CELEX: 62021CJ0595
Zahtjev za prethodnu odluku
Zaštita potrošača
Informiranje potrošača o hrani
Uredba (EU) br. 1169/2011
Članak 17. i Prilog VI. dio A točka 4.
‚Naziv hrane’
‚Naziv proizvoda’
Obvezni podaci na etiketi hrane
Sastavni dio ili sastojak koji se upotrebljava kao potpuna ili djelomična zamjena za onaj za koji potrošač očekuje da se uobičajeno koristi ili da je prisutan u hrani

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 17. i Priloga VI. dijela A točke 4. Uredbe (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (
SL 2011., L 304, str. 18
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168. i ispravci
SL 2015., L 326, str. 73
. i
SL 2016., L 266, str. 7
.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva LSI – Germany GmbH (u daljnjem tekstu: LSI) i Freistaata Bayern (Savezna zemlja Bavarska, Njemačka) povodom odluke kojom se LSI‑ju zabranjuje stavljanje na tržište hrane koju proizvodi bez navođenja određenih sastavnih dijelova ili sastojaka u neposrednoj blizini naziva te hrane u glavnom vidnom polju.
Pravni okvir
Uredba br. 1169/2011
U skladu s člankom 1. stavkom 1. Uredbe br. 1169/2011, naslovljenim „Predmet i područje primjene”, tom se uredbom „utvrđuje osnova za postizanje visoke razine zaštite potrošača u vezi s informacijama o hrani, vodeći računa o razlikama u percepciji potrošača i njihovim potrebama za informacijama, istodobno osiguravajući nesmetano funkcioniranje unutarnjega tržišta”.
Članak 2. te uredbe, naslovljen „Definicije”, propisuje:
„1.   Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
[…] ‚hrana’ […] iz članka 2. […] Uredbe (EZ) br. 178/2002 [Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (
SL 2002., L 31, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.)];
[…]
2.   Primjenjuju se i sljedeće definicije:
[…]
(l)
‚glavno vidno polje’ je vidno polje ambalaže koje će potrošač najvjerojatnije vidjeti na prvi pogled prilikom kupnje i koje mu omogućava da odmah prepozna proizvod s obzirom na njegova svojstva ili prirodu, te ovisno o slučaju, naziv robne marke tog proizvoda. Ako ambalaža ima nekoliko jednakih vidnih polja, glavno vidno polje je ono koje je odabrao subjekt u poslovanju s hranom;
[…]
(n)
‚propisani naziv’ je naziv hrane propisan odredbama Unije koje se primjenjuju na tu hranu ili, ako takve odredbe Unije ne postoje, naziv propisan propisima i odredbama koji se primjenjuju u državi članici u kojoj se hrana prodaje krajnjem potrošaču ili objektima javne prehrane;
(o)
‚uobičajeni naziv’ je naziv kojega su potrošači u državi članici u kojoj se hrana prodaje prihvatili kao naziv te hrane, bez da ga treba dodatno objašnjavati;
(p)
‚opisni naziv’ je naziv kojim se opisuje hrana, prema potrebi i njezina upotreba, te je dovoljno jasan da potrošači znaju njezinu stvarnu prirodu i da je razlikuju od druge hrane s kojom bi se mogla zamijeniti;
[…]”
Člankom 3. navedene uredbe, naslovljenim „Opći ciljevi”, u stavku 1. određuje se:
„Pružanjem informacija o hrani treba se postići visoka razina zaštite zdravlja i interesa potrošača uspostavom temelja pomoću kojih će krajnji potrošači biti informirani pri odabiru hrane i pomoću kojih će upotrebljavati i koristiti hranu na siguran način, s posebnim naglaskom na zdravstvene, gospodarske, okolišne, socijalne i etičke okolnosti.”
Članak 7. Uredbe br. 1169/2011, naslovljen „Prakse poštenog informiranja”, glasi:
„1.   Informacije o hrani ne smiju biti obmanjujuće, a posebno:
(a)
glede karakteristika hrane […]
[…]
(d)
ukazujući izgledom, opisom ili slikovnim prikazom prisutnosti određene hrane ili sastojka, kada je u stvarnosti sastavni dio koji je inače prirodno prisutan ili sastojak koji se uobičajeno koristi u toj hrani, zamijenjen drugim sastavnim dijelom ili drugim sastojkom.
2.   Informacije o hrani moraju biti točne, jasne i lako razumljive potrošaču.
[…]”
Članak 9. te uredbe, naslovljen „Popis obveznih podataka”, u stavku 1. propisuje:
„U skladu s člancima 10. do 35. te vodeći računa o iznimkama iz ovog Poglavlja, obvezno treba navesti sljedeće podatke:
(a)
naziv hrane;
(b)
popis sastojaka;
[…]”
Članak 17. navedene uredbe, naslovljen „Naziv hrane”, glasi:
„1.   Naziv hrane mora biti propisani naziv. Ako takav naziv ne postoji, naziv hrane mora odgovarati njenom uobičajenom nazivu ili, ako takav uobičajeni naziv ne postoji ili se ne koristi, treba navesti opisni naziv hrane.
[…]
4.   Naziv hrane ne smije se zamijeniti nazivom koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva, nazivom robne marke ili izmišljenim nazivom.
5.   Posebne odredbe o nazivu hrane i podacima koji je moraju pratiti navedene su u Prilogu VI.”
Prilog VI. toj uredbi naslovljen je „Naziv hrane i posebni podaci koji se uz njega navode” i podijeljen je na tri dijela. Dio A, naslovljen „Obvezni podaci koji moraju pratiti naziv hrane”, u točki 4. propisuje:
„U slučaju hrane u kojoj je sastavni dio ili sastojak, za koje potrošač očekuje da se uobičajeno koristi ili da je prirodno prisutan, zamijenjen drugim sastavnim dijelom ili sastojkom, na etiketi, kao dodatak popisu sastojaka, treba jasno navesti sastavni dio ili sastojak koji je upotrijebljen za djelomičnu ili potpunu zamjenu:
(a)
u neposrednoj blizini naziva proizvoda; i
(b)
uporabom slova čija visina x iznosi barem 75 % visine x naziva proizvoda i koja nije manja od najmanje veličine slova propisane člankom 13. stavkom 2. ove Uredbe.”
Uredba br. 178/2002
U članku 2. Uredbe br. 178/2002 pojam „hrana” definira se kao „svaka tvar ili proizvod, prerađen, djelomično prerađen ili neprerađen, a namijenjen je prehrani ljudi ili se može očekivati da će ga ljudi konzumirati”.
Glavni postupak i prethodna pitanja
LSI proizvodi mini salamu od peradi koja, kao nadomjestak za životinjsku masnoću, sadržava palminu masnoću i repičino ulje i koju stavlja na tržište u obliku pretpakirane hrane koja se prodaje na malo i nosi naziv „BiFi The Original Turkey” (u daljnjem tekstu: predmetna hrana). „BiFi The Original” u njemačkom je pravu istodobno verbalni i figurativni žig, a u pravu Unije figurativni žig.
Odlukom od 7. siječnja 2019. nadležno nadzorno tijelo zabranilo je LSI‑ju stavljanje na tržište predmetne hrane bez navođenja zamjenskih sastojaka o kojima je riječ, u neposrednoj blizini trgovačkog naziva „BiFi The Original Turkey”, koji se nalazi na prednjoj strani pakiranja, upotrebom veličine slova čija visina x iznosi najmanje 75 % tog naziva i nije manja od minimalne visine slova predviđene člankom 13. stavkom 2. Uredbe br. 1169/2011.
Taj zahtjev označivanja nameće se odredbama članka 17. stavka 5. u vezi s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe br. 1169/2011, konkretnije izrazom „naziv proizvoda” iz potonje odredbe, koji nije sinonim za „naziv hrane”. Prvi izraz također obuhvaća, među ostalim, pojmove „naziv robne marke” ili „izmišljeni naziv” iz članka 17. stavka 4. te uredbe i u ovom slučaju zahtijeva da je navođenje trgovačkog naziva „BiFi The Original Turkey”, koji se nalazi na prednjoj strani pakiranja predmetne hrane i u glavnom vidnom polju tog pakiranja, popraćeno navodom „s palminom masnoćom i repičinim uljem”, u skladu s odredbama Priloga VI. dijela A točke 4. te uredbe.
LSI je podnio tužbu za poništenje te odluke pred Bayerisches Verwaltungsgerichtom Ansbach (Upravni sud Bavarske u Ansbachu, Njemačka), sudom koji je uputio zahtjev. LSI ističe da je, s obzirom na to da je pojam „naziv proizvoda” sinonim za pojam „naziv hrane”, on u potpunosti poštovao zahtjeve označivanja koji su propisani odredbama članka 17. stavka 5. u vezi s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe br. 1169/2011 jer se na stražnjoj strani pakiranja hrane o kojoj je riječ nalazi navod „mini salama od peradi s palminom masnoćom i repičinim uljem”. Smatra da te odredbe stoga ne zahtijevaju dopunu prednje strane tog pakiranja, gdje se nalazi trgovački naziv „BiFi The Original Turkey”, navodom „s palminom masnoćom i repičinim uljem”.
Sud koji je uputio zahtjev najprije ističe da način na koji označivanje predmetne hrane treba konkretno provesti ovisi o tumačenju izraza „naziv proizvoda” iz Priloga VI. dijela A točke 4. Uredbe br. 1169/2011, koji ne definira ta uredba kao ni ikoja odredba zakonodavstva Unije o hrani i čiji se točan sadržaj ne može utvrditi na temelju teksta ni strukture navedene uredbe. Taj sud također ističe da se na temelju odredaba članka 17. stavka 5. u vezi s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe br. 1169/2011, čiji je cilj, prema njegovu mišljenju, osigurati opće informiranje potrošača, ne može zaključiti da je njihov cilj zaštititi potrošače od prijevare, za razliku od drugih odredaba te uredbe, poput njezina članka 7.
Osim toga, taj sud primjećuje da činjenica da subjekti u prehrambenom sektoru upotrebljavaju naziv koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva, naziv robne marke ili izmišljeni naziv u smislu članka 17. stavka 4. Uredbe br. 1169/2011 može odvratiti pažnju potrošača od naziva hrane iz stavka 1. tog članka. On podsjeća na to da se u ovom slučaju taj naziv nalazi na pakiranju predmetne hrane u znatno manjoj veličini od naziva robne marke te hrane i „stoga je također znatno manje uočljiv”.
Sud koji je uputio zahtjev polazi od načela da je cilj Priloga VI. dijela A točke 4. te uredbe osigurati transparentnost i informiranje potrošača, jamčeći da se barem u slučajevima koji su navedeni u njemu informacije o sastavnim dijelovima ili zamjenskim sastojcima u hrani nalaze na njezinu pakiranju, u neposrednoj blizini nazivâ iz članka 17. stavka 4. navedene uredbe, u veličini usporedivoj s onom koja se upotrebljava za predmetni naziv. Izraz „naziv proizvoda” u smislu Priloga VI. dijela A točke 4. Uredbe br. 1169/2011 nije sinonim za „naziv hrane” u smislu članka 17. stavka 1. te uredbe te ima šire značenje od potonjeg izraza jer se odnosi i na „naziv koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „naziv robne marke” ili „izmišljeni naziv” iz tog članka 17. stavka 4. Taj sud primjećuje da, ako Sud potvrdi to tumačenje, tužbu LSI‑ja protiv odluke od 7. siječnja 2019., spomenutu u točki 12. ove presude, trebat će odbiti kao neosnovanu jer se označivanje predmetne hrane, kako je naloženo tom odlukom, može valjano zahtijevati.
U tim je okolnostima Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach (Upravni sud Bavarske u Ansbachu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pojam ‚naziv proizvoda’ u Prilogu VI. dijelu A točki 4. [Uredbe br. 1169/2011] tumačiti na način da ima isto značenje kao i ‚naziv hrane’ u smislu članka 17. stavaka 1. do 3. Uredbe (EU) br. 1169/2011?
2.
U slučaju da se na prvo pitanje odgovori niječno:
Je li ‚naziv proizvoda’ naziv pod kojim se hrana stavlja na tržište i oglašava te pod kojim je ona potrošačima općenito poznata čak i ako pritom nije riječ o nazivu hrane, nego o zaštićenom nazivu, nazivu robne marke ili izmišljenom nazivu u smislu članka 17. stavka 4. [Uredbe br. 1169/2011]?
3.
U slučaju da se na drugo pitanje odgovori potvrdno:
Može li se ‚naziv proizvoda’ sastojati i od dvaju dijelova, od kojih je jedan dio generički naziv, odnosno krovni pojam, zaštićen pravom žiga koji se ne odnosi na pojedinu hranu i koji se u pogledu pojedinih proizvoda konkretizira navođenjem dodatka (kao drugi dio naziva proizvoda)?
4.
U slučaju da se na treće pitanje odgovori potvrdno:
Koji od tih dvaju sastavnih dijelova naziva proizvoda treba uzeti u obzir u pogledu posebnih podataka koji se uz njega navode u skladu s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. podtočkom (b) [Uredbe br. 1169/2011] ako su oba sastavna dijela naziva proizvoda na ambalaži otisnuta u različitim veličinama?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li odredbe članka 17. stavaka 1., 4. i 5. u vezi s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe br. 1169/2011 tumačiti na način da izraz „naziv proizvoda” iz tog Priloga VI. dijela A točke 4. ima samostalno značenje koje se razlikuje od značenja izraza „naziv hrane” u smislu članka 17. stavka 1. te uredbe i stoga može obuhvaćati ne samo propisani naziv, uobičajeni naziv ili opisni naziv nego i „naziv koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „naziv robne marke” ili „izmišljeni naziv” iz članka 17. stavka 4. te uredbe.
U tom pogledu valja podsjetiti na to, kao prvo, da je prema članku 17. stavku 1. Uredbe br. 1169/2011 „naziv hrane” njezin „propisani naziv” ili, ako takav naziv ne postoji, njezin „uobičajeni naziv” ili, ako pak on ne postoji ili se ne koristi, „opisni naziv”, pri čemu su ta tri pojma definirana u članku 2. stavku 2. točkama (n), (o) i (p) te uredbe. Članak 17. stavak 4. te uredbe propisuje da se „naziv hrane” u smislu stavka 1. tog članka ne smije zamijeniti „nazivom koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „nazivom robne marke” ili „izmišljenim nazivom”.
Kao drugo, u skladu s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe br. 1169/2011, u slučaju hrane u kojoj je sastavni dio ili sastojak, za koje potrošač očekuje da se uobičajeno koriste ili da su prirodno prisutni, zamijenjen drugim sastavnim dijelom ili sastojkom, na etiketi, kao dodatak popisu sastojaka, treba jasno navesti sastavni dio ili sastojak koji je upotrijebljen za djelomičnu ili potpunu zamjenu, i to u neposrednoj blizini „naziva proizvoda” (točka (a)), uporabom slova čija visina x iznosi barem 75 % visine x „naziva proizvoda” (točka (b)).
Kao treće, izraz „naziv proizvoda” koji se upotrebljava samo u Prilogu VI. dijelu A točki 4. podtočkama (a) i (b) Uredbe br. 1169/2011 nije njome definiran. U određenim jezičnim verzijama, poput njemačke („
Produktname
”) ili francuske („
nom du produit
”), taj se izraz više razlikuje od onoga koji se nalazi u članku 17. Uredbe br. 1169/2011, tj. „
Bezeichnung des Lebensmittels
” i „
dénomination de la denrée alimentaire
”, nego u drugim jezičnim verzijama, poput španjolske („
denominación del producto
” i „
denominación del alimento
”), češke („
název produktu
” i „
název potraviny
”), engleske („
name of the product
” i „
name of the food
”), hrvatske („
naziv proizvoda
” i „
naziv hrane
”), talijanske („
denominazione del prodotto
” i „
denominazione dell’alimento
”), niozozemske („
benaming van het product
” i „
benaming van het levensmiddel
”), poljske („
nazwa produktu
” i „
nazwa środka spożywczego
”), portugalske („
denominação do produto
” i „
denominação do género alimentício
”), rumunjske („
denumirea produsului
” i „
denumirea produsului alimentar
”), slovačke („
názov výrobku
” i „
názov potraviny
”), slovenske („
ime proizvoda
” i „
ime živila
”), finske („
tuotteen nimi
” i „
elintarvikkeen nimi
”) i švedske („
produktens beteckning
” i „
livsmedlets beteckning
”).
Stoga, čak i pod pretpostavkom da verzije na njemačkom i francuskom jeziku zbog upotrebe manje sličnih izraza omogućuju tumačenje dvaju predmetnih izraza na način da nemaju isto značenje, takvo tumačenje ne potvrđuju druge jezične verzije navedene u prethodnoj točki. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pojmovi korišteni u jednoj od jezičnih verzija neke odredbe prava Unije ne mogu služiti kao jedini temelj za tumačenje te odredbe ili imati prednost u odnosu na ostale jezične verzije (vidjeti u tom smislu presude od 27. listopada 1977., Bouchereau,
30/77
,
EU:C:1977:172
, t.
14.
i od 25. veljače 2021., Bartosch Airport Supply Services,
C‑772/19
,
EU:C:2021:141
, t.
26.
).
U svakom slučaju, definicija „hrane” kao „svaka tvar ili proizvod, prerađen, djelomično prerađen ili neprerađen, a namijenjen je prehrani ljudi ili se može očekivati da će ga ljudi konzumirati” iz članka 2. Uredbe br. 178/2002, na koji upućuje članak 2. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 1169/2011, dovoljna je da se iz nje zaključi da je razlika između izraza „naziv hrane” iz članka 17. stavka 1. potonje uredbe i izraza „naziv proizvoda” iz Priloga VI. dijela A točke 4. te uredbe isključivo terminološke naravi. Naime, s obzirom na tu definiciju „hrane”, „naziv proizvoda” na koji upućuje taj Prilog VI. dio A točka 4. može značiti jedino „naziv hrane”.
Iz prethodno navedenog proizlazi da treba smatrati da dva predmetna izraza, bez obzira na njihove razlike u različitim jezičnim verzijama, imaju isti sadržaj i da se ne može smatrati da izraz „naziv proizvoda” ima šire značenje od izraza „naziv hrane”.
To tumačenje potvrđeno je, s jedne strane, kontekstom u kojem se nalazi Prilog VI. dio A točka 4. Uredbe br. 1169/2011.
U tom pogledu valja istaknuti, kao prvo, da je taj prilog naslovljen „Naziv hrane i posebni podaci koji se uz njega navode”, a njegov dio A naslovljen je „Obvezni podaci koji moraju pratiti naziv hrane”. Oni sadržavaju posebne odredbe o označivanju u tom području.
Kao drugo, članak 17. te uredbe, naslovljen „Naziv hrane”, u stavku 5. propisuje da su „[p]osebne odredbe o nazivu hrane i podacima koji je moraju pratiti navedene u Prilogu VI.”. Međutim, izraz „je” očito se odnosi na naziv hrane, s obzirom na to da ništa ne upućuje na to da se te odredbe mogu proširiti i na druge pojmove navedene u stavku 4. tog članka, tj. na „naziv koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „naziv robne marke” ili „izmišljeni naziv”.
S druge strane, kad je riječ o ciljevima Uredbe br. 1169/2011, valja podsjetiti na to da se njome nastoji, kao što to proizlazi iz zajedničkog tumačenja njezina članka 1. stavka 1. i članka 3. stavka 1., osigurati visoka razina zaštite potrošača u području informiranja o hrani, uzimajući u obzir razlike u percepciji potrošača, pružajući im temelje koji će im omogućiti da donesu informiranu odluku (vidjeti u tom smislu presudu od 24. ožujka 2022., Upfield Hungary,
C‑533/20
,
EU:C:2022:211
, t.
45.
i navedenu sudsku praksu). U skladu s člankom 9. stavkom 1. točkom (a) te uredbe, „naziv hrane” jedan je od podataka koji se obvezno moraju nalaziti na etiketi hrane.
Osim toga, u uskoj vezi s tim ciljem jamčenja visoke razine zaštite potrošača kad je riječ o njihovu pravu na informiranje, Uredba br. 1169/2011 također ima za cilj spriječiti da ti potrošači budu dovedeni u zabludu informacijama o hrani. U tu svrhu njezin članak 7. stavak 1. točka (d) zabranjuje da se potrošaču izgledom, opisom ili slikovnim prikazom ukazuje na prisutnost određene hrane ili sastojka kada je sastavni dio koji je inače prirodno prisutan ili sastojak koji se uobičajeno koristi u toj hrani zamijenjen drugim sastavnim dijelom ili drugim sastojkom.
Iako, kao što to primjećuje sud koji je uputio zahtjev, članak 7. Uredbe br. 1169/2011, za razliku od članka 17. stavka 5. te uredbe, ne upućuje izričito na odredbe Priloga VI. dijela A točke 4. navedene uredbe, ostaje činjenica da se potonjim odredbama, tumačenima osobito s obzirom na članak 7. stavak 1. točku (d) te uredbe, u biti žele dopuniti odredbe tog članka 7. posebnim pravilima u području označivanja, kako bi se potrošač zaštitio od obmanjivanja uzrokovanih netočnim podacima.
Međutim, suprotno onomu što tvrdi Savezna zemlja Bavarska, cilj zaštite potrošača na kojem se temelji zabrana dovođenja potrošača u zabludu, predviđena u Prilogu VI. dijelu A točki 4. Uredbe br. 1169/2011, može se postići a da pritom nije potrebno posebno privući pažnju tog potrošača na razliku između stvarnog sastava hrane i onog koji u načelu treba očekivati, pomoću navoda koji su smješteni u glavnom vidnom polju pakiranja te hrane, koje se obično nalazi na prednjoj strani tog pakiranja. Naime, kako bi se postigao taj cilj, dovoljno je da se naziv navedene hrane, u smislu članka 17. stavaka 1. i 5. navedene uredbe, kao i popis sastojaka nalaze na stražnjoj strani takvog pakiranja, u točnim, jasnim i lako razumljivim pojmovima, kao što to nalaže članak 7. stavak 2. te uredbe.
Naime, prosječni potrošač, koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan, kada je njegova odluka o kupnji uvjetovana sastavom predmetne hrane, najprije čita popis njezinih sastojaka, čije je navođenje obvezno na temelju članka 9. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1169/2011 (vidjeti u tom smislu presude od 16. srpnja 1998., Gut Springenheide i Tusky,
C‑210/96
,
EU:C:1998:369
, t.
31.
i od 4. lipnja 2015., Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
, t.
37.
).
U tim okolnostima, kao što to ističe Komisija, tumačenje posebnih zahtjeva u pogledu označivanja predviđenih u Prilogu VI. dijelu A točki 4. Uredbe br. 1169/2011 kojim bi se zahtijevalo da zamjenski sastavni dijelovi ili sastojci budu navedeni na pakiranju predmetne hrane u neposrednoj blizini „naziva koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „naziva robne marke” ili „izmišljenog naziva” te hrane iz članka 17. stavka 4. te uredbe – a ne samo u neposrednoj blizini „naziva hrane” u smislu članka 17. stavka 1. te uredbe, koji ti nazivi ne mogu zamijeniti – nadilazilo bi ono što je nužno za ostvarivanje cilja tih posebnih zahtjeva, kako je pojašnjen u točki 31. ove presude.
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da odredbe članka 17. stavaka 1., 4. i 5. u vezi s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe br. 1169/2011 treba tumačiti na način da izraz „naziv proizvoda” iz tog Priloga VI. dijela A točke 4. nema samostalno značenje koje se razlikuje od značenja izraza „naziv hrane” u smislu članka 17. stavka 1. te uredbe, tako da se posebni zahtjevi u području označivanja predviđeni tim Prilogom VI. dijelom A točkom 4. ne primjenjuju na „naziv koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „naziv robne marke” ili „izmišljeni naziv” iz članka 17. stavka 4. te uredbe.
Drugo, treće i četvrto pitanje
Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo, treće i četvrto pitanje.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

Odredbe članka 17. stavaka 1., 4. i 5. u vezi s Prilogom VI. dijelom A točkom 4. Uredbe (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004

treba tumačiti na način da:

izraz „naziv proizvoda” iz tog Priloga VI. dijela A točke 4. nema samostalno značenje koje se razlikuje od značenja izraza „naziv hrane” u smislu članka 17. stavka 1. te uredbe, tako da se posebni zahtjevi u području označivanja predviđeni tim Prilogom VI. dijelom A točkom 4. ne primjenjuju na „naziv koji je zaštićen pravima intelektualnog vlasništva”, „naziv robne marke” ili „izmišljeni naziv” iz članka 17. stavka 4. te uredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački