CELEX: 62014TJ0335
Марка на Общността
Производство за обявяване на недействителност
Фигуративна марка на Общността „DoggiS“
По-ранни национални фигуративни марки „DoggiS“
По-ранни национални словни марки „DOGGIS“ и „DOGGIBOX“
По-ранни национални фигуративни марки, представляващи човек под формата на хотдог
Допълнителни доказателства, представени за първи път пред апелативния състав
Член 76 от Регламент (ЕО) № 207/2009
Недобросъвестност
Член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009
Доказателства, представени за първи път пред Общия съд

Обстоятелства, предхождащи спора
На 18 февруари 2010 г. жалбоподателят, г‑н José-Manuel Davó Lledó, подава заявка за регистрация на марка на Общността до Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) на основание на Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (
ОВ L 78, стр. 1
).
Марката, чието регистриране е поискано, представлява следният фигуративен знак в червен цвят:
Стоките и услугите, за които се иска регистрация, спадат към класове 29, 30 и 43 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година, и за всеки от тези класове отговарят на следното описание:
—
клас 29: „Хамбургери; кренвирши; охладено месо; обработени плодове и зеленчуци; плодови салати; зеленчуци за салата, продукти за градината и зеленчуци; плодове, зеленчуци, зарзавати и пресни зеленчуци; пържени картофи; обработени картофи; сметана; мляко; картофени продукти; месо, риба, птици и дивеч; месни концентрати; консервирани, замразени, изсушени плодове и зеленчуци и ястия от тях; желета, мармалади, компоти; яйца, мляко и млечни произведения; хранителни масла и мазнини“;
—
клас 30: „Пици; сандвичи; сандвичи; хлебни изделия; сладолед; сосове за храна; сладкарски изделия; десерти; подправки за салати; шоколад; кафе, чай, какао, захар, ориз, тапиока, саго, заместители на кафе; брашно и произведения от зърнени храни, хляб, сладкиши и захарни изделия, сладоледи; мед, меласа; мая, бакпулвер; сол, горчица; оцет, сосове (подправки); подправки; лед“;
—
клас 43: „Ресторантьорски услуги; услуги на ресторанти на самообслужване; услуги на ресторанти за бързо хранене; обслужване на гости в ресторанти и продажба храна и напитки за вкъщи; ресторанти, кафе, пивоварни услуги, пъбове, обслужване на бар, готови ястия и хотелиерски услуги; ресторантьорски и кетъринг услуги; приготвяне на храна; услуги за готови храни; барове за бързо хранене (снек-барове); ресторантьорство; временно настаняване“.
Заявката за марка е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 65/2010 от 12 април 2010 г.
На 14 декември 2010 г. спорната марка е регистрирана под номер 8894826 за съвкупността от посочените по-горе в точка 3 стоки и услуги.
На 6 юни 2012 г. Administradora y Franquicias América, SA и Inversiones Ged Ltda (наричани заедно по-нататък „страните, искащи обявяване на недействителността“) подават искане за обявяване на недействителност на спорната марка по реда на член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 за съвкупността от стоките и услугите, за които тя е регистрирана.
Основната дейност на страните, искащи обявяване на недействителността, е експлоатацията на барове, ресторанти, кафенета и заведения за бързо хранене, както и отдаването за ползване, управлението и експлоатацията на обекти на франчайзинг в този сектор.
В подкрепа на искането за обявяване на недействителност Inversiones Ged се позовава на следните притежавани от него по-ранни марки:
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка с букви в червен цвят на жълт фон, регистрирана на 12 януари 2004 г. под номер 683048 за обозначаването на „бюфети, барове, ресторанти“, попадащи в клас 43:
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка с букви в червен цвят на жълт фон, регистрирана на 15 септември 2008 г. под номер 857568 за обозначаването на „ресторантьорски услуги, услуги на барове, бюфети, кафенета, чайни салони, услуги на заведения за бързо хранене“, попадащи в клас 43:
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка с букви в червен цвят на жълт фон, регистрирана на 26 ноември 2007 г. под номер 801904 за обозначаването на стоките от класове 16, 25, 28 и 32:
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка, регистрирана на 21 юни 2005 г. под номер 728038 за обозначаването на „услуги, предоставяни от заведения за консумация, предлагащи основно приготвени храни и напитки, като ресторанти, заведения на самообслужване, кафенета и чайни салони, бюфети, столове за хранене, барове, услуги за доставяне вкъщи на готвена храна“, попадащи в клас 43:
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка, регистрирана на 5 май 2005 г. под номер 724717 за обозначаването на стоки от класове 16, 25, 28 и 32:
—
чилийска словна марка „DOGGIS“, регистрирана на 6 декември 2009 г. под номер 867740 за обозначаването на „бюфети, барове, ресторанти“, попадащи в клас 43;
—
перуанската словна марка „DOGGIS“, регистрирана на 12 юни 2009 г. под номер 352647 за обозначаването на стоки от клас 43;
—
чилийската словна марка „DOGGIBOX“, регистрирана на 1 септември 2004 г. под номер 702110 за обозначаването на стоки от клас 32;
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка, регистрирана на 5 май 2005 г. под номер 724718 за обозначаването на същите услуги от клас 43, каквито са закриляните от чилийската марка № 728038:
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка, регистрирана на 5 май 2005 г. под номер 724716 за обозначаването на стоки от класове 16, 25, 28 и 32:
—
възпроизведената по-долу бразилска фигуративна марка, регистрирана на 22 юни 1999 г. под номер 819295671 за обозначаването на „хранителни стоки/услуги“, попадащи в класове 38 и 60:
В подкрепа на същото искане Administradora y Franquicias América се позовава на следните притежавани от него по-ранни марки:
—
чилийската словна марка „COFFEE BREAK DOGGIS“, регистрирана на 13 декември 2004 г. под номер 711375 за обозначаването на същите услуги от клас 43, каквито са закриляните от чилийската марка № 728038;
—
възпроизведената по-долу чилийска фигуративна марка, регистрирана на 12 юли 2006 г. под номер 762423 за обозначаването на „ресторантьорски услуги, услуги на барове, бюфети, кафенета, чайни салони“, попадащи в клас 42:
—
възпроизведената по-долу уругвайска фигуративна марка, регистрирана на 14 май 2008 г. под номер 387908 за обозначаването на услуги от клас 43:
Страните, искащи обявяване на недействителността, уточняват, че през август 2011 г., когато е поискало да регистрира марката „doggis“ в Испания, Inversiones Ged е установило съществуването на следните марки, регистрирани на името на жалбоподателя: спорната марка, испанската марка „doggis“, която е регистрирана на 2 юни 2010 г. под номер 2914857 за обозначаването на стоки и услуги от класове 29, 30, 39 и 43, и международната марка „doggis“, регистрирана на 16 март 2010 г. под номер 1037118 за обозначаването на услуги от клас 43. Също така в допълнение те установили, че жалбоподателят притежава домейните с наименования „doggis.es“ и „doggis.com.es“.
Страните, искащи обявяване на недействителността, твърдят, че спорната марка е заявена недобросъвестно от жалбоподателя, който не ги е уведомил предварително и не е потърсил тяхното съгласие. Те посочват, че тази марка е словесно идентична на всички техни по-ранни марки и видимо е идентична с някои от тях, че обозначаваните от нея услуги са идентични на тези, които са защитени от редица техни по-ранни марки, и че обозначаваните от нея стоки са допълващи услугите, които са защитени от повечето техни по-ранни марки. Те твърдят също така, че когато е подавал заявка за регистрация на спорната марка, жалбоподателят е знаел за съществуването на техните по-ранни марки и за тяхната дейност, както тя е описана в точка 7 по-горе.
С решение от 18 юли 2013 г. отделът по отмяна на СХВП отхвърля искането за обявяване на недействителност в неговата цялост.
На 18 септември 2013 г. страните, искащи обявяване на недействителността, подават жалба срещу решението на отдела по отмяна.
С решение от 13 март 2014 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) първи апелативен състав на СХВП уважава жалбата на страните, искащи обявяване на недействителността, отменя изцяло решението на отдела по отмяна и обявява за недействителна регистрацията на спорната марка. Той осъжда също така жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски в производствата за обявяване на недействителност и при обжалването.
По същество, на първо място, апелативният състав приема да разгледа съгласно член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 някои допълнителни доказателства, които страните, искащи обявяване на недействителността, са му представили за първи път — в случая извадка от интернет сайта www.consultafranquicias.com, както и извадка от интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html (т. 20 и 21 от обжалваното решение).
На второ място, апелативният състав приема, че към момента на подаване на заявлението за регистрация на спорната марка, 18 февруари 2010 г., е имало налице обстоятелства, които в дадения случай са сочели изричното признание от страна на жалбоподателя на наличието на по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“, които са защитени от регистрации № 683048, № 857568 и № 801904 (т. 32 от обжалваното решение). В подкрепа на това становище апелативният състав препраща към извадки от интернет сайта на жалбоподателя, както и към извадки от реклами, които той е направил в интернет сайтове, посветени на предоставянето на обекти чрез франчайзинг (т. 33—37 от обжалваното решение).
На трето място, предвид естеството на оспорената марка, апелативният състав посочва, че тя е идентична на по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“ и обозначава същите услуги, които те обозначават, както и стоки, които са необходими за предоставянето на разглежданите ресторантьорски услуги. Той приема, че това сходство не може да е „плод на случайна идентичност“ (т. 37—41 от обжалваното решение).
На четвърто място, апелативният състав посочва, че при подаването на заявлението за регистрация на спорната марка марката „doggis“ на страните, искащи обявяване на недействителността, е била използвана от години и е имала нарастващ успех в Чили през последните години, което е подсилило доброто ѝ име сред съответните потребители (т. 42 от обжалваното решение).
На пето място, апелативният състав счита, че незаинтересоваността на страните, искащи обявяване на недействителността, да защитят своите по-ранни марки в Европейския съюз, преди да бъде подадена заявката за регистрация на спорната марка, въпреки използването от тях на тези по-ранни марки в Чили, не позволява доказването на недобросъвестност на жалбоподателя при подаването на заявката за регистрация, тъй като това обстоятелство „[имало отношение към] субективността на страните[, искащи обявяване на недействителността]“ (т. 43 от обжалваното решение).
На шесто място, апелативният състав счита, че заявяването на фигуративна марка, която е идентична с по-ранните фигуративни марки на оспорващите страни за обозначаване на услугите, които са идентични с обозначените от по-ранните марки услуги и с необходимите за доставката на тези услуги стоки, не само е лишено от всякаква търговска логика, но също може да потвърждава намерението за присвояване на правата, свързани с тези по-ранни марки (т. 45 от обжалваното решение).
Искания на страните
Жалбоподателят иска от Общия съд:
—
да отмени обжалваното решение и с оглед на това да потвърди решението на отдела по отмяна,
—
да осъди СХВП и страните, искащи обявяване на недействителността, да заплатят съдебните разноски.
СХВП иска от Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на своята жалба, изведени, първото — от нарушение на член 76 от Регламент № 207/2009, а второто — от нарушение на член 52, параграф 1, буква б) от същия регламент.
По първото основание, изведено от нарушението на член 76 на Регламент № 207/2009
Според жалбоподателя апелативният състав е нарушил член 76 от Регламент № 207/2009, тъй като е взел под внимание доказателства, представени пред него за първи път от страните, искащи обявяване на недействителността — в случая извадки от интернет сайта и от интернет страницата, посочени в точка 15 по-горе, в подкрепа на ново основание, което самò се основава на нови обстоятелства.
Тези нови обстоятелства били следните:
—
обстоятелството, следващо от извадката от интернет сайта www.consultafranquicias.com, че жалбоподателят е „установил успеха на хотдозите на американския континент“ и си поставил за „цел да покори Европа“ (т. 35 от обжалваното решение),
—
обстоятелството, че извадката от интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html „показва признателността на [жалбоподателя] за съществуващите от по-рано [латиноамерикански марки] „Doggis“, както и неговото рекламно твърдение, че „Doggis“ е обект на франчайзинг за хотдози, който има голям международен престиж“, както и че „[неговата] верига се е установила в Испания и целта му е да създаде най-голямата европейска верига за хотдози“ (т. 36 от обжалваното решение),
—
обстоятелството, че човечето под форма на хотдог, възпроизведено по-долу, което е видно в извадката от интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, има прилики с по-ранните чилийски марки № 728038 и № 724717 (т. 37 от обжалваното решение):
В отговора си СХВП посочва по същество, че член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 ѝ позволява да взема под внимание късно посочени или предявени обстоятелства и доказателства, и в това отношение ѝ предоставя широко право на преценка.
Съгласно член 76 от Регламент № 207/2009:
„1.   В хода на производството [СХВП] пристъпва към служебна проверка на фактите; обаче при производство относно относителните основания за отказ на регистрация проверката се ограничава до разглеждане на фактите, доказателствата и аргументите, и исканията, представени от страните.
2.   [СХВП] може да пренебрегне фактите, на които страните не са се позовали, и доказателствата, които те не са представили навреме“.
Съгласно постоянната съдебна практика от текста на член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 следва общото правило, че при липсата на разпоредба в обратен смисъл представянето на факти и доказателства от страните е възможно след изтичане на сроковете, на които е подчинено това представяне съгласно Регламент № 207/2009, като няма забрана СХВП да вземе предвид такива факти и доказателства, които са посочени или представени извън определения от отдела по отмяна срок и евентуално за първи път пред апелативния състав (вж. в този смисъл решения от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul,
C‑29/05 P
, Сб.,
EU:C:2007:162
, т.
и от 18 юли 2013 г., New Yorker SHK Jeans/СХВП,
C‑621/11 P
, Сб.,
EU:C:2013:484
, т.
).
Като уточнява, че СХВП „може“ да реши да пренебрегне такива късно посочени или представени факти и доказателства, член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 ѝ предоставя широко право на преценка, за да реши дали следва да ги вземе предвид, или да ги пренебрегне, като мотивира решението си по този въпрос (решения СХВП/Kaul, т. 28 по-горе,
EU:C:2007:162
, т.
и
, и New Yorker SHK Jeans/СХВП, т. 28 по-горе,
EU:C:2013:484
, т.
).
Освен това, по отношение на упражняването на правото на преценка от страна на СХВП с оглед на евентуалното вземане предвид на късно представените доказателства, подобно вземане предвид от СХВП при произнасяне в производство за обявяване на недействителност може да бъде оправдано в частност ако службата счита, от една страна, че късно представените факти и доказателства могат на пръв поглед да бъдат от действително значение за изхода на висящото пред нея искане за обявяване на недействителност, а от друга — че стадият на процедурата, в който е извършено късното представяне, и съпътстващите го обстоятелства допускат вземането предвид на тези факти и доказателства (вж. по аналогия решения СХВП/Kaul, т. 28 по-горе,
EU:C:2007:162
, т.
и New Yorker SHK Jeans/СХВП, т. 28 по-горе,
EU:C:2013:484
, т.
).
В случая най-напред следва да се посочи, че съгласно мотивите на обжалваното решение апелативният състав го е приел, упражнявайки ефективно широкото си право на преценка по член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, като при надлежното и мотивирано отчитане на съвкупността от относимите обстоятелства е решил, че следва да се вземат предвид двете допълнителни доказателства, които са представени пред него за първи път с оглед на приемането на това решение.
По този начин, след като в точка 20 от обжалваното решение е идентифицирал разглежданите в случая доказателства, а именно извадката от интернет сайта www.consultafranquicias.com и извадката от интернет страница es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, в точка 21 от решението апелативният състав посочва следното:
„Доказателствата, представени пред апелативния състав от страните[, искащи обявяване на недействителността], обхващат документи, които само потвърждават и допълват съдържанието на интернет страницата [www.doogis.es], която вече е представена в подкрепа на твърдението, че [жалбоподателят] е знаел за съществуването на марките и дейностите в сектора на бързото хранене на страните, искащи обявяване на недействителността. Поради това тези документи трябва да се вземат предвид в съответствие с член 76, параграф 2 от [Регламент № 207/2009]“.
По-нататък, следва да се отбележи, че като е взел под внимание разглежданите две доказателства, апелативният състав е упражнил по подходящ начин правото си на преценка по член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
Във връзка с това следва да се посочи, както отбелязват с основание апелативният състав и СХВП, първо, че двете оспорени извадки само потвърждават и допълват доказателства, които вече са били първоначално представени от страните, искащи обявяване на недействителността, пред отдела по отмяна, и които представляват извадки от интернет сайта на жалбоподателя, www.doggis.es.
Второ, трябва да се приеме, че обстоятелствата, за които жалбоподателят твърди, че са нови (вж. т. 25 по-горе), вече са били посочени в рубриката „Предприятие“ на собствения му интернет сайт www.doggis.es, извадка от който е била представена на отдела по отмяна от страните, искащи обявяване на недействителността. Всъщност тази извадка съдържа идеите, които са изложени в двете оспорени извадки, по-конкретно с посочването, че:
—
„Doggis“ идва през 2010 г. в Испания заедно с [жалбоподателя] с цел да се даде начало на нейната световна експанзия посредством система от договори за франчайзинг“,
—
„Хотдогът е […] продукт, който има голям успех в редица страни по света, като САЩ, Чили, Бразилия, Колумбия, Германия и т.н.“,
—
„В Испания осъществяваме първия франчайзинг на хотдози и предлагаме на своите франчайзингополучатели възможността да работят под нашето крило, основано на нашия опит, познаването на сектора и постоянното съдействие на франчайзингополучателите, до които предимства последните ще получат достъп, след като ги изберем, за да създадат собствени франчайзинги на хотдози“.
Следва да се добави, че човечето във форма на хотдог в извадката от интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html вече е присъствало в някои от извадките от интернет сайта www.doggis.es, които страните, искащи обявяване на недействителността, са представили на отдела по отмяна.
Трето, трябва да се отбележи, че противно на твърдението на жалбоподателя, двете оспорени извадки, както и посочените в тях обстоятелства не са представени пред апелативния състав от страните, искащи обявяване на недействителността, в подкрепа на някакво ново основание. Всъщност, както правилно подчертават апелативният състав и СХВП, целта на тези извадки е била единствено да се потвърди една от основните тези на страните, искащи обявяване на недействителността, които те са защитавали пред отдела по отмяна, а именно че жалбоподателят е знаел за съществуването на техните търговски марки и дейности, когато е искал да регистрира на спорната марка (вж. т. 4, последна част от решението на отдела по отмяна от 18 юли 2013 г.).
Четвърто, напълно в унисон с посоченото в точка 37 по-горе, следва да се констатира, че късното представяне от страните, искащи обявяване на недействителността, на двете оспорени извадки, е имало за цел да се даде отговор на преценката на отдела по отмяна, според който те не са доказали в достатъчна степен липсата на предварителна осведоменост на жалбоподателя за съществуването на техните по-ранни марки (вж. т. 16 и 17 от решението на отдела по отмяна от 18 юли 2013 г.).
От всички изложени по-горе съображения следва, че представените от страните, искащи обявяване на недействителността, доказателства за първи път пред апелативния състав действително са имали отношение към разрешаването на спора. Освен това тези допълнителни доказателства са били представени от тях при подаването на становището им с изложение на мотивите за тяхната жалба, което е позволило на апелативния състав да упражни обективно и мотивирано своето право на преценка доколко тези доказателства могат да бъдат взети под внимание. Накрая, предвид констатацията в точка 38 по-горе, не би могло да се счита, че страните, искащи обявяване на недействителността, са злоупотребили с определените им срокове, като са проявили явна небрежност.
От това следва, че първото основание трябва да се отхвърли като неоснователно.
По второто правно основание, изведено от нарушението на член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009
Според жалбоподателя апелативният състав е нарушил член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009, като е приел, че той е действал недобросъвестно при подаването на своето заявление за регистрация на спорната марка.
СХВП оспорва доводите на жалбоподателя и иска второто основание да бъде отхвърлено като неоснователно.
Най-напред следва да се припомни, че режимът на регистрация на марките на Общността почива на принципа на „първия заявител“, прогласен в член 8, параграф 2 от Регламент № 207/2009. По силата на този принцип знак може да бъде регистриран като марка на Общността само когато по-ранна марка не представлява пречка за това, независимо дали става дума за марка на Общността, марка, регистрирана в държава членка или от Бюрото за интелектуална собственост на Бенелюкс, марка с международна регистрация с действие в държава членка или пък марка с международна регистрация с действие в Съюза. За сметка на това, освен при евентуално прилагане на член 8, параграф 4 от Регламент № 207/2009, използването от трето лице на нерегистрирана марка само по себе си не е пречка за регистрация на идентична или сходна марка като марка на Общността за идентични или сходни стоки или услуги (решение от 11 юли 2013 г., SA.PAR./СХВП — Salini Costruttori (GRUPPO SALINI),
T‑321/10
, Сб.,
EU:T:2013:372
, т.
). Същото важи по принцип и по отношение на използването от трето лице на марка, регистрирана извън Съюза (решение от 21 март 2012 г., Feng Shen Technology/СХВП — Majtczak (FS),
T‑227/09
, Сб.,
EU:T:2012:138
, т.
).
Това правило е ограничено по-специално от член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, съгласно който марка на Общността се обявява за недействителна въз основа на искане, подадено до СХВП, или въз основа на насрещен иск, предявен в производство за нарушение на правата върху марка, когато заявителят е бил недобросъвестен при подаване на заявката за марка. Подалото искане за обявяване на недействителност лице, което възнамерява да се позове на това основание, трябва да докаже обстоятелствата, от които може да се направи извод, че притежателят на марка на Общността е бил недобросъвестен при подаването на заявката за регистрация на тази марка (решение GRUPPO SALINI, т. 43 по-горе,
EU:T:2013:372
, т.
).
За понятието „недобросъвестност“ в член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 няма нито определение, нито ограничение, и дори не е описано по някакъв начин в законодателството на Съюза (решение от 26 февруари 2015 г., Pangyrus/СХВП — RSVP Design (COLOURBLIND),
T‑257/11
,
EU:T:2015:115
, т.
).
Въпреки това, както посочва апелативният състав в точка 27 от обжалваното решение, Съдът прави редица уточнения в своето решение от 11 юни 2009 г., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
, Сб.,
EU:C:2009:361
, т.
) относно начина, по който това понятие следва да се тълкува и прилага в рамките на правната уредба относно марката на Общността. Той посочва, че недобросъвестността на заявителя трябва да се преценява цялостно, като се вземат предвид всички относими фактори, които са свързани със случая и съществуват към момента на подаване на заявката за регистрация на знак като марка на Общността, и по-конкретно:
—
обстоятелството, че заявителят знае или трябва да знае, че трето лице използва поне в една държава членка идентичен или сходен знак за идентична или сходна стока, който води до объркване със знака, чиято регистрация е заявена,
—
намерението на заявителя да попречи на третото лице да използва такъв знак,
—
степента на правна защита, от която се ползват знакът на третото лице и знакът, чиято регистрация е заявена.
Следователно, както апелативния състав основателно подчертава в точка 30 от обжалваното решение, изброените в точка 46 по-горе фактори са само пример сред множеството обстоятелства, които могат да бъдат взети предвид при вземането на решение относно евентуалната недобросъвестност на заявителя на марката при подаване на заявката за марка (решения от 14 февруари 2012 г., Peeters Landbouwmachines/СХВП — Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
, Сб.,
EU:T:2012:77
, т.
и GRUPPO SALINI, т. 43 по-горе,
EU:T:2013:372
, т.
).
Ето защо следва да се приеме, че в рамките на общия анализ, извършван на основание член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009, може да се вземе предвид също произходът на думата или абревиатурата, съставляваща оспорваната марка, и предходното ѝ използване като марка в областта на търговията, търговската логика, в която се вписва подаването на заявката за регистрация на марката на Общността, съставена от тази дума или абревиатура, както и хронологията на събитията около подаването на тази заявка (вж. в този смисъл решения GRUPPO SALINI, т. 43 по-горе,
EU:T:2013:372
, т.
; от 8 май 2014 г., Simca Europe/СХВП — PSA Peugeot Citroën (Simca),
T‑327/12
, Сб.,
EU:T:2014:240
, т.
и COLOURBLIND, т. 45 по-горе,
EU:T:2015:115
, т.
).
С оглед на изложените по-горе съображения следва да бъде проверена законосъобразността на обжалваното решение относно извода на апелативния състав, че жалбоподателят е бил недобросъвестен при подаването на заявката за регистрация на спорната марка.
За да стигне до този извод, на първо място апелативният състав е установил, че при подаването на заявката за регистрация на спорната марка жалбоподателят е знаел за съществуването на по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“, защитени с регистрации № 683048, № 857568 и № 801904 (т. 32 от обжалваното решение). Изводът за тази осведоменост е бил направен въз основа на извадките от интернет сайтове и от една интернет страница, които страните, искащи обявяване на недействителността, са представили пред отдела по отмяна, а за първи път също така и пред него (т. 33—37 от обжалваното решение).
Във връзка с това, първо, следва да се отхвърли твърдението на жалбоподателя, че представените пред отдела по отмяна факти и доказателства, които според него единствени са могли да бъдат правомерно взети под внимание от апелативния състав, не позволяват да бъде направен подобен извод. Също така следва да се отхвърли искането му за обявяване на точки 35—37 от обжалваното решение за недействителни, предвид твърдяното от него нарушение на член 76 от Регламент № 207/2009.
Всъщност, както вече бе установено при разглеждането на първото основание в точки 24—40 по-горе, апелативният състав е имал пълно основание да вземе предвид извадките от споменатите в точка 15 по-горе интернет сайт и интернет страница, представени му за първи път от страните, искащи обявяване на недействителността.
Второ, следва да се приеме за установено в достатъчна степен от представените от страните, искащи обявяване на недействителността, различни доказателства, че жалбоподателят е знаел за съществуването на по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“ при подаването на заявката за регистрация на спорната марка.
Във връзка с това най-напред трябва да се посочи, че в точка 34 от обжалваното решение апелативният състав основателно прави извод, налагащ се от извадката от интернет сайта www.doggis.es (вж. т. 35 по-горе), където жалбоподателят описва предприятие с наименование „Doggis España“, че „Doggis“ не е наименование, първоначално създадено в Испания („Doggis“ се появява в Испания заедно с [жалбоподателя] през 2010 г.“), а представлява чуждестранно образувание, предполагаемо установено в тази страна с цел да бъде разгърнато в световен мащаб. Той отбелязва също така с основание, че в извадката това предприятие е представено като първия обект на франчайзинг „Doggis“ за хотдози в Испания, като е било обърнато внимание на големия успех на хотдога „в редица страни по света, като САЩ, Чили, Бразилия, Колумбия, Германия и т.н.“
Наистина, както правилно отбелязва жалбоподателят, посочената по-горе информация не е в рубриката „Обекти на франчайзинг“ на интернет сайта www.doggis.es, както е указано в точка 34 от обжалваното решение, а в рубриката „Предприятие“. Въпреки това е ясно, че в случая става дума само за печатна грешка, която по никакъв начин не поставя под съмнение основателността на изводите на апелативния състав.
По-нататък, в точка 35 от обжалваното решение апелативният състав посочва, отново с основание, отбелязаното в извадката от интернет сайта www.consultafranquicias.com — където обектът на франчайзинг „Doggis“ е определен като „верига за бързо хранене, в която хотдогът е основен продукт“ — че от една страна, „обектът на франчайзинг „Doggis“ се е появил в Испания през 2010 г. заедно с жалбоподателя, след като той констатирал какъв успех имат хотдозите на американския континент, поставяйки си за цел да започне разпространението им в Европа, и от друга страна, че „[с]тана[ло] ясно какъв голям успех в целия свят срещат други модели, дошли от Америка, на отдаване на франчайзинг на обекти за бързо хранене“. Следва да се добави, че посочената извадка също се позовава изрично на успеха на хотдога в Чили и Бразилия.
Накрая, отново с основание апелативният състав констатира в точка 36 от обжалваното решение, че съгласно извадката от интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html „Doggis“ представлява ползващо се в международен план с голям престиж отдаване на франчайзинг на хотдози“, при което „веригата [на жалбоподателя] се е установила [скоро] в Испания с цел да се превърне в най-голямата верига за хотдози на европейско равнище“.
Както с основание отбелязва СХВП, от споменатите по-горе в точки 54, 56 и 57 различни извадки следва, че преди да започне дейността си в Испания под наименованието „Doggis“, което е наименование на обект, отдаден на франчайзинг в сектора на бързото хранене с хотдози, жалбоподателят е направил проучване в този сектор в международен план и е установил големия успех на продукта на американския континент, и особено в Чили и Бразилия, представляващи именно държавите, в които страните, искащи обявяване на недействителността, са разработили вече от години мрежа от обекти на франчайзинг в този сектор под същото наименование. Поради това при подаването на заявлението си за регистрация на спорната марка жалбоподателят е знаел непременно за съществуването не само на мрежата от отдадени на франчайзинг обекти на страните, искащи обявяване на недействителността, но и за техните по-ранни чилийски фигуративни марки „DoggiS“.
Този извод се налага още повече и поради това, че както вече е констатирано с основание от апелативния състав в точка 37 от обжалваното решение, съществува идентичност или най-малкото квазиидентичност между по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“, чиито букви са в червен цвят на жълт фон, и знакът, възпроизведен по-долу, който жалбоподателят е използвал на своя интернет сайт www.doggis.es, както и в своите реклами на интернет сайтовете, посветени на обектите на франчайзинг:
Тази идентичност, или квазиидентичност, която се прибавя към квазиидентичността между посочените по-ранни марки и спорната марка (вж. т. 76—78 по-долу), очевидно не би могла да бъде плод на случайност.
Този извод не се опровергава от твърдението на жалбоподателя, че напълно обичайно е червеният и жълтият цвят да се използват за асоцииране със заведенията за бързо хранене, и в частност с американските заведения за продажба на хотдози, тъй като тези цветове напомнят за цветовете на соса кетчуп и на горчицата. От една страна, действително трябва да се обърне внимание, че в случая използваните цветове не само са идентични, но и са разположени по същия начин — червеният цвят е използван за буквите, а жълтият — като фон. От друга страна, макар да е вярно, че тези цветове се използват често в сектора на бързото хранене, е било напълно възможно по отношение на хотдозите да се направи различен избор на цвят, и по-специално кафяв, който, както отбелязва СХВП, напомня за франкфуртската наденичка и хлебчето, в което тя се слага.
По същия начин следва да се приеме, че апелативният състав е посочил основателно в точка 37 от обжалваното решение високата степен на сходство между човечето във форма на хотдог в извадката от интернет страница es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html, както и в извадките от интернет сайта www.doggis.es (вж. т. 25 и 36 по-горе), и по-ранните чилийски марки № 728038 и № 724717 (вж. т. 8 по-горе).
Тази високо степен на сходство между посочените по-горе две човечета също не би могла да бъде плод на случайност. Наистина, както отбелязва жалбоподателят, обичайно е в редица заведения за бързо хранене продуктите да бъдат „очовечавани“. Въпреки това в случая при тези човечета има съвпадения в разположението, в оцветяването, във веселото им изражение и в присъствието на допълнителни елементи, като бейзболна шапка, бели ръкавици и спортни обувки. Що се отнася до документите, на които се позовава жалбоподателят, за да докаже липсата на оригиналност на този вид човечета в сектора на бързото хранене с хотдози, достатъчно е да се отбележи, че за първи път те са представени пред Общия съд и поради това трябва да бъдат отхвърлени като недопустими в съответствие с постоянната съдебна практика (вж. решение от 27 юни 2013 г., MOL/СХВП — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card),
T‑367/12
,
EU:T:2013:336
, т.
и цитираната съдебна практика).
Трето, следва да се приеме, че никой от посочените от жалбоподателя доводи не може да обори извода на апелативния състав, че към момента на подаване на заявката за регистрация на спорната марка той е знаел за съществуването на по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“, защитени с регистрации № 683048, № 857568 и № 801904.
Поради това не може да бъде приет най-напред споменатият в първото тире на точка 35 по-горе довод на жалбоподателя, който се основава на извадката от интернет сайта www.doggis.es, че „[ако] целта бе да се започне експанзия в световен мащаб, това не означава, че предприятието и марката са съществували преди това и [са били] вече внесени в Испания от американския континент“.
Действително, от една страна, от тази извадка ясно се вижда, че предприятието и марката „doggis“ вече са съществували (вж. т. 54 по-горе), и жалбоподателят се е представял като лицето, което отговаря за тяхното разпространение на испанския пазар. От друга страна, обстоятелството, че това предприятие и тази марка са съществували, преди да бъдат „внесени“ в Испания, по никакъв начин не е несъвместимо с целта да се „започне“ разработването им в световен мащаб. В частност, както основателно отбелязва СХВП, предвид съществуващите между Латинска Америка и Испания исторически и културни връзки напълно е допустимо притежателят на дадена латиноамериканска марка да се отнася към испанския пазар като към отправна точка за осъществяването на нейното разпространение на европейския континент. В този смисъл впрочем са и указанията, съдържащи се в извадката от интернет сайта www.consultafranquicias.com (вж. т. 56 по-горе), както и в извадката от интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html (вж. т. 57 по-горе).
По-нататък, не може да се приеме и доводът на жалбоподателя, че позоваването в точка 35 от обжалваното решение на ползващите се с голям успех по света американски предприятия за бързо хранене трябва да се разбира като препращане към „имащите изключителна известност североамерикански марки от Съединените щати, каквито са „Burger King“, „McDonald’s“, „pizza Hut“ и др.“, както не може да се приеме и че никой испански потребител не би се досетил за чилийско предприятие за бързо хранене.
Действително, от една страна, нищо в извадката от интернет сайта www.consultafranquicias.com, откъдето е извлечено разглежданото позоваване, не позволява да се заключи, че в нея се има предвид единствено североамериканският пазар. Напротив, следва да се посочи, че в извадката изрично са споменати не само „американският континент“ като цяло, но и страни от Южна Америка, като Чили, Бразилия и Колумбия. От друга страна, не е изключено на пазара на бързото хранене да съществуват поначало и успешни южноамерикански марки, за които испанските клиенти също да се досещат, включително клиенти, които по-специално са свързани с южноамерикански държави.
Не е убедително твърдението на жалбоподателя, че споменаването на Чили и Бразилия заедно със Съединените щати в извадките от интернет сайтовете www.consultafranquicias.com и www.doggis.es се дължи на обстоятелството, че става дума за страни с по-висок икономически растеж и следователно че „връзките, които са установени с потенциала на техните съответни икономики, имат за правомерна рекламна цел да се подкрепи франчайзингова система, която се предвижда да бъде установена в Испания“. Всъщност, от една страна, е изненадващо, че в тези извадки жалбоподателят споменава Чили и Бразилия, които именно са държави, в които страните, искащи обявяване на недействителността, са регистрирали марката „doggis“, но не споменава други южноамерикански държави, като Аржентина и Мексико, които при все това определя в своите писмени становища като държави с висок икономически растеж на американския континент. От друга страна и при всички случаи, обстоятелството, че жалбоподателят е възприел Чили като пример за страна, в която хотдогът има голям успех, предполага, че той е проучил предварително тамошния пазар на този продукт и не е могъл да не знае за присъстващите на него основни марки, сред които е марката „doggis“.
По-нататък, жалбоподателят не може успешно да се позовава на обстоятелството, че никога не е имал договорни или извъндоговорни отношения със страните, искащи обявяване на недействителността.
Всъщност, ако наличието на подобно взаимоотношение би било достатъчно, за да се докаже, че жалбоподателят е знаел предварително за разглежданите по-ранни марки, то от друга страна, липсата на подобно взаимоотношение не предполага, че не е знаел за това.
Накрая, що се отнася до твърденията на жалбоподателя, че никога не е бил в Чили и не е имал изобщо намерение да развива своята марка и търговския си модел в Южна Америка, достатъчно е да се посочи, че те са напълно субективни по естеството си и не са достатъчни за оборването на обективните данни, които апелативният състав е взел под внимание, за да направи своето заключение.
На второ място, от обжалваното решение следва, че апелативният състав не се е ограничил да вземе под внимание предварителната осведоменост на жалбоподателя относно по-ранните чилийски марки, но също е констатирал неговата недобросъвестност, основавайки се на обективни фактори, които могат да хвърлят светлина относно неговите намерения, а това по-специално са естеството на заявената марка (т. 38—41 от обжалваното решение), степента на общоизвестност на разглежданите марки (т. 42 от обжалваното решение) и търговската логика, в която се вписва подаването на заявката за регистрация на спорната марка (т. 45 от обжалваното решение).
Във връзка с това следва да се припомни, че подобна осведоменост на заявителя на марката всъщност не е достатъчна сама по себе си, за да се докаже наличието на недобросъвестност от негова страна. Уместно е също така да се вземе предвид и неговото намерение при подаването на заявката за регистрация (решение Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, т. 46 по-горе,
EU:C:2009:361
, т.
и
). Разбира се, макар това намерение да е субективен елемент, то все пак трябва да се преценява съобразно обективните обстоятелства в конкретния случай (решение Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, т. 46 по-горе,
EU:C:2009:361
, т.
).
Първо, що се отнася до естеството на заявената марка, най-напред следва да се посочи, че този фактор може да има значение за преценката на наличието на недобросъвестност (вж. в този смисъл решение Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, т. 46 по-горе,
EU:C:2009:361
, т.
).
По-нататък, трябва да се отбележи, че апелативният състав е имал основание да констатира в точка 39 от обжалваното решение, че спорната марка и по-ранните чилийски фигуративни марки „DoggiS“, които са обект на регистрации № 683048, № 857568 и № 801904, са идентични. Най-малкото между тях има квазиидентичност.
Във връзка с това, от една страна, следва да се отбележи, че спорната марка и разглежданите по-ранни чилийски марки се състоят от един и същи словен елемент „doggis“. Не може да се приеме доводът на жалбоподателя, че този словен елемент не е оригинален. Всъщност документите, представени като приложение към жалбата, на които се основава този довод, са представени за първи път пред Общия съд, така че следва да бъдат отхвърлени като недопустими (вж. т. 63 по-горе). Освен това, дори да се предположи, че понятието „doggis“ има значение, свързано с хотдозите, въпреки това, както ще бъде обяснено подробно в точка 78 по-долу, начинът, по който то е изобразено в разглежданите по-ранни чилийски марки, представя редица особености, които се повтарят по същия начин в спорната марка.
От друга страна, трябва да се отбележат следните идентични визуални елементи между разглежданите по-ранни чилийски марки и спорната марка:
—
понятието „doggis“ е изобразено в червен цвят,
—
понятието „doggis“ е изобразено с особен, закръглен шрифт,
—
началната буква „d“ и крайната буква „s“ за изобразени с главни букви, а средните букви — с малки букви,
—
буквите „d“ и „s“ са по-удебелени от средните букви,
—
буквите „o“, „g“ и „g“ имат оформена по един и същи начин връхна част.
Единствената образна разлика между спорната марка и разглежданите по-ранни чилийски марки е в това, че последните имат жълт фон, което очевидно не е достатъчно, за да изключи възпроизвеждането от тяхна страна на същото общо впечатление.
Към направения в точки 77 и 78 по-горе извод се добавя и обстоятелството, по което страните нямат разногласия, че спорната марка обозначава същите услуги, които се обозначават от разглежданите по-ранни чилийски марки, както и продуктите, необходими за доставката на визираните от тези марки ресторантьорски услуги.
Както с основание отбелязва апелативният състав в точка 41 от обжалваното решение, подобна степен на сходство между тези марки и покритите от тях икономически сектори очевидно не би могло да бъде плод на случайност.
Като се има предвид тази изключително висока степен на сходство между разглежданите марки, не е убедителен доводът на жалбоподателя, че както той, така и страните, искащи обявяване на недействителността, са се вдъхновили от едни и същи североамерикански модели, за да създадат съответните свои марки.
Второ, що се отнася до степента на общоизвестност на разглежданите марки, следва да се припомни, че за да се прецени дали е налице недобросъвестност на заявителя на марката, може да се вземе предвид степента на общоизвестност, от която се ползва определен знак към момента на подаване на заявката с оглед на регистрацията му, като подобна степен на общоизвестност би могла именно да обоснове интереса на заявителя да осигури по-широка правна защита на своя знак (решение Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, т. 46 по-горе,
EU:C:2009:361
, т.
и
).
В случая следва да се посочи, че от материалите по делото не е видно спорната марка да е била вече използвана при подаването на заявлението за регистрация, докато от документите, които страните, искащи обявяване на недействителността, са приложили към своето искане за обявяване на недействителност, ясно следва, че техните марки „doggis“ са били използвани отдавна в Чили с успех, който е нараснал през последните години, а това е разширило тяхната известност сред съответните потребители. Освен многобройните заведения за бързо хранене в тази страна, функционирали под знака „Doggis“, от 2009 г. страните, искащи обявяване на недействителността, са имали присъствие и в Бразилия.
Доводът на жалбоподателя, че чилийската марка № 683048 е била регистрирана едва наскоро, през януари 2004 г., не може да бъде приет. Всъщност, както с основание посочва СХВП, ако продължителното използване на дадена марка би могло да е фактор, който трябва да се вземе под внимание за преценяване на нейната общоизвестност, то общоизвестността все пак не зависи изключително от подобен фактор. В сектор, какъвто е този на бързото хранене, дадена марка може за доста кратко време да получи определена общоизвестност поради други фактори, каквито са рекламните кампании или броят на пунктовете за продажба. Следва да се добави, че на интернет страницата es.negocius.com/franquicia-doggis_fv1793.html самият жалбоподател представя „Doggis“ като „франчайзинг на хотдози, ползващ се с голям международен престиж“.
Освен това, противно на твърдението на жалбоподателя, констатацията, че марката „doggis“ се ползва с определена общоизвестност, не се оспорва от обстоятелството, че страните, искащи обявяване на недействителността, не са притежатели на никакво право върху марка в Испания или в международен план. В действителност, от една страна, следва да се припомни, че тези страни са притежатели на множество марки „doggis“ в различни страни на Латинска Америка (вж. т. 8 и 9 по-горе). От друга страна, изборът да се защити дадена марка чрез нейното регистриране е част единствено от търговската стратегия на нейния притежател и липсата на регистрация не означава непременно, че тя не присъства или не е общоизвестна на пазара.
Също така жалбоподателят няма основание да твърди, че непритежаването от страните, искащи обявяване на недействителността, на наименованието на домейна www.doggis.com показва слабото им желание да развиват дейността си в международен мащаб. Всъщност, от една страна, изборът за регистриране на дадено наименование на домейн има отношение само към търговската стратегия на страните, искащи обявяване на недействителността. От друга страна, трябва да се приеме, че те са имали ясното намерение да развиват дейността си на европейския пазар, след като са придобили вече съществено присъствие в Южна Америка, тъй като именно когато Inversiones Ged е поискало да регистрира марката „doggis“ в Испания те са установили съществуването на спорната марка.
Трето, следва да се посочи, както с основание е отбелязано в точка 45 от обжалваното решение, че не е отговаряло на никаква търговска логика желанието на жалбоподателя да регистрира фигуративна марка, почти идентична на някои от по-ранните фигуративни марки на страните, искащи обявяване на недействителността, за да обозначи същите услуги, които се обозначават от тях, както и на необходимите продукти за доставката на тези услуги. Впрочем следва да се отбележи, че за да оправдае това свое действие, жалбоподателят дори не се позовава на някаква търговска логика, а изтъквайки множество неоснователни доводи, само посочва по същество, че при подаването на заявката за регистрация на спорната марка не е знаел за съществуването на по-ранните марки на страните, искащи обявяване на недействителността.
На трето място, предвид всичко изложено по-горе, следва да се констатира, че апелативният състав е заключил правилно в точки 44 и 45 от обжалваното решение, че жалбоподателят е бил недобросъвестен при подаването на заявката за регистрация на спорната марка. Както основателно отбелязва апелативният състав в точка 45 от обжалваното решение, при заявката за регистрация жалбоподателят безспорно се е водил от намерението да присвои правата, които се предоставят от марките на страните, искащи обявяване на недействителността. Това намерение се потвърждава по-конкретно от начина, по който жалбоподателят представя пред потребителите своята верига от отдадени на франчайзинг обекти. Всъщност, освен че спорната марка и по-ранните чилийски марки № 683048, № 857568 и № 801904 са почти идентични и се отнасят до един и същи вид дейности, в частност франчайзингите в сектора на бързото хранене с хотдози, жалбоподателят дава да се разбере — видно от документите, представени в производството пред СХВП от страните, искащи обявяване на недействителността (вж. т. 25 и 35 по-горе) — че неговата верига от отдадени на франчайзинг обекти е свързана с чуждестранна такава верига с голям международен престиж и ще предоставя на бъдещите ползватели по договорите за франчайзинг своите опит, познания в сектора и постоянно съдействие.
Направеният по-горе извод не се поставя под съмнение от твърдението на жалбоподателя, че неговата заявка за регистрация на спорната марка съответства на сериозен, строг, правомерен и лишен от всякакви спекулативни интереси търговски проект по отношение на марката „doggis“, който по-специално е свързан с продължителен опит в сектора на франчайзинга в Испания. Всъщност така изложените обстоятелства не обясняват по никакъв начин квазиидентичността на разглежданите марки и идентичността на услугите, за които те се отнасят. Освен това трябва да се приеме, че опитът, на който се позовава жалбоподателят, се отнася до финансовата сфера, която е съвсем различна от тази на бързото хранене.
Жалбоподателят се позовава също така на съдебно решение, постановено на 10 май 2015 г. в рамките на редовно производство № 263/2012 от Juzgado de lo Mercantil № 2 de Murcia (търговски съд № 2 на Мурсия, Испания), което е представил с писмо, постъпило в секретариата на 18 май 2015 г. За него това съдебно решение представлява „ново обстоятелство“, тъй като по-конкретно с него се отхвърля искане за обявяване на недействителност, което е подадено от страните, искащи обявяване на недействителността, срещу неговата испанска марка „doggis“ № 2914857. Според него съдебното решение установява пълната липса на обстоятелство, което да доказва, че е действал недобросъвестно при подаването на заявката за регистрация на тази испанска марка.
Без да е необходимо произнасяне по допустимостта на това ново доказателство, оспорено от СХВП, следва да се приеме, че посоченото съдебно решение също не може да постави под съмнение визирания в точка 89 по-горе извод на апелативния състав.
Всъщност, най-напред от това съдебно решение следва, че що се отнася до подаденото до съдията искане за обявяване на недействителност, по същество то е било подложено от него на фактологичен анализ въз основа на редица доказателства, представени от страните в спора. Трябва обаче да се посочи, че този анализ не се отнася до тълкуването на правото на марките на Съюза и жалбоподателят впрочем по никакъв начин не обяснява защо това би следвало да се направи.
По-нататък, трябва да се обърне внимание на отбелязването в това съдебно решение, че то подлежи на обжалване. Поради това не е изключено то да няма все още сила на пресъдено нещо.
Накрая и при всички случаи следва да се припомни, че режимът на Съюза по отношение на марките е самостоятелна система, съставена от съвкупност от норми, която има специфични цели, като нейното приложение е независимо от всички национални системи, а законосъобразността на решенията на апелативните състави на СХВП трябва да се преценява единствено въз основа на Регламент № 207/2009, съобразно тълкуването, което му се дава от съда на Съюза (решение от 17 юли 2008, L & D/OHMI,
C‑488/06 P
, Сб.,
EU:C:2008:420
, т.
).
Следователно второто основание, а оттук и жалбата като цяло, трябва да бъдат отхвърлени.
По съдебните разноски
По смисъла на член 134, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да се осъди да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на СХВП.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда г‑н José-Manuel Davó Lledó да заплати съдебните разноски.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 28 януари 2016 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.