CELEX: 62021CJ0472
Преюдициално запитване
Интелектуална собственост
Промишлен дизайн
Директива 98/71/ЕО
Член 3, параграфи 3 и 4
Изисквания за получаване на защита за съставна част от сложен продукт
Понятия „видимост“ и „нормална употреба“
Видимост на съставна част от сложен продукт при нормална употреба на последния от крайния потребител

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 година относно правната защита на индустриални [другаде в текста: промишлени] дизайни (
ОВ L 289, 1998 г., стр. 28
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 24, стр. 106).
Запитването е отправено в рамките на спор между Monz Handelsgesellschaft International mbH & Co. KG (наричано по-нататък „Monz“) и Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG (наричано по-нататък „Büchel“) относно подадено от последното дружество искане за обявяване на недействителност на регистриран национален промишлен дизайн.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 98/71
Съгласно съображение 12 от Директива 98/71:
„[…] [з]ащитата не трябва да обхваща онези съставни части, които не са видими при нормална употреба на продукта или онези характеристики на такива части, които не са видими, когато съставната част се монтира или които не биха могли сами по себе си да изпълнят изискванията за нововъ[ве]дение и индивидуален характер; […] характеристиките на индустриалния дизайн, които се изключват от защита по тези причини, не следва да се взимат предвид за целите на оценяването на това дали други характеристики на дизайна изпълняват изискванията за защита“.
Член 1 от тази директива, озаглавен „Дефиниции“, гласи:
„За целите на настоящата директива:
a)
„дизайн“ означава вида на цял продукт или част от продукт, настъпил в резултат на характеристиките на — по-конкретно — линиите, контурите, цветовете, формата, плътността и/или материала на самия продукт и/или неговите орнаменти;
б)
„продукт“ означава всякакъв индустриален или занаятчийски артикул, включително части, предназначени да бъдат сглобени в сложен продукт, опаковка, оформяне, графични символи и печатарски шрифтове, с изключение на компютърни програми;
в)
„сложен продукт“ означава продукт, който е съставен от многобройни елементи, които могат да бъдат сменяни, позволявайки разглобяване и повторно сглобяване на продукта“.
Член 3 от посочената директива е озаглавен „Изисквания за защита“ и гласи:
„1.   Държавите членки защитават дизайните чрез регистрация и предоставят изключителни права на техните титуляри в съответствие с разпоредбите на настоящата директива.
2.   Един дизайн е защитен с право върху индустриален дизайн до степента, до която той е нов и има индивидуален характер.
3.   Индустриален дизайн, прилаган или съдържащ се в продукт, който съставлява съставна част от сложен продукт, се счита за нов и притежаващ индивидуален характер единствено:
а)
ако съставната част, след като е била присъединена към сложния продукт, остане видима при нормална употреба на последния и
б)
до степента, до която тези видими характеристики на съставната част сами по себе си изпълняват изискванията за нововъ[ве]дение и индивидуален характер.
4.   „Нормална употреба“ по смисъла на параграф 3, буква a) означава използване от крайния потребител, като се изключи поддръжката, сервизното обслужване или поправките“.
Член 5 от същата директива, озаглавен „Индивидуален характер“, предвижда в параграф 1:
„Един индустриален дизайн се счита за притежаващ индивидуален характер, ако цялостното впечатление, което произвежда върху информиран потребител, е различно от цялостното впечатление, което се произвежда върху такъв потребител от който и да било дизайн, който е бил предоставен на разположение на обществото преди датата на подаване на заявлението за регистрация или, ако се оспорва приоритетност, датата на приоритета“.
Регламент (ЕО) № 6/2002
Съображения 9 и 12 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (
ОВ L 3, 2002 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70) гласят следното:
„(9)
Материалните разпоредби на настоящия регламент, относно правото относно промишления дизайн, следва да са съобразени със съответните разпоредби от Директива [98/71].
[…]
(12)
Закрилата не следва да се разпростира върху тези съставни части, които не са видими при обичайна употреба на определен продукт, нито върху особеностите на детайл, които не са видими, когато той е монтиран, нито пък върху особеностите на детайлите, които не отговарят сами по себе си на изискванията за новост и оригиналност. Следователно, тези особености на определен дизайн, които не са изключени от закрила поради тези причини, не следва да се отчитат при оценка на това, дали други особености на този дизайн отговарят на изискванията за закрила“.
Член 4 от този регламент е озаглавен „Условия за закрила“ и гласи:
„1.   Закрилата на промишлен дизайн чрез промишления дизайн на Общността се осигурява в зависимост от това, доколко той е нов и оригинален.
2.   За нов и оригинален се счита промишлен дизайн, приложен към или включен в продукт, който е част от съставен продукт, само ако:
a)
веднъж включената в съставния продукт съставна част остава видима при обичайна употреба на последния, и
б)
доколкото тези видими особености на частта отговарят на изискванията за новост и оригиналност.
3.   Под „обичайна употреба“ по смисъла на параграф 2, буква а) се разбира употреба от крайния потребител, с изключение на поддръжка, обслужване или поправка“.
Германското право
Член 1, точка 4 и член 4 от Gesetz über den rechtlichen Schutz von Design (Закон за правната защита на дизайна) от 24 февруари 2014 г. (BGBl. I, 2014 г., стр. 122) в редакцията му, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „DesignG“), транспонират член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71.
Член 1 от DesignG, озаглавен „Определения“, предвижда в точка 3, че сложен продукт е продукт, съставен от множество компоненти, които могат да се заместват така, че продуктът да може да бъде демонтиран и повторно сглобен. Съгласно член 1, точка 4 „нормална употреба“ означава употреба от крайния потребител, с изключение на поддръжка, обслужване или поправка.
Член 4 от DesignG, озаглавен „Компоненти на сложни продукти“, гласи, че за нов и притежаващ индивидуален характер се счита промишлен дизайн, приложен към или включен в продукт, който е част от сложен продукт, само ако вече присъединената в сложния продукт съставна част остава видима при нормална употреба на последния и доколкото тези видими характеристики на съставната част сами по себе си изпълняват изискванията за новост и индивидуален характер.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Monz, дружество, учредено по германското право, е притежател на промишления дизайн, регистриран на 3 ноември 2011 г. в Deutsches Patent- und Markenamt (Германско ведомство за патенти и марки, Германия) (наричано по-нататък „DPMA“) за продуктите „седалки за велосипеди или мотоциклети“. Този промишлен дизайн е регистриран с едно-единствено изображение, показващо долната страна на седалка, както следва:
На 27 юли 2016 г. Büchel, дружество по германското право, иска от DPMA да бъде обявен за недействителен разглежданият в главното производство промишлен дизайн, като изтъква, че той не изпълнявал изискванията за получаване на правна защита на промишлените дизайни по силата на член 4 от DesignG. То поддържа по-специално, че този дизайн, приложен към седалка, която е съставна част от сложен продукт като „велосипед“ или „мотоциклет“, не е видим при нормална употреба на този продукт.
С решение от 10 август 2018 г. DPMA отхвърля искането за обявяване на недействителност, като приема, че няма основание за изключване на разглеждания в главното производство промишлен дизайн от защитата съгласно член 4 от DesignG. Според него, макар седалката на велосипед безспорно да е „съставна част от сложен продукт“, последната все пак остава видима при нормална употреба на този сложен продукт. DPMA счита, че нормалната употреба на такъв продукт обхваща и „несвързано с поддръжката, сервизното обслужване или поправките разглобяване и повторно сглобяване на седалката“, като последните се съдържат в изчерпателен списък на видовете употреба, изключени от това понятие по смисъла на член 1, точка 4 от DesignG.
След подадена от Büchel жалба срещу това решение Bundespatentgericht (Федерален патентен съд, Германия) постановява в решение от 27 февруари 2020 г., че разглежданият в главното производство промишлен дизайн е недействителен, тъй като не изпълнява изискванията за новост и индивидуален характер. Според тази юрисдикция съгласно член 4 от DesignG единствено съставните части, които остават „видими в качеството си на компоненти на сложния продукт след монтирането/присъединяването им към него“, могат да се ползват от правната защита на промишлените дизайни. Обратно, съставна част, която била видима само вследствие на или при отделянето ѝ от сложен продукт, не можела да се счита за отговаряща на условието за видимост и поради това не можела да се ползва от тази закрила. За нормална употреба по смисъла на член 1, точка 4 от DesignG тази юрисдикция приема само карането на велосипед, както и качването и слизането от него. Според нея при тези употреби долната страна на седалката обаче не е видима нито за крайния потребител, нито за трето лице.
Monz подава жалба срещу това решение пред Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), запитващата юрисдикция. Тази юрисдикция счита, че изходът на спора в главното производство зависи от тълкуването на понятията „видимост“ и „нормална употреба“ по смисъла на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71.
Запитващата юрисдикция най-напред споделя становището на Bundespatentgericht (Федерален патентен съд), че съгласно практиката на Съда, произтичаща по-специално от решение от 20 декември 2017 г., Acacia и D’Amato (
C‑397/16 и C‑435/16
,
EU:C:2017:992
, т.
), велосипедът е сложен продукт, а седалката е съставна част от този продукт.
Тази юрисдикция счита, че за разрешаването на спора, с който е сезирана, следва да се определи, на първо място, дали изискването за „видимост“ на дадена част, след като е била присъединена към сложен продуктa, при „нормалната употреба“ на този продукт, трябва да се преценява, като се вземат предвид някои условия за използване на посочения продукт или някои перспективи на наблюдателя или, напротив, само обективната възможност за разпознаване на промишления дизайн, поставен върху съставната част, както тя е интегрирана в сложния продукт.
В това отношение запитващата юрисдикция посочва, от една страна, че според Bundespatentgericht (Федерален патентен съд) е необходимо частта да остане видима за крайния потребител или трето лице в рамките на нормалната употреба от крайния потребител на сложния продукт, в който е присъединена тази част. От друга страна, жалбоподателят в главното производство поддържал, че за да може промишленият дизайн да бъде защитен, е достатъчно той да може да бъде идентифициран, когато частта, върху която е приложен, е включена в сложния продукт. При това положение било без значение дали промишленият дизайн може лесно да се наблюдава от конкретна „перспектива“.
В този контекст запитващата юрисдикция иска да се установи как следва да се тълкува член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71, тъй като счита, че предметът на тези разпоредби не може ясно да се изведе от тази директива.
Тази юрисдикция счита по-специално, че съображението, че производител, който няма интерес да представя по видим за потребителите начин промишлен дизайн, няма интерес да се позовава на закрилата на този промишлен дизайн, е твърде ограничително, като се има предвид, че няма задължително идентичност между притежателя на промишления дизайн, производителя на съставната част и производителя на сложния продукт.
Освен това тя отбелязва, че според доктрината тази разпоредба противоречи на принципа, съгласно който годността за ползване на правна закрила на промишлените дизайни трябва да бъде установена още към момента на регистрирането на съответния дизайн.
Според запитващата юрисдикция тези съображения подкрепят стриктното тълкуване на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71.
Тази юрисдикция обаче счита, че макар значението в говоримия език на думата „видим“ да предполага обективно разбиране, което се отнася до възможността за възприемане на определена вещ, от израза „нормална употреба“ не може да се направи извод, че са изключени определени форми на наблюдаване на сложен продукт.
На второ място, следвало да се определят критериите, които са релевантни за преценката на „нормалната употреба“ на сложен продукт от крайния потребител по смисъла на член 3, параграф 4 от тази директива.
В това отношение се поставял по-специално въпросът дали при тази преценка следва да се отчете предвидената от производителя употреба на съставната част или на сложния продукт или само обичайната употреба на сложния продукт от крайния потребител.
Запитващата юрисдикция счита, че определението на понятието „нормална употреба“, съдържащо се в член 3, параграф 4 от Директива 98/71, може да се разбира в смисъл, че за законодателя на Съюза всяка употреба от крайния потребител на сложния продукт по принцип е нормална употреба, освен при изключенията, посочени в тази разпоредба.
Що се отнася до критерия за предвидената от производителя на съставната част или на сложния продукт употреба, тази юрисдикция посочва, че според нея прилагането му позволява да се избегне изключването на правната закрила на промишлените дизайни, тъй като в този случай е без значение употребата на сложния продукт от крайните потребители, като същевременно припомня резервите си по отношение на този критерий, споменати в точка 21 от настоящото решение.
На трето място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали само основната употреба на сложния продукт е определяща, или трябва евентуално да се вземат предвид и други употреби на този продукт.
В това отношение тя подкрепя широко тълкуване на член 3, параграф 4 от Директива 98/71, за да се намалят последиците от член 3, параграф 3 от тази директива, считан от доктрината за противоречащ на логиката на системата за закрила на промишлените дизайни, и за да се избегне по-голямо неравно третиране му притежателите на промишлени дизайни, обхващащи части от сложни продукти, и притежателите на други промишлени дизайни.
При тези обстоятелства Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
„Видима“ ли е по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива [98/71] съставна част, съдържаща промишлен дизайн, ако е обективно възможно да се разпознае дизайнът, когато съставната част е вече в монтирано състояние, или видимостта се преценява в зависимост от определени условия на употреба или в зависимост от определена перспектива на даден наблюдател?
2)
Ако на въпрос 1 следва да се отговори в смисъл, че видимостта е решаващ фактор при определени условия на употреба или определена перспектива на даден наблюдател:
а)
при преценката на „нормалната употреба“ на сложен продукт от крайния потребител по смисъла на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива [98/71] от значение ли е целта на употребата, предвидена от производителя на съставната част или на сложния продукт, или е релевантна обичайната употреба на сложния продукт от крайния потребител?
б)
какви са критериите, които позволяват да се прецени дали употребата на сложен продукт от крайния потребител е „нормална“ по смисъла на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива [98/71]?“.
По преюдициалните въпроси
С двата си въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи, от една страна, дали член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба изискване за „видимост“, за да може промишлен дизайн, приложен към или включен в продукт, който е съставна част от сложен продукт, да се ползва от правната закрила на промишлените дизайни, трябва да се преценява в зависимост от определени условия за употреба на сложния продукт, или само от обективната възможност за разпознаване на промишления дизайн, поставен върху съставната част, както тя е интегрирана в сложния продукт. От друга страна, кои са релевантните критерии за определяне на „нормалната употреба“ на сложен продукт от крайния потребител.
Тези въпроси са поставени в рамките на спор, възникнал от направеното от Büchel искане за обявяване на разглеждания в главното производство промишлен дизайн за недействителен с мотива, че той не можел да се ползва от правната закрила на промишлените дизайни, при положение че седалката в качеството ѝ на съставна част от сложен продукт, като „велосипед“ или „мотоциклет“, не била видима при нормалната употреба на този сложен продукт.
В самото начало следва да се констатира, че в конкретния случай седалката на велосипед или на мотоциклет представлява съставна част от сложен продукт по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 98/71, като от своя страна велосипедът или мотоциклетът представляват сложен продукт по смисъла на член 1, буква в) от тази директива. Всъщност седалката може да се замести така, че да е възможно демонтирането и повторното сглобяване на велосипеда или мотоциклета, а при липсата ѝ е невъзможна нормалната употреба на този сложен продукт (вж. по аналогия решение от 20 декември 2017 г., Acacia и D’Amato,
C‑397/16 и C‑435/16
,
EU:C:2017:992
, т.
—
).
Следва да се припомни, на първо място, че съгласно член 3, параграф 3 от Директива 98/71, разглеждан с оглед на съображение 12 от нея, за нов и притежаващ индивидуален характер се счита промишлен дизайн, приложен към или включен в продукт, който е част от сложен продукт, само ако съставната част, след като е била присъединена към сложния продукт, остава видима при нормалната употреба на последния (буква а) и доколкото тези видими характеристики на съставната част сами по себе си изпълняват изискванията за нововъведение и индивидуален характер (буква б).
Така член 3, параграф 3 от Директива 98/71 въвежда специално правило, което се отнася конкретно до промишлените дизайни, приложени към или включени в даден продукт, който е съставна част от сложен продукт по смисъла на член 1, буква в) от Директива 98/71.
По-нататък е важно да се припомни, че съгласно член 1, буква а) от Директива 98/71 предмет на правната закрила на промишлените дизайни по силата на тази директива е видимият външен вид на продукт или на част от продукт.
В контекста на закрилата на промишлените дизайни, предвидена в Регламент № 6/2002, Съдът вече е приел, че външният вид представлява определящият елемент на промишления дизайн и че фактът, че дадена характеристика на промишлен дизайн е видима, е съществено условие за тази закрила (вж. в този смисъл решения от 21 септември 2017 г., Easy Sanitary Solutions и EUIPO/Group Nivelles,
C‑361/15 P и C‑405/15 P
,
EU:C:2017:720
, т.
и
, и от 28 октомври 2021 г., Ferrari,
C‑123/20
,
EU:C:2021:889
, т.
).
Що се отнася по-специално до промишлените дизайни, включени в продукт, който представлява съставна част от сложен продукт, Съдът е уточнил, че за да може външният вид на частта от сложен продукт да се ползва със закрила като промишлен дизайн, тя трябва по дефиниция да бъде видима и обособена чрез особености, които съставляват специфичния ѝ външен вид, а именно чрез линии, контури, цветове, форми или пък особен строеж. Това предполага външният вид на тази част да не може да се изгуби напълно в цялостния продукт (вж. в този смисъл решение от 28 октомври 2021 г., Ferrari,
C‑123/20
,
EU:C:2021:889
, т.
и
).
В това отношение следва да се приеме, че същите принципи са приложими към системата за закрила на промишлените дизайни, предвидена в Директива 98/71.
Така член 3, параграф 3, буква а) от Директива 98/71 изисква, за да може съставна част, включена в сложен продукт, да се ползва от закрила като промишлен дизайн, тя трябва да остава видима при нормалната употреба на този продукт. Нещо повече, в съответствие със съображение 12 от тази директива защитата не трябва да обхваща онези съставни части, които не са видими при нормална употреба на продукта, или онези характеристики на такива части, които не са видими, когато съставната част се монтира, или които не биха могли сами по себе си да изпълнят изискванията за нововъведение и индивидуален характер.
Това ограничение на правната закрила на промишлените дизайни до видимите характеристики на съответната съставна част се обяснява с факта, че външният вид на тази част произтича изключително от тях.
Това тълкуване се подкрепя от структурата на Директива 98/71, както и от целта на член 3, параграф 3 от нея. Всъщност закрилата на промишлен дизайн по силата на тази директива се отнася само за особеностите, които определят видимия външен вид на продукт или на част от него. Външният вид на сложния продукт задължително зависи от част, която е видима (вж. по аналогия решение от 20 декември 2017 г., Acacia и D’Amato,
C‑397/16 и C‑435/16
,
EU:C:2017:992
, т.
).
Освен това от текста на член 3, параграф 3, буква а) от Директива 98/71 ясно следва, че за да се ползва от правната закрила на промишлените дизайни, частта, след като е била присъединена към сложния продукт, трябва да остане видима „при нормална употреба“ на този продукт.
От това следва, че преценка in abstracto на видимостта на съставната част, присъединена към сложен продукт, без връзка с някаква конкретна ситуация на употреба на този продукт, не е достатъчна, за да може подобна част да се ползва от закрилата на промишлени дизайни по силата на Директива 98/71. В това отношение следва да се уточни, че член 3, параграф 3 от Директива 98/71 при все това не изисква частта, която е присъединена към сложен продукт, да остава изцяло видима във всеки един момент от употребата на сложния продукт.
Всъщност, както подчертава генералният адвокат в точки 33 и 34 от заключението си, видимостта на съставна част, присъединена към сложен продукт по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 98/71 във връзка с член 3, параграф 4 от нея не може да се преценява единствено от гледна точка на крайния потребител на този продукт. В това отношение трябва да се вземе предвид и видимостта на подобна съставна част за страничния наблюдател.
На второ място, следва да се припомни, че съгласно член 3, параграф 4 от Директива 98/71 понятието „нормална употреба“ на сложен продукт се определя като „използване от крайния потребител, като се изключи поддръжката, сервизното обслужване или поправките“. Съгласно това определение „нормалната употреба“ съответства на използването от крайния потребител. От нея изрично са изключени използванията от крайния потребител, които са свързани с поддръжката, техническото обслужване или поправките на сложния продукт.
В това отношение следва да се определи дали понятието „нормална употреба“ на продукт от крайния потребител по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 98/71 съответства на употребата, предвидена от производителя или от създателя на съставната част, на употребата, предвидена от производителя или от създателя на сложния продукт, или на обичайната употреба на сложния продукт от крайния потребител.
Що се отнася, първо, до въпроса дали „нормалната употреба“ на сложен продукт съответства на употребата, предвидена от производителя на съставната част, на употребата, предвидена от производителя на сложния продукт или на обичайната употреба на този продукт от крайния потребител, следва веднага да се констатира, че съгласно член 3, параграф 4 от Директива 98/71 тази разпоредба се отнася до „нормалната употреба“ на сложния продукт от крайния потребител.
В това отношение, макар текстът на немски език на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71 да възприема като критерий за видимостта на съставната част, присъединена към сложен продукт, „употребата, съответстваща на нейното предназначение“ (bestimmungsgemäße Verwendung), текстовете на други езици на същите тези разпоредби, като тези на английски (normal use), френски (utilisation normale), италиански (la normale utilizzazione), испански (la utilización normal) или на нидерландски език (normaal gebruik) показват, че частта, присъединена към сложен продукт, трябва да остане видима при „нормалната“ или „обичайната“ употреба на този продукт.
Следва да се отбележи, както по същество подчертава Европейската комисия в писменото си становище, че нормалната или обичайна употреба на сложен продукт от крайния потребител по принцип отговаря на употреба, съответстваща на желаното от производителя или от създателя на същия предназначение на сложния продукт.
При това положение, както по същество отбелязва Комисията, що се отнася до понятието „нормална употреба“, законодателят на Съюза е имал предвид обичайната употреба на сложния продукт от крайния потребител, за да изключи използването на този продукт на други етапи от търговския обмен и по този начин да избегне заобикалянето на условието за видимост. Следователно преценката за „нормална употреба“ на сложен продукт по смисъла на член 3, параграф 3, буква а) и параграф 4 от Директива 98/71 не може да се основава единствено на намерението на производителя на съставната част или на сложния продукт.
Що се отнася, второ, до въпроса каква употреба на сложен продукт от крайния потребител представлява „нормална употреба“ по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 98/71, следва веднага да се отбележи, че фактът, че тази разпоредба не уточнява какъв вид употреба на такъв продукт се има предвид в това понятие, а се позовава общо на употребата на такъв продукт от крайния потребител, е аргумент в полза на широкото тълкуване на посоченото понятие.
В това отношение, както отбелязва генералният адвокат в точка 38 от заключението си, на практика основната функционална употреба на даден продукт често изисква различни действия, които могат да бъдат извършвани преди или след като продуктът е изпълнил тази основна функция, каквито са складирането и транспортирането му. Ето защо следва да се приеме, че понятието „нормална употреба“ на сложен продукт по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 98/71 обхваща всички тези действия, с изключение на изрично изключените от посочения параграф 4, а именно действията, свързани с поддръжката, обслужването и поправката.
Поради това понятието „нормална употреба“ по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 98/71 трябва да обхваща действията, свързани с обичайното използване на даден продукт, както и други действия, които разумно могат да бъдат извършени при такова използване и които са обичайни от гледна точка на крайния потребител, включително тези, които могат да бъдат извършвани преди или след като продуктът е изпълнил основната си функция, каквито са складирането и транспортирането му.
С оглед на изложените по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба изискване за „видимост“, за да може промишлен дизайн, приложен към или включен в продукт, който е съставна част от сложен продукт, да се ползва от правната закрила на промишлените дизайни, трябва да се преценява с оглед на ситуация на нормална употреба на този сложен продукт, така че съответната съставна част, след като бъде присъединена към посочения продукт, да остава видима при подобна употреба. За тази цел видимостта на съставна част от сложен продукт при неговата „нормална употреба“ от крайния потребител трябва да се преценява от гледна точка на този потребител, както и от гледна точка на страничния наблюдател, с уточнението, че тази нормална употреба трябва да обхваща действията, извършвани при основната употреба на сложен продукт, както и тези, които обикновено трябва да се извършват от крайния потребител при подобна употреба, с изключение на поддръжката, обслужването и поправката.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

Член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 година относно правната защита на индустриални дизайни

следва да се тълкува в смисъл, че:

предвиденото в тази разпоредба изискване за „видимост“, за да може промишлен дизайн, приложен към или включен в продукт, който е съставна част от сложен продукт, да се ползва от правната закрила на промишлените дизайни, трябва да се преценява с оглед на ситуация на нормална употреба на този сложен продукт, така че съответната съставна част, след като бъде присъединена към посочения продукт, да остава видима при подобна употреба. За тази цел видимостта на съставна част от сложен продукт при неговата „нормална употреба“ от крайния потребител трябва да се преценява от гледна точка на този потребител, както и от гледна точка на страничния наблюдател, с уточнението, че тази нормална употреба трябва да обхваща действията, извършвани при основната употреба на сложен продукт, както и тези, които обикновено трябва да се извършват от крайния потребител при подобна употреба, с изключение на поддръжката, обслужването и поправката.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.