CELEX: 62021TJ0530
Marcă a Uniunii Europene
Procedură de opoziție
Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând literele majuscule „P” și „L” suprapuse
Marcă a Uniunii Europene figurativă anterioară reprezentând o combinație în oglindă a literelor majuscule „P” și „L” suprapuse
Admisibilitatea căii de atac în fața camerei de recurs
Calitate procesuală activă
Motiv relativ de refuz
Risc de confuzie
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]

)
Prin acțiunea întemeiată pe articolul 263 TFUE, reclamanta, Pierre Lannier, solicită anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 11 iunie 2021 (cauza R 1915/2020-5) (denumită în continuare „decizia atacată”).
[
omissis
]
Concluziile părților
Reclamanta solicită în esență Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate;
–
obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO și intervenienta solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii;
–
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
[
omissis
]
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 67, a articolului 68 alineatul (1) și a articolului 94 din Regulamentul 2017/1001, precum și a articolului 22 alineatul (1) și a articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul delegat 2018/625
În esență, reclamanta formulează mai multe critici împotriva aprecierii camerei de recurs din decizia atacată cu privire la răspunsul dat de intervenientă la neregularitatea pe care i‑a notificat‑o grefa camerelor de recurs. Potrivit reclamantei, camera de recurs a recunoscut în mod eronat admisibilitatea căii de atac. În susținerea argumentației sale, ea invocă încălcarea articolului 67, a articolului 68 alineatul (1) și a articolului 94 din Regulamentul 2017/1001, precum și a articolului 22 alineatul (1) și a articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul delegat 2018/625.
EUIPO și intervenienta, Pierre Lang Trading GmbH, contestă această argumentație.
În primul rând, trebuie analizate argumentele prin care reclamanta reproșează camerei de recurs că a declarat admisibilă calea de atac a intervenientei.
Pentru a reaminti circumstanțele în lumina cărora camera de recurs a examinat admisibilitatea căii de atac cu care a fost sesizată, este necesar să se precizeze că, la 2 martie 2017, Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. a formulat opoziție la înregistrarea mărcii solicitate, în temeiul articolului 41 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 46 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001]. Astfel cum se arată la punctul 6 de mai sus, motivul invocat în susținerea opoziției a fost cel prevăzut la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
Prin intermediul unui acord de fuziune încheiat la 4 aprilie 2019, Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. a fost absorbită cu toate bunurile sale corporale și necorporale, inclusiv toate mărcile sale, de întreprinderea PL Schmuckhandels GmbH, nou‑constituită, a cărei denumire socială, potrivit extrasului din registrul austriac al societăților din 8 ianuarie 2021, a fost modificată la 17 mai 2019 în Pierre Lang Trading GmbH.
La 31 iulie 2020, divizia de opoziție a respins opoziția în totalitate.
La 30 septembrie 2020, a fost depusă o cale de atac împotriva deciziei diviziei de opoziție prin intermediul unui formular pus la dispoziția persoanelor interesate de EUIPO. În acest formular, denumirea reclamantei era Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
La 30 noiembrie 2020, a fost depus la EUIPO un memoriu de expunere a motivelor căii de atac, în termenul prevăzut la articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001, sub denumirea Pierre Lang Europe Ges.m.b.H.
La 11 ianuarie 2021, în urma unei scrisori a grefei camerelor de recurs în care invita persoana care a sesizat camera de recurs să clarifice care îi este denumirea, EUIPO a primit următoarele documente:
–
o scrisoare prin care se preciza că denumirea persoanei care a sesizat camera de recurs este Pierre Lang Trading GmbH;
–
o nouă versiune a memoriului de expunere a motivelor căii de atac în care apărea denumirea Pierre Lang Trading GmbH;
–
acordul de fuziune a societăților prin care Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. a fost absorbită de intervenientă;
–
un extras din registrul austriac al societăților referitor la intervenientă, care indică schimbarea denumirii sociale a PL Schmuckhandels GmbH în Pierre Lang Trading GmbH;
–
o copie a cererii formulate la EUIPO la 5 ianuarie 2021 în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001 privind înregistrarea transferului mărcii anterioare de la Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. către intervenientă.
În lumina acestor circumstanțe trebuie analizate argumentele prin care reclamanta reproșează camerei de recurs că a declarat admisibilă calea de atac formulată de intervenientă.
Primo
, reclamanta susține că, în speță, camera de recurs a încălcat articolul 67 din Regulamentul 2017/1001. În special, arată că înscrisurile depuse de intervenientă pentru a îndrepta neregularitatea căii de atac sunt insuficiente. În esență, reclamanta apreciază că înscrisurile depuse nu permit să se stabilească calitatea intervenientei de a introduce o cale de atac în fața camerei de recurs.
Trebuie amintit că, potrivit articolului 41 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, aplicabil la data respectivă, se poate formula o opoziție la înregistrarea mărcii în termen de trei luni de la publicarea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene, pentru motivul că marca ar trebui să fie respinsă la înregistrare în temeiul articolului 8 din același regulament. În cazurile, precum cel în speță, prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulament, opoziția poate fi formulată, printre alții, de titularii mărcilor Uniunii Europene a căror dată de depunere este anterioară cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene.
În prezenta cauză, este cert că Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. era titulara mărcii anterioare atunci când a formulat opoziție la înregistrarea mărcii solicitate la 2 martie 2017.
În ceea ce privește acordul de fuziune a societăților prezentat camerei de recurs, trebuie arătat că, în urma absorbției, la 4 aprilie 2019, a Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. și a tuturor mărcilor sale de către intervenientă, aceasta din urmă a devenit titulara mărcii anterioare.
Reiese din dosar că, în urma respingerii opoziției la înregistrarea mărcii solicitate la 31 iulie 2020, a fost introdusă o cale de atac la EUIPO, la data de 30 septembrie 2020, împotriva deciziei diviziei de opoziție. Astfel cum reiese din cererea de introducere a căii de atac reprodusă la paginile 82 și 83 din dosarul EUIPO, aceasta a fost depusă folosindu‑se denumirea de Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
În această privință, trebuie arătat că, potrivit jurisprudenței, atunci când examinează admisibilitatea unei căi de atac cu care a fost sesizat, EUIPO trebuie să ia în considerare registrul mărcilor Uniunii Europene (denumit în continuare „registrul”) [Hotărârea din 11 februarie 2020, Jakober/EUIPO (Forma unei cești),
T‑262/19
, nepublicată,
EU:T:2020:41
, punctul
]. Or, la data introducerii căii de atac împotriva deciziei diviziei de opoziție, denumirea titularului mărcii anterioare care figura în registrul menționat era Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H.
Reiese de asemenea din dosar că, pentru a îndeplini obligația care decurge din articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001, la 30 noiembrie 2020, a fost depus la EUIPO un memoriu de expunere a motivelor căii de atac. În acest document, apărea denumirea de Pierre Lang Europe Ges.m.b.H.
Constatând că memoriul de expunere a motivelor căii de atac a fost depus în numele unei întreprinderi indicate cu o denumire diferită de cea înscrisă în registru, grefa camerelor de recurs a solicitat, prin scrisoarea din 9 decembrie 2020, persoanei care a introdus calea de atac să prezinte observații în această privință și să depună un document care să poată susține aceste observații.
Ca răspuns la această cerere, intervenienta a solicitat, la 11 ianuarie 2021, îndreptarea denumirii reclamantei în fața camerei de recurs care figurează în cererea de introducere a căii de atac, invocând articolul 21 alineatul (1) litera (a) și articolul 23 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul delegat 2018/625. Ea a depus, în susținerea cererii sale, documentele menționate la punctul 24 de mai sus.
În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 21 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul delegat 2018/625, cererea de introducere a căii de atac depusă în conformitate cu articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 trebuie să conțină numele reclamantului în fața camerei de recurs în forma prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de punere în aplicare 2018/626.
În cazul în care cererea de introducere a căii de atac nu respectă cerințele prevăzute la articolul 21 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul delegat 2018/625, camera de recurs trebuie să respingă calea de atac ca inadmisibilă, astfel cum prevede articolul 23 alineatul (1) litera (c) din același regulament, atunci când reclamantul, deși a fost informat cu privire la aceasta, nu a îndreptat neregularitatea în termenul acordat.
Din coroborarea articolului 21 alineatul (1) litera (a) cu articolul 23 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul delegat 2018/625, precum și cu articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de punere în aplicare 2018/626 rezultă că identificarea incorectă a reclamantului în cererea de introducere a căii de atac depusă în conformitate cu articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 este un viciu care poate fi îndreptat.
În speță, este necesar să se constate că, prin depunerea, la grefa camerelor de recurs, a documentelor menționate la punctul 24 de mai sus, intervenienta a dovedit că era titulara mărcii anterioare la momentul introducerii căii de atac în fața camerei de recurs. Contrar celor susținute de reclamantă, intervenienta a furnizat de asemenea explicații cu privire la întreprinderile implicate și la diferitele denumiri utilizate. Mai întâi, astfel cum atestă în special acordul de fuziune a societăților din 4 aprilie 2019, denumirea Pierre Lang Europe Handelsges.m.b.H. este cea a predecesoarei intervenientei. În continuare, utilizarea denumirii Pierre Lang Europe Gesm.b.H. în memoriul de expunere a motivelor căii de atac a fost rezultatul unei erori materiale, astfel cum confirmă intervenienta la punctul 13 din memoriul său în răspuns. În sfârșit, denumirea Pierre Lang Trading GmbH este denumirea intervenientei. Potrivit documentelor menționate, această denumire este înscrisă în prezent în registru ca fiind cea a titularului mărcii anterioare de la 5 ianuarie 2021.
Rezultă că intervenienta și‑a dovedit calitatea de titular al mărcii anterioare la data introducerii căii de atac, că identificarea incorectă a reclamantei în cererea de introducere a căii de atac depusă în conformitate cu articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 este un viciu care poate fi îndreptat și că intervenienta a îndreptat neregularitatea cererii de introducere a căii de atac în termenul acordat.
În consecință, trebuie să se constate că, în mod contrar celor susținute de reclamantă, intervenienta a furnizat EUIPO un răspuns satisfăcător și a îndreptat neregularitatea cererii de introducere a căii de atac, în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) litera (a) și cu articolul 23 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul delegat 2018/625, precum și cu articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de punere în aplicare 2018/626.
În plus, astfel cum subliniază EUIPO, intervenienta era, începând cu 5 ianuarie 2021, titulara înregistrată a mărcii anterioare. În această calitate, ea putea, conform articolului 20 alineatele (11) și (12) din Regulamentul 2017/1001, să îndrepte în mod valabil neregularitatea căii de atac.
Pe de altă parte, în ceea ce privește afirmația reclamantei potrivit căreia, în ziua introducerii căii de atac în fața camerei de recurs, un document prezent în baza de date a EUIPO menționa transferul total către intervenientă al mărcii anterioare, este adevărat că, în temeiul articolului 112 din Regulamentul 2017/1001, EUIPO colectează și stochează în baza sa de date anumite informații.
Totuși, este suficient să se constate, asemenea EUIPO, că acest document, pe care reclamanta l‑a depus în anexa la cererea sa, privește în realitate înregistrarea internațională nr. 1290848 care desemnează Statele Unite și Japonia. Acest document nu menționează transferul mărcii anterioare către intervenientă, ci consemnează înscrierea în registrul internațional ținut de Biroul internațional al Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale (OMPI) a transferului către intervenientă al unei înregistrări internaționale întemeiate pe marca anterioară.
În sfârșit, desigur, potrivit articolului 23 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, transferul unei mărci este opozabil terților numai după înscrierea acestuia în registru. Inopozabilitatea față de terți a transferurilor care nu au fost înscrise în registru urmărește să îl protejeze pe cel care are sau care este susceptibil să aibă drepturi asupra unei mărci a Uniunii Europene ca obiect al dreptului de proprietate (Hotărârea din 4 februarie 2016, Hassan,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
, punctul
).
Având în vedere cele ce precedă, este necesar să se concluzioneze că, în mod contrar celor susținute de reclamantă, observațiile depuse de intervenientă și dovezile prezentate în susținerea acestora erau suficiente pentru a permite camerei de recurs să se pronunțe, astfel cum a procedat, cu privire la admisibilitatea căii de atac. Argumentele reclamantei în această privință trebuie respinse.
În ceea ce privește mai precis articolul 67 din Regulamentul 2017/1001, trebuie amintit, asemenea reclamantei, că, potrivit acestei dispoziții, orice parte la o procedură care a condus la o decizie poate introduce o cale de atac împotriva acestei decizii în măsura în care aceasta din urmă nu a fost pronunțată în favoarea sa. În speță, divizia de opoziție a respins în totalitate opoziția întemeiată pe marca anterioară. Intervenienta, în calitate de succesor al societății care a formulat opoziția și de titular al mărcii anterioare la data introducerii căii de atac, era într‑adevăr persoana prejudiciată prin decizia diviziei de opoziție.
Prin urmare, intervenienta îndeplinea condițiile prevăzute la articolul 67 din Regulamentul 2017/1001.
În consecință, contrar celor susținute de reclamantă, decizia atacată nu încalcă această dispoziție. Toate argumentele reclamantei întemeiate pe încălcarea articolului 67 din Regulamentul 2017/1001 trebuie respinse.
Secundo
, reclamanta arată că grefa camerelor de recurs nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul delegat 2018/625, întrucât nici nu a verificat că persoana care a introdus calea de atac avea calitatea necesară pentru a o formula, nici nu a solicitat președintelui Camerei a cincea de recurs să se pronunțe fără întârziere cu privire la admisibilitatea căii de atac, ținând seama de documentul prezent în baza de date a EUIPO care menționează transferul total al mărcii anterioare.
În această privință, pe de o parte, rezultă din cuprinsul punctului 33 de mai sus că, în mod contrar celor susținute de reclamantă, grefa camerelor de recurs a solicitat intervenientei să își justifice calitatea de a introduce o cale de atac împotriva deciziei diviziei de opoziție. Grefa camerelor de recurs nu a încălcat, așadar, articolul 42 alineatul (3) din Regulamentul delegat 2018/625, prin faptul că nu ar fi verificat dacă persoana care a introdus calea de atac avea calitatea necesară pentru a acționa astfel. Pe de altă parte, având în vedere constatarea deja efectuată la punctul 43 de mai sus, trebuie să se rețină, fără a fi necesar să se examineze problema dacă grefa camerelor de recurs trebuia să se adreseze președintelui Camerei a cincea de recurs, că argumentele reclamantei nu pot fi admise în niciun caz.
În aceste împrejurări, se impune constatarea că încălcarea articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul delegat 2018/625 susținută de reclamantă nu este dovedită și că argumentele invocate în această privință trebuie respinse.
Tertio
, reclamanta arată că, prin declararea admisibilității căii de atac formulate de intervenientă, camera de recurs a încălcat articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001.
Trebuie amintit că, potrivit acestei dispoziții, calea de atac trebuie formulată în scris și depusă la EUIPO în termen de două luni de la data notificării deciziei și că, în continuare, memoriul de expunere a motivelor căii de atac trebuie depus în scris în termen de patru luni de la data notificării deciziei.
Se impune constatarea, având în vedere punctele 30 și 32 de mai sus, că intervenienta a depus cererea de introducere a căii de atac și memoriul de expunere a motivelor în termenele prevăzute de această dispoziție. Argumentul reclamantei în această privință este nefondat și trebuie, așadar, să fie respins.
Cu privire la versiunea memoriului de expunere a motivelor depus la 11 ianuarie 2021 (a se vedea punctul 34 de mai sus), reiese din dosar că, astfel cum susține EUIPO și cum admite reclamanta, memoriul de expunere a motivelor depus la 30 noiembrie 2020, în termenul prevăzut la articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001, a fost transmis reclamantei și a fost avut în vedere de camera de recurs în decizia atacată.
Prin urmare, contrar celor susținute de reclamantă, decizia atacată nu încalcă această dispoziție. Argumentele sale în această privință trebuie, prin urmare, să fie respinse.
Quarto
, reclamanta susține că, prin faptul că a considerat admisibil memoriul de expunere a motivelor căii de atac și, pe cale de consecință, și calea de atac, camera de recurs a încălcat articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul delegat 2018/625.
Trebuie amintit că, potrivit acestei dispoziții, memoriul în care se prezintă motivele căii de atac conține o identificare clară și precisă a procedurii căii de atac la care se referă, a motivelor căii de atac pe baza cărora se solicită anularea deciziei atacate și a faptelor, a probelor și a argumentelor în susținerea motivelor invocate.
În speță, memoriul de expunere a motivelor îndeplinea condițiile prevăzute la articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul delegat 2018/625. Deși intervenienta a depus un memoriu de expunere a motivelor folosindu‑se de o denumire diferită de cea înscrisă în registru, ea a corectat, în orice caz, respectiva eroare materială, la 11 ianuarie 2021, în termenul stabilit în acest sens de grefa camerelor de recurs.
Prin urmare, argumentele reclamantei în această privință trebuie respinse.
În al doilea rând, trebuie analizate argumentele reclamantei întemeiate pe încălcarea articolului 94 din Regulamentul 2017/1001, în măsura în care se referă la vicii de formă și de procedură pe care le‑ar fi săvârșit camera de recurs.
Pe de o parte, reclamanta susține că respectiva cameră de recurs nu a dat niciun răspuns la argumentele pe care le‑a invocat cu privire la inadmisibilitatea căii de atac.
Trebuie amintit că, în temeiul articolului 94 alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001, deciziile EUIPO trebuie să fie motivate. Această obligație de motivare are același cuprins ca cel rezultat din articolul 296 TFUE, potrivit căruia raționamentul emitentului actului trebuie să fie menționat în mod clar și neechivoc. Ea are ca dublu obiectiv, pe de o parte, să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate pentru a‑și apăra drepturile și, pe de altă parte, să permită instanței Uniunii Europene să își exercite controlul asupra legalității deciziei. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, având în vedere că problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse la articolul 296 TFUE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului său de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 octombrie 2004, KWS Saat/OAPI,
C‑447/02 P
,
EU:C:2004:649
, punctele
-
).
În special, obligația de motivare nu impune camerelor de recurs să realizeze o motivare care să urmeze în mod exhaustiv și unul câte unul toate argumentele prezentate de părți în fața lor. Este suficient ca acestea să expună situația de fapt și considerațiile juridice care au o importanță esențială în economia deciziei [Hotărârea din 15 ianuarie 2015, MEM/OAPI (MONACO),
T‑197/13
,
EU:T:2015:16
, punctul
].
Interpretarea deciziei atacate permite să se constate că, la punctele 15-18 din această decizie, camera de recurs a prezentat motivele pentru care a considerat, ținând seama de argumentele reclamantei, că diferitele elemente prezentate de intervenientă la 11 ianuarie 2021 au fost suficiente pentru a îndrepta neregularitatea căii de atac și că aceasta era conformă cu articolele 66 și 67 și cu articolul 68 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001. La aceste puncte, camera de recurs a expus faptele și considerațiile juridice care au o importanță esențială, astfel încât nu trebuia să examineze unul câte unul toate argumentele prezentate de reclamantă. Prin urmare, criticile reclamantei în această privință trebuie respinse.
Pe de altă parte, reclamanta arată că nici temeinicia răspunsului intervenientei la notificarea grefei camerelor de recurs, nici argumentația sa în această privință nu au fost dezbătute în mod efectiv, cu încălcarea articolului 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001.
Trebuie amintit că, potrivit acestei dispoziții, deciziile EUIPO nu se pot întemeia decât pe motive sau dovezi cu privire la care părțile au avut posibilitatea de a formula observații.
În speță, este necesar să se arate, asemenea EUIPO, că acesta din urmă a notificat în mod corespunzător reclamantei toate documentele primite de grefa camerelor de recurs de la intervenientă în cursul procedurii căii de atac. În plus, reiese din dosar că, în memoriul depus la EUIPO la 22 martie 2021, reclamanta a contestat admisibilitatea căii de atac formulate de intervenientă în fața camerei de recurs pentru motive asemănătoare celor expuse în cererea sa introductivă în fața Tribunalului. Prin urmare, reclamanta a formulat efectiv observații cu privire la acest subiect. Argumentul său potrivit căruia nu a putut să se pronunțe în această privință, cu încălcarea articolului 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001, este nefondat și trebuie respins.
În plus, din cuprinsul punctelor 15-18 din decizia atacată rezultă că, în speță, camera de recurs s‑a întemeiat pe dovezile prezentate de intervenientă, cu privire la care reclamanta a formulat observații în memoriul său din 22 martie 2021. În schimb, deși susține că intervenienta nu a putut formula observații cu privire la argumentele dezvoltate în acest sens în memoriul său, reclamanta nu dovedește și nici măcar nu susține că decizia atacată se întemeiază pe aceste argumente. În consecință, în măsura în care nu reiese din decizia atacată că aceasta se întemeiază pe argumentele menționate, neformularea unor observații nu poate reprezenta o încălcare a articolului 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001.
În aceste împrejurări, trebuie să se constate că încălcarea articolului 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001 invocată de reclamantă nu este dovedită.
Rezultă că primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 67, a articolului 68 alineatul (1) și a articolului 94 din Regulamentul 2017/1001, precum și a articolului 22 alineatul (1) și a articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul delegat 2018/625, trebuie să fie respins.
[
omissis
]

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a zecea)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Obligă Pierre Lannier la plata cheltuielilor de judecată.

Kornezov
Kowalik‑Bańczyk
Hesse
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 14 decembrie 2022.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.
(
)	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.