CELEX: 62020CJ0388
Eelotsusetaotlus
Määrus (EL) nr 1169/2011
Toidualase teabe esitamine tarbijatele
Artikli 9 lõike 1 punkt l
Toitumisalane teave
Artikli 31 lõike 3 teine lõik
Energiasisalduse ja toitainete koguse arvutamine
Võimalus anda sellekohast teavet valmistoidu kohta
Tingimused
Artikli 33 lõike 2 teine lõik
Väljendamine portsjoni või tarbimisühiku kohta

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määruse (EL) nr 1169/2011, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004 (
ELT 2011, L 304, lk 18
), artikli 31 lõike 3 teist lõiku ja artikli 33 lõike 2 teist lõiku.
Taotlus on esitatud Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (Saksamaa tarbijaühenduste ja ‑keskuste liit) (edaspidi „BVV“) ja Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (edaspidi „Dr. Oetker“) vahelises kohtuvaidluses taotluse üle kohustada nimetatud äriühingut viima müsli pakendi esiküljel olev toitumisalane märgistus määruse nr 1169/2011 nõuetega kooskõlla.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 1169/2011 põhjendustes 35, 37 ja 41 on märgitud:
„(35)
Et oleks lihtsam võrrelda tooteid eri suurusega pakendites, on otstarbekas siduda toitumisalane teave edaspidigi kohustuslikus korras kogusega 100 g või 100 ml ning vajaduse korral lubada täiendavaid portsjonipõhiseid andmeid. Kui toit on seega eelnevalt pakendatud ning üksikportsjonid või tarbimisühikud on kindlaks määratud, peaks toitumisalase teabe esitamine portsjoni või tarbimisühiku kohta lisaks selle esitamisele kogusega 100 g või 100 ml olema täiendavalt lubatud. Lisaks tuleks komisjonile portsjonite või tarbimisühikute tähiste võrdväärsuse tagamiseks anda volitused võtta vastu eeskirjad, millega nähakse ette teatud toidurühmade puhul toitumisalase teabe esitamine portsjoni või tarbimisühiku kohta.
[…]
(37)
Kuna üks käesoleva määruse eesmärke on anda lõpptarbijale alus teadlike valikute tegemiseks, on oluline selles osas tagada, et lõpptarbijale on märgistusel esitatud teave lihtsalt arusaadav. […]
[…]
(41)
Esitatav toitumisalane teave peaks olema lihtne ja kergesti arusaadav, et see oleks keskmisele tarbijale meelepärane, täidaks oma kasutuselevõtu eesmärki ja arvestaks olemasolevate toitumisalaste teadmiste taset. Toitumisalane teave, mis on osaliselt põhivaateväljal, mida tavaliselt nimetatakse pakendi esiküljeks, ja osaliselt pakendi mõnel teisel küljel, näiteks tagaküljel, võib tarbijaid eksitada. Seepärast peaks toitumisalane teave olema märgistusel samas vaateväljas. Lisaks võib kõige tähtsamaid toitumisalaseid andmeid põhivaateväljal vabatahtlikult korrata, et tarbijad toitu ostes peamist toidualast teavet hõlpsasti näeksid. Kui korratava teabe valik jäetakse vabaks, võib see tarbijaid eksitada. Seetõttu tuleb selgitada, millist teavet võib korrata.“
Selle määruse artikli 9 „Kohustuslike andmete loetelu“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Vastavalt artiklitele 10 kuni 35 ning kui käesolevas peatükis sisalduvatest eranditest ei tulene teisiti, on kohustuslik märkida järgmised andmed:
[…]
l) toitumisalane teave.“
Nimetatud määruse artiklis 30 „Sisu“ on sätestatud:
„1.   Kohustuslik toitumisalane teave hõlmab järgmist:
a)
energiasisaldust ning
b)
rasvade, küllastunud rasvhapete, süsivesikute, suhkrute, valkude ja soola sisaldus.
[…]
3.   Kui müügipakendis toidu märgistus sisaldab lõikes 1 osutatud kohustuslikku toitumisalast teavet, võib selles korrata järgmist teavet:
a)
energiasisaldus või
b)
energiasisaldus koos rasva, küllastunud rasvhapete, suhkrute ja soola sisaldusega.
4.   Erandina artikli 36 lõikest 1 võib teabe sisu, kui artikli 16 lõikes 4 osutatud toodete märgistuses on esitatud toitumisalane teave, koosneda ainult energiasisaldusest.
5.   Ilma et see piiraks artikli 44 kohaldamist ning erandina artikli 36 lõikest 1, kui artikli 44 lõikes 1 osutatud toodete märgistuses on esitatud toitumisalane teave, võib selle teabe sisu koosneda ainult:
a)
energiasisaldusest või
b)
energiasisaldusest koos rasva, küllastunud rasvhapete, suhkrute ja soola sisaldusega.
[…]“.
Sama määruse artikli 31 „Arvutamine“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Artikli 30 lõigetes 1 kuni 5 osutatud energiasisaldus ja toitainete kogus peavad vastama nende kogustele toidu müümisel.
Vajaduse korral võib teave olla esitatud valmistoidu kohta, kui on antud piisavalt üksikasjalik valmistamisjuhis ja teave osutab valmistoidule.“
Määruse nr 1169/2011 artikli 32 „Väljendamine 100 g või 100 ml kohta“ lõikes 2 on sätestatud:
„Artikli 30 lõigetes 1 kuni 5 osutatud energiasisaldus ja toitainete kogus väljendatakse 100 grammi või 100 ml kohta.“
Selle määruse artikli 33 „Väljendamine portsjoni või tarbimisühiku kohta“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Järgmistel juhtudel võib artikli 30 lõigetes 1 kuni 5 osutatud energiasisaldust ja toitainete kogust väljendada tarbijate jaoks kergesti äratuntava portsjoni ja/või tarbimisühiku kohta, tingimusel et portsjoni või tarbimisühiku suurus on märgistuses kindlaks määratud ning pakendis sisalduvate portsjonite või tarbimisühikute arv on teatavaks tehtud:
a)
lisaks artikli 32 lõikes 2 osutatud väljendamisviisile 100 grammi või 100 ml kohta;
b)
lisaks väljendamisviisile 100 grammi või 100 ml kohta, millele on osutatud artikli 32 lõikes 3 seoses vitamiinide ja mineraaltoitainete kogustega;
c)
lisaks artikli 32 lõikes 4 osutatud väljendamisviisile 100 grammi või 100 ml kohta või selle asemel.
2.   Erandina artikli 32 lõikest 2 võib artikli 30 lõike 3 punktis b osutatud juhtudel toitainete kogust ja/või XIII lisa B osas sätestatud võrdluskoguste protsenti väljendada vaid portsjoni või tarbimisühiku kohta.
Kui toitainete kogus on väljendatud vaid portsjoni või tarbimisühiku kohta vastavalt esimesele lõigule, väljendatakse energiasisaldust 100 g või 100 ml kohta ja portsjoni või tarbimisühiku kohta.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Dr. Oetker on Saksamaa toidutööstusettevõtja, kes toodab ja turustab müslit nimetusega „Dr. Oetker Vitalis Knuspermüsli Schoko+Keks“ (krõmpsuv müsli šokolaadi ja küpsisega). See toode on pakendatud risttahukakujulisse pappkarpi.
Pakendil on järgmine toitumisalane teave:
–
pakendi küljel (karbi kitsal küljel) on pealkirja „Toitumisalane teave“ all esitatud andmed energiasisalduse ning rasvade, küllastunud rasvhapete, süsivesikute, suhkrute, valkude ja soola koguse kohta, kusjuures see teave on antud ühelt poolt 100 grammi toote kohta toote müümisel ja teiselt poolt 40 grammi müsli kohta, mis on valmistatud 60 ml 1,5protsendilise rasvasisaldusega piimaga;
–
pakendi esiküljel (põhivaatevälja jääval karbi küljel) on korratud energiasisaldust ning rasvade, küllastunud rasvhapete, suhkrute ja soola kogust puudutavaid andmeid üksnes valmistoiduportsjoni kohta.
BVV nõudis, et Dr. Oetker viiks käesoleva kohtuotsuse punktides 9 ja 10 osutatud toote reklaamimise määruses nr 1169/2011 sätestatud toitumisalast teavet käsitlevate eeskirjadega kooskõlla. Nimelt leidis BVV, et Dr. Oetker on rikkunud selle määruse artiklit 33 koosmõjus selle artiklitega 30 ja 32, kuna toote pakendi esiküljel oli energiaväärtus näidatud mitte müüdava toote portsjoni kohta, vaid üksnes valmistoiduportsjoni kohta.
Kuna see nõue tulemusi ei andnud, esitas BVV hagi Landgericht Bielefeldile (Bielefeldi esimese astme kohus, Saksamaa), kes selle 8. augusti 2018. aasta kohtuotsusega rahuldas. Dr. Oetker esitas apellatsioonkaebuse ja Oberlandesgericht Hamm (liidumaa kõrgeim kohus Hammis, Saksamaa) tühistas selle kohtuotsuse 13. juuni 2019. aasta kohtuotsusega ning jättis BVV hagi rahuldamata.
BVV esitas Oberlandesgericht Hammi (liidumaa kõrgeim üldkohus Hammis) kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule Bundesgerichtshofile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul sõltub kassatsioonkaebuse lahendus eelkõige sellest, kas määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõiget 3 ja artikli 33 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellisel juhul nagu põhikohtuasjas ei ole nende sätetega lubatud pakendi esiküljel esitada müügi edendamise eesmärgil toitumisalast teavet valmistoiduportsjoni kohta, märkimata seejuures ka energiasisaldust 100 g toote kohta selle müümisel.
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et kõnealune säte on kohaldatav vaid toidule, mille puhul on vajalik valmistamine ja valmistamisviis on ette kindlaks määratud?
2.
Kas juhul, kui esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt, on määruse nr 1169/2011 artikli 33 lõike 2 teises lõigus kasutatud sõnastusega „100 g kohta“ mõeldud üksnes 100 g toodet selle müümisel või vähemalt samavõrd ka 100 g valmistoitu?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimeses eelotsuse küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav üksnes sellise toidu suhtes, mida on vaja enne tarbimist valmistada ja mille valmistamisviis on ette kindlaks määratud.
Käesoleval juhul saab põhikohtuasjas kõne all olevat toodet valmistada mitmel erineval viisil, kas lisades piima, jogurtit, kohupiima, puuviljamahla, puuvilju, moosi või mett. Samuti saab seda tarbida ilma valmistamata.
Seega palutakse Euroopa Kohtult arvamust selle kohta, kas juhul, kui toitu saab valmistada mitmel erineval viisil, võib pakendi esiküljel vabatahtlikult korratav toitumisalane teave piirduda ühega neist valmistamisviisidest.
Määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teise lõigu kohaselt on selle asemel, et esitada toitumisalane teave selle kohta, milline on toit „müümisel“, võimalik see „vajaduse korral“ esitada „valmistoidu“ kohta, „kui on antud piisavalt üksikasjalik valmistamisjuhis ja teave osutab valmistoidule“.
Otsides tõlgendust nimetatud sättele, mis ei sisalda selle tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks ühtegi sõnaselget viidet liikmesriikide õigusele, tuleb võtta arvesse mitte ainult selle sätte sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase õigusakti eesmärki (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB jt,
C‑610/18
,
EU:C:2020:565
, punkt
).
Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 45, 49 ja 50 märkis, ei ole grammatiline ega kontekstist lähtuv tõlgendus määravad, vastates küsimusele, kas määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teises lõigus peetakse silmas üksnes sellist toitu, mille valmistamisviis on ette kindlaks määratud, või ka toitu, mida saab valmistada mitmel erineval moel, eelkõige erinevate koostisosade toidule lisamisega. Lisaks sellele, et asjaomase sätte sõnastuse põhjal ei ole võimalik anda sellele küsimusele selget ja ühemõttelist vastust, ei sisalda ka määrus nr 1169/2011 ühtegi sätet pakendi esiküljel esitatava toitumisalase teabe arvutamise ja esitamise kohta.
Niisiis saab üksnes teleoloogilise tõlgendamise abil leida vastuse küsimusele, mis puudutab eelkõige seda, kuidas sisustada määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teises lõigus kasutatud väljendit „vajaduse korral“.
Määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teise lõigu eesmärki tuleb hinnata, lähtudes nii selle sätte eesmärgist kui ka asjaomase õigusakti eesmärkidest, mille hulka kuulub – nagu Euroopa Kohus on varem märkinud – eesmärk tagada kõrgetasemeline tarbijakaitse toidualase teabe valdkonnas, võttes arvesse tarbijate erinevat taju (vt selle kohta 1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Groupe Lactalis,
C‑485/18
,
EU:C:2020:763
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 52 tõdes, selgub määruse nr 1169/2011 põhjendustest 35 ja 41, et määruse artikli 31 eesmärk on lihtsustada toidu võrdlemist ja teavitada tarbijaid.
Nimelt on põhjenduse 35 kohaselt sätete puhul, mis käsitlevad toitumisalase teabe esitamist 100 g või 100 ml kohta, eesmärk see, et „oleks lihtsam võrrelda tooteid eri suurusega pakendites“. Samuti on selles põhjenduses täpsustatud, et „lisaks [teabe] esitamisele […] 100 g või 100 ml [kohta]“ on „vajaduse korral“ lubatud „toitumisalase teabe esitamine portsjoni […] kohta“, „[k]ui toit on eelnevalt pakendatud ning üksikportsjonid või tarbimisühikud on kindlaks määratud“.
Põhjenduses 41 on ette nähtud, et esitatav toitumisalane teave peab „olema lihtne ja kergesti arusaadav, et see oleks keskmisele tarbijale meelepärane, täidaks oma kasutuselevõtu eesmärki ja arvestaks olemasolevate toitumisalaste teadmiste taset“. Samuti selgub sellest põhjendusest, et „kõige tähtsamaid toitumisalaseid andmeid [võib] põhivaateväljal vabatahtlikult korrata, et tarbijad toitu ostes peamist toidualast teavet hõlpsasti näeksid“.
Neist asjaoludest ilmneb, et juhul kui toitu saab valmistada mitmel erineval viisil nagu praegusel juhul, ei võimalda tootja soovitatud viisil valmistatud valmistoidu energiasisaldust ja toitainete koguseid puudutav teave võrdlust teiste tootjate vastava toiduga, kuna toote puhul, mida saab valmistada mitmel erineval viisil, on energiasisalduse ja toitainete koguste arvutus juba iseenesest ebamäärane, kuna see paratamatult varieerub sõltuvalt valmistamise viisist.
Võrreldavuse puudumist ei korva ka asjaolu, et ühe portsjoni toiteväärtus on märgitud ka pakendil 100 g kohta toote müümisel. Nagu Euroopa Kohus 4. juuni 2015. aasta kohtuotsuses Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
, punktid
–
) märkis, ei võimalda asjaolu, et koostisosade loetelu esineb toote pakendil, iseenesest välistada seda, et selle toote märgistus ja esitlusviis võivad ostjat eksitada. Analoogiliselt ei võimalda pakendi esiküljel olev üksikteave tooteid võrrelda ning pakendi muudel osadel esitatud täiendav teave koos teistsuguste võrdluskogustega võib tarbijat teiste toodetega võrdlemisel lihtsalt veelgi enam eksitada.
Seda tõlgendust kinnitab ka määruse nr 1169/2011 põhjendus 37, mille kohaselt on oluline tagada, et lõpptarbijale on märgistusel esitatud teave lihtsalt arusaadav, et anda talle alus teadlike valikute tegemiseks.
Järelikult tuleb toit, mida saab valmistada mitmel erineval viisil, määruse nr 1169/2011 artikli 33 lõike 2 teise lõigu kohaldamisalast välja jätta.
Seetõttu tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1169/2011 artikli 31 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav üksnes sellise toidu suhtes, mille puhul on vajalik valmistamine ja mille valmistamisviis on ette kindlaks määratud.
Teine küsimus
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määruse (EÜ) nr 1169/2011, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004, artikli 31 lõike 3 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav üksnes sellise toidu suhtes, mille puhul on vajalik valmistamine ja mille valmistamisviis on ette kindlaks määratud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.