CELEX: 62017CJ0065
Előzetes döntéshozatal
Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések
Egészségügyi és szociális szolgáltatások
A közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó szabályok mellőzésével történő odaítélés
Az átláthatóság és az egyenlő bánásmód elve tiszteletben tartásának szükségessége
Az »egyértelműen határokon átnyúló érdek« fogalma
92/50/EGK irányelv
27. cikk

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1997. október 13‑i 97/52/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
HL 1997. L 328., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított, a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelv (
HL 1992. L 209., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.; a továbbiakban: 92/50 irányelv) értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az Oftalma Hospital Srl (a továbbiakban: Oftalma) és a Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi (CIOV) (valdens kórházi intézmények bizottsága, Olaszország), valamint a Regione Piemonte (Piemont tartomány, Olaszország) között az Oftalma által a CIOV‑val kötött szerződés (a továbbiakban: vitatott szerződés) értelmében nyújtott egészségügyi szolgáltatások díjazásának tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 92/50 irányelv
A 92/50 irányelv II. címében „kétszintű” alkalmazást ír elő. Ezen irányelv 8. cikke értelmében azt a szerződést, amelynek tárgya az irányelv I. A. mellékletben felsorolt szolgáltatás, a III–VI. cím rendelkezéseinek, tehát az említett irányelv 11–37. cikkének megfelelően kell odaítélni. Ezzel szemben ugyanezen irányelv 9. cikke értelmében „[a]zt a szerződést, amelynek tárgya az I. B. mellékletben felsorolt szolgáltatás, a 14. és 16. cikk rendelkezéseinek megfelelően kell odaítélni”.
A 92/50 irányelv 14. cikke annak IV. címében található, amely a közös műszaki szabályokra vonatkozik.
Ezen irányelvnek a „Közös közzétételi szabályok” címet viselő V. címébe foglalt 16. cikke (1) bekezdése előírja, hogy az az ajánlatkérő szerv, amely közbeszerzési szerződést ítélt oda, vagy tervpályázatot szervezett, az odaítélési eljárás eredményéről értesítést küld az Európai Unió Hivatalos Kiadványai Hivatalának.
A 92/50 irányelv 27. cikkének (3) bekezdése ekképp rendelkezik:
„Ha az ajánlatkérő a 11. cikk (2) bekezdésében említett tárgyalásos eljárás útján ítél oda egy szerződést, a tárgyalásban való részvételre meghívottak száma nem lehet kevesebb háromnál, feltéve hogy elegendő számú alkalmas jelentkező van.”
Ezen irányelv I. B. melléklete a szolgáltatások számos csoportját sorolja fel, amelyek között a 25. csoportban szerepelnek az egészségügyi és szociális szolgáltatások.
A 2004/18/EK irányelv
Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2004. L 134., 114. o.
; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) 20. és 21. cikke értelmében a II. A. mellékletben felsorolt szolgáltatások nyújtására irányuló szerződéseket a 23–55. cikkel összhangban kell odaítélni, míg a II. B. mellékletben felsorolt szolgáltatások nyújtására irányuló szerződések odaítélésére kizárólag a 23. cikket és a 35. cikk (4) bekezdését kell alkalmazni.
Ugyanezen irányelv II. B. melléklete a szolgáltatások számos csoportját sorolja fel, amelyek között a 25. csoportban szerepelnek az egészségügyi és szociális szolgáltatások.
A 2004/18 irányelv „Hatályon kívül helyezés” című 82. cikke többek között azt írja elő, hogy a 92/50 irányelv 2006. január 31‑ével hatályát veszti, és az ezen irányelvekre történő hivatkozásokat a 2004/18 irányelvre történő hivatkozásnak kell tekinteni.
Az olasz jog
Az 1995. március 17‑i decreto‑legislativo n. 157 – Attuazione della direttiva 92/50/CEE in materia di appalti pubblici di servizinek (a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekről szóló 92/50/EGK irányelvet végrehajtó 157. sz. törvényerejű rendelet; a GURI 1995. május 6‑i 104. sz. rendes kiegészítése) az alapügy tényállására alkalmazandó változata (a továbbiakban: 157/95. sz. törvényerejű rendelet) 3. cikke ekképp rendelkezik:
„(1)   A közbeszerzési szerződések egy szolgáltató és egy, a 2. cikk szerinti ajánlatkérő szerv által írásban kötött, az 1. és 2. mellékletben szereplő szolgáltatások nyújtására irányuló visszterhes szerződések.
(2)   A 2. mellékletben szereplő szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési eljárások, illetve azon közbeszerzési eljárások esetében, amelyek tekintetében e szolgáltatások értéke meghaladja az 1. mellékletben szereplő szolgáltatások értékét, a jelen törvényerejű rendeletet kizárólag a 8. cikk (3) bekezdésére, a 20. cikkre és a 21. cikkre kell alkalmazni.”
E törvényerejű rendelet 7. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A jelen rendelet szerinti szerződések az ajánlati felhívás közzétételét követően meghívásos eljárásban is odaítélhetők a következő esetekben:
a)
ajánlati felhívást, meghívásos eljárásra történő felhívást vagy nyílt eljárásra történő felhívást követően benyújtott szabálytalan ajánlatok, illetve a 11. cikk, a 12. cikk (2) bekezdése, a 18. cikk, a 19. cikk és a 22–25. cikk rendelkezései vonatkozásában elfogadhatatlannak minősített ajánlatok esetében, feltéve hogy a közbeszerzési eljárás feltételeit nem módosítják lényegesen, az ajánlatkérő szervek pedig ebben az esetben ajánlattételi felhívást tesznek közzé, kivéve ha lehetővé teszik a meghívásos eljárásban valamennyi olyan vállalkozás részvételét, amelyek megfelelnek a 11–16. cikkben rögzített kritériumoknak, és a fent említett eljárások során a közbeszerzési eljárások alaki követelményeinek megfelelő ajánlatokat nyújtottak be;
b)
kivételes esetekben, amikor a szolgáltatás természete vagy az ahhoz kapcsolódó kockázatok nem tesznek lehetővé előzetes átfogó árkalkulációt;
c)
ha a szerződések által érintett szolgáltatások jellegének okán, és különösen, ha e szolgáltatások szellemi jellegűek, vagy az I. melléklet 6. csoportjába tartoznak, a szerződés követelményeit nem lehet kellő pontossággal meghatározni ahhoz, hogy a szerződést a legjobb ajánlat kiválasztásával a nyílt vagy meghívásos eljárást szabályozó előírásoknak megfelelően lehessen odaítélni.”
Az említett törvényerejű rendelet 22. cikkének (3) bekezdése ekképp rendelkezik:
„A 7. cikk (1) bekezdése értelmében indult meghívásos eljárásban az ajánlattevők száma nem lehet kevesebb háromnál, feltéve hogy van elegendő számú alkalmas ajánlattevő.”
A 157/95. sz. törvényerejű rendelet 2. mellékletének 25. pontja említi meg az „Egészségügyi és szociális szolgáltatásokat”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az 1999. január 2‑i vitatott szerződéssel – amelyet 2004‑ben egy kiegészítő záradék módosított, amelyben az Oftalma lemondott a fizetési meghagyásos eljárás alkalmazásáról – a CIOV az Oftalmának ítélte oda a szemészeti szolgáltatásoknak az Ospedale evangelico valdese di Torino (torinói valdens evangélikus kórház, Olaszország) szemészeti központjában történő nyújtását.
2005. április 21‑én a Tribunale di Torino (torinói bíróság, Olaszország) elrendelte, hogy a CIOV és a Regione Piemonte fizessen meg az Oftalma számára 1727886,36 euró összeget, kamatokkal növelve, a 2004‑ben nyújtott egészségügyi szolgáltatások díjazásának jogcímén.
A CIOV és a Regione Piemonte is ellentmondást terjesztett elő e fizetési meghagyással szemben a Tribunale di Torinóhoz (torinói bíróság). Ezen eljárás keretében a Regione Piemonte elsősorban a vitatott szerződés semmisségére hivatkozott, mivel szerinte annak megkötésére a közbeszerzési szerződések odaítélésének a 157/95. sz. törvényerejű rendeletben szabályozott eljárásai megsértésével került sor.
2007. december 5‑i ítéletében a Tribunale di Torino (torinói bíróság) elutasította a CIOV és a Regione Piemonte által benyújtott ellentmondást, és – következésképpen – helyt adott az Oftalma kérelmeinek.
Ezen elsőfokú eljárást megelőzően az Oftalma 2004‑ben keresetet nyújtott be a Tribunale di Torinóhoz (torinói bíróság), amely a CIOV és a Regione Piemonte arra való kötelezésére irányult, hogy azok fizessenek számára 1226535,07 euró összeget a 2002. és a 2003. év, valamint a 2004. év első féléve során nyújtott egészségügyi szolgáltatásokra alkalmazandó tarifákon alapuló elszámolás jogcímén.
2007. október 9‑i ítéletében a Tribunale di Torino (torinói bíróság) elutasította az Oftalma keresetét.
Az Oftalma és a Regione Piemonte fellebbezést nyújtott be a fent hivatkozott két ítélettel szemben.
A Corte d’appello di Torino (torinói fellebbviteli bíróság, Olaszország) a két eljárás egyesítését követően 2010. június 7‑én hozott ítéletében semmisnek nyilvánította a vitatott szerződést, és ennek következtében arra kötelezte az Oftalmát, hogy fizesse vissza a fizetési meghagyás végrehajtásaképpen fizetett összegeket.
E bíróság úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó szerződés megkötésére a 92/50 irányelv és az azt átültető 157/95. sz. törvényerejű rendelet megsértésével került sor, mivel e szerződés megkötését nem előzte meg semmiféle versenyeztetés, jóllehet a CIOV a 157/95. sz. törvényerejű rendeletnek a 92/50 irányelv 1. cikkével összefüggésben értelmezett 2. cikke értelmében ajánlatkérő szerv minőségével rendelkező közjogi szervezetnek minősül.
Az Oftalma fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Corte suprema di cassazionéhoz (semmítőszék, Olaszország).
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság többek között azt adja elő, hogy az 157/95. sz. törvényerejű rendelet 3. cikkének (2) bekezdése, akárcsak a 92/50 irányelv, nem ír elő kötelező közzétételi eljárást, illetve versenyeztetést az egészségügyi szolgáltatásokra vonatkozó szerződések megkötése előtt, és e törvényerejű rendelet sem írja elő kifejezetten, hogy az ilyen szerződések odaítélése a hatékonyság, a pártatlanság, az egyenlő bánásmód és az átláthatóság elve tiszteletben tartásának van alárendelve.
E bíróság az olasz közigazgatási bíróságok azon ítélkezési gyakorlatának megalapozottságát kérdőjelezi meg, miszerint az egészségügyi szolgáltatásokra irányuló közbeszerzési szerződésekre, bár nem tartoznak közvetlenül a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések területén alkalmazandó szabályozás hatálya alá, ugyanúgy vonatkozik az ajánlattételi felhívás – jóllehet informális – kötelezettsége, a belső jog általános szabályai, valamint az EUMSZ 49., az EUMSZ 56. és az EUMSZ 106. cikkből eredő uniós jogi elvek értelmében.
Az említett bíróság mindazonáltal megállapítja, hogy az 157/95. sz. törvényerejű rendelet 22. cikkének (3) bekezdése, amely a 92/50 irányelv 27. cikkének (3) bekezdését ülteti át, előírja, hogy az ajánlattevők száma, még meghívásos eljárás esetén sem lehet kevesebb háromnál. E bíróság, bár hangsúlyozza, hogy e rendelkezéseknek az a célja, hogy azokat a szolgáltatásnyújtásra irányuló azon közbeszerzési eljárásokra alkalmazzák, amelyek teljes egészében ezen irányelv rendelkezéseinek hatálya alá tartoznak, arra hivatkozik, hogy az ilyen nemzeti rendelkezés „egy olyan általános jellegű elv kifejeződésének minősíthető”, amelynek alkalmazása a csak részlegesen a hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására is kiterjed. Ugyanezen bíróság szerint ez az értelmezés megfelel a 92/50 irányelv célkitűzésének, amelyek lényege a belső piac megvalósítása a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak megfelelő összehangolása által.
A kérdést előterjesztő bíróság előadja továbbá, hogy ez az értelmezés összeegyeztethető a 92/50 irányelv egyik célkitűzésével, nevezetesen a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés odaítélési szabályainak az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló szerződés szabályaival történő egységesítése célkitűzésének. E tekintetben e bíróság kiemeli, hogy mind az 1989. július 18‑i 89/440/EGK tanácsi irányelvvel (
HL 1989. L 210., 1. o.
) módosított, az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1971. július 26‑i 71/305/EGK tanácsi irányelv (
HL 1971. L 185., 5. o.
), mind pedig az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelv (
HL 1993. L 199., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 110. o.) arra kötelezi az ajánlatkérő szerveket, hogy biztosítsák a tényleges versenyt, a tárgyalásos eljárásokat is beleértve.
E bíróság kiemeli, hogy az egészségügyi szolgáltatásoknak az ilyen kötelezettségek alá rendelése összeegyeztethető a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatával, amelynek értelmében az EUM‑Szerződés alapelvei a 92/50 irányelv hatálya alól kizárt, szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre is alkalmazhatók.
E körülmények között a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az [92/50 irányelv] 9. cikkét, amely előírja, hogy az I. B. mellékletben felsorolt szolgáltatások nyújtására irányuló szerződéseket a[z ezen irányelv] 14. és 16. cikk[e] rendelkezéseinek megfelelően kell odaítélni, hogy az említett szerződések továbbra is a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának az egyenlő bánásmód és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának, az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának az [EUMSZ 49.], az [EUMSZ 56.] és az [EUMSZ 106.] cikkben rögzített elve hatálya tartoznak?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, úgy kell‑e értelmezni a 92/50 irányelv 27. cikkét, amely előírja, hogy tárgyalásos eljárás útján történő odaítélés esetén a tárgyalásban való részvételre meghívottak száma nem lehet kevesebb háromnál, feltéve hogy elegendő számú alkalmas jelentkező van, hogy azt az irányelv I. B. mellékletében felsorolt szolgáltatások nyújtására irányuló szerződések esetén is alkalmazni kell?
3)
Ellentétes‑e a 92/50 irányelv 27. cikkével, amely előírja, hogy tárgyalásos eljárás útján történő odaítélés esetén a tárgyalásban való részvételre meghívottak száma nem lehet kevesebb háromnál, feltéve hogy elegendő számú alkalmas jelentkező van, azon nemzeti szabályozás alkalmazása, amely a [2004/18] elfogadását megelőzően kötött olyan közbeszerzési szerződés esetén, amelynek tárgya a 92/50 irányelv I. B. mellékletében felsorolt szolgáltatás, nem biztosítja a verseny megnyitását a tárgyalásos eljárás elfogadása esetén?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az ajánlatkérő hatóság, ha a 92/50 irányelv 9. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződést ítél oda, amelyre következésképpen kizárólag ezen irányelv 14. és 16. cikke vonatkozik, akkor is köteles‑e megfelelni az EUM‑Szerződés alapvető szabályainak és általános elveinek, különösen az egyenlő bánásmód és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének, valamint az átláthatóság ezekből eredő követelményének.
A 92/50 irányelv 9. cikke értelmében „[a]zt a szerződést, amelynek tárgya az I. B. mellékletben felsorolt szolgáltatás, a 14. és 16. cikk rendelkezéseinek megfelelően kell odaítélni”. E cikkek a szerződések műszaki leírásaira, valamint a közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásának eredményéről szóló értesítés megküldésére vonatkozó kötelezettségeket tartalmazzák.
E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy amennyiben a szerződések az I. B. melléklet hatálya alá tartozó szolgáltatásokra vonatkoznak, az ajánlatkérő szerveket csupán az a kötelezettség terheli, hogy azokat a műszaki leírásokat, amelyeknek az egyes szerződésekhez kapcsolódó általános vagy az ajánlattételhez szükséges dokumentációban szerepelniük kell, a megfelelő európai szabványokat átültető nemzeti szabványokra történő hivatkozással határozzák meg, valamint hogy e szerződések odaítélési eljárásának eredményéről értesítést küldjenek az Európai Unió Kiadványai Hivatalának (2011. március 17‑iStrong Segurança ítélet,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
34.
pont).
A Bíróság azt is megállapította, hogy a szolgáltatásoknak a 92/50 irányelv I. A. és I. B. mellékletében szereplő osztályozása összhangban áll az ezen irányelv által bevezetett rendszerrel, amely az irányelvben szereplő rendelkezések alkalmazásának két szintjét különbözteti meg (2011. március 17‑iStrong Segurança ítélet,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság ugyanis rámutatott, hogy az uniós jogalkotó abból a feltételezésből indult ki, hogy a 92/50 irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatásokra vonatkozó szerződések – tekintettel a sajátos természetükre – eleve nem képviselnek olyan határokon átnyúló érdeket, amely indokolhatná azt, hogy az odaítélésükre csak olyan ajánlati felhívást követően kerülhessen sor, amely lehetővé tenné más tagállamokban bejegyzett vállalkozások számára a hirdetmény megismerését és az ajánlattételt (2011. március 17‑iStrong Segurança ítélet,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
35.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ugyanakkor a Bíróság megállapította, hogy amikor egyértelműen határokon átnyúló érdeket képviselnek, még az ilyen szerződések is az EUM‑Szerződésből az egyenlő bánásmód és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma általános elvének, valamint az átláthatóság ezekből eredő követelményének hatálya alá tartoznak (lásd ebben az értelemben: 2011. március 17‑iStrong Segurança ítélet,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
35.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az említett követelmény – anélkül, hogy szükségszerűen pályázat kiírására vonatkozó kötelezettséget foglalna magában – megkívánja azon megfelelő mértékű nyilvánosság biztosítását, amely lehetővé teszi a versenyre történő megnyitást és az odaítélési eljárás pártatlanságának ellenőrzését (2008. november 13‑iCoditel Brabant ítélet,
C‑324/07
,
EU:C:2008:621
,
25.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Sajátos körülmények hiányában, amelyek fennállása nem tűnik ki az ügynek a Bíróság rendelkezésére álló irataiból, az egyértelműen határokon átnyúló érdek fennállásának értékelését jogbiztonsági okokból a szóban forgó közbeszerzési szerződés odaítélése időpontjának vonatkozásában kell elvégezni (lásd analógia útján: 2005. november 10‑iBizottság kontra Ausztria ítélet,
C‑29/04
,
EU:C:2005:670
,
38.
pont). E tekintetben az a tény, hogy az alapügyben a későbbiekben egy kiegészítést csatoltak a vitatott szerződéshez, nem olyan jellegű, hogy módosítaná azt az időpontot, amelynek tekintetében értékelni kell az ilyen érdek fennállását, amennyiben az ilyen kiegészítés nem alkalmas arra, hogy lényegesen módosítsa a szerződés általános szerkezetét, aminek vizsgálata mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
Ily módon a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia a szóban forgó közbeszerzésre vonatkozó valamennyi releváns tényezőt annak érdekében, hogy ellenőrizni lehessen, hogy az alapügyben szóban forgó közbeszerzési szerződés odaítélésének időpontjában állt‑e fenn egyértelműen határokon átnyúló érdek.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az egyértelműen határokon átnyúló érdek fennállása nem vezethető le hipotetikusan néhány olyan tényezőből, amelyek – elvontan nézve – ezt valószínűsítő tényezők lehetnek, hanem ezen érdek fennállásának pozitív módon kell a szóban forgó közbeszerzés körülményeinek konkrét értékeléséből következnie. Ebből az következik, hogy nem lehet úgy tekintetni, hogy az egyértelműen határokon átnyúló érdek a fennállását ki nem záró tényezőkön alapul, hanem azt akkor kell határokon átnyúlónak tekinteni, amennyiben bizonyítást nyer, hogy ez a jellege objektív és egybehangzó tényezőkön alapul (lásd ebben az értelemben: 2016. október 6‑iTecnoedi Costruzioni ítélet,
C‑318/15
,
EU:C:2016:747
,
22.
pont).
A Bíróság már megállapította, hogy egyértelműen határokon átnyúló érdek fennállásának kimutatására alkalmas objektív szempontoknak minősülhet a szóban forgó közbeszerzés összegének nagysága, tekintettel az építési beruházások kivitelezésének helyszínére is, vagy akár a közbeszerzés műszaki jellemzői és az érintett termékek sajátos jellemzői is. Ebben az összefüggésben az egyértelműen határokon átnyúló érdek fennállásának átfogó vizsgálata során figyelembe vehetők az odaítélő hatóság tagállamától eltérő tagállamokban található gazdasági szereplők által benyújtott panaszok is, feltéve hogy e panaszok valódiak, és nem fiktívek (2016. október 6‑iTecnoedi Costruzioni ítélet,
C‑318/15
,
EU:C:2016:747
,
20.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezenfelül az a körülmény, hogy az alapügyben szóban forgó közbeszerzési szerződés odaítélésének időpontjában más tagállamokban letelepedett szervezetek nyújtottak‑e már, vagy sem, hasonló egészségügyi szolgáltatásokat, szintén figyelembe veendő tényezőnek minősülhet.
Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy konkrétan az egészségügyi tevékenységet illetően a Bíróság egy kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében kimondta, hogy az egyértelműen határokon átnyúló érdek nem állapítható meg pusztán azon tény alapján, hogy a szóban forgó közbeszerzési szerződéseknek jelentős gazdasági értékük volt (lásd ebben az értelemben: 2010. április 29‑iBizottság kontra Németország ítélet,
C‑160/08
,
EU:C:2010:230
,
18.
,
54.
és
123.
pont).
Márpedig a jelen ügyben meg kell állapítani, amint azt az Oftalma is kiemelte írásbeli észrevételeiben, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmaz semmiféle olyan elemet, amely arra utalhatna, hogy az alapügyben szóban forgó közbeszerzési szerződés az odaítélés időpontjában egyértelműen határokon átnyúló érdeket képviselt.
Abban az esetben, ha az egyértelműen határokon átnyúló érdek mindazonáltal bizonyításra kerül, és ennek következtében az átláthatóság hiánya eltérő bánásmódhoz vezet az ajánlatkérő hatóság tagállamától eltérő tagállamban található vállalkozások hátrányára, ezt az eltérő bánásmódot objektív körülmények igazolhatják (lásd ebben az értelemben: 2014. december 11‑iAzienda sanitaria locale n. 5 Spezzino és társai ítélet,
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
,
52.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ilyen igazolást illetően az Oftalma írásbeli észrevételeiben a 2014. december 11‑iAzienda sanitaria locale n. 5 Spezzino és társai ítélet (
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
)
57.
pontjára hivatkozik, amelyben a Bíróság megállapította, hogy a kiegyensúlyozott és mindenki számára hozzáférhető orvosi és kórházi ellátás közegészségügyi okokból való fenntartására irányuló célkitűzés is lehetővé teheti a közegészségügyi okból való eltérést.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy – a két előző pontban említett ítélkezési gyakorlatra figyelemmel – megvizsgálja, hogy abban az elképzelt esetben, ha bebizonyosodna az egyértelműen határokon átnyúló érdek fennállása, a szóban forgó közbeszerzési szerződés odaítélése igazolt volt‑e.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az ajánlatkérő hatóság, ha a 92/50 irányelv 9. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződést ítél oda, amelyre következésképpen kizárólag ezen irányelv 14. és 16. cikke vonatkozik, akkor is köteles megfelelni az EUM‑Szerződés alapvető szabályainak és általános elveinek, különösen az egyenlő bánásmód és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének, valamint az átláthatóság ezekből eredő követelményének, feltéve hogy a szerződés odaítélésének időpontjában e közbeszerzési szerződés egyértelműen határokon átnyúló jellegű, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
Ezenfelül, ugyanezen esetben, az Oftalma kifogásolja a Regione Piemonte és a CIOV követeléseit, és a
nemo auditur propriam turpitudinem allegans
elvére hivatkozik. Azt állítja, hogy ha a vele történt szerződéskötés jogellenes volt, ez a jogellenesség a Regione Piemonténak és a CIOV‑nak róható fel. Arra hivatkozik továbbá, hogy az ezen, ténylegesen és szabályszerűen nyújtott szolgáltatások díjazásának megtagadása a CIOV számára biztosít jogosulatlan előnyt.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a nemzeti jog alkalmazása során az ilyen elveket a kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie.
A második és a harmadik kérdésről
Második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 92/50 irányelv 27. cikkének (3) bekezdését, hogy az alkalmazható az ezen irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződésekre.
Meg kell állapítani, hogy a 92/50 irányelv 9. cikkének elfogadásával az uniós jogalkotó kifejezetten előírta, hogy kizárólag ezen irányelv 14. és 16. cikkét kell alkalmazni az I. B. mellékletben foglalt szolgáltatásokra. Ha az irányelv másképp nem rendelkezik, úgy kell tekinteni, hogy ez arra az esetre is vonatkozik, amikor egy ilyen közbeszerzési szerződés egyértelműen határokon átnyúló érdeket képvisel.
Ebből az következik, hogy a 92/50 irányelv I. B. mellékletében szereplő szolgáltatások azon cikkektől eltérő cikkek hatálya alá vonása, mint amelyekre ezen irányelv 9. cikke kifejezetten utal, az e cikk egyértelmű megfogalmazásával ellentétes értelmezéshez vezetne, és ily módon szembemenne az uniós jogalkotó akaratával.
Ebből az következik, hogy az említett irányelv 27. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségek nem alkalmazhatók egy olyan közbeszerzési szerződésre, amely az ezen irányelv I. B. mellékletében foglalt egyik szolgáltatásra vonatkozik, még akkor sem, ha e szerződés egyértelműen határokon átnyúló érdeket képvisel.
Ily módon az Unió alapvető szabályainak és általános elveinek, valamint az ezekből következő kötelezettségeknek a tiszteletben tartásából mint olyanból, amint azt az egyértelmű határokon átnyúló érdeket képviselő közbeszerzési szerződések vonatkozásában a jelen ítélet 36. pontjában említett ítélkezési gyakorlat elismerte, nem következik, hogy egy minimális számú ajánlattevőt kell bevonni egy olyan tárgyalásos eljárásba, mint amelyet az említett 27. cikk (3) bekezdése ír elő.
Ehhez még hozzá kell tenni, hogy azon értelmezés elfogadása, miszerint egyértelműen határokon átnyúló érdek fennállása esetén a 92/50 irányelv 27. cikke (3) bekezdését az alapügyhöz hasonló ügyben alkalmazni kell, ahhoz vezethetne, hogy a 92/50 irányelvnek kizárólag az I. A. mellékletében felsorolt szolgáltatásokra alkalmazandó más rendelkezéseit az ezen irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződésekre alkalmazhatják, ami azzal a veszéllyel járna, hogy az ezen irányelv I. A. mellékletének, illetve I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatások közötti különbségtételt teljesen megfoszthatná hatékony érvényesülésétől (lásd ebben az értelemben, a 2004/18 irányelv II. A. és II. B. mellékletét illetően, amelyek megfelelnek a 92/50 irányelv I. A. és I. B. mellékletének: 2011. március 17‑iStrong Segurança ítélet,
C‑95/10
,
EU:C:2011:161
,
42.
pont).
A fenti megfontolások összességére figyelemmel a második és a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/50 irányelv 27. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható az ezen irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződésekre.
A meghozandó ítélet időbeli hatályának korlátozásáról
Észrevételeiben az Oftalma azt kéri a Bíróságtól, hogy korlátozza a meghozandó ítélet időbeli hatályát abban az esetben, ha az Unió alapvető szabályait és általános elveit, valamint az ezekből eredő kötelezettségeket úgy kellene értelmezni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló közbeszerzési szerződés odaítélését megfelelő mértékű nyilvánosságnak kell megelőznie, amennyiben e szerződés egyértelműen határokon átnyúló érdeket képvisel. Az Oftalma szerint ez vitathatóvá tenné a magánjogi szervezetek által a hatóságokkal kötött, egészségügyi szolgáltatások nyújtására irányuló összes szerződést, és – következésképpen – megingathatná a teljes olasz egészségügyi rendszert.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság csak kivételes esetben, az uniós jogrend részét képező jogbiztonság alapelvének alkalmazásával korlátozhatja bármely érintett személy lehetőségét, hogy az általa értelmezett rendelkezésre a jóhiszeműen létrejött jogviszonyok vitatása érdekében hivatkozhasson. Az ilyen korlátozásra a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében kizárólag ugyanazon ítéletben kerülhet sor, amely a kért értelmezésről szól (2008. július 17‑iKrawczyński ítélet,
C‑426/07
,
EU:C:2008:434
,
42.
és
43.
pont).
Márpedig, amint az a jelen ítélet 36. pontjából következik, a Bíróság már megállapította, hogy a 92/50 irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződések, amennyiben egyértelműen határokon átnyúló érdeket képviselnek, az EUM‑Szerződés azon alapvető rendelkezéseinek és általános elveinek hatálya alá tartoznak, amelyekből az átláthatóság követelménye fakad.
Következésképpen a jelen ítélet időbeli hatályát nem szükséges korlátozni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
Az ajánlatkérő hatóság, ha az 1997. október 13‑i 97/52/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelv 9. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatás nyújtására irányuló közbeszerzési szerződést ítél oda, amelyre következésképpen kizárólag ezen irányelv 14. és 16. cikke vonatkozik, akkor is köteles megfelelni az EUMSZ‑Szerződés alapvető szabályainak és általános elveinek, különösen az egyenlő bánásmód és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének, valamint az átláthatóság ezekből eredő követelményének, feltéve hogy a szerződés odaítélésének időpontjában e közbeszerzési szerződés egyértelműen határokon átnyúló jellegű, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

2)
A 92/50 irányelv 27. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható az ezen irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződésekre.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.
(
)	A jelen szöveg 31. pontjában az első elektronikus közzétételt követően nyelvi módosítás történt.