CELEX: 62020CJ0466
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Ochranné známky
Smernica 2008/95/ES
Článok 9
Nariadenie (ES) č. 207/2009
Články 54, 110, 111
Zánik práv preklúziou v dôsledku strpenia
Pojem ‚strpenie‘
Prerušenie prekluzívnej lehoty
Výzva
Dátum prerušenia prekluzívnej lehoty v prípade podania žaloby
Účinky preklúzie
Návrhy na priznanie náhrady škody, poskytnutie informácií a zničenie tovaru

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 9 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (
Ú. v. EÚ L 299, 2008, s. 25
), ako aj článku 54 a 111 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou HEITEC AG (ďalej len „Heitec“) na jednej strane a spoločnosťou HEITECH Promotion GmbH (ďalej len „Heitech“) a RW na druhej strane vo veci používania obchodného mena HEITECH Promotion GmbH a ochranných známok obsahujúcich slovný prvok „heitech“ spoločnosťou Heitech a RW.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2008/95
Odôvodnenie 12 smernice 2008/95 uvádzalo:
„Kvôli právnej istote a kvôli tomu, aby sa neoprávnene nezasiahlo do záujmov majiteľov skorších ochranných známok, je dôležité zakotviť ustanovenie, že títo majitelia skorších ochranných známok už nesmú žiadať o vyhlásenie neplatnosti, ani nesmú napádať používanie ochranných známok, ktoré sa začali používať neskôr než ich ochranné známky, ak ich používanie vedome dostatočne dlhý čas tolerovali, s výnimkou prípadu, keď sa tieto novšie ochranné známky používali v zlej viere.“
Článok 4 tejto smernice s názvom „Ďalšie dôvody zamietnutia alebo vyhlásenie neplatnosti týkajúce sa konfliktu so skoršími právami“ stanovoval:
„1.   Ochranná známka nebude zapísaná do registra a ak už bola zapísaná, musí byť vyhlásená za neplatnú:
a)
ak je táto ochranná známka zhodná so skoršou ochrannou známkou a tovary alebo služby, pre ktoré je táto ochranná známka podaná, alebo pre ktoré je zapísaná, sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je chránená táto skoršia ochranná známka;
b)
ak existuje z dôvodu totožnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a totožnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa ochranná známka vzťahuje, pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie skoršou ochrannou známkou.
2.   Pod ‚skoršími ochrannými známkami‘ v zmysle odseku 1 sa rozumejú:
a)
ochranné známky nasledujúcich typov s dátumom podania prihlášky skorším, než je dátum podania prihlášky príslušnej ochrannej známky, pričom sa podľa potreby berú do úvahy nárokované priority v súvislosti s týmito ochrannými známkami:
i)
ochranné známky [Európskej Únie];
ii)
ochranné známky zapísané v členskom štáte alebo, v prípade Belgicka, Luxemburska a Holandska, na Úrade Beneluxu pre duševné vlastníctvo;
iii)
ochranné známky zapísané na základe medzinárodných dohôd účinných v členskom štáte;
b)
ochranné známky [Európskej únie], ktoré si… platne nárokujú senioritu…;
c)
prihlášky ochranných známok uvedené v písm. a) a b), s podmienkou ich zápisu;
…
4.   Okrem toho, každý členský štát môže stanoviť, že ochranná známka nebude zapísaná, alebo ak už je zapísaná, môže byť vyhlásená za neplatnú v tom rozsahu, v akom:
a)
je ochranná známka zhodná so skoršou ochrannou známkou Spoločenstva [so skoršou národnou ochrannou známkou –
neoficiálny preklad
] alebo je jej podobná v zmysle odseku 2 a má byť zapísaná alebo bola zapísaná pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je zapísaná táto skoršia ochranná známka, v prípade ak má táto skoršia ochranná známka v príslušnom členskom štáte dobré meno a ak by používanie neskoršej ochrannej známky bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena skoršej ochrannej známky Spoločenstva, alebo by to tejto ochrannej známke bolo na ujmu, alebo by to poškodilo rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky [bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena skoršej ochrannej známky alebo by bolo na ujmu rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena skoršej ochrannej známky –
neoficiálny preklad
];
b)
práva k nezapísanej ochrannej známke alebo k inému označeniu používanému v obchodnom styku boli získané pred dňom podania prihlášky neskoršej ochrannej známky alebo pred dňom priority nárokovanej vo vzťahu k prihláške neskoršej ochrannej známky, a táto nezapísaná ochranná známka alebo iné označenie poskytuje svojmu majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky;
c)
používanie ochrannej známky môže byť zakázané na základe staršieho práva iného, než sú práva uvedené v odseku 2 a v písmene b) tohto odseku, a to najmä:
i)
práva na meno;
ii)
práva na osobný portrét;
iii)
autorského práva;
iv)
práva priemyselného vlastníctva;
…“
Článok 9 uvedenej smernice, nazvaný „Obmedzenie práv v dôsledku strpenia [Zánik práv preklúziou v dôsledku strpenia –
neoficiálny preklad
]“, stanovoval:
„1.   Ak v niektorom členskom štáte majiteľ skoršej ochrannej známky uvedenej v článku 4 ods. 2 strpel používanie novšej ochrannej známky, zapísanej v tomto členskom štáte počas piatich po sebe idúcich rokov, pričom o tomto používaní vedel, nebude už oprávnený na základe skoršej ochrannej známky požiadať o vyhlásenie novšej ochrannej známky za neplatnú, ani brániť používaniu novšej ochrannej známky pre tovary alebo služby, pre ktoré sa táto neskoršia ochranná známka používa, okrem prípadu, keď sa o zápis novšej ochrannej známky požiadalo v zlej viere.
2.   Každý členský štát smie stanoviť, že odsek 1 sa vzťahuje
mutatis mutandis
na majiteľa skoršej ochrannej známky uvedenej v článku 4 ods. 4 písm. a) alebo skorších práv uvedených v článku 4 ods. 4 písm. b) alebo c).
3.   V prípadoch uvedených v odseku 1 alebo 2 majiteľ novšej zapísanej ochrannej známky nie je oprávnený brániť využívaniu skoršieho práva, i keby toto právo už nemohlo byť proti tejto ochrannej známke použité.“
Smernica 2008/95, ktorá zrušila a nahradila prvú smernicu Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (
Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 92), bola sama zrušená a nahradená s účinnosťou od 15. januára 2019 smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2436 zo 16. decembra 2015 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (
Ú. v. EÚ L 336, 2015, s. 1
). Vzhľadom na skutkové okolnosti sporu vo veci samej sa však návrh na začatie prejudiciálneho konania musí preskúmať z hľadiska smernice 2008/95.
Nariadenie č. 207/2009
Podľa článku 8 nariadenia č. 207/2009, nazvaného „Relatívne dôvody zamietnutia“:
„1.   Na základe námietky majiteľa staršej ochrannej známky sa ochranná známka, ktorá je predmetom prihlášky, nezapíše:
a)
ak je zhodná so staršou ochrannou známkou a tovary alebo služby, ktoré sú predmetom prihlášky, sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je staršia ochranná známka chránená;
b)
ak pre jej zhodnosť alebo podobnosť so staršou ochrannou známkou a zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je staršia ochranná známka chránená; pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so staršou ochrannou známkou.
2.   Na účely odseku 1 sa pod pojmom ‚staršie ochranné známky‘ rozumie:
a)
ochranné známky nasledujúcich druhov s dátumom podania prihlášky, ktorý je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej známky [Európskej únie], berúc do úvahy prípadne právo prednosti uplatnené na podporu týchto ochranných známok:
i)
ochranné známky [Európskej Únie];
ii)
ochranné známky zapísané v členskom štáte alebo v prípade Belgicka, Holandska alebo Luxemburska na Úrade Beneluxu pre duševné vlastníctvo;
iii)
ochranné známky zapísané na základe medzinárodných dohôd s účinkom v členskom štáte;
iv)
ochranné známky zapísané na základe medzinárodných dohôd s účinkom v [Európskej únii];
b)
prihlášky ochranných známok uvedené v písmene a) s výhradou ich zápisu;
…
4.   Na základe námietok majiteľa nezapísanej ochrannej známky alebo iného označenia používaného v obchodnom styku, ktorý má väčší ako iba miestny dosah, sa ochranná známka, ktorá je predmetom prihlášky, nezapíše, pokiaľ podľa právnych predpisov [Únie] alebo práva členského štátu, ktorým sa spravuje dané označenie:
a)
práva k takémuto označeniu boli nadobudnuté pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky [Európskej únie] alebo pred dátumom práva prednosti uplatneného na podporu prihlášky ochrannej známky [Európskej únie];
b)
takéto označenie udeľuje jeho majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky.
…“
Článok 54 tohto nariadenia s názvom „Obmedzenie práv v dôsledku strpenia [Zánik práv preklúziou v dôsledku strpenia –
neoficiálny preklad
]“ stanovoval:
„1.   Ak majiteľ ochrannej známky [Európskej únie] strpel počas piatich po sebe nasledujúcich rokov používanie neskoršej ochrannej známky [Európskej únie] v [Únii], pričom si bol tohto používania vedomý, nie je už ďalej oprávnený na základe staršej ochrannej známky žiadať o vyhlásenie neskoršej ochrannej známky za neplatnú pre tovary alebo služby, pre ktoré sa neskoršia ochranná známka používala, okrem prípadu, keď sa o zápis neskoršej ochrannej známky [Európskej únie] nežiadalo v dobrej viere.
2.   Ak majiteľ staršej národnej ochrannej známky, ako je uvedené v článku 8 ods. 2, alebo iného staršieho označenia uvedeného v článku 8 ods. 4 strpel počas piatich po sebe nasledujúcich rokov používanie neskoršej ochrannej známky [Európskej únie] v členskom štáte, v ktorom je staršia ochranná známka alebo iné staršie označenie chránené, pričom si bol vedomý takéhoto používania, nie je už ďalej oprávnený na základe staršej ochrannej známky ani iného staršieho označenia podať návrh na vyhlásenie neskoršej ochrannej známky za neplatnú ani brániť používaniu neskoršej ochrannej známky pre tovary alebo služby, pre ktoré sa neskoršia ochranná známka používala, okrem prípadu, keď sa o zápis neskoršej ochrannej známky [Európskej únie] nežiadalo v dobrej viere.
…“
Článok 110 uvedeného nariadenia s názvom „Zákaz používania ochranných známok [Európskej únie]“ vo svojom odseku 1 stanovoval:
„Toto nariadenie, pokiaľ nie je stanovené inak, neovplyvní právo existujúce na základe právnych predpisov členských štátov uplatňovať si nároky za porušenie starších práv v zmysle článku 8…, pokiaľ ide o používanie neskoršej ochrannej známky [Európskej únie]. Nároky za porušenie starších práv v zmysle článku 8 ods. 2 a 4 sa však nemôžu už ďalej uplatňovať, pokiaľ majiteľ staršieho práva nemôže už požiadať o vyhlásenie, že ochranná známka [Európskej únie] je neplatná v súlade s článkom 54 ods. 2.“
Článok 111 nariadenia č. 207/2009 s názvom „Staršie práva, ktoré sa vzťahujú na určité územia“ stanovoval:
„1.   Majiteľ staršieho práva, ktoré sa týka iba určitého územia, môže namietnuť voči používaniu ochrannej známky [Európskej únie] na území, na ktorom je jeho právo chránené v rozsahu, v akom to dovoľuje právo dotknutého členského štátu.
2.   Odsek 1 sa prestáva uplatňovať vtedy, ak majiteľ staršieho práva strpel používanie ochrannej známky [Európskej únie] na území, na ktorom je jeho právo chránené počas piatich po sebe nasledujúcich rokov, uvedomujúc si takéto používanie, pokiaľ sa o ochrannú známku [Európskej únie] nežiadalo v zlej viere.
3.   Majiteľ ochrannej známky [Európskej únie] nie je oprávnený namietať voči používaniu práva uvedeného v odseku 1, a to dokonca ani vtedy, ak sa už toto právo nemôže naďalej uplatňovať voči ochrannej známke [Európskej únie].“
Nariadenie č. 207/2009 bolo s účinnosťou od 1. októbra 2017 zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1
). Vzhľadom na skutkové okolnosti sporu vo veci samej sa však návrh na začatie prejudiciálneho konania musí preskúmať z hľadiska nariadenia č. 207/2009.
Nemecké právo
§ 21 Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen (Markengesetz) (zákon o ochrane poskytovanej ochrannými známkami a inými rozlišovacími označeniami) z 25. októbra 1994 (BGBl. 1994 I, s. 3082) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon o ochranných známkach“) stanovuje:
„1.   Majiteľ ochrannej známky alebo obchodného mena nie je oprávnený brániť používaniu novšej zapísanej ochrannej známky pre tovary alebo služby, pre ktoré je táto ochranná známka zapísaná, ak strpel používanie tejto ochrannej známky počas piatich po sebe nasledujúcich rokov, pričom si bol jej používania vedomý, okrem prípadu, keď sa o zápis novšej ochrannej známky nežiadalo v dobrej viere.
2.   Majiteľ ochrannej známky alebo obchodného mena nie je oprávnený brániť používaniu… novšieho obchodného mena…, ak strpel používanie [tohto obchodného mena] počas piatich po sebe nasledujúcich rokov, pričom si bol tohto používania vedomý, okrem prípadu, keď majiteľ tohto práva nekonal v čase jeho nadobudnutia v dobrej viere.
…“
Podľa § 125b bodu 3 zákona o ochranných známkach:
„Ak sa zapísaná ochranná známka [Európskej únie] uplatní proti používaniu novšej ochrannej známky zapísanej podľa tohto zákona, uplatní sa
mutatis mutandis
§ 21 ods. 1. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Žalobkyňa vo veci samej, Heitec, je majiteľkou slovnej ochrannej známky Európskej únie HEITEC, prihlásenej 18. marca 1998, nárokujúcej si senioritu z 13. júla 1991 a zapísanej 4. júla 2005.
V roku 1984 bola zapísaná do obchodného registra pod menom Heitec Industrieplanung GmbH. Jej obchodné meno bolo v roku 1988 zmenené tak, že sa stala spoločnosťou Heitec GmbH. Od roku 2000 vykonáva svoju činnosť pod menom Heitec AG.
Heitech, ktorej konateľom je RW, bola zapísaná do obchodného registra 16. apríla 2003.
Heitech je majiteľom nemeckej obrazovej ochrannej známky obsahujúcej slovný prvok „heitech promotion“, prihlásenej 17. septembra 2002 a zapísanej 4. februára 2003, ktorú používa najneskôr od 29. septembra 2004, ako aj obrazovej ochrannej známky Európskej únie obsahujúcej slovný prvok „heitech“, prihlásenej 6. februára 2008 a zapísanej 20. novembra 2008, ktorú používa najneskôr od 6. mája 2009.
Listom z 29. novembra 2004 Heitech kontaktovala zástupcov spoločnosti Heitec s otázkou, či táto posledná uvedená spoločnosť súhlasila s uzavretím dohody o vymedzení a dohody o prednostnom práve.
Dňa 7. júla 2008 sa Heitec dozvedela o podaní prihlášky spoločnosti Heitech týkajúcej sa zápisu obrazovej ochrannej známky Európskej únie obsahujúcej slovný prvok „heitech“.
Listom z 22. apríla 2009 zaslala Heitec spoločnosti Heitech výzvu z dôvodu, že táto posledná uvedená spoločnosť používala jej obchodné meno a ochrannú známku Európskej únie obsahujúcu slovný prvok „heitech“. Vo svojej odpovedi zo 6. mája 2009 Heitech opätovne navrhla uzavrieť dohodu o vymedzení a dohodu o prednostnom práve.
Dňa 31. decembra 2012 Landgericht Nürnberg‑Fürth (Krajinský súd Norimberg‑Fürth, Nemecko) dostal faxom návrh na začatie konania od spoločnosti Heitec proti spoločnosti Heitech a RW. Tento návrh bol z 15. decembra 2012. Rozhodnutím zo 4. januára 2013 bola Heitec vyzvaná, aby uhradila preddavok na trovy súdneho konania.
Dňa 12. marca 2013 tento súd upozornil zástupcu spoločnosti Heitec na skutočnosť, že tento preddavok nebol zaplatený a že originály návrhu na začatie konania neboli predložené.
Listom z 23. septembra 2013 Heitec informovala Heitech, že odmieta uzavrieť dohodu o vymedzení a dohodu o prednostnom práve, pričom jej navrhla uzatvoriť licenčnú zmluvu a vyhlásila, že začala súdne konanie.
Listom z 29. decembra 2013 Heitec informovala Heitech o tom, že sa opiera o svoje obchodné meno a je majiteľkou ochrannej známky Európskej únie HEITEC. Vyhlásila, že súdne konanie prebieha.
Dňa 30. decembra 2013 boli na Landgericht Nürnberg‑Fürth (Krajinský súd Norimberg‑Fürth) doručené písomnosti spoločnosti Heitec s dátumom 12. decembra 2013 aj so zúčtovacím šekom na trovy súdneho konania, ako aj nová žaloba zo 4. októbra 2013.
Dňa 14. januára 2014 tento súd upriamil pozornosť spoločnosti Heitec na skutočnosť, že treba tiež doručiť návrh na začatie súdneho konania z 15. decembra 2012 a že v dôsledku toho bola vyzvaná, aby predložila originály. Tieto originály boli uvedenému súdu doručené 22. februára 2014.
Dňa 24. februára 2014 ten istý súd upriamil pozornosť spoločnosti Heitec na skutočnosť, že žalobné návrhy predložené v origináloch návrhu na začatie súdneho konania doručených 22. februára 2014 neboli v súlade so žalobnými návrhmi uvedenými v návrhu na začatie súdneho konania podanom 31. decembra 2012.
Dňa 16. mája 2014 Landgericht Nürnberg‑Fürth (Krajinský súd Norimberg‑Fürth) začal písomné prípravné konanie a nariadil, aby žalovaným vo veci samej boli doručené kópie návrhu na začatie súdneho konania z 15. decembra 2012 vyhotovené týmto súdom. Toto doručenie sa napokon uskutočnilo 23. mája 2014.
Svojou žalobou Heitec podala v prvom rade návrhy založené na porušení práv, ktoré jej vyplývajú z jej obchodného mena HEITEC, a subsidiárne návrhy založené na porušení práv z jej ochrannej známky Európskej únie HEITEC. Heitec navrhuje, aby spoločnosti Heitech bola uložená povinnosť zdržať sa označovania svojho podniku obchodným menom HEITECH Promotion GmbH, neumiestňovať slovné prvky „heitech promotion“ a „heitech“ na výrobky, ako aj uvádzať na trh alebo reklamovať tovary alebo služby pod týmito označeniami, zdržať sa používania alebo prevodu internetovej domény heitech promotion.de na obchodné účely a súhlasiť s tým, že bude vymazaná z obchodného registra. Heitec okrem toho predložila žiadosti o poskytnutie informácií, určenie povinnosti nahradiť škodu, zničenie výrobkov a zaplatenie poplatkov za výzvu.
Landgericht Nürnberg‑Fürth (Krajinský súd Norimberg‑Fürth) uložil spoločnosti Heitech povinnosť zaplatiť spoločnosti Heitec sumu 1353,80 eura spolu s úrokmi z dôvodu nákladov na výzvu a zamietla ostatné návrhy predložené spoločnosťou Heitec.
Heitec podala proti rozhodnutiu Landgericht Nürnberg‑Fürth (Krajinský súd Norimberg‑Fürth) odvolanie na Oberlandesgericht Nürnberg (Vyšší krajinský súd Norimberg, Nemecko).
Oberlandesgericht Nürnberg (Vyšší krajinský súd Norimberg) zastával názor, že žaloba podaná spoločnosťou Heitec je nedôvodná, pretože práva uplatňované spoločnosťou Heitec zanikli z dôvodu preklúzie. V tejto súvislosti uviedol, že Heitech používala svoje neskoršie označenia počas nepretržitého obdobia aspoň piatich rokov a že Heitec toto používanie strpela, pretože napriek tomu, že o tomto používaní vedela, neprijala dostatočné opatrenia na ukončenie tohto používania.
Podľa tohto súdu nebola touto žalobou prerušená prekluzívna lehota, keďže spoločnosti Heitech a RW bola doručená až po uplynutí piatich rokov od výzvy, ktorej uvedená žaloba predchádzala.
Heitec podala odvolanie na vnútroštátny súd.
Tento súd konštatuje, že výsledok procesného prostriedku závisí od toho, či podľa § 21 ods. 1 a 2 zákona o ochranných známkach, ako aj článku 54 ods. 1 a 2 a článku 111 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 došlo k preklúzii práv spoločnosti Heitec, pokiaľ ide o uplatňovanie jej návrhov na zdržanie sa konania a vedľajšie návrhy.
Tento súd uvádza, že preklúzia nárokov spoločnosti Heitec týkajúcich sa v podstate používania nemeckej ochrannej známky spoločnosťou Heitech, ktorej majiteľkou je posledná uvedená spoločnosť sa riadi § 21 ods. 1 zákona o ochranných známkach v spojení s § 125b bodom 3 tohto zákona, a to v rozsahu, v akom sú tieto návrhy založené na ochrannej známke Európskej únie, ktorej majiteľkou je Heitec.
Spresňuje, že prostredníctvom § 21 ods. 1 zákona o ochranných známkach sa do nemeckého práva prebralo ustanovenie o zániku práv z dôvodu preklúzie obsiahnuté v článku 9 smernice 2008/95, ktoré stanovuje zánik práva brániť používaniu zapísanej ochrannej známky vychádzajúceho z ochrannej známky (článok 9 ods. 1 smernice 2008/95) a iných označení – okrem iného obchodných mien – používaných v obchodnom styku (článok 9 ods. 2 smernice 2008/95).
Keďže Heitec podala námietky proti používaniu obchodného mena Heitech, podľa záverov vnútroštátneho súdu je zánik práv z dôvodu preklúzie upravený v § 21 ods. 2 zákona o ochranných známkach. V tejto súvislosti uvedený súd spresňuje, že bez ohľadu na to, že normatívny obsah tohto ustanovenia presahuje rámec normatívneho obsahu smernice 2008/95, a v článku 54 nariadenia č. 207/2009 sa tiež neodráža, musí jeho výklad zodpovedať výkladu § 21 ods. 1 zákona o ochranných známkach v súlade s touto smernicou.
Pokiaľ ide o návrhy spoločnosti Heitec týkajúce sa používania ochrannej známky Európskej únie spoločnosťou Heitech, ktorých je majiteľkou, vnútroštátny súd konštatuje, že relevantnými ustanoveniami sú články 54 a 110, ako aj článok 111 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
Tento súd poznamenáva, že Oberlandesgericht Nürnberg (Vyšší krajinský súd Norimberg) sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že „používanie“ v zmysle § 21 ods. 1 a 2 zákona o ochranných známkach, ako aj článkov 54 a 111 nariadenia č. 207/2009 existovalo v prejednávanej veci najneskôr od 6. mája 2009 a že Heitec sa o tom dozvedela listom zo 6. mája 2009, ktorý jej zaslala Heitech. Okrem toho je nesporné, že spoločnosti Heitech sa nevytýka, že nekonala v dobrej viere.
Vzhľadom na tieto okolnosti je potrebné určiť, v čom presne spočíva „strpenie“ v zmysle článku 9 smernice 2008/95, ako aj článkov 54 a 111 nariadenia č. 207/2009.
V tejto súvislosti treba jednak spresniť, či je možné vylúčiť strpenie nielen v prípade podania procesného prostriedku na správny orgán alebo súd, ale aj v prípade výzvy. Je potrebné jednak určiť, či v prípade podania žaloby treba na účely určenia, či táto žaloba bola podaná pred uplynutím lehoty na zánik práv z dôvodu preklúzie, vychádzať z dátumu podania návrhu na začatie konania, alebo z dátumu doručenia tohto návrhu žalovanému. V tomto kontexte treba spresniť, či je v tejto súvislosti relevantná skutočnosť, že uvedený návrh bol v dôsledku zavinenia majiteľa staršej ochrannej známky doručený oneskorene.
Okrem toho treba určiť, či sa zánik práv z dôvodu preklúzie týka len návrhu na zdržanie sa konania, alebo aj vedľajších alebo súvisiacich nárokov, akými sú návrhy na náhradu škody, poskytnutie informácií a zničenie výrobkov.
Za týchto podmienok Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Možno strpenie v zmysle článku 9 ods. 1 a 2 smernice 2008/95, ako aj článku 54 ods. 1 a 2 a článku 111 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 vylúčiť nielen procesným prostriedkom podaným na orgáne alebo súde, ale aj postupom realizovaným bez zapojenia správneho orgánu alebo súdu?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Predstavuje výzva, ktorou majiteľ skoršieho označenia pred začatím súdneho konania žiada od majiteľa neskoršieho označenia upustenie od používania označenia a uzavretie dohody o zaplatení zmluvnej pokuty pre prípad porušenia, postup, ktorý bráni strpeniu v zmysle článku 9 ods. 1 a 2 smernice 2008/95, ako aj článku 54 ods. 1 a 2 a článku 111 ods. 2 nariadenia č. 207/2009?
3.
Je na účely výpočtu päťročného obdobia strpenia v zmysle článku 9 ods. 1 a 2 smernice 2008/95, ako aj článku 54 ods. 1 a 2 a článku 111 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v prípade žaloby podstatný okamih podania žaloby na súd alebo okamih jeho doručenia odporcovi? Má v tejto súvislosti význam, že k doručeniu žaloby odporcovi došlo zavinením majiteľa staršej ochrannej známky až po uplynutí päťročnej lehoty?
4.
Vzťahuje sa zánik práv z dôvodu preklúzie podľa článku 9 ods. 1 a 2 smernice 2008/95, ako aj článku 54 ods. 1 a 2 a článku 111 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 okrem práva na upustenie od používania aj na nadväzujúce práva v oblasti ochranných známok, napríklad na náhradu škody, informácie a zničenie tovaru (porušujúceho práva)?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54 a 111 nariadenia č. 207/2009 vykladať v tom zmysle, že úkon, akým je výzva, ktorým majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva bráni používaniu neskoršej ochrannej známky, pričom nepodal správny alebo súdny procesný prostriedok, môže ukončiť strpenie stanovené v týchto ustanoveniach.
Treba pripomenúť, že režim zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia stanovený v právnych predpisoch Únie v oblasti ochranných známok patrí do cieľa spočívajúceho vo vyvážení na jednej strane záujmov majiteľa ochrannej známky na zachovaní základnej funkcie tejto ochrannej známky a na druhej strane záujmov ostatných hospodárskych subjektov na tom, aby mali k dispozícii označenia, ktoré môžu označovať ich tovary a služby (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. apríla 2006, Levi Strauss,
C‑145/05
,
EU:C:2006:264
, bod
, ako aj z 22. septembra 2011, Budějovický Budvar,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
, bod
).
Normotvorca Únie chcel konkrétne zavedením prekluzívnej lehoty v dôsledku strpenia v dĺžke piatich po sebe nasledujúcich rokov s vedomím používania neskoršej ochrannej známky zabezpečiť, aby ochrana poskytovaná staršou ochrannou známkou jej majiteľovi zostala obmedzená na prípady, keď sa tento majiteľ ukáže dostatočne ostražitý tým, že bráni používaniu označení spôsobilých poškodiť túto ochrannú známku inými subjektmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. apríla 2006, Levi Strauss,
C‑145/05
,
EU:C:2006:264
, bod
).
Konkrétne, ako bolo zdôraznené v odôvodnení 12 smernice 2008/95, cieľom pravidla zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia je zachovať právnu istotu. Ak majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva v zmysle smernice 2008/95 alebo nariadenia č. 207/2009 vedome „strpel“ počas nepretržitého obdobia piatich rokov používanie neskoršej ochrannej známky, ktorá bola prihlásená v dobrej viere, je potrebné, aby majiteľ tejto poslednej uvedenej ochrannej známky nadobudol právnu istotu, že toto používanie už nemôže byť spochybnené majiteľom tejto staršej ochrannej známky alebo tohto iného staršieho práva.
Na účely uplatnenia tohto pravidla pojem „strpenie“, ktorý má rovnaký význam v smernici 2008/95 a nariadení č. 207/2009, znamená, že majiteľ uvedenej staršej ochrannej známky alebo uvedeného iného staršieho práva zostáva nečinný, hoci vedel o používaní neskoršej ochrannej známky, proti ktorému by mal možnosť namietať. Ten kto „strpel“, neprijal dostupné opatrenia na nápravu tejto situácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 2011, Budějovický Budvar,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
, body
a
).
Z týchto skutočností vyplýva, že došlo k zániku práv majiteľa staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva z dôvodu preklúzie, pokiaľ ide o návrh na vyhlásenie neplatnosti alebo námietku proti používaniu neskoršej ochrannej známky, ktorá bola prihlásená v dobrej viere, ak počas obdobia piatich po sebe nasledujúcich rokov s vedomím tohto používania neurobil úkon, ktorý jasne vyjadruje jeho vôľu namietať proti uvedenému používaniu a napraviť údajné porušenie svojich práv.
Takýto výklad článku 9 smernice 2008/95, ako aj článkov 54 a 111 nariadenia č. 207/2009 platí aj pre článok 110 tohto nariadenia, keďže tento posledný uvedený článok síce nie je uvedený v položených otázkach, ale môže byť relevantný v situácii, o ktorú ide vo veci samej. V tejto súvislosti treba poznamenať, že pravidlo zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia odo dňa uplynutia lehoty piatich po sebe nasledujúcich rokov s vedomím používania neskoršej ochrannej známky, stanovené v článku 9 smernice 2008/95, pokiaľ ide o ochrannú známku Európskej únie, je uvedené v článkoch 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009.
Pokiaľ ide o otázku, za akých podmienok sa majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva musí považovať za osobu, ktorá vykonala úkon, ktorý vyvoláva účinky uvedené v bode 50 tohto rozsudku, a teda prerušuje prekluzívnu lehotu, Súdny dvor rozhodol, že v každom prípade podanie procesného prostriedku v správnom alebo súdnom konaní pred uplynutím tejto lehoty spôsobuje ukončenie strpenia, a v dôsledku toho bráni zániku práv z dôvodu preklúzie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 2011, Budějovický Budvar,
C‑482/09
,
EU:C:2011:605
, bod
).
Podaním takéhoto procesného prostriedku totiž majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva jednoznačne vyjadruje svoju vôľu namietať proti používaniu neskoršej ochrannej známky a napraviť údajné porušenie svojich práv.
Ak podaniu tohto procesného prostriedku predchádzala výzva, tak ako v prejednávanej veci, ktorej majiteľ neskoršej ochrannej známky nevyhovel, táto výzva môže prerušiť prekluzívnu lehotu v dôsledku strpenia pod podmienkou, že v nadväznosti na neuspokojivú odpoveď na uvedenú výzvu majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva naďalej uplatňuje svoju námietku proti používaniu neskoršej ochrannej známky a prijme opatrenia, ktoré má k dispozícii, na uplatnenie svojich práv.
Naopak, ak majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva, napriek tomu, že namietal proti používaniu neskoršej ochrannej známky výzvou, nepokračoval po tom, čo konštatoval, že adresát tejto výzvy odmietol vyhovieť tejto výzve alebo začať rokovania, vo svojom úsilí v primeranej lehote napraviť túto situáciu, prípadne podaním procesného prostriedku v správnom alebo súdnom konaní, treba z toho vyvodiť, že tento majiteľ neprijal opatrenia, ktoré mal k dispozícii, aby ukončil údajné porušovanie svojich práv.
Akýkoľvek výklad článku 9 smernice 2008/95, ako aj článkov 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009, podľa ktorého zaslanie výzvy samo osebe stačí na prerušenie prekluzívnej lehoty, by umožnilo majiteľovi staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva obchádzať režim zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia opakovaným zasielaním výzvy v intervaloch takmer piatich rokov. Takáto situácia by pritom narušila ciele režimu zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia, pripomenuté v bodoch 46 až 48 tohto rozsudku, a zbavila by tento režim jeho potrebného účinku.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že úkon, akým je výzva, ktorým majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva bráni používaniu neskoršej ochrannej známky, pričom nevykonal potrebné opatrenia na dosiahnutie právne záväzného riešenia, neukončuje strpenie, a v dôsledku toho neprerušuje prekluzívnu lehotu stanovenú v týchto ustanoveniach.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54 a 111 nariadenia č. 207/2009 vykladať v tom zmysle, že sa možno domnievať, že podanie žaloby, ktorou sa majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva domáha vyhlásenia neplatnosti neskoršej ochrannej známky alebo bráni jej používaniu, ak návrh na začatie konania bol síce podaný pred dátumom uplynutia prekluzívnej lehoty, ale z dôvodu nedostatku náležitej starostlivosti žalobkyne bol doručený žalovanej až po tomto dátume, bránia zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia uvedenému v týchto ustanoveniach.
Ako bolo pripomenuté v bode 52 tohto rozsudku, podanie procesného prostriedku v správnom alebo súdnom konaní pred uplynutím tejto lehoty spôsobuje ukončenie strpenia, a v dôsledku toho bráni zániku práv z dôvodu preklúzie.
Pokiaľ ide o otázku, odkedy treba súdne konanie považovať za začaté, Súdny dvor v rámci svojho výkladu pravidiel prijatých v oblasti súdnej spolupráce v občianskych veciach konštatoval, že za tento deň možno považovať deň podania návrhu na začatie konania, aj keď dotknutý súd môže považovať tento dátum za deň začatia konania len za predpokladu, že žalobca neopomenul následne prijať opatrenia, ktoré musel prijať, aby zabezpečil doručenie tohto návrhu žalovanému (pozri najmä rozsudky zo 6. októbra 2015, A,
C‑489/14
,
EU:C:2015:654
, bod
, a zo 4. mája 2017, HanseYachts,
C‑29/16
,
EU:C:2017:343
, bod
).
Hoci tieto pravidlá prijaté v oblasti súdnej spolupráce v občianskych veciach nie sú formálne uplatniteľné v prejednávanej veci, ich obsah je napriek tomu relevantný na účely odpovede na tretiu otázku. Lehota na zánik práv z dôvodu preklúzie sa totiž priamo a bezprostredne vzťahuje na možnosť majiteľa staršej ochrannej známky alebo staršieho práva dovolávať sa tejto ochrannej známky alebo tohto práva na súde voči majiteľovi neskoršej ochrannej známky. Práva žalobkyne preto nezaniknú z dôvodu preklúzie, pokiaľ je žaloba podaná v tejto lehote piatich rokov.
V tejto súvislosti je potrebné domnievať sa, ako uviedol generálny advokát v bode 53 svojich návrhov, že podanie návrhu na začatie konania obvykle odráža závažný a jednoznačný úmysel žalobkyne uplatniť svoje práva, čo v zásade postačuje na ukončenie strpenia, a v dôsledku toho na prerušenie prekluzívnej lehoty.
Konanie tohto účastníka konania však môže v určitých prípadoch vyvolať pochybnosti o tomto úmysle a o vážnosti konania, ktoré bolo začaté pred konajúcim súdom. O taký prípad ide najmä vtedy, ak z dôvodu nedostatku náležitej starostlivosti zo strany žalobkyne nie je vada návrhu na začatie konania, hoci nespĺňa formálne požiadavky vyžadované vnútroštátnym právom na účely jeho doručenia žalovanému, včas odstránená.
Za takýchto okolností pripísateľných žalobkyni totiž žalobkyňa nemôže tvrdiť, že tým, že podala návrh na začatie konania, ukončila strpenie používania neskoršej ochrannej známky. Len na základe odstránenia vady tohto návrhu v súlade s požiadavkami uplatniteľného vnútroštátneho práva sa možno domnievať, že žalobkyňa jednoznačne prejavila jasný a vážny úmysel domáhať sa svojich práv, a teda žalobu možno považovať za skutočne podanú.
V prejednávanej veci zo skutočností uvedených v rozhodnutí vnútroštátneho súdu a zhrnutých v bodoch 22 až 28 tohto rozsudku vyplýva, že súd, na ktorý Heitec podala 31. decembra 2012 návrh na začatie konania, opakovane kontaktoval zástupcu spoločnosti Heitec s cieľom upriamiť pozornosť na nezrovnalosti, ktoré bránili doručeniu spoločnosti Heitech a RW tak tohto návrhu, ako aj nového návrhu na začatie konania, ktorý Heitec následne podala. V konečnom dôsledku sa zdá, že vada návrhu na začatie konania, bola odstránená medzi 24. februárom 2014, t. j. dňom, keď súd, na ktorý bola podaná žaloba, naposledy zaslal výzvu spoločnosti Heitec, a 16. májom toho istého roku, t. j. dňom, keď tento súd začal písomné prípravné konanie.
Z tohto rozhodnutia tiež vyplýva, že podľa posúdení súdu rozhodujúceho vo veci samej, ktoré vnútroštátny súd berie na vedomie, došlo k oboznámeniu sa s používaním neskoršej ochrannej známky 6. mája 2009.
Za týchto podmienok prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil dátum, kedy bola vada návrhu na začatie konania odstránená tak, aby súd, na ktorý bola podaná žaloba, mohol začať konanie a doručiť tento návrh žalovaným vo veci samej. Ak k odstráneniu vád došlo až po uplynutí prekluzívnej lehoty v dôsledku strpenia, prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť, či bola táto okolnosť spôsobená hlavne konaním žalobkyne vo veci samej, ktoré možno charakterizovať ako nedostatok náležitej starostlivosti. Ak by sa tento súd domnieval, že išlo o takýto prípad, musel by dospieť k záveru, že z dôvodu nedostatku náležitej starostlivosti spoločnosti Heitec treba považovať jej právo podať žalobu za zaniknuté z dôvodu preklúzie.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že sa nemožno domnievať, že podanie žaloby, ktorou sa majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva domáha vyhlásenia neplatnosti neskoršej ochrannej známky alebo bráni jej používaniu, bráni zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia uvedenému v týchto ustanoveniach, ak návrh na začatie konania bol síce podaný pred dátumom uplynutia prekluzívnej lehoty, ale z dôvodu nedostatku náležitej starostlivosti žalobkyne nespĺňal požiadavky vnútroštátneho práva uplatniteľné na doručovanie a vada tohto návrhu bola z dôvodov pripísateľných žalobkyni odstránená až po tomto dátume.
O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54 a 111 nariadenia č. 207/2009 vykladať v tom zmysle, že ak práva majiteľa staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva v zmysle týchto ustanovení na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti neskoršej ochrannej známky a na podanie návrhu na ukončenie používania tejto ochrannej známky zanikli z dôvodu preklúzie, táto preklúzia bráni aj tomu, aby podal vedľajšie alebo súvisiace návrhy, ako sú návrhy na priznanie náhrady škody, poskytnutie informácií a zničenie tovaru.
Ako bolo uvedené v rámci preskúmania prvej a druhej otázky, práva majiteľa staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva, ktorý sa napriek tomu, že sa dozvedel o používaní neskoršej ochrannej známky, ktorá bola prihlásená v dobrej viere, počas nepretržitého obdobia piatich rokov zdržal konania, ktoré jednoznačne vyjadruje jeho vôľu namietať proti tomuto používaniu a napraviť údajné porušenie jeho práv, aby spochybnil používanie tejto neskoršej ochrannej známky, zanikli z dôvodu preklúzie.
Ako uviedol generálny advokát v bode 64 svojich návrhov, bolo by v rozpore s cieľmi režimu obmedzenia práv v dôsledku strpenia, a to najmä so zachovaním právnej istoty, umožniť v takejto situácii tomuto majiteľovi, aby po uplynutí tohto obdobia piatich po sebe nasledujúcich rokov podal proti majiteľovi tejto neskoršej ochrannej známky žalobu, ktorou sa domáhal, aby mu bola uložená povinnosť nahradiť škodu alebo povinnosť plnenia.
Ak by bola takáto žaloba alebo takéto návrhy úspešné po uplynutí prekluzívnej lehoty, znamenalo by to, že po tomto dátume by sa ponechala nedotknutá možnosť domáhať sa určenia, že používanie neskoršej ochrannej známky zasahuje do staršej ochrannej známky alebo do staršieho práva, a na základe toho pripísať majiteľovi neskoršej ochrannej známky mimozmluvnú zodpovednosť. Takýto výklad režimu zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia by pritom narušil cieľ sledovaný týmto režimom, a to poskytnúť po uplynutí tejto lehoty majiteľovi neskoršej ochrannej známky istotu, že jej používanie už nemožno spochybniť žiadnym právnym prostriedkom osobou, ktorá ju vedome strpela počas nepretržitého obdobia piatich rokov.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že ak práva majiteľa staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva v zmysle týchto ustanovení na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti neskoršej ochrannej známky a na podanie návrhu na ukončenie používania tejto ochrannej známky zanikli z dôvodu preklúzie, táto preklúzia bráni aj tomu, aby podal vedľajšie alebo súvisiace návrhy, ako sú návrhy na priznanie náhrady škody, poskytnutie informácií a zničenie tovaru.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 9 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok, ako aj články 54, 110 a 111 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva sa majú vykladať v tom zmysle, že úkon, akým je výzva, ktorým majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva bráni používaniu neskoršej ochrannej známky, pričom nevykonal potrebné opatrenia na dosiahnutie právne záväzného riešenia, neukončuje strpenie, a v dôsledku toho neprerušuje prekluzívnu lehotu stanovenú v týchto ustanoveniach.

2.
Článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že sa nemožno domnievať, že podanie žaloby, ktorou sa majiteľ staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva domáha vyhlásenia neplatnosti neskoršej ochrannej známky alebo bráni jej používaniu, bráni zániku práv preklúziou v dôsledku strpenia uvedenému v týchto ustanoveniach, ak návrh na začatie konania bol síce podaný pred dátumom uplynutia prekluzívnej lehoty, ale z dôvodu nedostatku náležitej starostlivosti žalobkyne nespĺňal požiadavky vnútroštátneho práva uplatniteľné na doručovanie a vada tohto návrhu bola z dôvodov pripísateľných žalobkyni odstránená až po tomto dátume.

3.
Článok 9 smernice 2008/95, ako aj články 54, 110 a 111 nariadenia č. 207/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že ak práva majiteľa staršej ochrannej známky alebo iného staršieho práva v zmysle týchto ustanovení na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti neskoršej ochrannej známky a na podanie návrhu na ukončenie používania tejto ochrannej známky zanikli z dôvodu preklúzie, táto preklúzia bráni aj tomu, aby podal vedľajšie alebo súvisiace návrhy, ako sú návrhy na priznanie náhrady škody, poskytnutie informácií a zničenie tovaru.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.