a)
par Ukrainas publisko līdzekļu vai aktīvu nelikumīgu piesavināšanos vai par līdzdalību tādā darbībā; vai
b)
par amatpersonas dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, lai panāktu nepamatotas priekšrocības sev vai trešai personai, tādējādi radot zaudējumus Ukrainas publiskajiem līdzekļiem vai aktīviem, vai par līdzdalību tādā darbībā.”
Ar Padomes 2015. gada 29. janvāra Regulu (ES) 2015/138, ar ko groza Regulu Nr. 208/2014 (
OV L 24, 1. lpp.
), pēdējā minētā regula tika grozīta saskaņā ar Lēmumu 2015/143.
Lēmums 2014/119 un Regula Nr. 208/2014 vēlāk tika grozīti ar Padomes 2015. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2015/364, ar kuru groza Lēmumu 2014/119 (
OV L 62, 25. lpp.
), un ar Padomes 2015. gada 5. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/357, ar kuru īsteno Regulu Nr. 208/2014 (
OV L 62, 1. lpp.
). Ar Lēmumu 2015/364 tika grozīts Lēmuma 2014/119 5. pants, pagarinot pret prasītāju noteiktos ierobežojošos pasākumus līdz 2015. gada 6. jūnijam. Tādējādi Regulas Nr. 208/2014 I pielikums tika aizstāts ar Īstenošanas regulu 2015/357.
Ar Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357 prasītāja vārds sarakstā bija norādīts ar identificējošo informāciju “uzņēmējs,
Andrii Kliuiev
kunga brālis” un šādu jaunu pamatojumu:
2015. gada 5. jūnijā Padome pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2015/876, ar ko tiek grozīts Lēmums 2014/119 (
OV L 142, 30. lpp.
), un Īstenošanas regulu (ES) 2015/869, ar kuru tiek īstenota Regula Nr. 208/2014 (
OV L 142, 1. lpp.
). Ar Lēmumu 2015/876, pirmkārt, tika aizstāts Lēmuma 2014/119 5. pants, pagarinot ierobežojošo pasākumu piemērošanu attiecībā uz prasītāju līdz 2015. gada 6. oktobrim, un, otrkārt, ar to tika grozīts šī pēdējā lēmuma pielikums. Tādējādi ar Īstenošanas regulu 2015/869 tika grozīts Regulas Nr. 208/2014 I pielikums.
Ar Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869 prasītāja vārds sarakstā tika paturēts ar identificējošo informāciju “uzņēmējs,
Andrii Kliuiev
kunga brālis” un šādu jaunu pamatojumu:
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 15. maijā, prasītājs cēla šo prasību.
Padome 2014. gada 12. augustā un 2014. gada 18. decembrī saskaņā ar Norādījumu Vispārējās tiesas sekretāram 18. panta 4. punktu iesniedza pamatotus lūgumus, lai panāktu to, ka iebildumu raksta un atbildes raksta uz repliku atsevišķu pielikumu saturs netiktu citēts ar šo lietu saistītajos dokumentos, kas ir publiski pieejami.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 18. septembrī, Eiropas Komisija lūdza atļauju iestāties šajā lietā Padomes prasījumu atbalstam. Ar 2014. gada 6. novembra rīkojumu Vispārējās tiesas devītās palātas priekšsēdētājs atļāva šo iestāšanos lietā. Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 17. decembrī, Komisija atteicās no iestāšanās raksta iesniegšanas.
Saistībā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 89. pantā paredzētajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem 2015. gada 14. augustā Vispārējā tiesa aicināja lietas dalībniekus sniegt apsvērumus jautājumā par to, vai prasītājam saglabājas interese celt prasību pēc grozījumu izdarīšanas pamatojumā viņa uzvārda iekļaušanai sarakstā un ierobežojošo pasākumu pagarināšanai attiecībā uz prasītāju līdz 2015. gada 6. jūnijam ar Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357 un, ja tā, attiecībā uz kādiem prasījumu pamatiem šī interese saglabājas. Lietas dalībnieki šo lūgumu izpildīja noteiktajā termiņā. Lietas dalībnieki turklāt noteiktajā termiņā iesniedza savus apsvērumus par atbildēm uz jautājumiem.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 12. augustā, prasītājs grozīja savus prasījumus, lai papildus panāktu arī Lēmuma 2015/876 un Īstenošanas regulas 2015/869 atcelšanu. Padome 2015. gada 14. septembrī saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 66. pantu iesniedza pamatotu lūgumu, lai panāktu to, ka prasījumu grozījumu raksta atsevišķu pielikumu saturs netiktu citēts ar šo lietu saistītajos dokumentos, kas ir publiski pieejami.
Vispārējā tiesa 2015. gada 24. septembra tiesas sēdē uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un atbildes uz tās uzdotajiem jautājumiem.
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt Lēmumu 2014/119 un Regulu Nr. 208/2014, ciktāl tie uz viņu attiecas;
—
atcelt Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, ciktāl tie uz viņu attiecas;
—
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Padomes, ko atbalsta Komisija, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt kā nepieņemamu vai pakārtoti kā nepamatotu;
—
atzīt prasījumu grozījumu rakstu kā nepieņemamu vai pakārtoti kā nepamatotu;
—
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par prasījumiem atcelt Lēmumu 2014/119 un Regulu Nr. 208/2014, ciktāl tie attiecas uz prasītāju
Par prasītāja intereses celt prasību saglabāšanos
Kā ir norādīts iepriekš 12. un 13. punktā, ar Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357 tika grozīts prasītāja vārda iekļaušanas sarakstā pamatojums un tika pagarināta ierobežojošo pasākumu piemērošana attiecībā uz prasītāju līdz 2015. gada 6. jūnijam. Ar Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869 vēlāk tika grozīts iepriekš minētās iekļaušanas sarakstā pamatojums un tika pagarināta ierobežojošo pasākumu piemērošana attiecībā uz prasītāju līdz 2015. gada 6. oktobrim.
Prasītājs nav cēlis prasību par Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357, tādējādi šie akti attiecībā pret viņu ir kļuvuši galīgi. Turpretī šajā lietā viņš ir grozījis savus prasījumus, lai tie attiektos arī uz Lēmuma 2015/876 un Īstenošanas regulas 2015/869 atcelšanas panākšanu.
Padome, ko atbalsta Komisija, apgalvo, ka, tā kā prasītājs nav apstrīdējis ne Lēmumu 2015/364, ne arī Īstenošanas regulu 2015/357, ar kuru tika aizstāti ar Lēmumu 2014/119 un Regulu Nr. 208/2014 noteiktie ierobežojošie pasākumi, tad prasītājs ir netieši piekritis, ka pret viņu nosaka minētos pasākumus, un tādējādi viņam ir zudusi interese celt prasību. Turklāt intereses celt prasību saglabāšanai nevarot atsaukties uz prasītāja iesniegtajiem prasījumu grozījumiem Lēmuma 2015/876 un Īstenošanas regulas 2015/869 atcelšanas panākšanai, jo tie ir neefektīvi un nepieņemami.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru strīda priekšmetam – tāpat kā prasītāja interesei celt prasību – ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā lieta ir jāizbeidz; tādējādi prasības rezultātam ir jāspēj sniegt labumu lietas dalībniekam, kas to ir cēlis (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2013. gada 6. jūnijs, Ayadi/Komisija,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
,
59.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt no judikatūras izriet ka, lai gan, atzīstot apstrīdētā tiesību akta prettiesiskumu vien, nevar tikt atlīdzināts mantiskais kaitējums vai privātās dzīves aizskārums, tomēr ar to attiecīgā persona var tikt attaisnota vai arī tas var būt sava veida atlīdzinājums par morālo kaitējumu, kāds tai nodarīts šī prettiesiskuma dēļ, un tādējādi ar to var tikt pamatota šīs personas intereses celt prasību saglabāšanās (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 28. maijs, Abdulrahim/Padome un Komisija,
C‑239/12 P
, Krājums,
EU:C:2013:331
,
70.
–
72.
punkts).
Šajā lietā savos apsvērumos par Padomes un Komisijas sniegtajām atbildēm uz Vispārējās tiesas uzdoto rakstveida jautājumu (skat. iepriekš 19. punktu) prasītājs apgalvo, ka, pat ja pret viņu noteiktie ierobežojošie pasākumi ir aizstāti ar jauniem pasākumiem, viņam, pirmkārt, saglabājas tiesības attiecīgā gadījumā celt prasību par zaudējumu atlīdzību par laikposmu, kurā bija spēkā prettiesiskais pasākums, un, otrkārt, viņš saglabā interesi panākt, lai zināmā mērā tiktu atjaunota viņa reputācija.
Konkrētāk attiecībā uz faktu, ka viņš nav apstrīdējis Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357, viņš apgalvo, ka, tā kā ar šiem pēdējiem aktiem pret viņu noteikto ierobežojošo pasākumu piemērošana tika pagarināta tikai uz trīs mēnešiem, proti, līdz 2015. gada 6. jūnijam, bija maz ticams, ka lieta varētu tikt izskatīta pirms nākamajām pasākumu izmaiņām. Viņš piebilst, ka viņš katram gadījumam ir grozījis savus prasījumus attiecībā uz Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, ar ko vēlāk tika pagarināti pret viņu noteiktie ierobežojošie pasākumi, un ka līdz ar to viņa interese celt prasību šajā lietā saglabājas.
Ir jānorāda, ka prasītājs saglabā interesi celt prasību, kas izriet no fakta, ka Lēmuma 2004/119 un Regulas Nr. 208/2014 atzīšana par prettiesiskiem var būt par pamatu vēlākai prasībai morālā kaitējuma un materiālo zaudējumu atlīdzināšanai, kas ir nodarīti ar šiem aktiem to piemērošanas laikposmā, proti, laikposmā no 2014. gada 6. marta līdz 2015. gada 6. martam (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. spriedumu Abdulrahim/Padome un Komisija, minēts 28. punktā,
EU:C:2013:331
,
82.
punkts).
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka apstāklis, ka Lēmums 2004/119 un Regula Nr. 208/2014 vairs nav spēkā, jo tajos ir izdarīti grozījumi attiecībā uz prasītāju ar Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/537, nevar tikt pielīdzināts iespējamai Vispārējās tiesas izdarītai sākotnēji pieņemto aktu atcelšanai, jo šis grozījums nav attiecīgajos aktos pieļautā prettiesiskuma atzīšana (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 11 jūnijs, Syria International Islamic Bank/Padome,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
,
36.
–
41.
punkts un tajos minētā judikatūra).
Tātad ir jāsecina, ka prasītāja interese celt prasību saglabājas, lai gan ir pret viņu noteikto ierobežojošo pasākumu grozījumi un viņš nav cēlis prasību par Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357.
Par prasījumu atcelt Lēmumu 2014/119 un Regulu Nr. 208/2014 pamatotību
Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus. Pirmais pamats ir par juridiskā pamata neesamību. Otrais pamats ir par sarakstā iekļaušanas kritēriju neievērošanu. Trešais pamats ir par tiesību uz aizstāvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu. Ceturtais pamats ir par pamatojuma neesamību. Piektais pamats attiecas uz tiesību uz īpašumu un tiesību uz reputācijas aizsardzību pārkāpumu. Sestais pamats ir par kļūdu faktos un acīmredzamu kļūdu vērtējumā un septītais pamats – par kļūdu pierādījumu vērtējumā.
Ar otro, sesto un septīto pamatu, kurus ir jāapskata vispirms, prasītājs, galvenokārt, apgalvo, ka pret viņu noteiktais pasākums neesot balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Viņš it īpaši apgalvo, ka nav pierādīts, ka viņš bija atbildīgs par valsts līdzekļu piesavināšanos vai cilvēktiesību pārkāpumiem Ukrainā vai ka viņš ir bijis saistīts ar šādos nodarījumos identificētu personu, pret viņu turklāt nebija uzsākta izmeklēšana.
Padome apgalvo, ka 2014. gada 3. marta vēstulē, ko Ukrainas ģenerālprokurora pienākumu izpildītājs nosūtīja Savienības augstajam pārstāvim ārlietās un drošības politikas jautājumos (turpmāk tekstā – “2014. gada 3. marta vēstule”), bija sniegti pietiekami fakti, lai attaisnotu Lēmuma 2014/119 un Regulas Nr. 208/2014 pieņemšanu pret prasītāju, un ka pierādījumi, kuri ir kļuvuši zināmi pēc šo aktu pieņemšanas, apstiprinot, ka Ukrainā bija uzsākta iepriekšējā izmeklēšana pret šo pēdējo minēto personu saistībā ar kriminālprocesu par valsts līdzekļu piesavināšanos, kas ļāva uzskatīt par izpildītu galveno saraksta iekļaušanas kritēriju neatkarīgi no tā, kā šī izmeklēšana turpināsies.
Padome turklāt uzsver, ka ir jānošķir, pirmkārt, kriminālprocesi, kuri pašlaik noris Ukrainā, saistībā ar kuriem prasītājam būs iespējas aizstāvēties atbilstoši Ukrainas kriminālprocesam, un, otrkārt, pasākumi, kuri ir pagaidu rakstura un nav galīgi, ar kuriem iesaldē līdzekļus Eiropas Savienībā, kuru noteikšanai neesot jāsniedz pierādījumi par pārkāpumiem, par kuriem notiek izmeklēšana pret prasītāju.
Jāatgādina, ka, lai gan Padomei ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz vispārējiem kritērijiem, kuri jāņem vērā, nosakot ierobežojošus pasākumus, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte prasa, lai, pārbaudot, vai iemesli, kuri ir pamatā lēmumam par konkrētas personas uzvārda iekļaušanu vai atstāšanu to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, ir tiesiski, Savienības tiesai ir jāpārliecinās, ka šis lēmums, kam attiecībā uz šo personu ir individuāla piemērojamība, ir balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Tas nozīmē, ka ir jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, kas ir minētā lēmuma pamatā, tādēļ pārbaudē tiesā nav jāizvērtē tikai norādīto iemeslu abstrakta ticamība, bet arī tas, vai šie apsvērumi vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šā paša lēmuma pamatojumam, ir pamatoti pietiekami konkrētā veidā (skat. spriedumu, 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome,
C‑605/13 P
, Krājums,
EU:C:2015:248
,
41.
un
45.
punkts un tajos minētā judikatūra).
Šajā lietā Lēmuma 2004/119 1. panta 1. punktā paredzētajā kritērijā ir noteikts, ka ierobežojoši pasākumi tiek pieņemti attiecībā uz personām, kas ir identificētas kā atbildīgas par valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos. Turklāt no minētā lēmuma otrā apsvēruma izriet, ka Padome ir noteikusi šos pasākumus, “lai nostiprinātu un atbalstītu tiesiskumu [..] Ukrainā”.
Prasītāja uzvārds sarakstā tika iekļauts, pamatojoties uz to, ka viņš bija “persona, pret kuru vērsts kriminālprocess Ukrainā, lai izmeklētu noziedzīgus nodarījumus saistībā ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to nelikumīgu pārvietošanu ārpus Ukrainas”. No tā izriet, ka Padome uzskata, ka pret prasītāju vismaz ir vērsta izmeklēšana vai pirmstiesas izmeklēšana, kas nav (vai vēl nav) noslēgusies ar oficiālu apsūdzības izvirzīšanu viņa iespējamās līdzdalības dēļ šajos faktos par valsts līdzekļu piesavināšanos.
Prasītāja iekļaušanas sarakstā pamatojumam Padome atsaucas uz 2014. gada 3. marta vēstuli, kā arī citiem pierādījumiem, kuri ir iegūti pēc Lēmuma 2014/119 un Regulas Nr. 208/2014 pieņemšanas.
2014. gada 3. marta vēstules pirmajā daļā ir precizēts, ka “Ukrainas tiesībaizsardzības iestādes” ir uzsākušas noteiktu skaitu kriminālprocesu, lai izmeklētu to agrāko augsta līmeņa ierēdņu izdarītas noziedzīgas darbības, kuru vārdi ir uzskaitīti uzreiz pēc tam un par kuriem veiktā izmeklēšana saistībā ar iepriekš minētajiem pārkāpumiem ļāva pierādīt valsts līdzekļu piesavināšanos lielā apmērā un vēlāku šo līdzekļu prettiesisku izvešanu ārpus Ukrainas teritorijas.
2014. gada 3. marta vēstules otrajā daļā tiek papildināts, ka “izmeklēšanā tiek pārbaudīta cita augsta līmeņa ierēdņu, kuri pārstāv iepriekšējās valdības iestādes, dalība šī paša veida noziegumos” un ka vistuvākajā laikā viņus ir paredzēts informēt par šīs izmeklēšanas uzsākšanu. Šo pārējo augsta līmeņa ierēdņu vārdi, tostarp prasītāja vārds, arī ir uzskaitīti sarakstā uzreiz pēc tam.
Ņemot vērā lietas materiālus, no pierādījumiem, ko Padome iesniegusi šajā instancē, 2014. gada 3. marta vēstule ir vienīgā, kura ir rakstīta pirms Lēmuma 2014/119 un Regulas Nr. 208/2014 pieņemšanas. Tādēļ šo aktu tiesiskums ir jāizvērtē tikai saistībā ar šo pierādījumu.
Tātad ir jāpārbauda, vai 2014. gada 3. marta vēstule ir pietiekams pierādījums, lai pamatotu secinājumu, saskaņā ar kuru prasītājs tika “identificēts kā atbildīgs par Ukrainas valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos” Lēmuma 2014/119 1. panta 1. punkta izpratnē.
Lai arī 2014. gada 3. marta vēstules autors, kā to uzsver Padome, pārstāv augstu trešās valsts tiesu iestādi, proti, Ukrainas ģenerālprokurors, tajā ir ietverts vienīgi vispārīgs un visaptverošs apgalvojums, saskaņā ar kuru prasītāja vārds tiek saistīts ar citiem bijušajiem augsta līmeņa ierēdņiem, saistībā ar izmeklēšanu, kura būtībā ir par to, lai pārbaudītu šo personu dalību nodarījumos saistībā ar valsts līdzekļu piesavināšanos. Vēstulē nav sniegtas nekāda veida norādes par to faktu pierādīšanu, par kuriem tika notika izmeklēšana, ko veica Ukrainas iestādes, vēl jo vairāk tajā nav ietvertas nekādas ziņas par prasītāja individuālo atbildību par šiem faktiem pat ne prezumpcijas veidā.
Ir patiesi, kā apgalvo Padome, ka Savienības tiesa saistībā ar ierobežojošo pasākumu piemērošanu ir noteikusi, ka tas, ka persona ir identificēta kā atbildīga par pārkāpumu, ne obligāti nozīmē, ka tā par šo pārkāpumu tiks notiesāta (spriedumi, 2015. gada 5. marts, Ezz u.c./Padome,
C‑220/14 P
, Krājums,
EU:C:2015:147
,
72.
punkts, un 2014. gada 27. februāris, Ezz u.c./Padome,
T‑256/11
, Krājums,
EU:T:2014:93
,
57.
–
61.
punkts).
Tomēr saistībā ar lietām, kuras bija pamatā judikatūrai, kas minēta iepriekš šī sprieduma 47. punktā, pret prasītājiem vismaz bija izdots attiecīgās trešās valsts ģenerālprokurora rīkojums par viņu līdzekļu konfiskāciju, ko bija apstiprinājusi krimināltiesa (spriedums Ezz u.c./Padome, minēts
47.
punktā,
EU:T:2014:93
,
132.
punkts). Tādējādi ierobežojošo pasākumu piemērošana attiecībā uz prasītājiem šajās lietās bija balstīta uz konkrētiem faktiskajiem apstākļiem, ar kuriem Padome bija iepazinusies.
Šajā lietā ir jākonstatē, pirmkārt, ka Padomei nebija informācijas par faktiem vai rīcību, ko Ukrainas iestādes konkrēti inkriminē prasītājam, un, otrkārt, ka 2014. gada 3. marta vēstule, uz kuru Padome atsaucas, pat ja to aplūko nevis atsevišķi, bet gan saistībā ar citām ziņām, nevar būt pietiekami pārliecinošs faktiskais pamats iepriekš šī sprieduma 38. punktā minētās judikatūras izpratnē, lai iekļautu prasītāja vārdu sarakstā tādēļ, ka viņš bija identificēts “kā atbildīgs” par valsts līdzekļu piesavināšanos.
Neatkarīgi no stadijas, kurā atradās process, kam bija jāattiecas uz prasītāju, Padome nevarēja pret viņu noteikt ierobežojošos pasākumus, nezinādama faktus par valsts līdzekļu piesavināšanos, kuros tieši viņu vaino Ukrainas iestādes. Vienīgi pēc šādu faktu uzzināšanas Padomei rastos iespēja noteikt, ka tos, pirmkārt, var kvalificēt par valsts līdzekļu piesavināšanos un, otrkārt, ka tie apdraud tiesiskumu Ukrainā, jo tā nostiprināšana un atbalstīšana, kā tas ir atgādināts iepriekš 39. punktā, ir viens no mērķiem, kāds ir izvirzīts par attiecīgo ierobežojošo pasākumu noteikšanu.
Turklāt kompetentajai Savienības iestādei apstrīdēšanas gadījumā ir jāpierāda pret attiecīgo personu norādītā pamatojuma pamatotība, nevis šai personai ir jāiesniedz pretēji pierādījumi par šī pamatojuma pamatotības trūkumu (spriedumi, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
, Krājums,
EU:C:2013:518
,
120.
un
121.
punkts, un 2013. gada 28. novembris, Padome/Fulmen un Mahmoudian,
C‑280/12 P
, Krājums,
EU:C:2013:775
,
65.
un
66.
punkts).
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, iekļaujot prasītāja uzvārdu sarakstā, nav ievēroti kritēriji, pēc kādiem nosaka personas, uz kurām attiecas konkrētie ierobežojošie pasākumi, kādi ir noteikti ar Lēmumu 2014/119.
Tā kā otrais, sestais un septītais pamats ir pamatoti, tad prasība ir apmierināma tās daļā par Lēmuma 2014/119 atcelšanu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un nav vajadzīgs lemt par pārējiem prasītāja izvirzītajiem pamatiem.
To pašu iemeslu dēļ Regula Nr. 208/2014 ir jāatceļ, ciktāl tā attiecas uz prasītāju.
Par prasījumiem atcelt Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, ciktāl tie attiecas uz prasītāju
Ar prasījumu grozījumu rakstu prasītājs turklāt lūdz atcelt Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, ciktāl tie attiecas uz viņu.
Padome, ko atbalsta Komisija, iesākumā atsaucas uz prasījumu grozījumu raksta nepieņemamību. Pirmkārt, tā apgalvo, ka prasītājs nevarēja grozīt savus prasījumus Lēmuma 2014/119 un Regulas Nr. 208/2014 atcelšanai, ciktāl tie uz viņu attiecas, tā, lai šie grozījumi attiektos arī uz Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, tādēļ, ka Lēmums 2014/119 un Īstenošanas regula Nr. 208/2014 jau bija aizstātas ar Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357. Tātad Padome uzskata, ka Lēmums 2015/876 un Īstenošanas regula 2015/869 bija vienīgi Lēmuma 2015/364 un Īstenošanas regulas 2015/357 grozījums un šie akti neattiecās uz Lēmumu 2014/119 un Regulu Nr. 208/2014.
Otrkārt, Padome apgalvo, ka prasījumu grozījumu rakstā nav norādīts pamatojums, kaut gan tam esot bijis jābūt norādītam saskaņā ar Reglamenta 86. panta 3. punktu, ņemot vērā jauno faktisko un juridisko situāciju jauno pasākumu noteikšanas dienā, proti, to, kas ir saistīta ar Lēmuma 2015/876 un Īstenošanas regulas 2015/869 spēkā stāšanos.
Padome turklāt apgalvo, ka jebkurā gadījumā prasījumu grozījumu raksts nav pamatots.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja sākotnēji apstrīdētais tiesību akts tiesvedības gaitā tiek aizstāts ar citu tiesību aktu, kuram ir tas pats priekšmets, šis pēdējais ir jāuzskata par jaunu elementu, kas ļauj prasītājam grozīt savus prasījumus un izvirzītos pamatus (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 5. novembris, Mayaleh/Padome,
T‑307/12 un T‑408/13
, Krājums,
EU:C:2014:926
,
47.
punkts).
Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 86. panta 3. punktu prasījumu grozījumu rakstā tostarp attiecīgā gadījumā ietver grozītos pamatus un argumentus.
Tomēr tas tā nav šajā gadījumā. Ir jāatgādina, ka Lēmuma 2014/119 pielikums un Regulas Nr. 208/2014 I pielikums ir tikuši attiecīgi “aizstāti” ar Lēmumu 2015/364 un Īstenošanas regulu 2015/357. Kā jau tika paskaidrots iepriekš 13. punktā, pēc šī grozījuma prasītāja vārds tika saglabāts sarakstā ar jaunu pamatojumu. Prasītājs šos aktus nav apstrīdējis saistībā ar atsevišķas prasības vai ar prasījumu grozījumu raksta iesniegšanu.
Attiecīgie pielikumi vēlāk ir tikuši “grozīti” ar Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869. Kā tika paskaidrots iepriekš 15. punktā, pēc šī grozījuma prasītāja vārds tika saglabāts sarakstā ar jaunu pamatojumu. Prasījumu grozījumu raksts attiecas uz šiem aktiem.
Prasītāja vārda iekļaušanai sarakstā bija šāds pamatojums.
Iesākumā prasītāja vārds tika iekļauts Lēmumā 2014/119 un Regulā Nr. 208/2014 ietvertajā sarakstā, pamatojoties uz to, ka viņš bija “persona, pret kuru vērsts kriminālprocess Ukrainā, lai izmeklētu noziedzīgus nodarījumus saistībā ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to nelikumīgu pārvietošanu ārpus Ukrainas”.
Tālāk prasītāja vārds tika iekļauts Lēmumā 2015/364 un Īstenošanas regulā 2015/357 ietvertajā sarakstā, pamatojoties uz to, ka viņš bija “persona, saistībā ar kuru Ukrainas iestādes veic izmeklēšanu par iesaistīšanos nelikumīgā publisko līdzekļu vai aktīvu piesavināšanā un amatpersonas dienesta stāvokļa ļaunprātīgā izmantošanā, lai panāktu nepamatotas priekšrocības sev vai trešai personai, tādējādi radot zaudējumus Ukrainas publiskajiem līdzekļiem vai aktīviem”, un “persona, kas saistīta ar sarakstā iekļautu personu (
Andrii Petrovych Kliuiev
), pret kuru Ukrainas iestādes veic kriminālprocesu par publisko līdzekļu vai aktīvu nelikumīgu piesavināšanos”.
Visbeidzot prasītāja vārds tika saglabāts Lēmumā 2015/876 un Īstenošanas regulā 2015/869 ietvertajā sarakstā, pamatojoties uz to, ka viņš bija “persona, saistībā ar kuru Ukrainas iestādes veic izmeklēšanu par iesaistīšanos nelikumīgā publisko līdzekļu vai aktīvu piesavināšanā”, un “persona, kas saistīta ar sarakstā iekļautu personu (
Andrii Petrovych Kliuiev
), pret kuru Ukrainas iestādes veic kriminālprocesu par publisko līdzekļu vai aktīvu nelikumīgu piesavināšanos”.
Tādējādi pamatojums prasītāja vārda iekļaušanai sarakstā saistībā ar Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, kas ir minēts prasījumu grozījumu rakstā, ir būtiski atšķirīgs no minētās iekļaušanas sarakstā pamatojuma attiecībā uz Lēmumu 2014/119 un Regulu Nr. 208/2014, kāds ir minēts prasības pieteikumā.
Ja prasītāja vārda iekļaušanas sarakstā pamatojums, kāds ir minēts Lēmumā 2014/119 un Regulā Nr. 208/2014 ietvertajā sarakstā, bija tikai vienkārša atsauce uz izmeklēšanu Ukrainā par pārkāpumiem saistībā ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to prettiesisku pārvietošanu ārpus Ukrainas, tad ar prasītāja vārda iekļaušanas sarakstā pamatojumu, kāds ir minēts Lēmumā 2015/876 un Īstenošanas regulā 2015/869, tiek sniegti sīkāki paskaidrojumi par iemesliem, kuru dēļ pret prasītāju ir noteikti ierobežojoši pasākumi, tostarp pievienojot norādi par viņa saistību ar personu, pret kuru piemēro ierobežojošus pasākumus, proti, viņa brāli
Andrii Klyuyev
, pret kuru Ukrainas iestādes arīdzan bija uzsākušas kriminālprocesu par valsts līdzekļu piesavināšanos.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka prasības pieteikumā prasītājs būtībā apgalvo, ka viņa vārda iekļaušanai sarakstā nav norādīts pamatojums, ne arī tas ir pamatots ar pierādījumiem un ka viņš nav saņēmis konkrētu informāciju par izmeklēšanu, kura tiekot veikta pret viņu.
Ja iepriekš 69. punktā minētie argumenti ir pamatoti attiecībā uz pierādījumiem par prasītāja vārda iekļaušanu sarakstā, kā tas izriet no iepriekš 35.–53. punkta, ir jākonstatē, ka pamatojums prasītāja vārda iekļaušanai sarakstā, kāds tas ir minēts Lēmumā 2015/876 un Īstenošanas regulā 2015/869, ir pamatots ar citiem pierādījumiem, kurus šajā tiesvedībā ir iesniegusi Padome. Lai arī šie pēdējie elementi, kas ir parādījušies pēc Lēmuma 2014/119 un Regulas Nr. 208/2014 pieņemšanas, nav atbilstoši iepriekš minētās sākotnējās sarakstā ietveršanas likumības novērtēšanai, tie tomēr ir jāņem vērā, lai novērtētu prasītāja vārda saglabāšanas sarakstā likumību, kas tika izdarīta ar vēlākajiem aktiem.
No tā izriet, ka, aprobežojoties ar paziņojumu, ka prasītāja sākotnējie prasījumi, lai panāktu Lēmuma 2014/119 un Regulas Nr. 208/2014 atcelšanu, ciktāl tie attiecas uz viņu, attiecās arī uz Lēmumu 2015/876 un Īstenošanas regulu 2015/869, ciktāl tie attiecas uz viņu, nesniegdams citus paskaidrojumus, viņš nav iesniedzis nevienu elementu, ar kuru tiek apstrīdēta minēto aktu pamatotība un kas ļauj Vispārējai tiesai novērtēt šo aktu tiesiskumu.
Tātad ir jāsecina, ka prasījumu grozījumu raksts neatbilst Reglamenta 86. panta 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
Tātad prasījumi par Lēmuma 2015/876 un Īstenošanas regulas 2015/869, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, atcelšanu ir jānoraida kā nepieņemami.
Par Lēmuma 2014/119 daļējas atcelšanas iedarbību laikā
Padome – gadījumam, ja Vispārējā tiesa atceļ Lēmumu 2014/119, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, – uzskata par nepieciešamu, ka tā iedarbība attiecībā pret viņu ir paturama spēkā saskaņā ar LESD 264. panta otro daļu, līdz kamēr stājas spēkā Regulas Nr. 208/2014 daļējas atcelšanas iedarbība, lai garantētu tiesisko noteiktību, kā arī Savienības tiesību sistēmas konsekvenci un vienotību.
Prasītājs iebilst pret šādu argumentāciju.
Ir jāatgādina, ka Lēmums 2014/119 ir ticis grozīts ar Lēmumu 2015/364, ar kuru kopš 2015. gada 7. marta tika aizstāts saraksts un pagarināta ierobežojošo pasākumu piemērošana, ciktāl tā attiecas uz prasītāju, līdz 2015. gada 6. jūnijam. Pēc šo grozījumu izdarīšanas prasītāja vārds tika saglabāts sarakstā ar jaunu iekļaušanas sarakstā pamatojumu (skat. iepriekš 12. un 13. punktu).
Lēmumā 2014/119 vēlāk tika izdarīti grozījumi ar Lēmumu 2015/876, ar kuru tika pagarināta ierobežojošo pasākumu piemērošana attiecībā uz prasītāju līdz 2015. gada 6. oktobrim un ar kuru tika izdarīti grozījumi sarakstā kopš 2015. gada 7. jūnija. Pēc šo grozījumu veikšanas prasītāja vārds tika saglabāts sarakstā ar jaunu iekļaušanas sarakstā pamatojumu (skat. iepriekš 14. un 15. punktu).
Tātad pašlaik pret prasītāju ir noteikti jauni ierobežojoši pasākumi. No tā izriet, ka Lēmuma 2014/119 atcelšanai, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, nav tādas sekas, ka prasītāja vārds tiek svītrots no saraksta.
Līdz ar to nav vajadzīgs paturēt spēkā Lēmuma 2014/119 sekas, ciktāl šis lēmums attiecas prasītāju.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 2. punktu, ja spriedums ir nelabvēlīgs vairākiem lietas dalībniekiem, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumu sadali. Tā kā Padomei spriedums ir nelabvēlīgs attiecībā uz prasības pieteikumā izvirzīto atcelšanas prasījumu, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasījumu saskaņā ar prasītāja prasījumiem. Turklāt, tā kā prasītājam spriedums ir nelabvēlīgs attiecībā uz prasījumu grozījumu rakstā izvirzīto atcelšanas prasījumu, viņam ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasījumu saskaņā ar Padomes prasījumiem.
Turklāt saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu iestādes, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas. Tātad Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (devītā palāta)
nospriež:

1)
atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl
Sergiy Klyuyev
vārds ir ietverts to personu, vienību un struktūru sarakstā, kam piemēro ierobežojošus pasākumus;

2)
pārējā daļā prasību noraidīt;

3)
Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina
S. Klyuyev
tiesāšanās izdevumus attiecībā uz prasības pieteikumā izvirzīto atcelšanas prasījumu;

4)
S. Klyuyev
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus attiecībā uz prasījumu grozījumu rakstā izvirzīto atcelšanas prasījumu;

5)
Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Berardis
Czúcz
Popescu
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2016. gada 28. janvārī.
[Paraksti]
(
*1
)   Tiesvedības valoda – angļu.