CELEX: 62021CJ0472
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Intelektinė nuosavybė
Dizainas
Direktyva 98/71/EB
3 straipsnio 3 ir 4 dalys
Sudėtinio gaminio sudedamosios dalies apsaugos sąlygos
Sąvokos „matomumas“ ir „įprastas naudojimas“
Sudėtinio gaminio sudedamosios dalies matomumas įprastai naudojant šį gaminį

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/71/EB dėl teisinės dizaino apsaugos (
OL L 289, 1998, p. 28
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 120) 3 straipsnio 3 ir 4 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Monz Handelsgesellschaft International mbH & Co. KG
(toliau –
Monz
) ir
Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG
(toliau –
Büchel
) ginčą dėl pastarosios bendrovės pateikto prašymo pripažinti nacionalinio dizaino registraciją negaliojančia.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 98/71
Direktyvos 98/71 12 konstatuojamoje dalyje nustatyta:
„<…> apsauga neturėtų apimti tų sudedamųjų dalių, kurios nėra matomos įprastai naudojant gaminį, arba tų tokios dalies savybių, kurios nėra matomos tą dalį įmontavus, arba kurių kiekviena neatitiktų naujumo ir individualių savybių reikalavimų; <…> dėl šių priežasčių į dizaino savybes, kurių apsauga neteikiama, neturėtų būti atsižvelgiama vertinant, ar kitos dizaino savybės atitinka apsaugos reikalavimus.“
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Sąvokos“ nustatyta:
„Šioje direktyvoje:
a)
„dizainas“ – tai viso gaminio ar jo dalies vaizdas, susidarantis dėl paties gaminio ir (arba) jo ornamentikos, specifinių linijų, kontūrų, spalvų, formos, tekstūros ir (arba) medžiagų savybių;
b)
„gaminys“ – tai pramoniniu būdu arba rankomis pagamintas daiktas, taip pat,
inter alia
, sudėtiniam gaminiui sukonstruoti skirtos surenkamosios dalys, pakuotė, apipavidalinimas, grafiniai simboliai ir spaustuvės šriftai, išskyrus kompiuterių programas;
c)
„sudėtinis gaminys“ – tai gaminys, susidedantis iš daugelio sudedamųjų dalių, kurias galima pakeisti tą gaminį išardant ir vėl surenkant.
Minėtos direktyvos 3 straipsnyje „Apsaugos reikalavimai“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės saugo dizainą registracija ir jo savininkui suteikia išimtines teises pagal šios direktyvos nuostatas.
2.   Dizainas teise į dizainą saugomas pagal tai, ar jis yra naujas ir turi individualių savybių.
3.   Dizainas, taikytas ar panaudotas gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, yra laikomas nauju ir turinčiu individualių savybių tiktai:
a)
jei ta sudedamoji dalis, ją įmontavus į sudėtinį gaminį, išlieka matoma pastarąjį įprastai naudojant; ir
b)
tik tada, kai tos sudedamosios dalies matomos savybės atitinka naujumo ir individualių savybių reikalavimus.
4.   „Įprastas naudojimas“, minimas šio straipsnio 3 dalies a punkte, yra su galutiniu naudotoju siejamas naudojimas, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ar taisymą.“
Tos pačios direktyvos 5 straipsnio „Individualios savybės“ 1 dalyje numatyta:
„Dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jei jo bendras įspūdis informuotam naudotojui skiriasi nuo bet kokio kito dizaino, kuris tapo prieinamas visuomenei iki paraiškos registracijai padavimo datos arba, jei prašoma prioriteto, iki prioriteto datos, tokiam naudotojui padaryto bendro įspūdžio.“
Reglamentas (EB) Nr. 6/2002
2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (
OL L 3, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142) 9 ir 12 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(9)
Esmines šio reglamento nuostatas dėl dizaino įstatymo reikia suderinti su atitinkamomis [Direktyvos 98/71] nuostatomis.
<…>
(12)
Apsauga neturėtų būti teikiama toms sudėtinėms dalims, kurių nematyti gaminį įprastai naudojant, taip pat toms tokios detalės savybėms, kurių nematyti, kai detalė yra įmontuota, arba kurios, paimtos atskirai, neatitiktų naujumo ir individualių savybių reikalavimų. Tačiau vertinant, ar kitos dizaino savybės atitinka apsaugos reikalavimus, neturėtų būti atsižvelgiama į dizaino savybes, kurioms dėl to nesuteikiama apsauga.“
Šio reglamento 4 straipsnyje „Apsaugos reikalavimai“ nustatyta:
„1.   Dizainas pagal Bendrijos dizainą saugomas atsižvelgiant į tai, ar jis yra naujas ir ar turi individualių savybių.
2.   Dizainas, pritaikytas ar panaudotas gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, yra laikomas nauju ir turinčiu individualių savybių tiktai:
a)
jeigu ta sudedamoji dalis, ją įmontavus į sudėtinį gaminį, išlieka matoma pastarąjį įprastai naudojant ir
b)
tik tada, kai tos sudedamosios dalies matomos savybės atitinka naujumo ir individualių savybių reikalavimus.
3.   „Įprastas naudojimas“, minimas šio straipsnio 2 dalies a punkte, yra su galutiniu naudotoju siejamas naudojimas, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ar taisymą.“
Vokietijos teisė
Pagrindinei bylai taikomos redakcijos 2014 m. vasario 24 d.
Gesetz über den rechtlichen Schutz von Design
(
BGBl
. 2014 I, p. 122) (Dizaino apsaugos įstatymas, toliau –
DesignG
) 1 straipsnio 4 punktu ir 4 straipsniu perkeliamos Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalys.
DesignG
1 straipsnio „Apibrėžtys“ 3 punkte nurodyta, kad sudėtinį gaminį sudaro kelios sudedamosios dalys, kurias galima pakeisti taip, kad gaminys gali būti išmontuotas ir vėl surinktas. Pagal šio 1 straipsnio 4 punktą „įprastas naudojimas“ apibrėžiamas kaip galutinio naudotojo atliekamas naudojimas, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ar taisymą.
DesignG
4 straipsnyje „Sudėtinio gaminio sudedamosios dalys“ nurodyta, kad dizainas, pritaikytas ar panaudotas gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, yra laikomas nauju ir turinčiu individualių savybių tiktai jeigu ta sudedamoji dalis, įmontuota į sudėtinį gaminį, išlieka matoma jį įprastai naudojant ir tik tada, kai tos sudedamosios dalies matomos savybės atitinka naujumo ir individualių savybių reikalavimus.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė
Monz
yra dizaino, kuris nuo 2011 m. lapkričio 3 d. įregistruotas
Deutsches Patent- und Markenamt
(Vokietijos patentų ir prekių ženklų tarnyba, Vokietija, toliau – DPMA) gaminiams „dviračio arba motociklo balneliai“, savininkė. Dizainas įregistruotas kaip vienas vaizdas, juo vaizduojama tokia balnelio apačia:
Pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė
Büchel
2016 m. liepos 27 d. DPMA pateikė prašymą pripažinti pagrindinėje byloje nagrinėjamo dizaino registraciją negaliojančia ir nurodė, kad jis neatitinka reikalavimų, keliamų tam, kad būtų suteikta teisinė dizaino apsauga pagal
DesignG
4 straipsnį. Visų pirma ji teigė, kad šis dizainas, pritaikytas balneliui, kuris yra sudėtinio gaminio, pavyzdžiui, „dviračio“ arba „motociklo“, dalis, nėra matomas įprastai naudojant šį gaminį.
2018 m. rugpjūčio 10 d. sprendimu DPMA atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia ir nustatė, kad nėra jokio pagrindo netaikyti apsaugos pagrindinėje byloje nagrinėjamam dizainui pagal
DesignG
4 straipsnį. Jo nuomone, nors dviračio balnelis, kuriam pritaikytas šis dizainas, žinoma, yra „sudėtinio gaminio sudedamoji dalis“, vis dėlto ši sudedamoji dalis išlieka matoma įprastai naudojant tokį sudėtinį gaminį. DPMA manė, kad įprastas tokio gaminio naudojimas taip pat apima „balnelio išardymą ir surinkimą ne techninės priežiūros, apžiūros ar taisymo tikslais“, pastarieji naudojimo būdai yra įtraukti į išsamų naudojimo būdų, kuriems įprasto naudojimo sąvoka netaikoma, sąrašą, kaip apibrėžta
DesignG
1 straipsnio 4 punkte.
Büchel
pateikus skundą dėl šio sprendimo
Bundespatentgericht
(Federalinis patentų teismas, Vokietija), tas teismas 2020 m. vasario 27 d. sprendimu pripažino ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia, motyvuodamas tuo, kad šis dizainas neatitinka naujumo ir individualių savybių reikalavimų. Minėto teismo teigimu, pagal
DesignG
4 straipsnį dizaino teisinė apsauga gali būti savaime taikoma tik toms sudedamosioms dalims, kurios lieka „matomos kaip sudėtinio gaminio sudedamosios dalys jas įmontavus ir (arba) integravus į šį gaminį“. Priešingai, sudedamoji dalis, kuri matoma tik dėl to, kad ji atskiriama, arba kai ji yra atskirta nuo sudėtinio gaminio, negali būti laikoma atitinkančia matomumo sąlygą, todėl jai negali būti taikoma ši apsauga. Be to, tas teismas laikėsi nuomonės, kad įprastas naudojimas, kaip tai suprantama pagal
DesignG
1 straipsnio 4 dalį, yra tik važiavimas dviračiu, taip pat lipimas ant dviračio ir nulipimas nuo jo. To teismo nuomone, atsižvelgiant į šiuos naudojimo būdus, balnelio apačia nėra matoma nei galutiniam naudotojui, nei trečiajam asmeniui.
Monz
dėl tokio sprendimo pateikė kasacinį skundą
Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Tas teismas mano, kad pagrindinės bylos baigtis priklauso nuo sąvokų „matomumas“ ir „įprastas naudojimas“, kaip jos suprantamos pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalis, išaiškinimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma nurodo, kad pritaria
Bundespatentgericht
(Federalinis patentų teismas) nuomonei, pagal kurią, taikant Teisingumo Teismo jurisprudenciją, suformuotą 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendime Acacia ir D’Amato (
C‑397/16 ir C‑435/16
,
EU:C:2017:992
,
punktas), dviratis yra sudėtinis gaminys, o balnelis yra šio gaminio sudedamoji dalis.
Tas teismas mano, kad sprendžiant jam pateiktą ginčą pirmiausia reikia nustatyti, ar į gaminį įmontuotos sudedamosios dalies „matomumo“ reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į tam tikras šio gaminio naudojimo sąlygas ar tam tikras stebėtojo žiūrėjimo perspektyvas, ar, priešingai, atsižvelgiant į vienintelę objektyvią galimybę atpažinti ant gaminio pritvirtintą ir į sudėtinį gaminį įmontuotą dizainą.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, pirma, kad
Bundespatentgericht
(Federalinis patentų teismas) nusprendė, jog galutinis naudotojas ar trečiasis asmuo turi matyti sudedamąją dalį, kai galutinis naudotojas įprastai naudoja sudėtinį gaminį, kuriame įmontuota ši sudedamoji dalis. Antra, ieškovė pagrindinėje byloje teigė, jog tam, kad dizainui būtų suteikiama apsauga, pakanka, kad jį būtų galima identifikuoti, kai sudedamoji dalis, kuriai jis pritaikytas, yra integruota į sudėtinį gaminį. Taigi nesvarbu, ar dizainas gali būti lengvai pastebėtas žvelgiant iš konkrečios perspektyvos.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalių aiškinimo, nes mano, kad iš šios direktyvos negalima aiškiai suprasti šių nuostatų tikslo.
Tas teismas visų pirma nurodo, kad nuostata, jog gamintojas, kuris nėra suinteresuotas matomai demonstruoti dizainą, nėra suinteresuotas remtis šio dizaino apsauga, yra pernelyg supaprastinta, nes nebūtinai dizaino savininkas, sudedamosios dalies gamintojas ir sudėtinio gaminio gamintojas sutampa.
Be to, jis pažymi, kad pagal doktriną tokia nuostata prieštarautų principui, pagal kurį galimybė pasinaudoti teisine dizaino apsauga turi būti nustatyta atitinkamo dizaino registracijos momentu.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šie argumentai patvirtina, kad Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos siaurai.
Vis dėlto tas teismas mano, kad nors sąvokos „matomas“ reikšmė kasdienėje kalboje suponuoja objektyvų supratimą, reiškiantį galimybę pamatyti daiktą, iš žodžių „įprastas naudojimas“ negalima daryti išvados, kad tam tikros sudėtinio gaminio stebėjimo formos yra negalimos.
Antra, reikėtų nustatyti kriterijus, kurie yra svarbūs vertinant galutinio naudotojo atliekamas sudėtinio gaminio „įprastą naudojimą“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 4 dalį.
Visų pirma kyla klausimas, ar atliekant tokį vertinimą reikia atsižvelgti į tai, kaip gamintojas siekė, kad būtų naudojama sudedamoji dalis ar sudėtinis gaminys, ar tik į tai, kaip galutinis naudotojas įprastai naudoja sudėtinį gaminį.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalyje pateikta sąvokos „įprastas naudojimas“ apibrėžtis gali būti suprantama taip, kad, Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, bet koks galutinio naudotojo atliekamas sudėtinio gaminio naudojimas iš esmės yra įprastas naudojimas, išskyrus šioje nuostatoje nurodytas išimtis.
Tas teismas nurodė, kad sudedamosios dalies ar sudėtinio gaminio gamintojo numatyto naudojimo kriterijaus taikymas, jo nuomone, leistų išvengti dizaino apsaugos netaikymo, nes galutinių naudotojų atliekamas sudėtinio gaminio naudojimas būtų nesvarbus, tačiau priminė savo abejones dėl šio kriterijaus, paminėtas šio sprendimo 21 punkte.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar lemiamą reikšmę turi tik pagrindinis sudėtinio gaminio naudojimas, ar prireikus reikia atsižvelgti ir į kitus šio gaminio naudojimo būdus.
Šiuo klausimu jis pritaria plačiam Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalies aiškinimui, siekiant sumažinti šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalies poveikį, kuris doktrinoje laikomas prieštaraujančiu dizaino apsaugos sistemos logikai, ir išvengti, kad būtų nevienodai vertinami sudėtinių gaminių sudedamosioms dalims pritaikytų dizainų ir kitų dizainų savininkai.
Šiomis aplinkybėmis
Bundesgerichtshof
(Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tam, kad dizainą turinti sudedamoji dalis būtų laikoma „matoma“, kaip tai suprantama pagal [Direktyvos 98/71] 3 straipsnio 3 dalį, pakanka, kad dizainą būtų objektyviai įmanoma atpažinti įmontavus šią sudedamąją dalį, ar svarbu, kad dizainas būtų matomas tam tikromis naudojimo sąlygomis ar žvelgiant iš tam tikros perspektyvos?“
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta, kad svarbus matomumas tam tikromis naudojimo sąlygomis ar žvelgiant iš tam tikros perspektyvos:
a)
kas turi lemiamą reikšmę sprendžiant, ar galutinis naudotojas „įprastai naudoja“ sudėtinį gaminį, kaip tai suprantama pagal [Direktyvos 98/71] 3 straipsnio 3 ir 4 dalis: sudedamosios dalies arba sudėtinio gaminio gamintojo numatytas naudojimas ar tai, kaip galutinis naudotojas įprastai naudoja sudėtinį gaminį?
b)
Kokiais kriterijais remiantis vertinama, ar galutinis naudotojas naudoja sudėtinį gaminį „įprastai“, kaip tai suprantama pagal [Direktyvos 98/71] 3 straipsnio 3 ir 4 dalis?“
Dėl prejudicinių klausimų
Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, pirma, ar Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad šioje nuostatoje numatytas „matomumo“ reikalavimas tam, kad dizainui, pritaikytam ar panaudotam gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, galėtų būti taikoma teisinė dizaino apsauga, turi būti vertinamas atsižvelgiant į tam tikras sudėtinio gaminio naudojimo sąlygas, ar tik į objektyvią galimybę atpažinti dizainą, pritaikytą sudedamajai daliai, integruotai į sudėtinį gaminį; ir, antra, kokie kriterijai svarbūs nustatant galutinio naudotojo atliekamą sudėtinio gaminio „įprastą naudojimą“.
Šie klausimai pateikti nagrinėjant ginčą, kilusį dėl
Büchel
pateikto prašymo panaikinti pagrindinėje byloje nagrinėjamo dizaino registraciją, motyvuojant tuo, kad jam negali būti taikoma teisinė dizaino apsauga, nes balnelis, kuris yra sudėtinio gaminio, kaip antai „dviračio“ arba „motociklo“, sudedamoji dalis, nėra matomas įprastai naudojant tokį sudėtinį gaminį.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad šiuo atveju dviračio ar motociklo balnelis yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalį, o dviratis arba motociklas yra sudėtiniai gaminiai, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio c punktą. Iš tiesų balnelis gali būti pakeistas taip, kad būtų galima išardyti arba vėl surinkti dviratį arba motociklą, o be jo sudėtinio gaminio negalima būtų naudoti įprastai (pagal analogiją žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Acacia ir D'Amato,
C‑397/16 ir C‑435/16
,
EU:C:2017:992
,
–
punktus).
Visų pirma reikia priminti, kad pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalį, siejamą su jos 12 konstatuojamąja dalimi, dizainas, pritaikytas ar panaudotas gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, yra laikomas nauju ir turinčiu individualių savybių tik jei ta sudedamoji dalis, įmontuota į sudėtinį gaminį, išlieka matoma pastarąjį įprastai naudojant (a punktas) ir tik tada, kai tos sudedamosios dalies matomos savybės atitinka naujumo ir individualių savybių reikalavimus (b punktas).
Taigi Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta specialioji taisyklė, konkrečiai skirta dizainui, pritaikytam ar panaudotam gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71 1 straipsnio c punktą.
Be to, reikia priminti, kad pagal Direktyvos 98/71 1 straipsnio a punktą teisinė dizaino apsauga pagal šią direktyvą taikoma būtent gaminio ar jo dalies vaizdui.
Dėl dizaino apsaugos pagal Reglamentą Nr. 6/2002 Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad vaizdas yra lemiamas dizaino elementas, o tai, kad dizaino savybė būtų matoma, yra esminė šios apsaugos sąlyga (šiuo klausimu žr. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Easy Sanitary Solutions ir EUIPO / Group Nivelles,
C‑361/15 P ir C‑405/15 P
,
EU:C:2017:720
,
ir
punktus; taip pat 2021 m. spalio 28 d. Sprendimo Ferrari,
C‑123/20
,
EU:C:2021:889
,
punktą).
Konkrečiai dėl dizaino, panaudoto gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, Teisingumo Teismas patikslino, jog tam, kad sudėtinio gaminio sudedamosios dalies vaizdui būtų suteikiama dizaino apsauga, pagal apibrėžtį tokia sudedamoji dalis turi būti matoma ir jai turi būti būdingos savybės, sukuriančios jos ypatingą vaizdą, t. y. linijos, kontūrai, spalvos, formos ar konkreti tekstūra. Tai reiškia, kad šios sudedamosios dalies vaizdas negali visiškai susilieti su viso gaminio keliamu bendru įspūdžiu (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 28 d. Sprendimo Ferrari,
C‑123/20
,
EU:C:2021:889
,
ir
punktus).
Šiuo klausimu reikia manyti, kad tie patys principai taikytini Direktyvoje 98/71 numatytai dizaino apsaugos sistemai.
Taigi pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalies a punktą reikalaujama, jog tam, kad sudedamoji dalis, įmontuota į sudėtinį gaminį, galėtų būti saugoma kaip dizainas, ji turi išlikti matoma įprastai naudojant tokį gaminį. Be to, remiantis šios direktyvos 12 konstatuojamąja dalimi, apsauga neturėtų būti teikiama toms sudėtinėms dalims, kurių nematyti gaminį įprastai naudojant, taip pat toms tokios sudėtinės dalies savybėms, kurių nematyti, kai sudėtinė dalis yra įmontuota, arba kurios, vertinamos atskirai, neatitiktų naujumo ir individualių savybių reikalavimų.
Šis dizaino teisinės apsaugos apribojimas atitinkamos sudedamosios dalies matomomis savybėmis paaiškinamas tuo, kad šios sudedamosios dalies vaizdą lemia tik tokios savybės.
Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 98/71 struktūra ir jos 3 straipsnio 3 dalies tikslas. Iš tiesų dizaino apsauga pagal šią direktyvą taikoma tik toms savybėms, kurios nulemia gaminio ar gaminio dalies vaizdą. Matoma dalis neišvengiamai prisideda prie sudėtinio gaminio išvaizdos (pagal analogiją žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Acacia ir D’Amato,
C‑397/16 ir C‑435/16
,
EU:C:2017:992
,
punktą).
Be to, iš Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalies a punkto formuluotės aiškiai matyti, jog tam, kad būtų taikoma teisinė dizaino apsauga, sudedamoji dalis, įmontuota į sudėtinį gaminį, turi likti matoma „įprastai naudojant“ tokį gaminį.
Iš to matyti, kad
in abstracto
atlikto sudedamosios dalies, įmontuotos į sudėtinį gaminį, matomumo vertinimo, nesusijusio su kokia nors konkrečia šio gaminio naudojimo situacija, nepakanka tam, kad tokiai sudedamajai daliai galėtų būti taikoma dizaino apsauga pagal Direktyvą 98/71. Šiuo klausimu reikia patikslinti, kad pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalį vis dėlto nereikalaujama, kad į sudėtinį gaminį įmontuota sudedamoji dalis išliktų matoma kiekvienu sudėtinio gaminio naudojimo momentu.
Iš tiesų, kaip savo išvados 33 ir 34 punktuose pabrėžė generalinis advokatas, į sudėtinį gaminį įmontuotos sudedamosios dalies matomumas Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalies, siejamos su jos 3 straipsnio 4 dalimi, prasme negali būti vertinamas tik galutinio šio gaminio naudotojo požiūriu. Taip pat reikia atsižvelgti, kiek tokią sudedamąją dalį mato išorinis stebėtojas.
Antra, reikia priminti, kad pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį sudėtinio gaminio „įprastas naudojimas“ apibrėžiamas kaip „su galutiniu naudotoju siejamas naudojimas, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ar taisymą“. Pagal šią apibrėžtį „įprastas naudojimas“ – tai galutinio naudotojo atliekamas naudojimas. Į šią apibrėžtį aiškiai neįtrauktas galutinio naudotojo atliekamas naudojimas, susijęs su sudėtinio gaminio priežiūra, apžiūra ar taisymu.
Šiuo klausimu reikia nustatyti, ar galutinio naudotojo atliekamas gaminio „įprastas naudojimas“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį, atitinka sudedamosios dalies kūrėjo ar gamintojo arba sudėtinio gaminio kūrėjo ar gamintojo pageidautą naudojimą arba galutinio naudotojo paprastai atliekamą sudėtinio gaminio naudojimą.
Pirma, dėl klausimo, ar sudėtinio gaminio „įprastas naudojimas“ atitinka sudėtinio gaminio ar sudedamosios dalies gamintojo pageidaujamą naudojimą arba galutinio naudotojo atliekamą įprastą šio gaminio naudojimą, pirmiausia reikia konstatuoti, kad pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį ši nuostata susijusi su galutinio naudotojo atliekamu sudėtinio gaminio „įprastu naudojimu“.
Pažymėtina, kad nors Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalių versijoje vokiečių kalba kaip kriterijus, pagal kurį sudedamosios dalies, įmontuotos į sudėtinį gaminį, matomumo kriterijus yra „naudojimas pagal paskirtį“ (
bestimmungsgemäße Verwendung
), kitose šių nuostatų kalbinėse versijose, kaip antai versijose anglų kalba (
normal use
), prancūzų kalba (
utilisation normale
), italų kalba (
la normale utilizzazione
), ispanų kalba (
la utilizacion normal
) arba nyderlandų kalba (
normaal gebruik
), nurodyta, kad sudedamoji dalis, įmontuota į sudėtinį gaminį turi išlikti matoma „įprastai“ arba „įprastiniu būdu“ naudojant tokį gaminį.
Reikia pažymėti, kad, kaip savo rašytinėse pastabose iš esmės pabrėžė Europos Komisija, dažniausiai galutinio naudotojo atliekamas „įprastas“ arba „įprastinis“ sudėtinio gaminio naudojimas atitinka sudėtinio gaminio kūrėjo ar gamintojo pageidautą naudojimą.
Tokiomis aplinkybėmis, kaip iš esmės dėl „įprasto naudojimo“ sąvokos pažymėjo Komisija, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė, kad ši sąvoka apimtų galutinio naudotojo atliekamą sudėtinio gaminio įprastą naudojimą, kad būtų užkirstas kelias šio gaminio naudojimui kituose prekybos etapuose, ir taip išvengti situacijos, kai apeinama matomumo sąlyga. Taigi sudėtinio gaminio „įprasto naudojimo“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalies a punktą ir 4 dalį, vertinimas negali būti grindžiamas vien sudedamosios dalies ar sudėtinio gaminio gamintojų pageidauta paskirtimi.
Antra, dėl klausimo, koks galutinio naudotojo atliekamas sudėtinio gaminio naudojimas yra „įprastas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį, pirmiausia reikia pažymėti, jog tai, kad šioje nuostatoje nepatikslinama, koks tokio gaminio naudojimas patenka į šią sąvoką, o nurodomas galutinio naudotojo atliekamas tokio gaminio naudojimas, patvirtina platų šios sąvokos aiškinimą.
Šiuo klausimu, kaip savo išvados 38 punkte pažymėjo generalinis advokatas, norint naudoti gaminį pagal jo pagrindinę funkciją, praktikoje dažnai reikia įvairių veiksmų, kurių gali būti imamasi prieš arba po to, kai gaminys atlieka savo pagrindinę funkciją, pavyzdžiui, jis saugomas ir transportuojamas. Taigi manytina, kad sudėtinio gaminio „įprastas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį, apima visus šiuos veiksmus, išskyrus tuos, kurie aiškiai išskiriami minėtoje 4 dalyje, t. y. veiksmus, susijusius su priežiūra, apžiūra ir taisymu.
Vadinasi, sąvoka „įprastas naudojimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį, turi apimti veiksmus, susijusius su įprastiniu gaminio naudojimu, taip pat kitus veiksmus, kurie pagrįstai gali būti atlikti atliekant tokį naudojimą ir kurie yra įprasti galutinio naudotojo požiūriu, įskaitant veiksmus, kurie gali būti atlikti prieš ar po to, kai gaminys atlieka pagrindinę funkciją, pavyzdžiui, jis saugomas ir transportuojamas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip: šiose nuostatose numatytas „matomumo“ reikalavimas, siekiant, kad dizainui, pritaikytam gaminiui, arba dizainui, panaudotam ant gaminio, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, galėtų būti taikoma teisinė dizaino apsauga, turi būti vertinamas atsižvelgiant į įprastą šio sudėtinio gaminio naudojimą, o atitinkama sudedamoji dalis, įmontuota į tą gaminį, turi likti matoma naudojant tokį gaminį. Tam sudėtinio gaminio sudedamosios dalies matomumas, kai galutinis naudotojas ją „įprastai naudoja“, turi būti vertinamas tiek šio naudotojo, tiek išorinio stebėtojo požiūriais, nurodant, kad toks įprastas naudojimas turi apimti tiek veiksmus, atliktus sudėtinio gaminio pagrindinio naudojimo metu, tiek veiksmus, kuriuos paprastai turi atlikti galutinis naudotojas, taip naudodamas gaminį, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ir taisymą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/71/EB dėl teisinės dizaino apsaugos 3 straipsnio 3 ir 4 dalys

turi būti aiškinamos taip:

šiose nuostatose numatytas „matomumo“ reikalavimas, siekiant, kad dizainui, pritaikytam gaminiui, arba dizainui, panaudotam ant gaminio, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, galėtų būti taikoma teisinė dizaino apsauga, turi būti vertinamas atsižvelgiant į įprastą šio sudėtinio gaminio naudojimą, o atitinkama sudedamoji dalis, įmontuota į tą gaminį, turi likti matoma naudojant tokį gaminį. Tam sudėtinio gaminio sudedamosios dalies matomumas, kai galutinis naudotojas ją „įprastai naudoja“, turi būti vertinamas tiek šio naudotojo, tiek išorinio stebėtojo požiūriais, nurodant, kad toks įprastas naudojimas turi apimti tiek veiksmus, atliktus sudėtinio gaminio pagrindinio naudojimo metu, tiek veiksmus, kuriuos paprastai turi atlikti galutinis naudotojas, taip naudodamas gaminį, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ir taisymą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.