CELEX: 62015TJ0529
EU-tavaramerkki
Hakemus kuviomerkin START UP INITIATIVE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi
Ehdoton hylkäysperuste
Erottamiskyvyn puuttuminen
Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta
Perusteluvelvollisuus
Asetuksen N:o 207/2009 75 artikla

Asian tausta
Kantaja, Intesa Sanpaolo SpA, jätti 19.6.2014 EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (
EUVL 2009, L 78, s. 1
) nojalla.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on seuraava kuviomerkki:
Palvelut, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 35, 36, 41 ja 42, ja ne vastaavat erityisesti seuraavaa kuvausta:
—
luokka 35 : mainonnan alan palvelut, kaupallisen johtamisen palvelut ja yritysneuvonta,
—
luokka 36 : Rahasto- ja rahoitus-, arviointi-, kiinteistö-, vakuutus- ja sijoituspalvelut,
—
luokka 41 : koulutus- ja opetuspalvelut sekä urheilu- ja kulttuuritoiminnat,
—
luokka 42: tieteelliset ja teknologiset palvelut, teolliset analyysi- ja tutkimuspalvelut, tietokoneiden ja ohjelmistojen suunnittelu- ja kehittämispalvelut.
Tutkija hylkäsi edellä 3 kohdassa tarkoitettuja palveluja varten jätetyn rekisteröintihakemuksen 12.9.2014 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan nojalla.
Kantaja valitti päätöksestä 30.10.2014 EUIPO:ssa asetuksen N:o 207/2009 58–64 artiklan nojalla.
EUIPO:n ensimmäinen valituslautakunta hylkäsi valituksen 29.6.2015 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös). Valituslautakunta eväsi haetun tavaramerkin rekisteröinnin erityisesti siksi, ettei ilmaisulla ”start up initiative” ollut minkäänlaista erottamiskykyä kyseessä olevien palvelujen osalta eikä haetun tavaramerkin sarjakuvamainen osa riittänyt tekemään tavaramerkistä kokonaisuutena erottamiskykyistä asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
”toteaa, että asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 2 kohtaa sekä 75 artiklaa on rikottu ja sovellettu virheellisesti”,
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen
—
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Alustavat toteamukset kantajan ensimmäisestä vaatimuksesta
EUIPO:n mukaan kanteen tarkoituksena ei voi olla vahvistustuomion saaminen, ja kantajan vaatimukset siitä, että unionin yleinen tuomioistuin toteaa riidanalaisen päätöksen asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 2 kohdan sekä 75 artiklan vastaiseksi, on ymmärrettävä siten, että niillä pyritään kumoamaan riidanalainen päätös.
Kantaja vahvisti istunnossa, ettei sen ensimmäinen vaatimus ollut itsenäinen suhteessa toiseen vaatimukseen, jossa kantaja on vaatinut riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Tämä täsmennys huomioon ottaen on todettava, että ensimmäinen vaatimus vastaa asiasisällöltään toista vaatimusta, jolla pyritään kumoamaan riidanalainen päätös. Näin ollen lausunnon antaminen ensimmäisestä vaatimuksesta raukeaa eikä sen tutkittavaksi ottamisesta ole tarpeen lausua.
Asiakysymys
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kahteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan rikkomista ja toinen kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan rikkomista
Kantaja väittää, että valituslautakunta on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaan EUIPO:n on perusteltava päätöksensä. Oikeuskäytännön mukaan tällä velvollisuudella on sama ulottuvuus kuin SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa vahvistetulla velvollisuudella ja sen tavoitteena on yhtäältä se, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta ne voisivat puolustaa oikeuksiaan, ja toisaalta se, että Euroopan unionin tuomioistuimet voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden [ks. tuomio 6.9.2012, Storck v. SMHV,
C-96/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2012:537
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 9.7.2008, Reber v. SMHV – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart),
T‑304/06
,
EU:T:2008:268
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen].
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että tavaramerkkihakemusta koskevan rekisteröinnin esteiden tutkimisen on koskettava kaikkia niitä tavaroita tai palveluja, joille tavaramerkin rekisteröintiä on haettu (ks. tuomio 17.10.2013, Isdin v. Bial-Portela,
C‑597/12 P
,
EU:C:2013:672
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oikeuskäytännössä on tosin todettu, että silloin, kun sama hylkäysperuste koskee tavaroiden tai palvelujen luokkaa tai ryhmää, perustelut voivat olla yhteiset kaikkien kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen osalta (ks. tuomio 17.10.2013, Isdin v. Bial-Portela,
C‑597/12 P
,
EU:C:2013:672
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tällainen mahdollisuus ulottuu kuitenkin vain tavaroihin ja palveluihin, joiden välillä on riittävän suora ja konkreettinen yhteys, jotta ne muodostavat kyseisten tavaroiden tai palvelujen riittävän yhtenäisen ryhmän. Pelkästään kyseisten tavaroiden tai palvelujen kuuluminen samaan Nizzan sopimuksen mukaiseen luokkaan ei riitä tällaisen yhtenäisyyden toteamiseksi, koska näihin luokkiin kuuluu usein keskenään hyvin erilaisia tavaroita tai palveluja, joiden välillä ei välttämättä ole tällaista riittävän suoraa ja konkreettista yhteyttä (ks. tuomio 17.10.2013, Isdin v. Bial-Portela,
C‑597/12 P
,
EU:C:2013:672
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä 17 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua tavaroiden tai palvelujen yhtenäisyyttä arvioidaan kyseessä olevaa tavaramerkkihakemusta koskevan konkreettisen hylkäysperusteen kannalta (ks. vastaavasti määräys 11.12.2014, FTI Touristik v. SMHV,
C‑253/14 P
, ei julkaistu,
EU:C:2014:2445
,
kohta), ja on mahdollista antaa yhteiset perustelut niiden tavaroiden ja palvelujen osalta, joiden välillä on riittävän suora ja konkreettinen yhteys, jotta kyseiset tavarat ja palvelut muodostavat riittävän yhtenäisen luokan, siten, että kaikista kyseisen päätöksen perusteluina olevista tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevista toteamuksista ilmenee riittävän selkeästi päättely kunkin tähän ryhmään kuuluvan tavaran ja palvelun osalta ja että kyseiset toteamukset soveltuvat erotuksetta kuhunkin näistä tavaroista ja palveluista [tuomio 2.4.2009, Zuffa v. SMHV (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP),
T‑118/06
,
EU:T:2009:100
,
kohta].
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja väittää, että valituslautakunta on tehnyt kunkin haetun tavaramerkin kattaman palvelun osalta ”hajanaisen ja suppean” analyysin.
Luokkaan 35 kuuluvien palvelujen osalta annetut perustelut eivät sovellu muihin palveluihin kuin mainostekstien kirjoittamiseen. Palvelujen tarjoaja ei lähtökohtaisesti tarjoa tiettyjä kyseiseen luokkaan kuuluvia palveluja käynnistysvaiheessa oleville yrityksille. Tämä koskee palveluja, kuten manageripalvelut urheilijoille tai sanomalehtitilausten tekeminen muille, joita ei voida katsoa startup-yrityksille tarkoitetuiksi palveluiksi.
Luokkaan 36 kuuluvien palvelujen osalta valituslautakunta ei ole selittänyt sitä yhteyttä, joka voisi olla yhtäältä esimerkiksi tallelokero-, keräys- ja tullipalvelujen ja toisaalta käynnistysvaiheessa oleviin yrityksiin kohdistettujen aloitteiden välillä.
Luokkaan 41 kuuluvien palvelujen osalta perustelut eivät ole riittävät, koska kantajan mukaan kyseiset palvelut, joihin kuuluu muun muassa kauneuskilpailujen järjestäminen, eivät ole yhtenäisiä.
Luokkaan 42 kuuluvien palvelujen osalta riidanalaisen päätöksen perustelut eivät voi soveltua vedenalaisen tutkimuksen, malminetsinnän ja tekstiilien koestuksen kaltaisiin palveluihin, jotka eivät liity mitenkään tieteellisten ja teknologisten palveluiden, teollisten analyysi- ja tutkimuspalveluiden sekä suunnittelu- ja kehittämispalveluiden kaltaisiin palveluihin. Lisäksi perustelu, jonka mukaan startup-yritykset perustetaan teknologian näkökulmasta innovatiivisilla aloilla, on ristiriidassa sen perustelun kanssa, jonka mukaan luokkaan 41 kuuluvat palvelut kattavat viihde- ja virkistystoimintoja.
EUIPO kiistää kantajan perustelut. Sen mukaan kanneperuste on perusteeton pääasiassa siksi, että kaikkia tavaramerkkihakemuksessa tarkoitettuja palveluja voidaan tarjota startup-yrityksille tai niitä voivat tarjota startup-yritykset.
Luokkaan 35 kuuluvat tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut ovat: ”Mainonta, liikkeenjohto, yrityshallinto, toimistopalvelut, ulkomainonta, myyntiautomaattien vuokraus, mainosajan vuokraus tiedotusvälineissä, liiketoimintatietojen agentuurit, mainostoimistot, tuonti- ja vientiagentuuripalvelut, mainosmateriaalin päivitys, kaupallinen hallinnointi koskien toisten tavaroiden ja palveluiden lisensointia, hankintahinta-arviointi, kaupan tai teollisuuden hallinnollinen avustustoiminta, liikkeenhoidon konsultointi, ammattimainen, liikkeenjohdon konsultointi, henkilöstöhallintakonsultointi, kirjanpito, näyteikkunoiden somistelu, mainosten jakelu, tavaranäytteiden jakelu, tavaroiden esittely, esiintyville taiteilijoille tarkoitetut manageripalvelut, suorapostimainonta, tilastojen kerääminen, laskutus, hotellien johtaminen, manageripalvelut urheilijoille, tietokonetiedostojen hallinta, informaatio (liiketoiminta -), kaupallinen kuluttajaneuvonta, tutkimus liittyen liikkeenhoitoon, tekstin sommittelu mainostarkoituksiin, mainostilan vuokraus, markkinointipalvelut, kopiokoneiden vuokraus, toimistolaitteiden ja -tarvikkeiden vuokraus, mainosmateriaalin vuokraus, kaupallisten messujen järjestäminen, näyttelyt kaupallisiin tai mainontatarkoituksiin, muotinäytösten järjestäminen markkinointitarkoituksessa, tehokkuusasiantuntijapalvelut, palkkalistojen laadinta, tavaraesittely tiedotusvälineissä vähittäismyyntiä varten, talousennusteiden tekeminen, tuotanto (mainosfilmien), avustaminen liiketoiminnan johtamisessa, myynninedistäminen [muille], mainoslehtisten julkaisu, online-mainonta tietoverkoissa, postimyyntimainonta, mainostekstien laadinta, radiomainokset, televisiomainokset, tietojen koostaminen tietokantoihin, liikkeenhoitoa koskevat kyselyt, henkilöstörekrytointi, mainostekstien kirjoittaminen, suhdetoimintapalvelut, sponsoroinnin etsintäpalvelut, tiedon etsintä tietokonetiedostoista [muille], markkinatutkimus, liikkeenhoitoa koskeva tutkimus, dokumenttien kopiointi, henkilöstönvalinta käyttäen psykologista testausta, sanomalehtitilausten tekeminen [muille], kaukoviestintäpalveluihin liittyvien tilausten järjestäminen [muille], hankintapalvelut muille [tavaroiden ja palveluiden osto muille yrityksille], vertailupalvelut (hintojen), liikkeenhoitoon ja organisaatioon liittyvä konsultointi, liiketoiminnan järjestämiseen liittyvä konsultointi, liikkeenhoitoa koskevat neuvontapalvelut, konekirjoituspalvelut, valokopiointipalvelut, mallitoiminta mainonnan ja myynninedistämisen yhteydessä, lehtileikepalvelut, liikeyritysten uudelleensijoituspalvelut, puhelinvastaajapalvelut saavuttamattomissa oleville tilaajille, toimistopalvelut, pikakirjoitus, ulkoistamispalvelut [yritystoiminnan avustamisena], puhelinmyyntipalvelut, tietokantatietojen systematisointi, mielipidetutkimukset, verosuunnittelu, tilinpitoselvitys, liiketoiminnan arviointi, markkinatutkimukset, viestien puhtaaksikirjoittaminen [toimistotehtävät], ostomääräysten hallinnollinen käsittely, tekstinkäsittely, työnvälitys, huutokauppapalvelut, tilintarkastuspalvelut”.
Riidanalaisen päätöksen 20 kohdassa valituslautakunta on selittänyt, että haettu tavaramerkki ymmärretään kaikkien näiden palvelujen osalta osoituksena palvelujen vastaanottajille siitä, että erityisesti mainonnan, kaupallisen johtamisen ja yritysneuvonnan alalla kyseiset palvelut vastaavat erityisen hyvin startup-yritysten vaatimuksiin. Valituslautakunta on tarkentanut, että haetussa tavaramerkissä nimetään palvelun vastaanottaja eli startup-yritys ja tapa, jolla startup-yritystä autetaan konkreettisesti luomalla strategioita eri aloilla, jotka on mainittu luettelossa luokkaan 35 kuuluvista palveluista. Valituslautakunta on maininnut esimerkkinä mainostekstien kirjoittamisen ja todennut, että haetulla tavaramerkillä ilmoitetaan yleisölle, että palvelussa on kyse toimesta, jonka palvelujen tarjoaja tarjoaa startup-yritykselle.
Näin ollen valituslautakunta on perustellut riidanalaista päätöstä oikeudellisesti riittävällä tavalla luokkaan 35 kuuluvien palvelujen osalta.
Nyt esillä olevissa olosuhteissa perustelut voivat nimittäin olla yhteiset, kun otetaan huomioon kyseessä olevat palvelut, jotka kuuluvat erityisesti mainonnan, liikkeenjohdon ja yritysneuvonnan alaan. Kuten valituslautakunta on perustellusti todennut riidanalaisen päätöksen 21 kohdassa, nämä palvelut saattavat kiinnostaa startup-yrityksiä siltä osin kuin uuden yrityksen perustaminen voi vaatia yrityssuunnitelman laatimista, mainoskampanjan suunnittelua, yritysneuvontaa, henkilöstön valintaa, toimistotarvikkeiden vuokrausta, konekirjoituspalveluja, markkinatutkimusta ja kutakin luokassa 35 lueteltua muuta palvelua. Tätä arviointia ei voida kyseenalaistaa sillä, että kyseisessä luokassa on listattu myös sellaisia palveluja kuten manageripalvelut urheilijoille tai sanomalehtitilausten tekeminen muille. Yhtäältä manageripalvelut muille ja erityisesti urheilijoille voivat olla startup-yritykselle suunnattuja palveluja erityisesti, jos startup-yritys harjoittaa toimintaansa urheilun alalla. Toisaalta sanomalehtitilausten tekeminen muille voi myös kiinnostaa startup-yrityksiä, koska startup-yrityksillä voi toimintansa puitteissa hyvinkin olla tarve tilata sanomalehtiä.
Valituslautakunnan ei siis ole tarvinnut perustella riidanalaista päätöstä tarkemmin kuin mitä se on kyseisen päätöksen 20 ja 21 kohdassa tehnyt. Kyseisiä perusteluja voidaan nimittäin soveltaa kaikkiin luokkaan 35 kuuluviin tavaramerkkihakemuksessa tarkoitettuihin palveluihin niiden monimuotoisuudesta huolimatta.
Luokkaan 36 kuuluvat tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut ovat: ”vakuutuspalvelut, rahoituspalvelut, raha-asiat, kiinteistöasiat, pankkitoiminta, asuntojen vuokraus, maatilojen vuokraus, luottokonttorit, asunnonvälitystoimiston palvelut (huoneistot), perintätoimistot, tullipalvelut, kiinteistönvälitystoimistot, omaisuuden (kiinteistö-) hoito, isännöinti, varainhoito, arviointi (rahoitus -), tapaturmavakuutukset, palovakuuttaminen, sairausvakuutusten merkintä, merivakuutukset, henkivakuutus, meklaritoiminta, varojen hankinta, vakuutuskonsultointi, rahatalouteen liittyvän neuvonnan tarjoaminen, sijoitusrahastot, arvoesineiden säilytys, tallelokeropalvelut, matkasekkien liikkeellelasku, arvoseteleiden anto, luottokorttien tarjoaminen, factoring-toiminta, takaus, kotipankkitoiminta, rahoitusneuvonta, vakuutusneuvonta, hiilidioksidipäästökiintiöiden välitys, rahastosijoituspalvelut, kiinteistön vuokraamisen järjestäminen, luottojen liisaus, vuokraus (toimisto -), vakuutusmeklarointi, kiinteistönvälitys, pörssi- ja osakemeklarointi, valuuttakauppa- ja valuutanvaihtopalvelut, pankkien selvittelytoimistot, osamaksulainat, veroneuvonta, arvopaperilainaus, lainananto, pörssinoteeraukset, keräykset, vuokranperintä, aktuaari-, vakuutusmatemaatikkopalvelut, korttipalvelut, pankkikorttipalvelut, säästöpankkipalvelut, rahasto- ja rahoituspalvelut, huoltorahastopalvelut, likvidaatioselvitykset yritystoiminnan lopettamiseksi [raha-asioita koskevat], eläkkeenmaksupalvelut, hypoteekkipankki, uskotun miehen tehtävät, taloudellinen sponsorointi, pystymetsän rahataloudellinen arviointi, kiinteistöjen arvonmääritys, postimerkkiarviointi, jalokivi- ja koruarviointi, taide-esineiden arviointi, antiikkiesineiden arviointi, numismaattinen arviointi, finanssiarviointi [koskien vakuutuksia, pankkeja ja kiinteistöjä], korjauskulujen arviointi [rahoitusarviointi], villan arvon määritys, elektroninen varainsiirto, sekkien vahvistus”.
Riidanalaisen päätöksen 23 kohdassa valituslautakunta on selittänyt, että startup-yritys tarvitsee rahoitusta, arvonmääritystä, kiinteistö-, vakuutus- ja sijoituspalveluita sekä kaikkia muita palveluja, joita kantaja oli luetellut tavaramerkkihakemuksessaan luokan 36 osalta. Valituslautakunta on täsmentänyt, että kyse on palveluista, jotka on suunnattu yrittäjämaailmalle yleisesti, ja vielä suuremmalla syyllä aivan äskettäin perustetuille yrityksille, jotka panostivat uuteen teknologiaan ja olivat näin ollen taloudellisesti heikompia tai haavoittuvia.
Valituslautakunta on näin ollen perustellut oikeudellisesti riittävällä tavalla riidanalaista päätöstä luokkaan 36 kuuluvien, haetun tavaramerkin kattamien palvelujen osalta.
Näiden palvelujen välillä on nimittäin riittävän suora ja konkreettinen yhteys siltä osin kuin kukin palveluista voi ”kuulua siihen hankkeen käsitteeseen, jota [kantaja] soveltaa startup-yritysten hyväksi”, kuten valituslautakunta on tarkentanut riidanalaisen päätöksen 24 kohdassa. Kantajan esittämän näytön perusteella ei voida poissulkea sitä, että tallelokero-, keräys- ja tullipalvelujen kaltaiset palvelut voivat kiinnostaa aivan äskettäin perustettuja yrityksiä yhtä lailla kuin esimerkiksi rahasto- ja rahoituspalvelut, arvonmääritys-, kiinteistö-, vakuutus- ja sijoituspalvelut.
Luokkaan 41 kuuluvat tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut ovat: ”henkilökohtainen opetus, koulutus, viihde, urheilu- ja kulttuuritoiminnat, akatemiat, eläinvalmennus, elokuvaprojektorien ja -laitteiden vuokraus, näyttämölavasteiden vuokraus, näyttämölavasteiden vuokraus, tenniskenttien vuokraus, elokuvien vuokraus, äänitallenteiden vuokraus, radioiden ja televisioiden vuokraus, valmennus [koulutus], urheiluleiripalvelut, sirkukset, säveltämispalvelut, kuntoilutuntien ohjaaminen, urheilukilpailuissa tapahtuva ajanotto, liikunnanopetus, radioviihde, televisioviihde, jälkiäänitys, uskonnollinen opetus, työharjoittelu [osana koulutusta], urheilutilojen tarjoaminen, golfpalveluiden tarjoaminen, sähköisten, ei-ladattavien julkaisujen on-line tarjoaminen, valokuvauspalvelut, peliautomaattihallipalvelut, huvipuistot, uhkapeli, ajanvieteneuvonta, opetusneuvonta, viihdeneuvonta, voimisteluopetus, kirjekurssit, viittomakielen tulkkaus, tekstin sommittelu, paitsi mainostarkoituksiin, yökerhot, videonauhojen vuokraus, karaoke-laitteiden tarjoaminen, mikrofilmaus, radio- ja televisio-ohjelmien tuotanto, videonauhojen editointi, äänilaitteiden vuokraus, valaistuslaitteiden vuokraus teatteriesityksiin tai televisiostudioihin, pelilaitteiden vuokraus, urheilusukelluslaitteiden vuokraus, vuokraus (urheiluvälineiden) [paitsi ajoneuvojen], lelujen vuokraus, urheilukenttien vuokraus, videonauhureiden vuokraus, kilpa-areenoiden vuokraus, videokameroiden vuokraus, tanssiaisten järjestäminen, urheilukilpailujen järjestäminen, kauneuskilpailujen järjestäminen, kilpailujen järjestäminen, näyttelyjen järjestäminen kulttuuri- tai koulutustarkoituksiin, arpajaisten hallinnointi muiden puolesta, muotinäytösten järjestäminen ajanvietetarkoituksessa, impressaaripalvelut, konserttien järjestäminen ja johtaminen, konferenssien järjestäminen, kongressien järjestäminen, keskusteluiden järjestäminen, seminaarit, symposiumien järjestäminen, työpajojen järjestäminen [koulutus], ammatinvalinnanohjaus, sisäoppilaitokset, huvitilaisuuksien suunnittelu, lippujen varaus esityksiin, kirjastopalvelut, elokuvatuotanto, muu kuin mainosfilmien, videonauhatuotanto, tuotanto (musiikin), viihde-esitysten tuotanto, elokuvateatteriesitykset, koulutuksellinen tutkinta, kirjojen julkaisu, muiden kuin mainostekstien julkaisu, elektronisten kirjojen ja lehtien julkaiseminen online-periaatteella, elektroniset pöytäpainopalvelut [julkaisujen valmistelu tietokoneella], suorat esitykset, teatterituotannot, elokuvakäsikirjoitusten kirjoittaminen, tekstien kirjoittaminen, paitsi mainostekstien, videonauhoitus, kuvatoimittajan palvelut, ammatillinen uudelleenkoulutus, konserttisalit, esikoulut, mallinaolo taiteilijoille, kirjastoautopalvelut, lippupalvelut [ajanviete- ja huvitilaisuuksiin], kalligrafiapalvelut, ajanvietepalvelut lomakylien yhteydessä, kasinotilojen tarjoaminen [uhkapeli], kuntokeskuspalvelut [terveys ja kuntoilu], kerhopalvelut [ajanviete- tai koulutuspalveluina], uutistoimittajan palvelut, tiskijukkapalvelut, diskoteekkipalvelut, virkistyspalveluiden tarjoaminen, eläintarhat, pelipalveluiden tarjoaminen [suoraan tietoverkoissa], tulkkauspalvelut, museotilojen tarjoaminen [esityksiä ja näyttelyitä varten], orkesteripalvelut, henkilökohtaiset valmennuspalvelut [kuntoilu], äänitysstudiot, käännös ja tulkkaus, esiintymispalvelut, tekstitys [elokuviin ja televisio-ohjelmiin], elokuvastudiot”.
On todettava, että valituslautakunta on ryhmitellyt uudelleen nämä palvelut kolmeen luokkaan ja perustellut seikkaperäisesti kutakin luokkaa.
Riidanalaisen päätöksen 26–28 kohdassa valituslautakunta on erotellut toisistaan kolme palvelujen ryhmää eli koulutukseen ja opetukseen liittyvien palvelujen ryhmän, urheilu- ja kulttuuritoimintaan liittyvien palvelujen ryhmän sekä viihde- ja virkistystoimintaan liittyvien sekä muiden palvelujen ryhmän.
Riidanalaisen päätöksen 26 kohdassa valituslautakunta on todennut, että koulutukseen ja opetukseen liittyvien palvelujen osalta haettuun tavaramerkkiin sisältyvä ilmaisu tarkoittaa palvelujen kohdetta eli sitä, että ”koulutuskurssien ja vastaavien palvelujen tarjoaminen liittyy hankkeisiin, joiden tarkoituksena on edistää startup-yrityksen perustamista”. Riidanalaisen päätöksen 27 kohdassa valituslautakunta on selittänyt, että urheilu- ja kulttuuritoimintaan liittyvien palvelujen osalta haettu tavaramerkki miellettäisiin osoitukseksi siitä, että kyseisellä toiminnalla konkretisoidaan hankkeita äskettäin perustettujen yritysten hyväksi, eikä osoitukseksi siitä, että palvelua tai toimintaa tarjoaa tietty yritys. Valituslautakunta katsoi tämän perusteella, että näiden palvelujen osalta haettu tavaramerkki täytti vain tiedotustehtävän. Riidanalaisen päätöksen 28 kohdassa valituslautakunta on täsmentänyt, että sama pätee viihde- ja virkistystoimintaan ja muihin palveluihin, joiden osalta haettu tavaramerkki ainoastaan ilmoittaa yleisölle, että kyse on palveluista ja toiminnoista, jotka kuuluvat startup-yrityksen toteuttamaan hankkeeseen.
Näin ollen valituslautakunnan perustelut ovat riittävät, eikä kantaja ole esittänyt perusteluja, jotka osoittaisivat, ettei valituslautakunnan huomioon ottamia palvelujen luokkia ole määritelty oikein. On lisäksi tarkennettava, että kantajan korostama kauneuskilpailujen järjestäminen voi aivan hyvin kuulua valituslautakunnan määrittelemään kolmanteen palvelujen ryhmään, johon kuuluu muun muassa viihde- ja virkistystoiminta.
Luokkaan 42 kuuluvat tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut ovat: ”tieteelliset ja teknologiset palvelut sekä niihin liittyvät tutkimus- ja suunnittelupalvelut, teolliset analyysi- ja tutkimuspalvelut, tietokoneiden ja ohjelmistojen suunnittelu ja kehittäminen, tietokoneiden vuokraus, ohjelmistojen päivitys, maanmittaus, rakennuspiirustus, kemialliset analyysit, käsialantutkimus [grafologia], veden analysointi, tietokonejärjestelmäanalyysi, arkkitehtuuri, taideteosten oikeaksi todistaminen, aineenkoestus, arkkitehtikonsultointi, energiansäästöön liittyvä konsultointi, konsultointi liittyen tietokoneohjelmistoihin, konsultointi liittyen tietokonelaitteiden suunnitteluun ja kehittämiseen, öljylähteiden testaus, laadunvalvonta, ajoneuvojen katsastus, tietokoneohjelmien ja datan muuntaminen, muu kuin fyysinen muuntaminen, tietojen ja dokumenttien muuntaminen fyysisestä tietovälineestä elektroniseen, tietoverkkosivustojen muodostaminen ja ylläpito muille, sisustussuunnittelu, asiakirjojen digitointi [skannaus], teknisten piirustusten laadinta, tietokoneohjelmistojen monistus, tietokoneohjelmistojen suunnittelu, öljykenttäkartoitukset, kartoitus (geologinen), vedenalainen tutkimus, hiilidioksidipäästöjen kompensointiin liittyvän tieteellisen tiedon, neuvonnan ja konsultoinnin tarjoaminen, Internetin hakukonepalveluiden tarjoaminen, insinööripalvelut, pilviin kylväminen [sateen aikaansaamiseksi], tietokoneohjelmistojen asennus [installointi], tietokoneohjelmistojen vuokraus, ohjelmistojen ylläpito, etävalvonta (tietokonejärjestelmien -), palvelimien (Web -) vuokraus, Internet-sivustojen ylläpito, mittaus, kaupunkisuunnittelu, tietojärjestelmien suunnittelu, tietokoneohjelmointi, tekstiilien koestus, tietokonetietojen palautus, öljynetsintä, tutkimus- ja kehitystyö muille, malminetsintä, biologinen tutkimus, geologinen tutkimus, bakteorologinen tutkimus, kemiallinen tutkimus, kosmetiikkatutkimus, fysiikan tutkimus, tutkimus liittyen ympäristönsuojeluun, mekaniikkaan liittyvä tutkimus, tekninen tutkimus, öljykenttien hyödyntämiseen liittyvät analyysit, meteorologisten ennusteiden teko, kemistipalvelut, graafinen suunnittelu, pakkausten suunnittelupalvelut, pukujen suunnittelu, laboratoriopalvelut (tieteelliset), tietokonevirustorjuntapalvelut, muotoilu [teollinen muotoilu], teknisten projektitutkimusten suorittaminen, kalibrointi [mittaus], arviointi (Villan laadun -), pystymetsän (laadunarviointi)”.
Riidanalaisen päätöksen 29–31 kohdassa valituslautakunta on todennut, että kaikki nämä palvelut olivat tieteellisiä ja teknologisia palveluja, teollisia analyysi- ja tutkimuspalveluja, tietokoneiden ja ohjelmistojen suunnittelu- ja kehittämispalveluja sekä palveluja, jotka on luokiteltu aakkosjärjestykseen italiaksi tietokoneiden vuokrauksesta puun laadun arviointiin, ja sillä välillä on pilviin kylvämistä [sateen aikaansaamiseksi], öljylähteiden tutkimusta ja pukujen suunnittelua. Haetun tavaramerkin välittämä puhtaasti tiedottamisluonteinen viesti tällaisten palvelujen ja toiminnan osalta on se, että kyseisiä palveluja tarjotaan ja toimintaa toteutetaan sellaisten yrittäjyyttä koskevien hankkeiden puitteissa, jotka keskittyvät startup-yritykseen. Startup-yritykset perustetaan sellaisilla teknologian näkökulmasta innovatiivisilla aloilla, jotka vastaavat tarkalleen luokkaan 42 kuuluvien palvelujen osalta mainittuja aloja. Haetun tavaramerkin käyttö kyseisten palvelujen ja toimintojen osalta ei täytä erottamistehtävää. Haetulla tavaramerkillä ainoastaan ilmoitetaan yleisölle niistä liiketoiminnallisista puitteista, joissa palvelut tarjotaan ja toiminta toteutetaan, eikä palvelujen ja toiminnan kaupallisesta alkuperästä.
On todettava, että valituslautakunta on näin ollen perustellut riidanalaista päätöstä oikeudellisesti riittävällä tavalla luokkaan 42 kuuluvien palvelujen osalta. Kyseisten palvelujen välillä on nimittäin riittävän suora ja konkreettinen yhteys, kun otetaan huomioon, että ne voivat kaikki kuulua teknologian näkökulmasta innovatiivisille aloille, joilla startup-yritykset perustetaan. Kun tarkastellaan sitä, onko tämä perustelu ristiriidassa sen perustelun kanssa, joka on esitetty tiettyjen luokkaan 41 kuuluvien viihde- ja virkistyspalveluita vastaavien palvelujen osalta, on todettava, että pelkkää valituslautakunnan toteamusta riidanalaisessa päätöksessä siitä, että startup-yritykset perustetaan teknologian näkökulmasta innovatiivisilla aloilla – kuten aloilla, jotka on mainittu luokkaan 42 kuuluvien palvelujen osalta – ei voida tulkita siten, ettei startup-yrityksiä ikinä perusteta muilla aloilla, kuten aloilla, joilla tarjotaan luokkaan 41 kuuluvia viihde- ja virkistyspalveluita. Näin ollen väite, jonka mukaan perusteluissa on sisäisiä ristiriitaisuuksia, ei pidä paikkaansa ja on näin ollen hylättävä.
Edellä esitetystä seuraa, ettei valituslautakunta ole tehnyt virhettä, kun se on ryhmitellyt uudelleen tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut useampaan luokkaan ja antanut yhteiset perustelut kullekin luokalle. On lisättävä, että startup-yrityksiä voi olla monilla aloilla ja ne voivat käyttää hyvin erilaisia palveluja. Näin ollen on todettava, että perustelut voivat olla samat erilaisille palveluille, jotka voivat olla startup-yrityksille suunnattuja, jotka vastaavat niiden hyväksi toteutettuja toimintoja tai jotka ovat startup-yritysten toteuttamia, riippumatta siitä, että kyseiset palvelut voivat olla sellaisia, etteivät ne välttämättä ole yhtenäisiä. Näissä olosuhteissa ei ollut tarpeen toistaa samoja perusteluja jokaisen palvelun tai jokaisen palvelujen luokan osalta.
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Toinen kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista
Kantaja väittää, että valituslautakunta on rikkonut asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.
Kantaja riitauttaa riidanalaisen päätöksen sillä perusteella, että siinä on katsottu, että muu kuin englanninkielinen yleisö ymmärtää ilmaisun ”start up initiative”, vaikka muualla kuin englanninkielisissä maissa asuva kuluttaja ei ymmärrä tämän ilmaisun merkitystä ja mieltää haetun tavaramerkin täysin kuvitteellisista sanoista muodostuvaksi merkiksi.
Kantajan mukaan haetulla tavaramerkillä on erottamiskyky tavaramerkkihakemuksessa tarkoitettujen palvelujen osalta, koska kyseessä on moniosainen tavaramerkki, joka muodostuu sana- ja kuvio-osien yhdistelmästä, joka tekee sen erottamiskykyiseksi. Haettu tavaramerkki näyttää kuvitteelliselta logolta, joka muodostuu kahdelle riville sijoitettuja ja ”oikeaan reunaan tasattuja” sanoja ”start” ja ”initiative” esittävästä kuvasta. Kuvaa täydentää sarjakuvamainen puhekupla, joka muistuttaa kuvaa tyylitellystä suusta, joka lausuu sanan ”up”. Kantajan mukaan puhekuplan liittäminen sanoihin ”start” ja ”initiative” sen sijaan, että olisi esitetty henkilöhahmo, on omaperäinen valinta, joka osoittaa, että haetulla tavaramerkillä on huomattava erottamiskyky. Tavaramerkki siis painuu kuluttajan mieleen ja täyttää tarjottuja palveluja koskevan osoittamistehtävänsä.
EUIPO kiistää kantajan perustelut.
Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei rekisteröidä.
Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetaan tavaramerkkejä, jotka eivät kykene täyttämään tavaramerkille asetettua keskeistä tehtävää eli ne eivät kykene yksilöimään asianomaisen tavaran tai palvelun kaupallista alkuperää niin, että kuluttaja voi myöhempiä hankintoja tehdessään hankkia lisää kyseisellä tavaramerkillä varustettuja tavaroita tai palveluita, jos hän on pitänyt niitä hyvinä, tai valita jonkin toisen tavaran tai palvelun, jos hän ei ole tyytyväinen niihin [tuomio 3.7.2003, Best Buy Concepts v. SMHV (BEST BUY),
T-122/01
,
EU:T:2003:183
,
kohta, tuomio 21.1.2011, BSH v. SMHV (executive edition),
T‑310/08
, ei julkaistu,
EU:T:2011:16
,
kohta ja tuomio 23.1.2014, Novartis v. SMHV (CARE TO CARE),
T‑68/13
, ei julkaistu,
EU:T:2014:29
,
kohta].
Oikeuskäytännön mukaan vähäinenkin erottamiskyky riittää estämään asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ehdottoman hylkäysperusteen soveltamisen [tuomio 27.2.2002, Eurocool Logistik v. SMHV (EUROCOOL),
T‑34/00
,
EU:T:2002:41
,
kohta ja tuomio 23.1.2014, CARE TO CARE,
T‑68/13
, ei julkaistu,
EU:T:2014:29
,
kohta].
Erottamiskykyä on arvioitava yhtäältä suhteessa niihin tavaroihin tai palveluihin, joille tavaramerkin rekisteröintiä on haettu, ja toisaalta suhteessa siihen, miten kohdeyleisö, joka muodostuu näiden tavaroiden tai palvelujen keskivertokuluttajista, mieltää asian (ks. tuomio 21.1.2010, Audi v. SMHV,
C‑398/08 P
,
EU:C:2010:29
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Aivan aluksi on todettava, että valituslautakunta on perustellusti ja ilman kantajan vastaväitteitä katsonut, että kohdeyleisö muodostui henkilöistä, jotka voivat ammattimaisesti tai muuten käyttää palveluja mainonnan, liiketoiminnan, rahoitus-, vakuutus-, kiinteistöjen myynninedistämis-, opetus-, kulttuuri-, urheilun, esiintymis-, tieteellisen tutkimuksen, teknologian, teollisen suunnittelun ja insinööripalveluiden aloilla ja erityisesti sellaisen toiminnan aloilla, joille tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut on tarkoitettu.
Kantaja riitauttaa riidanalaisen päätöksen sillä perusteella, että siinä on katsottu, että muu kuin englanninkielinen yleisö ymmärtäisi ilmaisun ”start up initiative”. Kantajan mukaan muissa kuin englanninkielisissä maissa asuva kuluttaja ei ymmärrä tämän ilmaisun merkitystä ja mieltää haetun tavaramerkin täysin kuvitteellisista sanoista muodostuvaksi merkiksi.
Riidanalaisen päätöksen 14 kohdassa valituslautakunta on katsonut, että niillä talouden aloilla, joita tavaramerkkihakemus koskee, englannin kielen käyttö on erittäin yleistä ja että kyseisillä aloilla unionissa toimiva yleisö pystyy lukemaan ja ymmärtämään ilmaisun ”start up initiative” ja tunnistamaan erityisesti sanat ”start” ja ”initiative”. Riidanalaisen päätöksen 16 kohdassa valituslautakunta on lisännyt, että sanaa ”start-up” käytetään yleisesti englannin kielessä kuvaamaan vasta perustettuja yrityksiä ja että englanninkielinen sana ”initiative” tarkoittaa ”hanketta”. Muu kuin englanninkielinen yleisö ymmärtää helposti molemmat sanat, ja lisäksi sana ”start-up” on vakiintunut italian yleiskielessä ja se yhdistetään tunnetusti kaupallisiin hankkeisiin uuden teknologian alalla ja Internet-alalla.
Tällainen arviointi ei ole virheellinen. Kuten valituslautakunta on todennut, sana ”start-up” on riittävän vakiintunut yleisessä kielenkäytössä Italiassa ja muissa jäsenvaltioissa, jotta jopa muun kuin englanninkielisen osan yleisöstä voidaan katsoa ymmärtävän sen. Lukuun ottamatta sitä, että kantaja on vedonnut hyvin erityisiin henkilöryhmiin perustuviin esimerkkeihin, se ei ole tuonut esiin seikkoja, joiden nojalla voitaisiin katsoa, että suuri osa kohdeyleisöstä ei tunne sanaa ”start-up” eikä voi ymmärtää sitä oikein eikä voi tuntea sanaa ”initiative”. Kantaja ei ole myöskään osoittanut, että yleisö, joka tuntee sanat ”start-up” ja ”initiative”, edustaisi vain vähäistä osaa kohdeyleisöstä. Tässä yhteydessä on muistutettava, että merkin kuulumiseksi asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan kiellon piirin on riittävää, että hylkäysperuste on olemassa suhteessa sellaiseen osaan kohdeyleisöstä, joka ei ole vähäinen, ja ettei ole tarpeen tutkia, tuntevatko myös muut kohdeyleisöön kuuluvat kuluttajat mainitun merkin [ks. vastaavasti tuomio 25.11.2015, bd breyton-design v. SMHV (RACE GTP),
T‑520/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:884
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen]. On lisättävä, että asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 2 kohdan mukaan tämän saman artiklan 1 kohtaa sovelletaan, vaikka vastaavat rekisteröinnin esteet olisivat olemassa ainoastaan osassa unionia.
Siltä osin kuin on kysymys siitä, puuttuuko haetulta merkiltä erottamiskyky, on aluksi palautettava mieleen, että koska kyseessä on useista sana- ja kuvio-osista muodostuva tavaramerkki, mahdollista erottamiskykyä voidaan osittain tarkastella kunkin sen osatekijöiden osalta erikseen, mutta ratkaisun on joka tapauksessa perustuttava niiden muodostaman kokonaisuuden tarkasteluun. Pelkästään se, että kultakin näistä osatekijöistä puuttuu erikseen tarkasteltuna erottamiskyky, ei sulje pois sitä, että niiden muodostama yhdistelmä voi olla erottamiskykyinen (ks. vastaavasti tuomio 16.9.2004, SAT.1 v. SMHV,
C-392/02 P
,
EU:C:2004:532
,
kohta).
Valituslautakunta on katsonut, että osatekijä, joka muodostuu sarjakuvamaisesta puhekuplasta, edustaa vain pientä osaa merkin muodostamasta kokonaisuudesta ja että se vaikuttaa suhteellisen vähän haetun tavaramerkin antamaan visuaaliseen kokonaisvaikutelmaan. Valituslautakunta on lisännyt, ettei ole osoitettu, että yleisö mieltää kyseisen osatekijän sarjakuvamaiseksi puhekuplaksi, koska puhekupla tulee lähtökohtaisesti henkilöhahmon suusta viestin välittämiseksi. Valituslautakunta on katsonut, ettei yksikään henkilöhahmo ollut haetussa tavaramerkissä tunnistettavissa eikä yleisö näin ollen mieltäisi sanaa ”up” ympäröivää muotoa sarjakuvamaiseksi puhekuplaksi, vaan pelkäksi kuvitteelliseksi kehykseksi. Yleisöllä on taipumus lukea sanat ”start-up” ja ”initiative” loogisena jatkeena. Tämä jatke muodostaa ilmaisun, jolla on merkitys, toisin kuin ilmaisulla ”start initiative up”. Lisäksi se, että sana ”up” on aseteltu sarjakuvamaisen puhekuplan sisään ja kirjoitettu valkoisella tummaa taustaa vasten, ei estä yleisöä lukemasta vaistomaisesti kyseistä sanaa sanan ”start” jälkeen, koska sana ”start-up” on tuttu käsite, toisin kuin sanat ”start initiative”.
Tällainen arviointi ei ole virheellinen.
Aivan aluksi on todettava, ettei ole kiistanalaista, että ilmaisulla ”start up initiative” on tietty merkitys, jonka yleisö tunnistaa, kun taas ilmaisun ” start initiative up” osalta näin ei ole. On epätodennäköistä, että yleisö muistaisi jälkimmäisen ilmaisun ensiksi mainitun sijaan.
Lisäksi se, että merkissä on käytetty sarjakuvatekniikoita, ei riitä tekemään siitä erottamiskykyistä, koska kyseisiä tekniikoita käytetään yleisesti kaikenlaisissa viesteissä ja alustoissa.
Nyt käsiteltävässä asiassa puhekupla on pelkkä kuvio-osa, ja jo siitäkin syystä, kuten valituslautakunta on todennut, se poikkeaa sarjakuvissa yleisimmin käytetystä tekniikasta, jolla kuvataan visuaalisesti puhetta, koska haetussa tavaramerkissä ei ole minkäänlaista henkilöhahmoa tai muuta hahmoa. Yleisö ei siis välttämättä miellä sanaa ”up” ympäröivää muotoa sarjakuvamaiseksi puhekuplaksi, vaan pikemminkin hyvin yksinkertaiseksi kehykseksi, joka ei tällöin voi sellaisenaan välittää viestiä, jonka kuluttajat voivat muistaa [ks. vastaavasti tuomio 12.9.2007, Cain Cellars v. SMHV (Viisikulmion kuva),
T‑304/05
, ei julkaistu,
EU:T:2007:271
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen].
Lopuksi on palautettava mieleen, että sanaosa on kuvaileva ja siltä puuttuu erottamiskyky, jos ainakin yksi sen mahdollisista merkityksistä on sellainen, että se ilmaisee asianomaisten tavaroiden tai palvelujen jonkin ominaisuuden. Näin on silloin, kun se yhteys, jonka on todettu vallitsevan yhtäältä kyseisen osatekijän sisällön ja toisaalta kyseisten tavaroiden tai palvelujen välillä, on riittävän konkreettinen ja suora sen osoittamiseksi, että kyseinen osatekijä mahdollistaa sen, että kohdeyleisö tunnistaa välittömästi mielessään kyseiset tavarat tai palvelut [ks. tuomio 14.1.2016, International Gaming Projects v. SMHV (BIG BINGO),
T‑663/14
, ei julkaistu,
EU:T:2016:5
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen].
Koska kohdeyleisö muistaa haetun tavaramerkin pääasiassa ilmaisusta ”start up initiative”, valituslautakunnan arviointi haetun tavaramerkin erottamiskyvyn puuttumisesta on vahvistettava niiden erilaisten palvelujen osalta, jotka haettu tavaramerkki kattaa.
Ensiksi on nimittäin todettava, että luokkaan 35 kuuluvien palvelujen osalta haettu tavaramerkki voidaan ymmärtää osoitukseksi kyseisten palvelujen vastaanottajasta eli että kyseiset palvelut erityisesti mainonnan, kaupallisen johtamisen ja yritysneuvonnan aloilla vastaavat asianmukaisella tavalla startup-yritysten vaatimuksiin, kuten valituslautakunta on perustellusti katsonut riidanalaisen päätöksen 20 kohdassa.
Toiseksi luokkaan 36 kuuluvien palvelujen osalta haettu tavaramerkki voidaan ymmärtää yhtäältä osoitukseksi kyseisten palvelujen vastaanottajista eli startup-yrityksistä ja toisaalta hankkeista, joita startup-yrityksille tarjotaan rahoitus, vakuutus- ja kiinteistönhoitoaloilla, kuten valituslautakunta on niin ikään perustellusti katsonut riidanalaisen päätöksen 22 kohdassa.
Kolmanneksi luokkaan 41 kuuluvien palvelujen osalta haettu tavaramerkki voi osoittaa valituslautakunnan riidanalaisen päätöksen 26–28 kohdassa määrittelemien kolmen luokan kattamien palvelujen kohteen. Näin ollen ensimmäisen luokan osalta, joka koskee koulutukseen ja opetukseen liittyviä palveluja, haettu tavaramerkki saattaa osoittaa startup-yrityksen perustamisen edistämiseen tarkoitettuja palveluja. Toisen luokan osalta, joka kattaa urheilu- ja kulttuuritoimintoihin liittyvät palvelut, haettu tavaramerkki saattaa osoittaa startup-yritysten hyväksi toteutettavia hankkeita. Kolmannen luokan osalta, joka koskee viihde- ja virkistystoimintoja sekä muita palveluja, se saattaa osoittaa palveluja, jotka ovat osa startup-yrityksen toteuttamaa hanketta.
Neljänneksi luokkaan 42 kuuluvien palvelujen, jotka kattavat tieteelliset ja teknologiset palvelut, teolliset analyysi- ja tutkimuspalvelut, tietokoneiden ja ohjelmistojen suunnittelu- ja kehittämispalvelut sekä palvelut tietokoneiden vuokrauksesta puun laadun arviointiin, pilviin kylvämiseen [sateen aikaansaamiseksi], öljylähteiden tutkimukseen sekä pukujen suunnitteluun, osalta haetun tavaramerkin voidaan ymmärtää tarkoittavan, kuten valituslautakunta on valituksenalaisen päätöksen 29 ja 30 kohdassa katsonut, että kyseiset palvelut tarjotaan ja toiminnot toteutetaan startup-yritykseen keskittyvien yrittäjyyttä koskevien hankkeiden puitteissa, sillä täsmennyksellä, että ne on perustettu teknologian näkökulmasta innovatiivisilla aloilla.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei valituslautakunta ole tehnyt arviointivirhettä, kun se on katsonut, että haetulta tavaramerkiltä puuttuu erottamiskyky. Näin ollen toinen kanneperuste ja näin ollen koko kanne on hylättävä perusteettomana.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian ja EUIPO on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, kantaja on velvoitettava korvaamaan EUIPO:n oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Intesa Sanpaolo Spa velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanninen
Pelikánová
Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä joulukuuta 2016.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.