CELEX: 62019CJ0665
Kasační opravný prostředek
Státní podpory
Podpory pro komplex Nürburgring (Německo)
Rozhodnutí, kterým se podpory prohlašují za zčásti neslučitelné s vnitřním trhem
Prodej aktiv příjemců státních podpor, které byly prohlášeny za neslučitelné
Otevřené, transparentní, nediskriminující a ničím nepodmíněné nabídkové řízení
Rozhodnutí, kterým se prohlašuje, že navrácení neslučitelných podpor se netýká nového vlastníka komplexu Nürburgring a že mu nebyla poskytnuta nová podpora na získání tohoto komplexu
Přípustnost
Postavení zúčastněné strany
Osobně dotčená osoba
Porušení procesních práv zúčastněných stran
Obtíže, které vyžadují zahájení formálního vyšetřovacího řízení
Odůvodnění

Kasačním opravným prostředkem se NeXovation Inc. domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 19. června 2019, NeXovation v. Komise (T‑373/15, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2019:434
), kterým Tribunál zamítl jeho žalobu znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2016/151 ze dne 1. října 2014 o státní podpoře Německa SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN) ve prospěch závodní dráhy Nürburgring (
Úř. věst. 2016, L 34, s. 1
, dále jen „konečné rozhodnutí“).
Právní rámec
Na skutkové okolnosti projednávané věci se použije nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 [SFEU] (
Úř. věst. 1999, L 83, s. 1
), ve znění nařízení Rady (EU) č. 734/2013 ze dne 22. července 2013 (
Úř. věst. 2013, L 204, s. 15
) (dále jen „nařízení č. 659/1999“), které bylo zrušeno nařízením Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 [SFEU] (
Úř. věst. 2015, L 248, s. 9
).
V článku 1 písm. h) nařízení č. 659/1999 je pojem „zúčastněná strana“ pro účely tohoto nařízení definován jako „kterýkoliv členský stát, osoba, podnik nebo sdružení podniků, jejichž zájmy by mohly být ovlivněny poskytnutím podpory, zejména příjemce podpory, konkurenční podniky a profesní sdružení“.
Článek 4 tohoto nařízení, nadepsaný „Předběžné přezkoumání oznámení a rozhodnutí Komise“, ve svých odstavcích 2 až 4 stanoví:
„2.   Shledá-li Komise po předběžném posouzení, že oznámené opatření není podporou, zaznamená tento nález ve formě rozhodnutí.
3.   Shledá-li Komise po předběžném přezkoumání, že [neexistují] žádné pochybnosti o slučitelnosti oznámeného opatření se společným trhem, pokud opatření spadá pod čl. [107] odst. 1 [SFEU], rozhodne, že opatření je slučitelné se společným trhem (dále jen ‚rozhodnutí nevznášet námitky‘). Rozhodnutí blíže určí, která výjimka podle Smlouvy byla použita.
4.   Shledá-li Komise po předběžném přezkoumání, že existují pochybnosti o slučitelnosti oznámeného opatření se společným trhem, rozhodne o zahájení postupu podle čl. [108] odst. 2 [SFEU] (dále jen ‚rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení‘).“
Článek 6 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví:
„Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne předběžné hodnocení Komise o charakteru navrhovaného opatření jako podpory a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Rozhodnutí vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky v předepsané lhůtě, která obvykle nepřesáhne jeden měsíc. V řádně odůvodněných případech může Komise tuto lhůtu prodloužit.“
Článek 13 odst. 1 první věta nařízení č. 659/1999 stanoví, že přezkoumání možné protiprávní podpory je zakončeno přijetím rozhodnutí podle čl. 4 odst. 2, 3 nebo 4 tohoto nařízení.
Skutečnosti předcházející sporu a sporná rozhodnutí
Skutečnosti předcházející sporu jsou uvedeny v bodech 1 až 15 napadeného rozsudku a pro potřeby tohoto řízení je lze shrnout následujícím způsobem.
Komplex Nürburgring (dále jen „Nürburgring“), který se nachází ve spolkové zemi Porýní-Falc (Německo), zahrnuje závodní okruh, rekreační park, hotely a restaurace.
V letech 2002 až 2012 byly veřejné podniky, které jsou vlastníky komplexu Nürburgring (dále jen „prodávající“), příjemci podpory zejména od spolkové země Porýní-Falc. Uvedené podpory byly předmětem formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, které Komise zahájila v roce 2012. Ve stejném roce Amtsgericht Bad Neuenahr-Ahrweiler (okresní soud v Bad Neuenahr-Ahrweiler, Německo) rozhodl, že prodávající jsou v platební neschopnosti a že jejich aktiva budou prodána. Bylo zahájeno nabídkové řízení (dále jen „nabídkové řízení“), jehož výsledkem byl prodej těchto aktiv společnosti Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH (dále jen „Capricorn“).
Dne 10. dubna 2014 podala navrhovatelka stížnost ke Komisi na základě toho, že nabídkové řízení nebylo otevřené, transparentní, nediskriminující a ničím nepodmíněné a nevedlo k prodeji aktiv Nürburgringu za tržní cenu, jelikož tato aktiva byla převedena na místního uchazeče, jehož nabídka byla nižší než její nabídka a který byl zvýhodněn v rámci nabídkového řízení. Podle navrhovatelky tak společnost Capricorn obdržela podporu odpovídající rozdílu mezi cenou, kterou zaplatila za nabytí aktiv Nürburgring, a tržní cenou těchto aktiv, a zajistila kontinuitu hospodářských činností prodávajících, takže příkaz k navrácení podpor přijatých prodávajícími měl přejít i na společnost Capricorn.
V článku 2 odůvodnění konečného rozhodnutí Komise konstatovala, že některá opatření podpory ve prospěch prodávajících (dále jen „podpory, které byly poskytnuty prodávajícím“) jsou protiprávní a neslučitelná s vnitřním trhem. Komise v čl. 3 odst. 2 konečného rozhodnutí uvedla, že společnosti Capricorn a jejích dceřiných společností se netýká případné navrácení podpor, které byly poskytnuty prodávajícím (dále jen „první napadené rozhodnutí“).
V článku 1 poslední odrážce konečného rozhodnutí Komise určila, že prodej aktiv Nürburgringu společnosti Capricorn nepředstavuje státní podporu (dále jen „druhé sporné rozhodnutí“). Komise měla v tomto ohledu za to, že nabídkové řízení bylo vedeno otevřeným, transparentním a nediskriminujícím způsobem, že toto řízení vedlo k ceně odpovídající tržní ceně a mezi prodávajícími a nabyvatelem neexistovala hospodářská kontinuita.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne pátek 26. června 2015 podala navrhovatelka žalobu znějící na zrušení prvního a druhého sporného rozhodnutí.
Tribunál odmítl žalobu jako nepřípustnou v rozsahu, v němž směřovala ke zrušení prvního sporného rozhodnutí, jelikož navrhovatelka neprokázala, že je tímto rozhodnutím osobně dotčena. Tribunál měl v bodě 53 napadeného rozsudku v tomto ohledu za to, že z pouhé účasti navrhovatelky na správním řízení nelze vyvodit, že je aktivně legitimována k podání žaloby proti prvnímu spornému rozhodnutí. Mimoto v bodě 55 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že navrhovatelka na relevantních trzích neměla žádné postavení, které mohlo být dotčeno podporami, které byly poskytnuty prodávajícím. Konečně v bodě 56 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že argumenty navrhovatelky, že mohla nabýt aktiva Nürburgringu, a tudíž vstoupit na relevantní trhy, kdyby s ní v nabídkovém řízení nebylo zacházeno diskriminujícím způsobem, a že kvůli ztrátě dobré pověsti a negativní reklamě vyplývající z neúspěchu v nabídkovém řízení pro ni bylo obtížné nabýt nebo provozovat jiné závodní okruhy, nepostačují k tomu, aby ji individualizovaly ve vztahu k podporám, které byly poskytnuty prodávajícím, a ve vztahu k prvnímu spornému rozhodnutí.
Pokud jde o návrh na zrušení druhého sporného rozhodnutí, Tribunál v bodě 76 napadeného rozsudku určil, že návrh Komise na nevydání rozhodnutí ve věci samé musí být zamítnut a že návrh na zrušení je přípustný v rozsahu, v němž směřuje k ochraně procesních práv, kterých navrhovatelka požívá na základě čl. 108 odst. 2 SFEU. Tribunál proto přezkoumal žalobní důvody uplatněné navrhovatelkou na podporu uvedeného návrhu a poté, co všechny tyto žalobní důvody zamítl, v bodě 214 napadeného rozsudku rozhodl, že návrh na zrušení druhého sporného rozhodnutí musí být zamítnut.
Návrhová žádání stran před Soudním dvorem
Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil body 3 a 4 výroku napadeného rozsudku;
–
zrušil první a druhé sporné rozhodnutí;
–
podpůrně, aby vrátil věc Tribunálu, a
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Komise Soudnímu dvoru navrhuje, aby kasační opravný prostředek zamítl a uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatelka dovolává šesti důvodů kasačního opravného prostředku, přičemž první důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení Tribunálu, když měl za to, že navrhovatelka není osobně dotčena prvním sporným rozhodnutím, druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při použití pojmu „státní podpora“, třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při použití pojmu „závažné obtíže“, čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při použití čl. 20 odst. 2 nařízení č. 659/1999, pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při posouzení nestrannosti přezkumu stížnosti podané navrhovatelkou a šestý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při posouzení dostatečnosti odůvodnění druhého sporného rozhodnutí.
První důvod kasačního opravného prostředku směřuje ke zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž jím Tribunál rozhodl, že návrh na zrušení prvního sporného rozhodnutí je nepřípustný. Ostatní důvody kasačního opravného prostředku se týkají toho, že Tribunál zamítl návrh na zrušení druhého sporného rozhodnutí.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že úvaha, podle které nebyla osobně dotčena prvním sporným rozhodnutím, jelikož neměla postavení na relevantních trzích, jež by mohlo být dotčeno podporami, které byly poskytnuty prodávajícím, je chybná jak ze skutkového, tak z právního hlediska.
Podle navrhovatelky z rozsudku ze dne 28. ledna 1986, Cofaz a další v. Komise (
169/84
,
EU:C:1986:42
, bod
), vyplývá, že ve fázi analýzy přípustnosti žaloby proti takovému rozhodnutí, jako je první sporné rozhodnutí, Tribunálu nepřísluší vyvodit konečný závěr o soutěžním postavení žalobce na relevantních trzích, ale posoudit, zda toto rozhodnutí může poškodit jeho legitimní zájmy tím, že zasahuje do jeho postavení na trhu.
Navrhovatelka dodává, že pouhá skutečnost, že nebyla činná na relevantních trzích, nevylučuje možnost podstatného zásahu do jejího postavení na trhu, jak potvrzují rozsudky ze dne 22. listopadu 2007, Španělsko v. Lenzing, (
C‑525/04 P
,
EU:C:2007:698
, bod
), a ze dne 22. prosince 2008, British Aggregates v. Komise (
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
, bod
). Tribunálu podle navrhovatelky přísluší provést přezkum případ od případu, aby určil, zda je dotčená osoba osobně dotčena takovým rozhodnutím, jako je první sporné rozhodnutí.
Skutečnost, že navrhovatelka soutěžila se společností Capricorn ohledně nabytí aktiv Nürburgringu a neuspěla z důvodu podpory poskytnuté společnosti Capricorn, skutečnost, že podala stížnost u Komise, byla podpořena misí Spojených států u Evropské unie a spoléhala se na prohlášení Komise, podle kterých Komise zejména dohlížela na nabídkové řízení, stejně jako skutečnost, že navrhovatelka byla poškozena negativní kampaní ze strany sdělovacích prostředků, která poškodila její pověst, jsou podle navrhovatelky přitom všechny důkazem toho, že byla podporami uvedenými v prvním sporném rozhodnutí dotčena. Skutečnost, že navrhovatelka byla výslovně uvedena v konečném rozhodnutí a že její argumenty byly v tomto rozhodnutí obšírně analyzovány, podle jejího názoru potvrzuje, že se jí uvedené rozhodnutí bezprostředně dotýká.
Navrhovatelka mimoto zdůrazňuje, že ze zadávacího řízení neodstoupila, a pokud by se ukázalo, že společnost Capricorn neměla být v rámci tohoto řízení vybrána, měla být vybrána navrhovatelka. To podle jejího názoru potvrzuje její aktivní legitimaci k podání žaloby proti prvnímu spornému rozhodnutí. Tato úvaha je podle navrhovatelky rovněž v souladu s judikaturou týkající se aktivní legitimace v oblasti veřejných zakázek.
Komise má za to, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení při zkoumání otázky, zda navrhovatelka byla osobně dotčena prvním sporným rozhodnutím, a že tudíž první žalobní důvod musí být zamítnut.
Závěry Soudního dvora
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora připomenuté v bodě 49 napadeného rozsudku platí, že za osobně dotčené rozhodnutím Komise, kterým se ukončuje formální vyšetřovací řízení, byly uznány kromě podniku, který je příjemcem podpory, i podniky konkurující posledně uvedenému, jež hrály aktivní úlohu v rámci takového řízení, pokud jejich postavení na trhu bylo podporou, která je předmětem napadeného rozhodnutí, podstatně zasaženo (rozsudek ze dne 17. září 2015, Mory a další v. Komise,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
, bod
, a ze dne 15. července 2021, Deutsche Lufthansa v. Komise,
C‑453/19 P
,
EU:C:2021:608
, bod
).
V bodě 55 napadeného rozsudku přitom Tribunál uvedl, že sama navrhovatelka v odpovědi na otázku Tribunálu připustila, že nepůsobila na relevantních trzích vyjmenovaných v bodě 54 napadeného rozsudku, na kterých by mohla být narušena hospodářská soutěž podporami, které byly poskytnuty prodávajícím. V bodě 57 napadeného rozsudku Tribunál tedy rozhodl, že navrhovatelka nebyla prvním sporným rozhodnutím osobně dotčena a není aktivně legitimována k podání návrhu na jeho zrušení.
Je třeba konstatovat, že navrhovatelka nezpochybňuje, že nebyla přítomna na relevantních trzích, a tudíž že nespadala pod případy, na které se vztahuje judikatura citovaná v bodě 26 tohoto rozsudku. Za těchto podmínek nelze Tribunálu vytýkat, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že navrhovatelka nebyla osobně dotčena prvním sporným rozhodnutím, a tudíž že nebyla aktivně legitimována k podání žaloby na neplatnost tohoto rozhodnutí na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU.
Argumenty předložené navrhovatelkou nemohou odůvodnit odlišný závěr.
Pokud jde o rozsudky ze dne 22. listopadu 2007, Španělsko v. Lenzing (
C‑525/04 P
,
EU:C:2007:698
, bod
), a ze dne 22. prosince 2008, British Aggregates v. Komise (
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
, bod
), z nich vyplývá pouze to, že zásah do takového postavení nemusí být nutně vyvozen z významného snížení obratu, nezanedbatelných finančních ztrát nebo významného snížení podílů na trhu, nýbrž že může rovněž vyplývat z ušlého zisku nebo vývoje méně příznivého, než jaký by byl zaznamenán v případě neexistence dotčené podpory. Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, z této judikatury tedy nelze vyvodit, že postavení podniku na trhu může být dotčeno, i když tento podnik není na relevantních trzích přítomen.
Pokud jde o argument, že navrhovatelka soutěžila se společností Capricorn o nabytí aktiv Nürburgringu a měla zvítězit v nabídkovém řízení namísto této společnosti, tím, že Tribunál tuto okolnost nezohlednil, se nedopustil nesprávného právního posouzení. První sporné rozhodnutí se totiž týká podpor, které byly poskytnuty prodávajícím, a zejména otázky, zda mohou být vymáhány od společnosti Capricorn. Navrhovatelka přitom nevysvětluje, jak spolu souvisí skutečnost, že soutěžila se společností Capricorn o nabytí aktiv Nürburgringu, a údajný zásah do jejího postavení na trhu prvním sporným rozhodnutím.
Pokud jde o další okolnosti uvedené navrhovatelkou, a sice skutečnost, že podala stížnost ke Komisi a získala podporu mise Spojených států při Unii nebo že se spoléhala na prohlášení Komise, stačí uvést, že ani tyto okolnosti nemohou prokázat zásah do postavení navrhovatelky na trhu ve smyslu judikatury citované v bodě 26 tohoto rozsudku prvním sporným rozhodnutím.
Z výše uvedeného vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako neopodstatněný. Kasační opravný prostředek musí být tudíž zamítnut v rozsahu, v němž je jím usilováno o zrušení napadeného rozsudku v části, jíž Tribunál zamítl návrh na zrušení prvního sporného rozhodnutí.
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Druhý důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen do čtyř částí. Nejprve je třeba zkoumat druhou až čtvrtou část tohoto důvodu kasačního opravného prostředku.
Argumentace účastníků řízení
V rámci druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka na prvním místě tvrdí, že Tribunál tím, že v bodě 119 napadeného rozsudku uvedl, že lhůta pro předložení potvrzujících nabídek v nabídkovém řízení byla stanovena na 17. února 2014, nezohlednil skutečnost, že navrhovatelka byla uvedena v omyl prodávajícími, pokud jde o tyto lhůty, jelikož jí oznámili, že uvedené lhůty byly prodlouženy až do 31. března 2014, a že taková změna podmínek řízení měla být uplatněna na všechny uchazeče.
Na druhém místě navrhovatelka tvrdí, že Tribunál rovněž nezohlednil její argumenty, že postup použitý v rámci nabídkového řízení, jak je uveden v konečném rozhodnutí, nesplňoval, pokud jde o lhůty, požadavky transparentnosti a žádný soukromý investor by takto nepostupoval. Na třetím místě navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nezohlednil ani skutečnost, že konečné rozhodnutí obsahovalo protichůdná tvrzení obsažená v bodech 272 a 275 písm. c) odůvodnění, pokud jde o otázku prodloužení lhůty pro podání nabídek ze strany prodávajících.
V rámci třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nezohlednil tři argumenty, které vznesla v rámci své výtky zaměřené na netransparentní povahu nabídkového řízení. Tyto tři argumenty se podle jejího názoru týkaly tří změn, ke kterým došlo v průběhu tohoto řízení, o kterých podle navrhovatelky nebyli informováni všichni potenciální uchazeči, a to v rozporu s požadavkem transparentnosti.
Zaprvé navrhovatelka před Tribunálem tvrdila, že ačkoli jí bylo původně navrhnuto, aby nabyla aktiva Nürburgringu na základě „čisté rozvahy“, následně se ukázalo, že v případě nabytí Nürburgringu by byla povinna převzít smlouvu o pronájmu obchodních prostor uzavřenou třetí osobou jako takovou.
Zadruhé navrhovatelka rovněž tvrdila, že informace týkající se smlouvy o pronájmu obchodních prostor uzavřené ve prospěch společnosti Capricorn, která byla původně zamýšlena jako „záložní možnost“ pro případ, že by nabídkové řízení nebylo úspěšné nebo by bylo napadeno příslušné rozhodnutí Komise, nebyly poskytnuty všem uchazečům, ačkoliv byly rozhodující pro stanovení nabídkové ceny v rámci tohoto řízení.
Zatřetí navrhovatelka rovněž tvrdila, že výběrové kritérium environmentální povahy bylo zavedeno až v průběhu nabídkového řízení, aniž bylo oznámeno všem uchazečům. Na rozdíl od toho, co se uvádí v bodě 275 písm. i) odůvodnění konečného rozhodnutí, toto kritérium mělo podle navrhovatelky dopad na výsledek tohoto řízení.
V rámci čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nezohlednil dva soubory argumentů, z nichž jeden se týká výtky vycházející z údajně netransparentní povahy nabídkového řízení a druhý výtky vycházející z údajně diskriminační povahy tohoto řízení.
Konkrétně, pokud jde o netransparentní povahu nabídkového řízení, navrhovatelka tvrdila, zaprvé že nabídkové řízení nebylo oznámeno mimo Evropskou unii, zadruhé že několik dokumentů důležitých pro prodej nebylo zveřejněno nebo bylo zveřejněno příliš pozdě nebo zavádějícím způsobem, zatřetí že se Komise dopustila pochybení, když měla za to, že předložení komentovaného znění dohody o nabytí aktiv spadalo striktně do rámce obchodních jednání, a tudíž nebylo relevantní z hlediska státní podpory, začtvrté že se Komise dopustila pochybení, když měla za to, že opožděné zveřejnění informací v průběhu nabídkového řízení nemělo vliv na předložení konečné nabídky uchazečů nebo na provedení ekonomických výpočtů nezbytných pro tento účel, a zapáté že se Komise dopustila pochybení, když dospěla k závěru, že společnost KPMG, právní a finanční poradce prodávajících, poskytla všem uchazečům veškeré informace nezbytné k tomu, aby mohli provést odpovídající ocenění aktiv Nürburgringu.
Pokud jde o diskriminační povahu nabídkového řízení, navrhovatelka tvrdila, že Komise neprovedla vyšetřování ohledně zaprvé okolnosti, že navrhovatelka byla diskriminována, neboť jí nebyla poskytnuta kopie úplné dokumentace nabídkového řízení v angličtině, zadruhé okolnosti, že společnosti Capricorn byl oproti jiným uchazečům poskytnut privilegovaný přístup k informacím, zatřetí okolnost, že tentýž společník ve významné americké advokátní kanceláři pomáhal nejprve prodávajícím a poté společnosti Capricorn, začtvrté okolnosti, že společnost Capricorn měla prospěch z privilegované podpory jak po 17. únoru 2014, tak pro účely získání financování od Deutsche Bank AG.
V odpovědi na druhou část druhého důvodu kasačního opravného prostředku Komise uvádí, že v rozsahu, v němž se tato část týká bodu 119 napadeného rozsudku, navrhovatelka zpochybňuje posouzení skutkového stavu ze strany Tribunálu, aniž označuje jakékoliv zkreslení, a je tedy zjevně nepřípustná. Pokud jde o zbývající část argumentace navrhovatelky, podle Komise není možné jasně určit, kterých bodů napadeného rozsudku se týká, takže tato část této argumentace je podle jejího názoru rovněž nepřípustná.
Pokud jde o třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, Komise zaprvé tvrdí, že argumentace navrhovatelky, podle které mělo být nabytí Nürburgringu provedeno na základě „čisté rozvahy“, ve skutečnosti směřuje k novému posouzení skutkového stavu. Z bodu 9 čtvrté odrážky napadeného rozsudku totiž vyplývá, že Tribunál připustil, že potenciální nabyvatelé nebyli povinni převzít stávající smlouvy nebo závazky, a zabýval se tedy otázkou „čisté rozvahy“.
Zadruhé Tribunál v bodech 146 až 149 napadeného rozsudku zkoumal otázku pronájmu obchodních prostor, když odmítl tvrzení o diskriminaci a nedostatku transparentnosti z důvodů uvedených v bodech 119 až 133 tohoto rozsudku. Navrhovatelka tedy podle názoru Komise nesprávně vykládá napadený rozsudek, když tvrdí, že Tribunál nezohlednil její argument týkající se pronájmu obchodních prostor.
Zatřetí, pokud jde o údajné opomenutí Tribunálu přezkoumat otázku, zda prodávající uplatnili výběrové kritérium environmentální povahy, Komise zdůrazňuje, že obavy prodávajících se týkaly otázky, zda byl koncept činnosti navrhovatelky proveditelný, a týkal se tedy věrohodnosti nabídky navrhovatelky. Tribunál podle Komise uvedl další důvody prokazující, že navrhovatelka nepředložila věrohodnou a závaznou nabídku doprovázenou dokladem o financování, a proto nemusel rozhodovat o otázce výběrového kritéria environmentální povahy.
Pokud jde o čtvrtou část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, Komise zdůrazňuje, že Tribunál přezkoumal argument, že nabídkové řízení nebylo oznámeno mimo Unii, a v bodě 9 druhé odrážce napadeného rozsudku konstatoval, že prodávající zveřejnili výzvu k předkládání nabídek ve Financial Times, v Handelsblatt a na internetové stránce Nürburgringu. Tribunál se tedy podle Komise touto otázkou zabýval.
Tribunál navíc konstatoval, že po ukončení otevřeného, transparentního a nediskriminačního řízení vedlo nabídkové řízení k přidělení aktiv Nürburgringu uchazeči, který předložil věrohodnou a závaznou nabídku, která byla rovněž nejvyšší nabídkou. Tribunál měl tedy podle názoru Komise v každém případě dostatečné důvody pro zamítnutí argumentu, podle kterého Komise měla mít vážné pochybnosti o existenci podpory ve prospěch společnosti Capricorn. Komise má za to, že tedy nebylo nezbytné, aby Tribunál přezkoumal další aspekty tohoto řízení, takže jednotlivé argumenty navrhovatelky musí být odmítnuty jako irelevantní.
Závěry Soudního dvora
Navrhovatelka se tím, že Tribunálu v rámci druhé až čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku vytýká, že neodpověděl na vícero argumentů, které mu předložila, v podstatě dovolává porušení povinnosti uvést odůvodnění, která vyplývá z článku 36 statutu Soudního dvora Evropské unie, který je použitelný na Tribunál na základě čl. 53 prvního pododstavce téhož statutu, a z článku 117 jednacího řádu Tribunálu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. května 2010, Gogos v. Komise,
C‑583/08 P
,
EU:C:2010:287
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud Komise tvrdí, že navrhovatelka neuvedla, kterých bodů napadeného rozsudku se týká zejména druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba bez dalšího uvést, že z kasačního opravného prostředku právně dostačujícím způsobem vyplývá, že druhá až čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku směřuje k bodům 119 až 121 napadeného rozsudku, které se týkají výtky vycházející z netransparentní povahy nabídkového řízení, a k bodům 122 až 134 napadeného rozsudku, které se týkají výtky vycházející z diskriminační povahy tohoto řízení. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka vytýká Tribunálu, že neodpověděl na určité argumenty, které mu předložila, nemohla zjevně poskytnout přesnější údaj o bodech napadeného rozsudku, kterých se týká druhá až čtvrtá část jejího druhého důvodu kasačního opravného prostředku.
Po tomto upřesnění je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že povinnost Tribunálu odůvodnit svá rozhodnutí mu neukládá, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou ze všech úvah uvedených účastníky sporu. Odůvodnění tedy může být implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, proč Tribunál neuznal jejich argumenty, a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj soudní přezkum (rozsudek ze dne 9. září 2008, FIAMM a další v. Rada a Komise,
C‑120/06 P a C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde v projednávané věci na prvním místě o přezkum výtky vycházející z netransparentní povahy nabídkového řízení ze strany Tribunálu, je třeba konstatovat, že Tribunál na ni v bodech 119 až 121 napadeného rozsudku odpověděl pouze velmi stručně.
Jak přitom uvedl generální advokát v bodech 52, 60, 61 a 65 svého stanoviska, tyto body napadeného rozsudku neodpovídají, a to ani implicitně, na vícero argumentů navrhovatelky uvedených v rámci druhé až čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, které navrhovatelka skutečně uplatnila před Tribunálem, jak potvrzuje znění její žaloby podané k Tribunálu, která je obsažena ve spise v prvním stupni předaném Soudnímu dvoru v souladu s čl. 167 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora.
Jedná se konkrétně o argument uvedený v bodě 36 tohoto rozsudku týkající se nesouladu s požadavky na transparentnost nabídkového řízení, pokud jde o lhůty, stejně jako o argumenty uvedené v bodech 38 až 40 a 42 tohoto rozsudku.
Na druhém místě je třeba konstatovat, podobně jako to učinil generální advokát v bodě 67 svého stanoviska, že body 122 až 134 napadeného rozsudku, které se týkají výtky vycházející z diskriminační povahy tohoto řízení, neobsahují žádnou, a to ani implicitní, odpověď na argumenty navrhovatelky uvedené v bodě 43 tohoto rozsudku, které navrhovatelka předložila před Tribunálem.
Výše uvedené úvahy nemohou být zpochybněny argumentem Komise, podle kterého přinejmenším určité argumenty navrhovatelky, na které Tribunál neodpověděl, jsou vyvráceny údaji uvedenými v bodě 9 napadeného rozsudku. V tomto ohledu stačí uvést, že tento bod napadeného rozsudku spadá do části týkající se skutečností předcházejících sporu a v podstatě shrnuje údaje vyplývající z bodů 44 až 51 konečného rozhodnutí. Nelze tedy mít za to, že uvedený bod 9 napadeného rozsudku obsahuje odpověď Tribunálu na argumenty navrhovatelky.
Za těchto podmínek je třeba vyhovět druhé až čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku a zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž jím Tribunál zamítl návrh na zrušení druhého sporného rozhodnutí, aniž je nutné zkoumat první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, stejně jako třetí až šestý důvod kasačního opravného prostředku.
K žalobě před Tribunálem
V souladu s čl. 61 prvním pododstavcem druhou větou statutu Soudního dvora Evropské unie může Soudní dvůr v případě, že zruší rozhodnutí Tribunálu, vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
V projednávané věci s ohledem zejména na okolnost, že žaloba na zrušení podaná navrhovatelkou ve věci T‑353/15 je založena na žalobních důvodech, které byly předmětem kontradiktorní diskuze před Tribunálem a jejichž přezkum nevyžaduje přijetí žádného dalšího organizačního procesního opatření nebo dokazování, má Soudní dvůr za to, že soudní řízení dovoluje o této žalobě rozhodnout a že je důvodné vydat konečné rozhodnutí ve věci (obdobně viz rozsudek ze dne 8. září 2020, Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další,
C‑119/19 P a C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, bod
) v mezích sporu, který mu byl předložen, a sice pokud jde o návrh na zrušení druhého sporného rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. července 2008, Chronopost a La Poste v. UFEX a další,
C‑341/06 P a C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
, bod
).
Je třeba připomenout, že druhé sporné rozhodnutí je rozhodnutím nevznést námitky přijatým podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 659/1999, jehož legalita závisí na otázce, zda posouzení informací a skutečností, které měla Komise k dispozici během předběžné fáze přezkumu oznámeného opatření, muselo objektivně vyvolat pochybnosti o slučitelnosti tohoto opatření s vnitřním trhem (rozsudek ze dne 3. září 2020, Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland a další v. Komise,
C‑817/18 P
,
EU:C:2020:637
, bod
a citovaná judikatura).
Jelikož takové pochybnosti musí vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jehož účastníky mohou být zúčastněné strany uvedené v čl. 1 písm. h) nařízení č. 659/1999, je třeba mít za to, že každá zúčastněná strana ve smyslu posledně uvedeného ustanovení je takovým rozhodnutím bezprostředně a osobně dotčena. Nositelé procesních záruk stanovených v čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 se totiž mohou domoci dodržení těchto záruk pouze tehdy, mají-li možnost zpochybnit rozhodnutí nevznést námitky před unijním soudem (rozsudek ze dne 24. května 2011, Komise v. Kronoply a Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci je třeba mít za to, podobně jako Tribunál v bodě 70 napadeného rozsudku, že navrhovatelka prokázala svojí aktivní účastí až do závěrečné fáze nabídkového řízení a stížností, kterou v rámci tohoto řízení podala ke Komisi, svoji opravdovou vůli vstoupit na relevantní trhy, a tím prokázala i postavení potenciálního konkurenta společnosti Capricorn, která měla mít, podle uvedené stížnosti a s ohledem na konkrétní okolnosti prodeje aktiv Nürburgringu, prospěch ze státní podpory, jejíž existenci Komise odmítla v druhém sporném rozhodnutí. Navrhovatelce tedy musí být přiznáno postavení zúčastněné strany, pokud jde o toto rozhodnutí.
Na podporu své žaloby před Tribunálem navrhovatelka uplatnila pět žalobních důvodů, přičemž první vychází zaprvé z nesprávného výkladu pojmu „státní podpora“, druhý, který se týká pouze prvního sporného rozhodnutí, vychází z nesprávného výkladu zásady hospodářské kontinuity, třetí vychází z nezohlednění pokračování v prodeji, čtvrtý vychází z porušení jejích procesních práv a pátý z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
Na prvním místě je třeba zkoumat čtvrtý žalobní důvod.
Argumentace účastníků řízení
Svým čtvrtým žalobním důvodem navrhovatelka tvrdí, že Komise přijala druhé sporné rozhodnutí, aniž zahájila formální vyšetřovací řízení, ačkoli původní přezkum již odhalil závažné obtíže. Zaprvé Komise podle navrhovatelky několikrát odložila přijetí svého rozhodnutí. Zadruhé Komise podle navrhovatelky neprovedla vyčerpávající přezkum skutkových otázek a nepřezkoumala vícero rozhodujících aspektů věci. Zatřetí Komise byla podle navrhovatelky ve své odpovědi na její argumenty nekonzistentní. Začtvrté Komise podle navrhovatelky nesprávně použila čl. 107 odst. 1 SFEU a ostatní použitelná ustanovení a neposkytla odpovídající odůvodnění.
Navrhovatelka zejména vytýká Komisi, že správně neposoudila povahu závazku financování, který předložila společnost Capricorn, a finančního zdraví vlastníka této společnosti. Podle navrhovatelky se společnost Capricorn potýkala s významnými finančními problémy od počátku nabídkového řízení a financování nabídky, kterou předložila, nebylo zdaleka zaručeno. Navrhovatelka vyjádřila své obavy, pokud jde o finanční důvěryhodnost společnosti Capricorn, ve své stížnosti ze dne 10. dubna 2014, jakož i v doplňujících dopisech ze dne 19. května a 16. června 2014. Následně se podle navrhovatelky ukázalo, že v srpnu 2014 musela být platba druhé splátky kupní ceny odložena a vlastník společnosti Capricorn musel poskytnout zajištění ve prospěch prodávajících.
Dopis Deutsche Bank ze dne 10. března 2014, který podporoval nabídku společnosti Capricorn, byl podle navrhovatelky totiž pouhým prohlášením o záměru a stal se navíc neplatným a Deutsche Bank jej o několik týdnů později vzala zpět. V dopise zaslaném advokátům navrhovatelky dne 15. dubna 2015 státní zástupce v Koblenci (Německo) po analýze dopisu Deutsche Bank ze dne 10. března 2014 podle navrhovatelky potvrdil, že tento dopis je skutečně nezávazný.
Komise odpovídá, že existence závažných obtíží není potvrzena změnou data stanoveného Komisí pro přijetí rozhodnutí bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Mimoto navrhovatelka podle Komise netvrdí, že údajné odložení data přijetí konečného rozhodnutí bylo způsobeno žádostmi Komise o doplňující informace.
Pokud jde o dopis Deutsche Bank ze dne 10. března 2014, Komise zdůrazňuje, že tento dopis obsahuje závazek financování, jak potvrdily německé orgány. Komise provedla vlastní analýzu uvedeného dopisu a konstatovala, že z něj jednoznačně vyplývá, že Deutsche Bank byla připravena poskytnout společnosti Capricorn úvěr ve výši 45 milionů eur. Podle Komise je pravda, že tentýž dopis na konci obsahoval i ustanovení o neodpovědnosti, ale toto ustanovení se týkalo „seznamu podmínek“, jelikož přesné podmínky nebyly pevně stanoveny. Tyto podmínky měly být podle Komise přezkoumány v okamžiku podpisu dohody o financování a jejího vstupu v platnost.
Komise dodává, že insolvenční správce Nürburgringu a věřitelský výbor měli za to, že společnost Capricorn předložila nejlepší nabídku s nejlepší zárukou financování, a to zejména na základě dopisu Deutsche Bank ze dne 10. března 2014. Pokud jde o dopis státního zástupce v Koblenci, jehož se dovolává navrhovatelka, podle Komise byl pozdějšího data než přijetí konečného rozhodnutí a Komisi nelze vytýkat, že jej nezohlednila.
Konečně Komise zdůrazňuje, že její přezkum byl více než dostatečně pečlivý, jelikož prohlášení, která jí byla zaslána veřejnými orgány dotyčného členského státu, neobsahovala žádnou vnitřní nesoudržnost, jež by vyžadovala důkladnější přezkum, a stížnosti předložené navrhovatelkou se omezovaly na spekulace a tvrzení, která nebyla podložena důkazy.
Závěry Soudního dvora
Je třeba uvést, že se Komise měla za účelem vyloučení existence protiprávní podpory poskytnuté společnosti Capricorn při nabytí aktiv Nürburgringu ujistit, že k tomuto nabytí došlo za cenu odpovídající tržní ceně, jak by tomu bylo v případě, že by bylo možné tvrdit, že nabídkové řízení bylo otevřené, transparentní, nediskriminující a ničím nepodmíněné.
Jak vyplývá z bodu 48 odůvodnění konečného rozhodnutí, jedním z faktorů zohledněných při výběru nabyvatele aktiv Nürburgringu bylo potvrzení o financování jeho nabídky.
Jak totiž vyplývá z bodu 272 odůvodnění konečného rozhodnutí, nabídka navrhovatelky, která nabídla vyšší prodejní cenu, než byla cena navržená společností Capricorn, byla odmítnuta z důvodu neexistence důkazu o financování.
Podle bodu 273 odůvodnění konečného rozhodnutí byly za nabídky, které mají zajištěné financování, považovány pouze dvě nabídky, a sice nabídka společnosti Capricorn a nabídka jiného uchazeče. Vzhledem k tomu, že částka zajištěného financování, které měl tento jiný uchazeč k dispozici, tak i nabídnutá prodejní cena byly nižší než částky společnosti Capricorn, byla nakonec vybrána nabídka této společnosti.
Z toho vyplývá, že pokud by se ukázalo, že byl neprávem učiněn závěr, že společnost Capricorn měla potvrzené financování pro svou nabídku, zatímco ve skutečnosti tomu tak nebylo, tato okolnost by mohla zpochybnit zejména nediskriminační povahu nabídkového řízení, jelikož by mohla prokázat, že společnost Capricorn požívala přednostního zacházení, protože na rozdíl od nabídky navrhovatelky, nabídka společnosti Capricorn odmítnuta nebyla.
Vzhledem k pochybnostem o tom, zda financování nabídky společnosti Capricorn bylo potvrzené, které nebylo možné rozptýlit, byla proto Komise povinna zahájit formální vyšetřovací řízení a nemohla přijmout takové rozhodnutí o nevznesení námitek, jako je druhé sporné rozhodnutí.
Je třeba konstatovat, že skutečnosti dovolávané navrhovatelkou existenci takových pochybností prokazují.
Na prvním místě, jak tvrdí navrhovatelka, Komise nemohla mít za to, že dopis Deutsche Bank ze dne 10. března 2014 obsahoval závazný příslib financování.
Ze znění dopisu Deutsche Bank ze dne 10. března 2014, který předložila Komise v řízení před Tribunálem a je obsažen ve spisu z řízení v prvním stupni, totiž vyplývá, že tento dopis na první straně obsahuje jasnou formulaci, podle které „závazek“ obsažený v tomto dopise podléhá podmínkám uvedeným zejména v „seznamu podmínek“ přiloženém k uvedenému dopisu jako příloha A.
Tato příloha přitom obsahuje na konci „významnou poznámku“, ve které se zejména uvádí, že „tento seznam podmínek slouží pouze jako podklad k diskuzi a jeho cílem není vytvořit mezi námi jakýkoliv právně závazný vztah […]. Proto nepřijímáme žádnou odpovědnost za jakoukoli přímou, následnou či jinou ztrátu vyplývající ze spoléhání se na tento dopis“.
Z těchto údajů zjevně vyplývá, že dopis Deutsche Bank ze dne 10. března 2014 nezakládá závaznou povinnost financování na straně banky, která jej sepsala, ve prospěch společnosti Capricorn.
Tento závěr je ostatně potvrzen informací uvedenou v odstavci 9 na straně 5 tohoto dopisu, nadepsaném „Rozhodné právo a pravomoc“, který odkazuje na „jakýkoliv případný mimosmluvní závazek“, který vyplývá z uvedeného dopisu, aniž zmiňuje smluvní závazky právě proto, že tentýž dopis neměl takovéto závazky zakládat.
Na druhém místě z poznámky pod čarou 79 konečného rozhodnutí vyplývá, že společnost Capricorn nezaplatila druhou splátku prodejní ceny ve stanovené lhůtě a že na základě dohody uzavřené dne 13. srpna 2014 mezi insolvenčním správcem Nürburgringu, prodejci a společností Capricorn byla platba této splátky odložena na pozdější datum výměnou za zaplacení úroků z prodlení společností Capricorn a poskytnutí dodatečných záruk. Pokud by přitom financování nabídky společnosti Capricorn bylo skutečně zajištěno, tato společnost by logicky mohla zaplatit druhou splátku prodejní ceny ve stanovené lhůtě a nemusela by jednat o odkladu platby.
Aniž je tudíž třeba zkoumat jiné žalobní důvody než čtvrtý žalobní důvod, kterých se navrhovatelka dovolává na podporu své žaloby, je třeba dospět k závěru, že posouzení otázky, zda s sebou prodej aktiv Nürburgringu společnosti Capricorn nesl poskytnutí podpory této společnosti neslučitelné s vnitřním trhem, vyvolává pochybnosti ve smyslu článku 4 nařízení č. 659/1999, které Komisi měly vést k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
Je tedy třeba žalobě vyhovět a druhé sporné rozhodnutí zrušit.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný nebo je-li tento kasační prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
Podle čl. 138 odst. 3 první věty jednacího řádu, použitelného na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, platí, že pokud měl každý účastník ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení.
V projednávané věci je třeba použít posledně uvedené ustanovení vzhledem k tomu, že se kasační opravný prostředek zamítá, pokud jde o napadený rozsudek v rozsahu, v němž jím Tribunál zamítl návrh na zrušení prvního sporného rozhodnutí, ale je mu vyhověno, pokud jde o napadený rozsudek v rozsahu, v němž jím Tribunál zamítl návrh na zrušení druhého sporného rozhodnutí, a Soudní dvůr toto rozhodnutí zrušuje.
V důsledku toho je důvodné rozhodnout, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 19. června 2019, NeXovation v. Komise (
T‑353/15
,
EU:T:2019:434
), se zrušuje v rozsahu, v němž jím Tribunál Evropské unie zamítl návrh na zrušení článku 1 poslední odrážky rozhodnutí Komise (EU) 2016/151 ze dne 1. října 2014 o státní podpoře Německa SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN) ve prospěch závodní dráhy Nürburgring.
2)
Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.
3)
Článek 1 poslední odrážka rozhodnutí Komise (EU) 2016/151 ze dne 1. října 2014 o státní podpoře SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN) poskytnuté Německem ve prospěch Nürburgringu se zrušuje.
4)
NeXovation Inc. a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.