CELEX: 62016CJ0200
Trimitere preliminară
Directiva 2001/23/CE
Articolul 1 alineatul (1)
Transfer de întreprindere sau de unitate
Menținerea drepturilor lucrătorilor
Obligație de preluare a lucrătorilor de către cesionar
Prestarea de servicii de pază și de securitate efectuată de o întreprindere
Cerere de ofertă
Atribuirea contractului altei întreprinderi
Nepreluarea personalului
Dispoziție națională care exclude din «noțiunea de transfer al unei întreprinderi sau al unei unități» pierderea unui client de către un operator în urma atribuirii unui contract de achiziții de servicii altui operator

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (
JO 2001, L 82, p. 16
, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Securitas – Serviços e Tecnologia de Segurança SA (denumită în continuare „Securitas”), pe de o parte, și ICTS Portugal – Consultadoria de Aviação Comercial SA (denumită în continuare „ICTS”), precum și domnul Arthur George Resendes și alte șaisprezece persoane, în calitatea lor de foști salariați ai ICTS, pe de altă parte, în legătură cu refuzul Securitas de a recunoaște că raporturile de muncă existente între acești salariați și ICTS au fost transferate către Securitas prin intermediul unui transfer de unitate.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Considerentul (3) al Directivei 2001/23 are următorul cuprins:
„Sunt necesare dispoziții pentru protecția lucrătorilor în cazul schimbării angajatorului, în special pentru a asigura că drepturile acestora sunt menținute.”
Considerentul (8) al acestei directive are următorul cuprins:
„Din considerente de securitate și transparență juridică, a fost necesară clarificarea noțiunii de transfer, în temeiul jurisprudenței Curții de Justiție. Această clarificare nu a modificat domeniul de aplicare al Directivei 77/187/CEE, astfel cum a fost interpretată de Curtea de Justiție.”
Articolul 1 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2001/23 prevede:
„(a)
Prezenta directivă se aplică în cazul oricărui transfer al unei întreprinderi, unități sau al unei părți de întreprindere sau de unitate către un alt angajator, ca rezultat al unei cesiuni convenționale sau al unei fuziuni.
(b)
Sub rezerva literei (a) și a următoarelor dispoziții ale prezentului articol, se consideră transfer în sensul prezentei directive cel al unei unități care își menține identitatea, înțeleasă ca ansamblu organizat de mijloace, care are obiectivul de a desfășura o activitate economică, indiferent dacă acea activitate este centrală sau auxiliară.”
Potrivit articolului 3 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2001/23:
„Drepturile și obligațiile cedentului care decurg dintr‑un contract de muncă sau un raport de muncă existent la data transferului, în cazul unui astfel de transfer, sunt transferate cesionarului.”
Dreptul portughez
Codul muncii
Potrivit articolului 285 din codigo do trabalho (Codul muncii), aprobat prin Legea nr. 7/2009 din 12 februarie 2009:
„1.   În cazul transferului, cu orice titlu, al dreptului de proprietate asupra întreprinderii sau a unității sau a unei părți de întreprindere sau de unitate care constituie o unitate economică, cesionarul se subrogă în poziția angajatorului în ceea ce privește contractele de muncă ale respectivilor lucrători și preia răspunderea pentru plata amenzilor aplicate în cazul unei încălcări a dreptului muncii.
2.   În următorul an de la data efectuării transferului, cedentul răspunde în solidar pentru obligațiile născute până la această dată.
3.   Dispozițiile alineatelor anterioare sunt aplicabile și în cazul transferului, al cesiunii sau al preluării în gestiune directă a exploatării întreprinderii, a unității sau a entității economice, iar în cazul cesiunii sau al preluării în gestiune directă, răspunderea solidară revine ultimei persoane care a exercitat anterior exploatarea.
4.   Dispozițiile alineatelor anterioare nu sunt aplicabile în cazul lucrătorului care, înainte de transfer, a fost transferat de cedent unei alte unități sau entități economice, în sensul articolului 194, menținându‑l în serviciul său, exceptând răspunderea cesionarului în materie de plată a amenzilor aplicate în cazul unei încălcări a dreptului muncii.
5.   Entitate economică înseamnă ansamblul organizat de mijloace care are obiectivul de a desfășura o activitate economică centrală sau auxiliară.
6.   Nerespectarea normelor prevăzute la alineatul 1 de mai sus și în prima parte a alineatului 3 constituie o încălcare foarte gravă.”
Convenția colectivă
Clauza nr. 13 din convenția colectivă de muncă încheiată în anul 2011 între Associação de Empresas de Segurança Privada (Asociația Întreprinderilor de Securitate Privată), Associação Nacional das Empresas de Segurança (Asociația Națională a Întreprinderilor de Securitate) și, în special, Sindicato dos Trabalhadores dos Serviços de Portaria, Vigilância, Limpeza, Domésticas e Actividades Diversas (Sindicatul Lucrătorilor din cadrul Serviciilor de Pază, de Supraveghere, de Curățenie Domestică și alte Activități), publicat în Boletim do Trabalho e Emprego (Buletinul muncii și al ocupării forței de muncă) nr. 17/2011 prevede:
„1.
În cazul transferului, cu orice titlu, al dreptului de proprietate asupra întreprinderii sau a unității sau a unei părți de întreprindere sau de unitate care constituie o unitate economică, cesionarul se subrogă în poziția angajatorului în ceea ce privește contractele de muncă ale respectivilor lucrători.
2.
Pierderea unui client de către un operator ca urmare a atribuirii contractului de servicii unui alt operator nu este inclusă în noțiunea de transfer al unei întreprinderi sau al unei unități.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Domnul Resendes și alte șaisprezece persoane, în calitatea lor de salariați ai ICTS, au exercitat, până la 14 iulie 2013, funcții de pază în instalațiile (portul de agrement, portul comercial și cheiul) aparținând Portos dos Açores SA situate în Ponta Delgada (Portugalia), în temeiul unui contract încheiat între aceasta din urmă și ICTS.
Aceștia erau însărcinați, printre altele, să controleze intrarea și ieșirea persoanelor și a mărfurilor, prin intermediul echipamentelor de supraveghere, potrivit modalităților care le erau precizate de ICTS. Angajatorul lor le furniza de asemenea uniforme, precum și echipamente radiofonice.
La 17 ianuarie 2013, Portos dos Açores a lansat o cerere de oferte pentru prestarea de servicii de pază și de securitate preventivă a instalațiilor sale din Ponta Delgada. La 17 aprilie 2013, acest contract a fost atribuit Securitas.
Salariații ICTS susțin în fața instanței de trimitere că, la 17 iunie 2013, ICTS le‑a indicat în scris că, în urma atribuirii contractului menționat către Securitas, cu efect de la 15 iulie 2013, contractele lor de muncă urmau să fie, începând de la această dată, transferate acesteia din urmă.
La 14 iulie 2013, un salariat al ICTS, după ce a primit de la angajatorul său instrucțiuni în acest sens, a predat unui angajat al Securitas echipamentele radiofonice utilizate de salariații ICTS în instalațiile Portos dos Açores. Securitas a predat ulterior aceste echipamente către Portos dos Açores.
Securitas a început să execute prestarea de servicii de pază și de securitate la 15 iulie 2013. Aceasta a furnizat agenților de securitate afectați executării acesteia echipamente radiofonice care îi aparțineau, precum și uniforme identice cu logoul întreprinderii.
Securitas i‑a informat de asemenea pe domnul Resendes și pe celelalte șaisprezece persoane vizate că nu făceau parte din personalul său și că angajatorul lor rămânea ICTS. În consecință, aceștia au introdus în fața Tribunal do Trabalho de Ponta Delgada (Tribunalul pentru Litigii de Muncă din Ponta Delgada, Portugalia) acțiuni împotriva Securitas și a ICTS prin care solicitau obligarea Securitas sau, cu titlu subsidiar, a ICTS la recunoașterea faptului că aceștia făceau parte din personalul său și la plata salariilor lor, precum și a dobânzilor de întârziere începând cu 15 iulie 2013 sau, pentru trei dintre aceștia, o indemnizație pentru concediere abuzivă.
Această instanță a admis acțiunile. Ea a considerat că avusese loc un transfer de unitate între cele două societăți și că contractele de muncă ale foștilor salariați ai ICTS fuseseră transferate către Securitas. În consecință, aceasta a calificat concedierea acestora din urmă de Securitas drept „abuzivă” și a obligat această societate la reintegrarea majorității persoanelor vizate, precum și la plata către acestea a unor creanțe salariale și indemnizații.
Securitas a declarat apel împotriva acestei hotărâri la Tribunal da Relaçăo de Lisboa (Curtea de Apel din Lisabona, Portugalia), care a confirmat hotărârea pronunțată în primă instanță.
Pentru acest motiv, Securitas a introdus un recurs extraordinar în fața Supremo Tribunal de Justiça (Curtea Supremă de Justiție, Portugalia). Această instanță ridică, în esență, problema dacă substituirea ICTS de către Securitas, pentru activitatea de pază și de securitate exercitată în instalațiile Portos dos Açores, în urma atribuirii către Securitas a unui contract de achiziții de servicii, intră în sfera noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23.
În aceste condiții, Supremo Tribunal de Justiça (Curtea Supremă de Justiție) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Situația prezentată în dosarul cauzei constituie un transfer de întreprindere sau de unitate, în contextul în care transferul întreprinderii […] ICTS către întreprinderea […] Securitas a avut loc, ca urmare a încheierii unei proceduri de achiziții publice, în care s‑a atribuit în favoarea […] Securitas, care a fost declarată câștigătoare în cadrul acestei proceduri, prestarea de servicii de pază și de securitate în portul Ponta Delgada din insula San Miguel (Insulele Azore) și, respectiv, un transfer de unitate economică, în conformitate cu dispozițiile articolului 1 din Directiva 2001/23?
2)
Situația prezentată în dosarul cauzei constituie o simplă succesiune de întreprinderi concurente, în contextul atribuirii prestării de servicii în favoarea întreprinderii care a câștigat [cererea de oferte referitoare la acest contract], astfel încât este exclusă din noțiunea de transfer de întreprindere sau de unitate în sensul [acestei directive]?
3)
Alineatul 2 al clauzei 13 din convenția colectivă menționată, încheiată între Asociația Întreprinderilor de Securitate Privată, Asociația Națională a Întreprinderilor de Securitate și Sindicatul Lucrătorilor din cadrul Serviciilor de Pază, de Supraveghere, de Curățenie Domestică și alte Activități și alte asociații sindicale este contrar dreptului comunitar în ceea ce privește definiția transferului de întreprindere sau de unitate, rezultată din Directiva 2001/23, în măsura în care prevede că: «Nu intră în noțiunea de transfer de întreprindere sau de unitate pierderea unui client de către un operator, ca urmare a atribuirii serviciului unui alt operator»?”
Prin Ordonanța președintelui Curții din 24 mai 2016, solicitarea instanței de trimitere de judecare a prezentei cauze potrivit procedurii accelerate prevăzute la articolul 105 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții a fost respinsă.
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima și la a doua întrebare
Prin intermediul primelor două întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23 trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul acestei dispoziții, o situație în care un achizitor a reziliat contractul de prestări de servicii de pază și de securitate a instalațiilor sale încheiat cu o întreprindere, iar ulterior a încheiat, în vederea executării acestei prestări, un nou contract cu o altă întreprindere, care refuză să preia salariații celei dintâi.
Potrivit articolului 1 alineatul (1) litera (a) din aceasta, Directiva 2001/23 se aplică în cazul oricărui transfer al unei întreprinderi, unități sau al unei părți de întreprindere sau de unitate către un alt angajator, ca rezultat al unei cesiuni convenționale sau al unei fuziuni.
În această privință, trebuie amintit că, în temeiul unei jurisprudențe constante a Curții, domeniul de aplicare al Directivei 2001/23 cuprinde toate ipotezele de modificare, în cadrul raporturilor contractuale, a persoanei fizice sau juridice responsabile de exploatarea întreprinderii, care contractează obligațiile de angajator față de angajații întreprinderii. Astfel, pentru ca Directiva 2001/23 să se aplice, nu este necesar să existe raporturi contractuale directe între cedent și cesionar, cesiunea putându‑se efectua prin intermediul unui terț (a se vedea în special Hotărârea din 7 martie 1996, Merckx și Neuhuys,
C‑171/94 și C‑172/94
,
EU:C:1996:87
, punctele
și
, precum și Hotărârea din 20 noiembrie 2003, Abler și alții,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, punctul
).
În consecință, lipsa unei legături contractuale între cele două întreprinderi cărora le‑a fost încredințată în mod succesiv gestiunea pazei și securității instalațiilor portuare este irelevantă pentru aspectul dacă Directiva 2001/23 este aplicabilă sau nu este aplicabilă unei situații precum cea în discuție în litigiul principal.
În plus, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2001/23, aplicabilitatea acestei directive este supusă și condiției ca transferul să privească „[o unitate] care își menține identitatea, înțeleasă ca ansamblu organizat de mijloace, care are obiectivul de a desfășura o activitate economică, indiferent dacă acea activitate este centrală sau auxiliară”.
Pentru a stabili dacă această condiție este într‑adevăr îndeplinită, trebuie să se ia în considerare totalitatea împrejurărilor de fapt ce caracterizează operațiunea în cauză, printre care figurează în special tipul de întreprindere sau de unitate în cauză, dacă sunt sau nu sunt transferate active corporale precum clădirile și bunurile mobile, care este valoarea activelor necorporale la momentul transferului, dacă majoritatea personalului a fost sau nu a fost preluat de noul angajator, dacă a fost sau nu a fost transferată clientela, precum și gradul de similitudine dintre activitățile exercitate înainte și după transfer și durata unei eventuale suspendări a acestor activități. Aceste elemente trebuie apreciate în cadrul unei evaluări globale ale împrejurărilor speței și de aceea nu pot fi considerate izolat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Aira Pascual și Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
În particular, Curtea a considerat că instanța națională, la aprecierea circumstanțelor de fapt ce caracterizează operațiunea în discuție, trebuie să țină seama în special de tipul de întreprindere sau de unitate în cauză (Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Aira Pascual și Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punctul
).
Rezultă că importanța corespunzătoare care trebuie acordată diferitor criterii pentru existența unui transfer în sensul Directivei 2001/23 variază în mod necesar în funcție de activitatea desfășurată, chiar de metodele de producție sau de exploatare utilizate în cadrul întreprinderii, al unității sau al părții de unitate în cauză (Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Aira Pascual și Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punctul
).
Curtea a statuat astfel că, într‑un sector în care activitatea se bazează mai ales pe forța de muncă, identitatea unei entități economice nu poate fi menținută dacă majoritatea personalului acestei entități nu a fost preluat de cesionarul prezumat (Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Aira Pascual și Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punctul
).
În schimb, atunci când activitatea se bazează mai ales pe echipamente, faptul că foștii salariați ai unei întreprinderi nu sunt preluați de noul antreprenor pentru exercitarea acestei activități, astfel cum este cazul în cauza principală, nu este suficient pentru a exclude existența unui transfer al unei entități economice care își menține identitatea în sensul Directivei 2001/23. Astfel, o interpretare diferită ar contraveni obiectului principal al directivei menționate, care constă în a menține, chiar împotriva voinței cesionarului, contractele de muncă ale salariaților cedentului (Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Aira Pascual și Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punctul
).
În consecință, revine instanței de trimitere obligația de a aprecia, în lumina considerațiilor de mai sus și ținând seama de toate împrejurările de fapt ce caracterizează operațiunea în discuție în litigiul principal, dacă aceasta din urmă trebuie considerată un transfer de întreprindere, în sensul Directivei 2001/23.
În acest scop, ei îi va reveni sarcina, printre altele, să verifice dacă ICTS a transmis Securitas, direct sau indirect, echipamente sau bunuri corporale sau necorporale, în vederea exercitării activității de pază și de securitate în instalațiile în cauză.
Instanța menționată va trebui să verifice, în plus, dacă astfel de elemente au fost puse la dispoziția ICTS și a Securitas de către Portos dos Açores. În această privință, trebuie astfel amintit că împrejurarea că elementele corporale indispensabile exercitării activității în discuție în litigiul principal și preluate de noul antreprenor nu aparțineau predecesorului său, ci erau pur și simplu puse la dispoziție de achizitor nu poate conduce la excluderea existenței unui transfer de întreprindere sau de unitate în sensul Directivei 2001/23 (Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Aira Pascual și Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punctele
, precum și 39). Cu toate acestea, numai echipamentele care sunt utilizate efectiv pentru furnizarea serviciilor de pază, cu excluderea instalațiilor care fac obiectul acestor servicii, trebuie, după caz, să fie luate în considerare pentru a stabili existența unui transfer al unei entități care își menține identitatea, în sensul Directivei 2001/23 (Hotărârea din 29 iulie 2010, UGT‑FSP,
C‑151/09
,
EU:C:2010:452
, punctul
).
Ținând seama de considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la primele două întrebări că articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23 trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul acestei dispoziții, o situație în care un achizitor a reziliat contractul de prestări de servicii de supraveghere și de pază a instalațiilor sale încheiat cu o întreprindere, iar ulterior a încheiat, în vederea executării acestei prestări, un nou contract cu o altă întreprindere, care refuză să preia salariații celei dintâi, în condițiile în care echipamentele indispensabile exercitării prestării menționate au fost preluate de a doua întreprindere.
Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23 trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că nu intră în sfera noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul acestui articol 1 alineatul (1), pierderea unui client de către un operator ca urmare a atribuirii unui contract de achiziții de servicii unui alt operator.
În această privință, Curtea a statuat deja că simpla pierdere a unui contract de achiziții de servicii în favoarea unui concurent nu poate, prin ea însăși, să indice existența unui transfer de întreprindere sau de unitate, în sensul Directivei 2001/23 (Hotărârea din 11 martie 1997, Süzen,
C‑13/95
,
EU:C:1997:141
, punctul
). Cu toate acestea, o dispoziție națională care exclude în mod general din domeniul de aplicare al acestei noțiuni pierderea unui client de către un operator în urma atribuirii unui contract de achiziții de servicii unui alt operator nu permite să se ia în considerare ansamblul împrejurărilor de fapt ce caracterizează operațiunea în cauză.
În consecință, ținând seama, pe de o parte, de jurisprudența constantă a Curții, amintită la punctele 26 și 27 din prezenta hotărâre, și, pe de altă parte, de obiectivul Directivei 2001/23 care, astfel cum reiese din considerentul (3) al acesteia, este protecția lucrătorilor pentru a asigura că drepturile acestora sunt menținute în cazul schimbării angajatorului, este necesar să se considere că articolul 1 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei astfel de dispoziții naționale.
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23 trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că nu intră în domeniul de aplicare al noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul acestui articol 1 alineatul (1), pierderea unui client de către un operator ca urmare a atribuirii unui contract de achiziții de servicii unui alt operator.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a zecea) declară:

1)
Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul acestei dispoziții, o situație în care un achizitor a reziliat contractul de prestări de servicii de supraveghere și de pază a instalațiilor sale încheiat cu o întreprindere, iar ulterior a încheiat, în vederea executării acestei prestări, un nou contract cu o altă întreprindere, care refuză să preia salariații celei dintâi, în condițiile în care echipamentele indispensabile exercitării prestării menționate au fost preluate de a doua întreprindere.

2)
Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23 trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că nu intră în sfera noțiunii „transfer al unei întreprinderi [sau al unei] unități”, în sensul acestui articol 1 alineatul (1), pierderea unui client de către un operator ca urmare a atribuirii unui contract de achiziții de servicii unui alt operator.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: portugheza.
(
)	Punctul 23 din prezentul text a făcut obiectul unei modificări de ordin lingvistic ulterior primei publicări.