CELEX: 62017CJ0217
Apellatsioonkaebus
Ühenduse disainilahendus
Joogitopse kujutavate ühenduse disainilahenduste taotlus
Määrus (EÜ) nr 6/2002
Artikli 36 lõike 1 punkt c
Graafiline kujutis
Artiklid 45 ja 46
Esitamiskuupäeva määramine
Tingimused
Määrus (EÜ) nr 2245/2002
Artikli 4 lõike 1 punkt e ja artikli 10 lõiked 1 ja 2

Oma apellatsioonkaebuses palub Mast-Jägermeister SE Euroopa Kohtul tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 9. veebruari 2017. aasta otsus Mast-Jägermeister
vs
. EUIPO (Joogitopsid) (T‑16/16, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“,
EU:T:2017:68
), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi nõudega tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kolmanda apellatsioonikoja 17. novembri 2015. aasta otsus (asi R 1842/2015‑3), mis käsitleb taotlust registreerida ühenduse disainilahendusena joogitopsid (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon kirjutati alla Pariisis (Prantsusmaa) 20. märtsil 1883 (viimati uuesti läbi vaadatud 14. juulil 1967 Stockholmis ja muudetud 28. septembril 1979) (
Recueil des traités des Nations Unies
, 828. kd, nr 11851, lk 305; edaspidi „Pariisi konventsioon“). Selle konventsiooni artikli 4 lõige A, mis reguleerib intellektuaalomandi õiguse registreerimistaotlusest tulenevat prioriteediõigust, näeb ette järgmist:
„1)   Iga isik või tema õigusjärglane, kes on nõuetekohaselt esitanud patendi-, kasuliku mudeli, tööstusnäidise- või kaubamärgitaotluse ühes liidu riikidest, kasutab taotluse esitamiseks teistes riikides prioriteediõigust allpool nimetatud tähtaegade jooksul.
2)   Prioriteediõiguse aluseks loetakse iga taotluse esitamine, mida liitu kuuluva riigi rahvusliku seadusandluse või liitu kuuluvate riikide vaheliste kahe- või mitmepoolsete lepingute järgi peab lugema korrektseks rahvuslikuks taotluseks.
3)   Korrektse rahvusliku taotluse esitamise all mõistetakse iga taotluse esitamist, mille alusel on võimalik kindlaks teha see kuupäev, millal taotlus on esitatud vastavas riigis, sõltumata taotluse saatusest.“
Liidu õigus
Määrus (EÜ) nr 6/2002
Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (
EÜT 2002, L 3, lk 1
; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142) artikkel 36 „Taotlustele esitatavad tingimused“ näeb ette:
„1.   Ühenduse registreeritud disainilahenduse taotlus peab sisaldama:
a)
registreerimistaotlust;
b)
andmeid taotleja identifitseerimiseks;
c)
disainilahenduse reprodutseerimiskõlblikku kujutist. Kui aga taotluse objektiks on kahemõõtmeline disainilahendus ning taotluses nõutakse artikli 50 kohaselt avaldamise edasilükkamist, võib disainilahenduse kujutise asendada näidisega.
2.   Taotlus peab sisaldama ka viidet toodetele, milles või mille puhul kasutamiseks on disainilahendus ette nähtud.
[…]
5.   Taotlus peab vastama rakendusmääruses ettenähtud tingimustele.
[…]“
Kõnealuse määruse artikli 38 lõige 1 sätestab, et ühenduse disainilahenduse taotluse esitamiskuupäev määratakse järgmiselt:
„Ühenduse registreeritud disainilahenduse taotluse esitamiskuupäev on kuupäev, mil taotleja artikli 36 lõikes 1 nimetatud teavet sisaldavad dokumendid [EUIPO‑le] esitab.“
Määruse artikkel 41 „Kohaldatav õigus“ näeb ette:
„1.   Isikul, kes on esitanud nõuetekohase taotluse disainilahenduse õiguste või kasuliku mudeli saamiseks ükskõik millises tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooni, Maailma Kaubandusorganisatsiooni [(WTO) 15. aprillil 1994 Marrakechis alla kirjutatud] asutamislepingu osalisriigis või osalisriigile, või tema õigusjärglasel on sama disainilahenduse või kasuliku mudeli osas ühenduse registreeritud disainilahenduse taotlemise prioriteediõigus kuue kuu jooksul esmase taotluse esitamisest alates.
2.   Prioriteeti andvana tunnustatakse iga taotlust, mille esitamist on vastavalt taotluse esitamise riigi siseriiklikule seadusele või vastavalt kahe- või mitmepoolsetele lepingutele võimalik lugeda samaväärseks taotluse nõuetekohase siseriikliku esitamisega.
3.   „Taotluse nõuetekohane siseriiklik esitamine“ tähendab sellist esitamist, et on võimalik kindlaks määrata esitamiskuupäev, sõltumata taotluse tulemusest.
[…]“
Kõnealuse määruse V jaotis „Registreerimiskord“ sisaldab artikleid 45–50.
Määruse artikkel 45 „Taotluse esitamise vorminõuete täitmise kontroll“ sätestab:
„1.   Enne esitamiskuupäeva registreerimist kontrollib [EUIPO], kas taotlus vastab artikli 36 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
2.   [EUIPO] kontrollib, kas:
a)
kas taotlus vastab muudele artikli 36 lõigetes 2, 3, 4 ja 5, ning kui tegemist on koondtaotlusega, artikli 37 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimustele;
b)
kas taotlus on rakendusmääruses artiklite 36 ja 37 kohaldamiseks sätestatud rakenduseeskirjades sisalduvate vorminõuete kohane;
c)
kas on täidetud artikli 77 lõikes 2 sätestatud tingimused;
d)
juhul kui nõutakse prioriteeti, kas on täidetud prioriteedinõudega seotud tingimused.“
3.   Taotluse esitamise vorminõuetele vastavuse kontrolli tingimused sätestatakse rakendusmääruses.“
Määruse nr 6/2002 artikkel 46 „Kõrvaldatavad puudused“ sätestab:
„1.   Kui [EUIPO] avastab artikli 45 kohase kontrolli käigus puudusi, mida on võimalik kõrvaldada, nõuab [EUIPO] taotlejalt nende kõrvaldamist ettenähtud tähtaja jooksul.
2.   Kui puudused on seotud artikli 36 lõikes 1 sisalduvate nõuetega ning taotleja need [EUIPO] nõudel ettenähtud tähtpäevaks kõrvaldab, loeb [EUIPO] esitamiskuupäevaks kuupäeva, mil puudused kõrvaldati. Juhul kui puudusi ei ole ettenähtud tähtpäevaks kõrvaldatud, ei käsitata taotlust ühenduse registreeritud disainilahenduse taotlusena.
3.   Kui puudused on seotud artikli 45 lõike 2 punktides a, b ja c nimetatud tingimuste, sealhulgas lõivude tasumisega, ning taotleja kõrvaldab puudused [EUIPO] nõudel ettenähtud tähtpäevaks, loeb [EUIPO] esitamiskuupäevaks kuupäeva, mil taotlus esitati. Kui maksete tasumata jätmisega seotud puudusi ei ole määratud tähtaja jooksul kõrvaldatud, ei võta [EUIPO] taotlust menetlusse.
4.   Kui puudused on seotud artikli 45 lõike 2 punktis d nimetatud tingimustega, toob nende ettenähtud tähtajaks kõrvaldamata jätmine kaasa prioriteediõiguse kaotuse selle taotluse puhul.“
Kõnealuse määruse artikkel 47 „Registreerimata jätmise põhjused“ täpsustab:
„1.   Kui [EUIPO] artikli 45 kohase kontrolli käigus tuvastab, et disainilahendus, mille kaitsmist taotletakse:
a)
ei vasta artikli 3 punktis a esitatud määratlusele või
b)
on vastuolus avaliku huvi või üldtunnustatud moraalipõhimõtetega,
jätab [EUIPO] taotluse rahuldamata.
2.   Taotlust ei lükata tagasi enne, kui taotlejale on antud võimalus taotlus tagasi võtta, seda muuta või esitada oma märkused.“
Määrus (EÜ) nr 2245/2002
Komisjoni 21. oktoobri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2245/2002, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (
EÜT 2002, L 341, lk 28
; ELT eriväljaanne 13/31, lk 14), artikli 4 „Disainilahenduse kujutis“ lõige 1 sätestab:
„Disainilahenduse kujutis on kas mustvalge või värviline graafiline reproduktsioon või disainilahenduse mustvalge või värvifoto. Kujutis vastab järgmistele nõuetele:
[…]
e)
kujutis reprodutseeritakse neutraalsele taustale ja seda ei retušeerita tindi ega korrektuurivärviga. Kujutise kvaliteet peab olema selline, et kõik üksikasjad, mille kaitset taotletakse, oleksid selgesti eristatavad ja seda oleks võimalik vähendada või suurendada kuni 8 cm laiuseni ja 16 cm kõrguseni kande jaoks määruse (EÜ) nr 6/2002 artiklis 72 sätestatud ühenduse disainilahenduste registrisse […].“
Selle määruse artikkel 10 „Esitamiskuupäeva nõuete ja vorminõuete kontrollimine“ lõiked 1 ja 2 näevad ette:
„1.   [EUIPO] teatab taotlejale, et esitamiskuupäeva ei saa määrata, kui taotlus ei sisalda:
a)
taotlust disainilahenduse registreerimiseks ühenduse disainilahendusena;
b)
andmeid taotleja identifitseerimiseks;
c)
disainilahenduse kujutist artikli 4 lõike 1 punktide d ja e kohaselt või vajaduse korral näidist.
2.   Kui lõikes 1 osutatud puudused kõrvaldatakse kahe kuu jooksul pärast teate kättesaamist, määratakse esitamiskuupäev kõigi puuduste kõrvaldamise kuupäeva põhjal.
Juhul kui puudusi ei ole ettenähtud tähtpäevaks kõrvaldatud, ei käsitata taotlust ühenduse disainilahenduse taotlusena. Makstud lõivud tagastatakse.“
Kõnealuse määruse artikli 12 „Kaitsekõlblikkus“ lõige 2 sätestab:
„Taotleja nõudel võib parandada ainult taotleja nime ja aadressi, sõnastus- või kirjavigu või ilmseid vigu, tingimusel et selline parandamine ei muuda disainilahenduse kujutist.“
Vaidluse taust
Apellant Mast-Jägermeister esitas 17. aprillil 2015 EUIPO-le määruse nr 6/2002 alusel taotlused registreerida kaks ühenduse disainilahendust.
Tooted, mille kohta registreerimistaotlused esitati, on 8. oktoobri 1968. aasta tööstusdisainilahenduste rahvusvahelise klassifikatsiooni Locarno kokkulepe (muudetud redaktsioonis) klassi 07.01 kuuluvad „joogitopsid“.
Kontrollija teavitas 17. aprilli 2015. aasta esimeses kontrollimisaruandes hagejat, et nende kahe disainilahenduse osas ei vasta toote nimetus, nimelt „joogitopsid“, mille jaoks kaitset taotleti, esitatud kujutistele, kuna neil kujutistel on kujutatud ka pudelid. Nii tegi ta apellandile ettepaneku lisada kahele disainilahendusele nimetus „pudelid“, mis kuuluvad Locarno kokkuleppe klassi 09.01. Kontrollija lisas, et kuna tooted „joogitopsid“ ja „pudelid“ kuuluvad erinevatesse klassidesse, siis tuleb koondtaotlus jagada osadeks. Ta täpsustas, et puuduste ettenähtud tähtpäevaks kõrvaldamata jätmise korral lükatakse taotlus tagasi.
Apellant vastas 21. aprilli 2015. aasta kirjas, et ta ei ole taotlenud kaitset kujutistel esitatud pudelitele, mistõttu ta teeb ettepaneku täpsustada kaupade nimetust järgmiselt: „joogitopsid kui joogianumad pudelite jaoks, millega need kokku kuuluvad“. Ta lisas, et tema arvates on Locarno kokkuleppe klass 07.01 ka selle nimetuse hõlmamise jaoks sobiv.
Kontrollija vastas 25. juuni 2015. aasta teises kontrollimisaruandes, et arvestades 21. aprilli 2015. aasta kirja ja apellandiga toimunud telefonivestlust, on selge, et viimane ei taotle kaitset pudelitele. Kontrollija sõnul on pudelid siiski vastavatel kujutistel selgesti näha ja uus kontroll näitab, et registreerimistaotlused ei sisalda kujutisi, mis oleks määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punkti e sätetega kooskõlas. Seega leidis kontrollija, et pudelite olemasolu tõttu ei ole omadused, millele kaitset taotletakse, selgesti nähtavad. Ta lisas, et selle puuduse saab kõrvaldada, esitades uued kujutised, millel on taotletavad omadused punktiiri või värvilise kontuurjoonega piiritletud. Ta täpsustas, et asjaomastel taotlustel puudub esitamiskuupäev seni, kuni need puudused ei ole kõrvaldatud. Kokkuvõtteks märkis ta, et kui puudused ettenähtud tähtpäevaks kõrvaldatakse, määratakse uute kujutiste esitamise kuupäev registreerimistaotluse esitamise kuupäevaks, vastasel korral lähtutakse sellest, et registreerimistaotlusi ei ole esitatud.
Apellant vastas 14. juuli 2015. aasta kirjas, et registreerimistaotluse esitamiskuupäeva määramise tingimused on täidetud, kuna esitatud kujutistel on disainilahendused kujutatud neutraalsel taustal. Ta täpsustas, et määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punkt e käsitleb kujutiste kvaliteeti, mitte nende sisu. Seetõttu ta uusi kujutisi ei esitanud.
Kontrollija märkis 16. juuli 2015. aasta kolmandas kontrollimisaruandes, et ta jääb oma 25. juuni 2015. aasta kontrollimisaruandele kindlaks, kuna kujutistel on esitatud joogitops ja pudel.
Apellant vastas 21. augusti 2015. aasta kirjas, milles ta viitas kontrollijaga peetud telefonivestlusele, et ta ei saa aru, miks saab taotluse esitamiskuupäeva samaks jätta juhul, kui lisatakse teatav tootenimetus või koondtaotlus jagatakse osadeks, mitte aga esialgu esitatud kujutiste suhtes. Apellant palus teha otsuse, mille peale on võimalik edasi kaevata, juhul kui kontrollija otsust ei tühistata.
Kontrollija teavitas 24. augusti 2015. aasta neljandas kontrollimisaruandes apellanti, et taotlustes olevaid puudusi on võimalik kõrvaldada kas uute kujutiste esitamise või nimetuse „pudelid“ lisamisega ja koondtaotluse osadeks jagamisega.
Apellant palus 28. augusti 2015. aasta kirjas teha otsuse, mille peale on võimalik edasi kaevata.
Kontrollija märkis 31. augusti 2015. aasta kirjas, et apellant ei ole kõrvaldanud registreerimistaotlustes esinevaid puudusi, kuna ta ei nõustu kontrollimisaruandega. Ta asus määruse nr 6/2002 artikli 46 lõike 2 ja määruse nr 2245/2002 artikli 10 lõike 2 alusel seisukohale, et kõnealuste disainilahenduste registreerimistaotlusi ei saa käsitada ühenduse disainilahenduste taotlustena, mistõttu taotluste esitamise kuupäeva ei saa määrata. Peale selle andis ta korralduse lõiv tagastada.
Hageja esitas 15. septembril 2015 EUIPO-le määruse nr 6/2002 artiklite 55–60 alusel kontrollija otsuse peale kaebuse.
EUIPO kolmas apellatsioonikoda kinnitas vaidlusaluse otsuse punktis 15 samuti järeldust, et kummagi disainilahenduse kujutis ei võimalda teha kindlaks, kas kaitset taotletakse joogitopsile, pudelile või nende kombinatsioonile. Ta täpsustas vaidlusaluse otsuse punktis 16, et määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c alusel on koos registreerimistaotlusega kujutise esitamise mõte identifitseerida disainilahendus, mille kaitset taotletakse, ning vastavalt määruse artikli 38 lõikele 1 on selle esitamine taotluse esitamiskuupäeva määramise tingimus ning esitamiskuupäev määrab kindlaks registreeritud disainilahenduse vanemuse: uudsus ja eristatavus tehakse kindlaks taotluse esitamisest varasemate avaldatud disainilahenduste põhjal. Apellatsioonikoda lisas, et vastavalt määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punktile e peavad kujutisest selgesti nähtuma kõik üksikasjad, mille kaitset taotletakse.
Apellatsioonikoda lisas vaidlusaluse otsuse punktides 17 ja 18, et väide, mille kohaselt taotletava kaitse ese nähtub kujutistest selgesti, on vastuolus apellandi enda seisukohtadega, ning viimatinimetatu esitatud ettepanek asjaomased tooted konkreetselt esile tuua ei sobi vastavate disainilahenduste kujutise puuduste kõrvaldamiseks, kuna kujutist ei saa kasutada kaitse ulatuse kindlaks määramiseks.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Apellant esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 19. jaanuaril 2016.
Hagi põhjendamiseks esitas hageja kaks väidet. Esimese väite kohaselt oli rikutud määruse nr 6/2002 artikleid 45 ja 46 koostoimes sama määruse artikliga 36 ning teise väite kohaselt oli rikutud kaitseõigusi.
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses need kaks väidet tagasi ja jättis seetõttu hagi tervikuna rahuldamata. Eeskätt tõlgendas Üldkohus määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c nii, et selle sätte kohaldamisala hõlmab, nagu väidab EUIPO, ka ebatäpsust või kindluse või selguse puudumist taotletava disainilahenduse kaitse objekti suhtes.
Poolte nõuded
Apellatsioonkaebuses palub apellant Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja
–
juhul, kui apellatsioonkaebus tunnistatakse põhjendatuks, rahuldada esimese astmes esitatud hagi esimene ja kolmas nõue.
EUIPO palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
Oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab Mast-Jägermeister üheainsa väite, et on rikutud määruse nr 6/2002 artikleid 45 ja 46 koosmõjus selle määruse artiklitega 36 ja 38.
Poolte argumendid
Mast-Jägermeisteri väitel nähtub määruse nr 6/2002 artiklite 36 ja 38 ning määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punkti e ja artikli 10 lõike 1 punkti c ja lõike 2 mõttest ja eesmärgist, et esitamiskuupäeva määramine ei tohi sõltuda muust kui selle disainilahenduse kujutise analüüsimisest füüsilise reprodutseerimiskõlblikkuse aspektist.
Esiteks tugineb Mast-Jägermeister määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkt c sõnastusele ja ettepanekule võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus ühenduse disainilahenduse kohta (
ELT 1994, C 29, lk 20
), väites, et viidatud säte käsitleb ainult disainilahenduse kujutise füüsilist reprodutseerimiskõlblikkust disainilahenduse ühenduse disainilahenduste registris avaldamise otstarbel.
Mast-Jägermeister väidab, et vastus küsimusele, kas nende disainilahenduste kujutised, mille registreerimist taotleti, võimaldavad kindlaks teha, kas käesoleval juhul on taotletud kaitset joogitopsile, pudelile või nende kombinatsioonile, on seotud võimaliku rikkumismenetluse raames antava hinnanguga registreeritud disainilahenduse kaitse ulatusele ja seetõttu ei ole takistuseks esitamiskuupäeva määramisele. Selles küsimuses ei tulene määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punktist e, et asjaomase disainilahenduse kujutis ei tohi jätta vähimatki kahtlust eseme suhtes, millele kaitset taotletakse.
Teiseks rõhutab Mast-Jägermeister, kui oluline on ühenduse registreeritud disainilahenduse jaoks taotluse esitamiskuupäev, mis muude õiguslike tagajärgede hulgas määrab kindlaks selle prioriteediperioodi alguse, mille jooksul taotlejal on võimalus esitada oma disainilahendusega seoses täiendavaid taotlusi teistes riikides ja esitada sellel eesmärgil ühenduse disainilahenduse prioriteedinõue. Sellega seoses viitab Mast-Jägermeister Pariisi konventsiooni artiklile 4, mis selles konventsioonis käsitleb prioriteediõigust. Arvestades prioriteediõiguse tähtsust, tuleks registreerimistaotluse esitamiskuupäev määrata võimalikult lühikese aja jooksul, mis võimaldab disainilahenduse autoril teha see disainilahendus avalikkusele kättesaadavaks, ilma et selle avaldamine tema enda poolt muudaks kehtetuks hilisemad teistes riikides esitatud taotlused.
Seetõttu kritiseerib apellant vaidlustatud kohtuotsuse punkte 35 ja 36, milles Üldkohus leidis, et määruse nr 6/2002 ülesehitusest tulenevalt peab EUIPO disainilahenduse taotluse läbivaatamise käigus esiteks tuvastama, et registreerimistaotlus on esitatud disainilahenduse kohta, ja teiseks, et see ei ole vastuolus avaliku korra ega üldtunnustatud moraalipõhimõtetega, ning peab seejärel kontrollima, kas kaubamärgitaotlus vastab määruse nr 6/2002 artikli 36 lõikes 1 kehtestatud kohustuslikele tingimustele. Apellandi väitel määruse nr 6/2002 ülesehitusest midagi sellist ei järeldu ja selline tõlgendus on vastuolus sooviga saavutada kiiresti õiguskindlus taotleja jaoks.
Mast-Jägermeister leiab, et seda, kas taotlusele saab määrata esitamiskuupäeva, tuleb uurida kõige kiireloomulisemalt ja seda on kõige lihtsam teha. Nimelt tuleb üksnes kontrollida, kas määruse nr 6/2002 artikli 36 lõikes 1 ette nähtud kolm tingimust on täidetud. Apellandi sõnul on igal juhul võimatu, et Euroopa Liidu seadusandja tõepoolest oleks nõudnud, et kontrollitaks kõigepealt seda, kas taotlus käsitleb disainilahendust ning vajaduse korral seda, kas see on vastuolus avaliku korra või üldtunnustatud moraalipõhimõtetega, kuna tegemist on küsimusega, millele on raske vastata ja mida tuleb analüüsida üksikasjalikult.
Ta on seisukohal, et vahet tuleb teha määruse nr 6/2002 artikli 36 lõikes 1 ette nähtud esitamiskuupäeva määramise tingimustel ja vorminõuetel, millele kujutis peab vastama, et disainilahenduse saaks registreerida. Selles osas võib apellandi sõnul EUIPO apellatsioonikoja ja Üldkohtu hinnangut igal juhul arvesse võtta selleks, et otsustada, kas disainilahenduse saab registreerida, kuid mitte esitamiskuupäeva määramisel.
Mis puutub apellatsioonikoja ja Üldkohtu hinnangusse, et kujutis peab võimaldama selgelt ja täpselt identifitseerida kõik taotletava kaitse eseme üksikasjad, siis selle kohta märgib Mast-Jägermeister, et kui määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et see annab EUIPO‑le disainilahenduse kujutise sisulise kontrolli pädevuse, oleks see EUIPO – mitte taotleja –, kes määrab kindlaks registreerimistaotluse eseme. Samas määrab ühenduse disainilahenduse registreerimistaotluse eseme kindlaks taotleja kujutise laadi kaudu. Omadused, mis ei ole kujutisel eristatavad, ei ole kaitstud.
Mast-Jägermeister leiab, et kuigi iga registreerimistaotluse läbivaatamise eest vastutav teenistus võib disainilahenduse registreerimisest keelduda ja seega disainilahenduse taotluse tagasi lükata, kui ta leiab, et registreerimine tekitab õiguslikku ebakindlust, tuleks sellist õiguskindluse nõuet siiski käsitleda täiesti lahus õiguskindlusest, mis taotleja jaoks tuleneb asjaolust, et tema taotlusele määratakse vähemalt esitamiskuupäev.
Mast-Jägermeister väidab, et EUIPO apellatsioonikoja tuvastatud puudused ei anna alust keelduda registreerimistaotluse esitamiskuupäeva määramisest. Mast-Jägermeisteri sõnul saab samuti kaitsta kombineeritud tooteid, mis koosnevad kahest või enamast tootest, mida saab käsitleda või turustada eraldi, kuna registreeritud disainilahenduse kaitse ese on toote või selle osa välimus, mis vastavalt määruse nr 6/2002 artikli 3 punktile a on taotluses esitatud nähtavalt.
Lõpetuseks viitab Mast-Jägermeister määruste nr 6/2002 ja nr 2245/2002 ülesehitusel põhinevatele kaalutlustele. Ta märgib, et määruse nr 6/2002 artikli 46 lõige 2 sätestab sõnaselgelt, et üksnes selle määruse artikli 36 lõike 1 mõttes taotluse puudustega saab põhjendada seda, et taotlust ei käsitata ühenduse disainilahenduse taotlusena ja sellele jäetakse seetõttu esitamiskuupäev määramata. Seevastu määruse nr 6/2002 artikli 46 lõikes 3 osutatud puudused toovad kaasa registreerimistaotluse läbivaatamata jätmise, mis eeldab, et registreerimistaotluse esitamiskuupäev on eelnevalt kindlaks määratud. Mast-Jägermeister märgib, et viimati nimetatud puudustega on tegemist muu hulgas neil juhtudel, mis on ette nähtud määruse nr 6/2002 artikli 45 lõike 2 punktis a, ja et see säte viitab omakorda määruse nr 6/2002 artikli 36 lõikes 5 ette nähtud tingimustele, kusjuures selle sätte kohaselt peab registreerimistaotlus vastama määruses nr 2245/2002 ette nähtud tingimustele. Viimati nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 punktiga e seonduv võimalik puudus taotluses peab seega päädima registreerimistaotluse tagasilükkamisega pärast seda, kui on määratud esitamiskuupäev.
Sellega seoses möönab Mast-Jägermeister, et määruse nr 2245/2002 artikli 10 lõike 1 punktile c ja lõikele 2 koosmõjus selle määruse artikli 4 lõike 1 punktiga e antud tõlgendus võib olla vastuolus määruse nr 6/2002 artikli 46 lõigetega 2 ja 3. Siiski tuleb tema arvates tõlgendada määrust nr 2245/2002, mis on rakendusmäärus, võttes arvesse alusmäärust: määrust nr 6/2002.
EUIPO leiab, et Üldkohus ei rikkunud määruste nr 6/2002 ja nr 2245/2002 tõlgendamisel ühtegi õigusnormi. Seepärast järeldab komisjon, et ainus väide ei ole põhjendatud ning apellatsioonkaebus tuleb rahuldamata jätta.
Euroopa Kohtu hinnang
Oma ainsas väites leiab Mast-Jägermeister sisuliselt, et määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c koostoimes selle määruse ja määruse nr 2245/2002 muude tähtsust omavate sätetega tuleb tõlgendada nii, et taotluse esitamiskuupäeva määramine sõltub üksnes disainilahenduse kujutise füüsilise reprodutseerimiskõlblikkuse analüüsist. Seega on ta seisukohal, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et artikli 36 lõike 1 punkti c kohaldatakse ebatäpsusele või kindluse või selguse puudumisele küsimuses, mis on selle disainilahenduse ese, mille registreerimist taotletakse.
Et hinnata selle väite põhjendatust, tuleb tõlgendada määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c, mille kohaselt peab ühenduse disainilahenduse registreerimistaotlus sisaldama „disainilahenduse reprodutseerimiskõlblikku kujutist“.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast lähtudes tuleb liidu õigusnormi tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osaks säte on (vt selle kohta 19. septembri 2000. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon,
C‑156/98
,
EU:C:2000:467
, punkt
, ja 19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Raimund,
C‑425/16
,
EU:C:2017:776
, punkt
).
Mis kõigepealt puutub määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c sõnastusse, siis see säte näeb ette, et ühenduse disainilahenduse registreerimistaotlus peab sisaldama „disainilahenduse reprodutseerimiskõlblikku kujutist“. See sõnastus näib keskenduvat kujutise tehnilist kvaliteedile. Ent nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 32, sisaldub kujutise mõistes ka põhimõte, et disainilahendus peab olema selgelt identifitseeritav.
Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 2245/2002 artikli 4 lõike 1 punktis e – mis küll määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punktis c ettenähtuga võrreldes mingeid sisulisi nõudeid ei lisa – on muu hulgas sätestatud, et kujutise kvaliteet peab olema selline, et kõik üksikasjad, mille kaitset taotletakse, oleksid selgesti eristatavad.
Artikli 36 lõike 1 punkti c sõnastuse analüüsi põhjal saab seega järeldada, et selle disainilahenduse kujutis, mille registreerimist taotletakse, peab võimaldama seda disainilahendust selgelt identifitseerida.
Määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c grammatilist tõlgendust kinnitab selle sätte teleoloogiline tõlgendus, mis peab aitama kaasa disainilahenduste registreerimise süsteemi nõuetekohasele toimimisele. Seega on graafilise kujutatavuste nõude ülesanne eelkõige määratleda disainilahendus ise, et määrata kindlaks registreeritud disainilahenduse omanikule selle disainilahenduse alusel tagatud kaitse täpne ese (vt analoogia alusel 12. detsembri 2002. aasta kohtuotsus Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, punkt
).
Sellega seoses on oluline meenutada, et disainilahenduse avalikku registrisse kandmise eesmärk on võimaldada pädevatel ametiasutustel ja avalikkusel ning eelkõige ettevõtjatel sellele disainilahendusega tutvuda. Ühelt poolt peavad pädevad ametiasutused piisavalt selgelt ja täpselt teadma, millistest koostisosadest disainilahendus koosneb, et nad saaksid täita oma kohustusi, mis on seotud registreerimistaotluste eelkontrolliga ning õige ja täpse disainilahenduste registri avaldamise ja pidamisega (vt analoogia alusel 12. detsembri 2002. aasta kohtuotsus Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, punktid
ja
, ning 19. juuni 2012. aasta kohtuotsus Chartered Institute of Patent Attorneys,
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
, punkt
).
Teiselt poolt peab ettevõtjatel olema võimalik selgelt ja täpselt veenduda, milliseid registreeringuid on tehtud ja milliseid registreerimistaotlusi on esitanud nende praegused või tulevased konkurendid, saades niimoodi asjakohast informatsiooni kolmandate isikute õiguste kohta (vt analoogia alusel 12. detsembri 2002. aasta kohtuotsus Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, punkt
, ja 19. juuni 2012. aasta kohtuotsus Chartered Institute of Patent Attorneys,
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
, punkt
). Nagu Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 sisuliselt märkinud, on selle nõude eesmärk kolmandatele isikutele õiguskindluse tagamine.
Sellest järeldub, et määrusest nr 6/2002 tulenev ühenduse disainilahenduste süsteem kinnitab tõlgendust, mis tuleneb selle määruse artikli 36 lõike 1 punkti c sõnastusest, mille kohaselt peab registreerimistaotluse esemeks oleva disainilahenduse kujutis võimaldama seda disainilahendust selgelt identifitseerida.
Seda järeldust kinnitab ka asjaolu, et määratud esitamiskuupäev, mis määruse nr 6/2002 artikli 38 alusel on kuupäev, mil selle määruse artikli 36 lõikes 1 sätestatud teavet sisaldavad dokumendid EUIPO-le esitatakse, võimaldab asjaomase disainilahenduse omanikul kasutada prioriteediõigust määruse nr 6/2002 artikli 41 tähenduses. Nimelt vastupidi sellele, mida väidab Mast‑Jägermeister, tuginedes Pariisi konventsiooni artikli 4 sõnastusele, mis vastab sisuliselt määruse nr 6/2002 artiklile 41, õigustab asjaolu, et sellise taotluse esitamiskuupäev võimaldab saada prioriteediõiguse, iseenesest nõuet, et disainilahenduse, mille registreerimist taotletakse, kujutises peavad puuduma ebatäpsused. Nagu märkis sisuliselt kohtujurist oma ettepaneku punktis 55, põhjustaks ebatäpne registreerimistaotlus ohu, et prioriteediõiguse alusel saab ülemäärase kaitse disainilahendus, mille ese ei ole selgelt identifitseeritud.
Lõpetuseks tuleb tõdeda, et ka kõnealuse sätte konteksti analüüs kinnitab tõlgendust, mille kohaselt määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkt c nõuab, et disainilahenduse kujutis registreerimistaotluses peab võimaldama selgelt identifitseerida eseme, millele kaitset taotletakse.
Selles osas tuleb märkida, et kuna määruse nr 6/2002 artikli 36 lõige 5 näeb ette, et registreerimistaotlus peab vastama tingimustele, mis on sätestatud määruses nr 2245/2002, siis tuleb tugineda viimati nimetatud määruse teistele sätetele, mis käsitlevad registreerimistaotlust.
EUIPO põhjendatud väite eeskujul tuleb seega tõdeda, et määruse nr 2245/2002 artikli 12 lõik 2 näeb ette, et registreerimistaotluse parandamisega ei või muuta asjaomase disainilahenduse kujutist. See aga eeldab tingimata, et enne, kui registreerimistaotlusele saab määrata esitamiskuupäeva, peab selles olema esitatud kujutis, mis võimaldab identifitseerida eseme, millele kaitset taotletakse. Nimelt ei ole võimalik tõlgendada määrust nr 6/2002 nii, et registreerimistaotluse saab lugeda nõuetekohaselt esitatuks, kuigi see ei võimalda selgelt identifitseerida disainilahendust, mille registreerimist taotletakse, ning seda puudust ei saa pealegi kõrvaldada.
Seega tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 49‑59, et määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punkti c grammatiline, teleoloogiline ja kontekstipõhine analüüs ajendab järeldama, et seda sätet tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt peab niisuguse disainilahenduse kujutis, mille registreerimist taotletakse, selgelt identifitseerima disainilahenduse, mis on asjaomasel juhul taotletud kaitse ese.
Siiski nähtub määruse nr 6/2002 artikli 46 lõikest 2, et taotlust, mille puudused on seotud üksnes tingimustega, mis on ette nähtud selle määruse artikli 36 lõikes 1, ja juhul kui neid puudusi ei ole ettenähtud tähtaja jooksul kõrvaldatud, ei käsitata ühenduse disainilahenduse taotlusena ja seetõttu ei määrata sellele esitamiskuupäeva.
Nõustuda ei saa Mast-Jägermeisteri argumentidega, mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktis 43 ja mis käsitlevad vahetegu määruse nr 6/2002 artiklite 45 ja 46 erinevate sätete vahel. Nimelt on Mast-Jägermeister taotluses tegemist puudusega määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 tähenduses, kuna see taotlus ei võimalda täpselt identifitseerida disainilahendust, mille registreerimist taotletakse. Nagu eelmises punktis on mainitud, tähendab selline puudus, et vastavalt määruse nr 6/2002 artikli 46 lõikele 2 ei käsitata asjaomast taotlust ühenduse disainilahenduse taotlusena, kui puudust ei ole ettenähtud tähtaja jooksul kõrvaldatud.
Lisaks sellele tuleb tulemusetuna tagasi lükata argument vaidlustatud kohtuotsuse punktide 35 ja 36 kohta, milles Üldkohus täpsustab disainilahenduse läbivaatamise menetluse üksikasju, sest nendes punktides esitatud järeldused ei ole vajalikud, et põhjendada tema tõlgendust määruse nr 6/2002 artikli 36 lõike 1 punktile c, kuna see tõlgendus tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktides 40‑46 esitatud hinnangust.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et Mast-Jägermeisteri ainus väide on põhjendamatu ja tuleb seega tagasi lükata ning koos sellega ka apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna EUIPO on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellandi ainus väide lükati tagasi, tuleb viimaselt välja mõista kohtukulud, mille hüvitamist EUIPO on nõudnud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Mast-Jägermeister SE-lt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.