CELEX: 62021CJ0051
Ennakkoratkaisupyyntö
Elintarvikkeita koskeva lainsäädäntö
Asetus (EY) N:o 2073/2005
Elintarvikkeiden mikrobiologiset vaatimukset
3 artiklan 1 kohta
Elintarvikealan toimijoiden velvollisuudet
Liite I
1 luvun 1.2 kohta
Listeria monocytogenes ‑bakteerin kalastustuotteissa esiintymisen raja-arvot ennen markkinoille saattamista ja sen jälkeen
Asetus (EY) N:o 178/2002
14 artiklan 8 kohta
Tuotteen virallinen valvonta markkinoille saattamisen vaiheessa
Ulottuvuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee elintarvikkeiden mikrobiologisista vaatimuksista 15.11.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2073/2005 (
EUVL 2005, L 338, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 7.2.2019 annetulla komission asetuksella (EU) 2019/229 (
EUVL 2019, L 37, s. 106
) (jäljempänä asetus N:o 2073/2005), 3 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat kalapohjaisten elintarvikkeiden valmistaja Aktsiaselts M.V.WOOL (jäljempänä MVWOOL) ja Põllumajandus- ja Toiduamet (Maatalous- ja elintarvikevirasto, Viro; jäljempänä Viron viranomainen) ja jossa on kyse kahden sellaisen päätöksen laillisuudesta, jotka kyseinen viranomainen on osoittanut MVWOOLille sen johdosta, että tämän yrityksen markkinoille saattamissa elintarvikkeissa on todettu olevan
Listeria monocytogenes
‑bakteeria.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EY) N:o 178/2002
Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (
EYVL 2002, L 31, s. 1
) 3 artiklan, jonka otsikko on ”Muut määritelmät”, 8 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
8)
'markkinoille saattamisella' elintarvikkeen tai rehun hallussapitämistä niiden myyntiä varten, myös myytäväksi tarjoamista tai muuta joko ilmaiseksi tai korvausta vastaan tapahtuvaa siirtoa sekä itse myyntiä, jakelua ja muita siirtomuotoja;
– –”
Kyseisen asetuksen 14 artiklan, jonka otsikko on ”Vaatimukset elintarvikkeiden turvallisuudesta”, 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Myös silloin kun elintarvike vastaa kyseiseen elintarvikkeeseen sovellettavia erityissäännöksiä, toimivaltaiset viranomaiset voivat toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä määrätäkseen markkinoille saattamista koskevia rajoituksia tai vaatiakseen elintarvikkeen poistamista markkinoilta, jos on aihetta epäillä, että elintarvike ei vastaavuudesta huolimatta ole turvallinen.”
Asetus N:o 2073/2005
Asetuksen N:o 2073/2005 johdanto-osan ensimmäisestä kolmanteen perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Kansanterveyden korkeatasoinen suoja on yksi elintarvikelainsäädännön perustavoitteista, ja siitä säädetään [asetuksessa N:o 178/2002]. – –
(2)
Elintarvikkeissa ei saisi olla mikro-organismeja eikä niiden toksiineja tai metaboliitteja sellaisia määriä, että ne voisivat vaarantaa ihmisten terveyden.
(3)
– – Elintarvikealan toimijoiden on poistettava markkinoilta elintarvikkeet, jotka eivät täytä näitä turvallisuusvaatimuksia. Kansanterveyden suojelun edistämiseksi ja tulkintaerojen estämiseksi on asianmukaista vahvistaa yhdenmukaiset turvallisuusvaatimukset elintarvikkeille etenkin tiettyjen patogeenisten mikro-organismien esiintymisen osalta.”
Asetuksen N:o 2073/2005 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Aihe ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa säädetään tiettyjä mikro-organismeja koskevista mikrobiologisista vaatimuksista ja täytäntöönpanosäännöistä, joita elintarvikealan toimijoiden on noudatettava pannessaan täytäntöön – – yleisiä ja erityisiä hygieniatoimenpiteitä. Toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava tässä asetuksessa annettujen sääntöjen ja vaatimusten noudattaminen – –, sanotun kuitenkaan rajoittamatta viranomaisten oikeutta ottaa lisänäytteitä ja tehdä lisämäärityksiä muiden mikro-organismien ja niiden toksiinien tai metaboliittien havaitsemiseksi ja mittaamiseksi joko prosessien varmennukseksi vaarallisiksi epäiltyjen elintarvikkeiden osalta tai riskianalyysin yhteydessä.
– –”
Kyseisen asetuksen 2 artiklaan sisältyvät seuraavat määritelmät:
”– –
b)
’mikrobiologisella vaatimuksella’ tarkoitetaan vaatimusta, jolla määritetään tuotteen, elintarvike-erän tai prosessin hyväksyttävyys, joka perustuu mikro-organismien puuttumiseen, esiintymiseen tai määrään ja/tai niiden toksiinien/metaboliittien määrään paino- tai tilavuusyksikköä, aluetta tai erää kohden;
– –
f)
’myyntiajalla’ tarkoitetaan joko ajanjaksoa ennen viimeistä käyttöajankohtaa tai vähimmäissäilyvyysaikaa, kuten [myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.3.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2000/13/EY [(
EYVL 2000, L 109, s. 29
)] 9 ja 10 artiklassa määritellään;
– –
l)
’mikrobiologisten vaatimusten noudattamisella’ tarkoitetaan liitteessä I asetettujen tyydyttävien tai hyväksyttävien tulosten saamista, kun vaatimuksille asetettuja arvoja testataan ottamalla näytteitä, tekemällä analyysejä ja toteuttamalla korjaavia toimia elintarvikelainsäädännön ja toimivaltaisen viranomaisen antamien ohjeiden mukaisesti;
– –”
Mainitun asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset vaatimukset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Elintarvikealan toimijoiden on varmistettava, että elintarvikkeet täyttävät liitteessä I vahvistetut asiaa koskevat mikrobiologiset vaatimukset. Tätä varten elintarvikealan toimijoiden on toteutettava kaikissa elintarvikkeiden tuotanto-, käsittely- ja jakeluvaiheissa, myös vähittäismyyntivaiheessa, toimenpiteitä osana HACCP [(’hazard analysis and critical control point’)] ‑periaatteisiin perustuvia menettelyitä ja hyvien hygieniakäytäntöjen täytäntöönpanoa seuraavien seikkojen varmistamiseksi:
– –
b)
elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat vaatimukset, joita sovelletaan tuotteiden koko myyntiajan, täyttyvät kohtuullisesti ennakoitavissa jakelu-, varastointi- ja käyttöolosuhteissa.”
Saman asetuksen liitteessä I olevan 1 luvun, jonka otsikko on ”Elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat vaatimukset”, 1.2 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Elintarvikeluokka
Mikro-organismit / niiden toksiinit ja metaboliitit
Näytteenottosuunnitelma
Rajat
Analyyttinen vertailumenetelmä
Vaatimuksen soveltamisvaihe
n
c
m
M


1.2 Muut kuin imeväisille tai erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitetut sellaisenaan syötävät elintarvikkeet, jotka pystyvät muodostamaan kasvualustan
Listeria monocytogenes
–bakteerille
Listeria monocytogenes
100 [pesäkkeen muodostavaa yksikköä (pmy)/grammassa (g)] (
)
EN ISO 11290-2 – –
Myyntiaikana markkinoille saatetut tuotteet
Ei todettavissa 25 g:ssa(
)
EN/ISO 11290-1
Ennen kuin elintarvike on lähtenyt sen tuottaneen elintarvikealan toimijan välittömästä valvonnasta
– –
(
) Tätä vaatimusta sovelletaan, jos valmistaja pystyy osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että tuote ei ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikana. Toimija voi asettaa prosessin aikana tilapäiset rajat, joiden on oltava tarpeeksi alhaiset sen takaamiseksi, että 100 pmy:n/g rajaa ei ylitetä myyntiajan päättyessä.
– –
(
) Vaatimusta sovelletaan tuotteisiin ennen kuin ne ovat lähteneet tuottajana toimivan elintarvikealan toimijan välittömästä valvonnasta, jos tämä ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että tuote ei ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikana.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Viron viranomainen otti 2.8.2019 vähittäismyymälässä näytteitä eräistä MVWOOLin valmistamista lohi- ja taimenpohjaisista tuotteista. Koska näitä näytteitä arvioitaessa todettiin, että kyseisissä tuotteissa esiintyy
Listeria monocytogenes
‑bakteeria, Viron viranomainen määräsi 7.8.2019 tehdyllä päätöksellä kyseisen valmistajan lykkäämään näiden tuotteiden valmistamista, vetämään kaikki erät takaisin ja ilmoittamaan kuluttajille tästä takaisinvedosta.
Sen jälkeen kun MVWOOL oli todennut, että eräissä sen tuotteissa esiintyy
Listeria monocytogenes
‑bakteeria, se desinfioi vuoden 2019 lokakuussa kaksi tehdasaluetta. Tästä toimenpiteestä huolimatta
Listeria monocytogenes
‑bakteeria todettiin esiintyvän edelleen eräissä näiltä alueilta tulevissa tuotteissa. Tämän johdosta Viron viranomainen määräsi 25.11.2019 tehdyllä päätöksellä MVWOOLin keskeyttämään toimintansa näillä tehdasalueilla siihen saakka, kunnes tämä esittää todisteet siitä, ettei kyseisen bakteerin vaaraa enää ole.
MVWOOL nosti Tallinna Haldukohusissa (Tallinnan hallintotuomioistuin, Viro) kanteen, jossa vaadittiin näiden päätösten kumoamista, ja väitti, että Viron viranomaisella ei ollut oikeutta soveltaa vähittäismyymälässä otettujen näytteiden osalta asetuksen N:o 2073/2005 liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdassa vahvistettua rajaa, jonka mukaan
Listeria monocytogenes
‑bakteeria ei ole todettavissa 25 grammassa asianomaista elintarviketta (jäljempänä nollasietoraja). Sen mukaan tätä rajaa ei sovelleta markkinoille jo saatettuihin tuotteisiin. Viimeksi mainittujen osalta sovellettava raja on sen mukaan tässä samassa säännöksessä säädetty 100 pmy:n/g raja myyntiaikana. MVWOOL väittää, ettei sen tuotteissa ole milloinkaan todettu esiintyvän
Listeria monocytogenes
‑bakteeria tätä raja-arvoa enemmän.
Viron viranomainen katsoo, että koska MVWOOL ei ole osoittanut, että sen tuotteet eivät ylitä
Listeria monocytogenes
‑bakteerin osalta 100 pmy:n/g rajaa niiden myyntiaikana, on sovellettava nollasietorajaa, ja näin on, vaikka nämä tuotteet ovat valmistajan välittömässä valvonnassa tai ne on jo saatettu markkinoille. Tämä tulkinta on vahvistettu muiden jäsenvaltioiden käytännössä sekä Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön sekä Maailman terveysjärjestön Codex Alimentarius ‑kokoelmassa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että asetuksen N:o 2073/2005 liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohtaan sisältyvien säännösten tulkinnalla, josta pääasian asianosaiset ovat eri mieltä, on suora vaikutus 7.8. ja 25.11.2019 tehtyjen Viron viranomaisten päätösten laillisuuteen.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan MVWOOLin ehdottamaa tulkintaa tukee asetuksen N:o 2073/2005 yleinen rakenne, josta ilmenee, että nollasietorajan soveltamistapauksista on säädetty kyseisessä asetuksessa tyhjentävästi. Jos tämä tulkinta on hyväksyttävä, se johtaisi MVWOOLin riitauttamien päätösten lainvastaisuuteen.
Viron viranomaisen esittämä tulkinta vastaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan sitä vastoin asetuksen N:o 2073/2005 tarkoitusta, jona on taata elintarvikkeiden turvallisuus koko niiden myyntiajan ja ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Tämän tulkinnan mukaan on niin, että koska MVWOOL on saattanut markkinoille elintarvikkeita, jotka ylittävät nollasietorajan ollessaan MVWOOLin välittömässä valvonnassa, se ei ole noudattanut asetuksen N:o 2073/2005 3 artiklan 1 kohdan mukaista velvollisuuttaan.
Tässä tilanteessa Tallinna Halduskohus päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetuksen N:o 2073/2005 3 artiklan 1 kohtaa sekä liitteessä I olevan 1 luvun – – 1.2. kohdassa esitettyä toista mikrobiologista vaatimusta[, jonka mukaan on noudatettava nollasietorajaa,] tulkittava kansanterveyden suojelun edistämisen tavoite sekä kyseisen asetuksen ja [asetuksen] N:o 178/2002 – – tavoitteet huomioon ottaen niin, että mikäli elintarvikealan toimija ei ole kyennyt osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että muu kuin imeväisille tai erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitettu sellaisenaan syötävä elintarvike, joka pystyy muodostamaan kasvualustan
Listeria monocytogenes
‑bakteerille, ei ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikana, tällöin sovelletaan myös myyntiaikana markkinoille saatettuihin tuotteisiin joka tapauksessa [edellä mainittua] mikrobiologista vaatimusta – –?
2)
Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko – – toista mikrobiologista vaatimusta[, jonka mukaan on noudatettava nollasietorajaa,] tulkittava kansanterveyden suojelun edistämisen tavoite sekä [asetuksen] N:o 2073/2005 ja [asetuksen] N:o 178/2002 – – tavoitteet huomioon ottaen niin, että riippumatta siitä, kykeneekö elintarvikealan toimija osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvike ei ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikana, tällaiseen elintarvikkeeseen sovelletaan tällöin kahta vaihtoehtoista mikrobiologista vaatimusta [eli ensinnäkin] niin kauan kuin elintarvike on sen tuottaneen elintarvikealan toimijan valvonnassa, sovelletaan [nollasietorajaa], ja [toiseksi] sen jälkeen, kun elintarvike on lähtenyt sen tuottaneen elintarvikealan toimijan välittömästä valvonnasta, sovelletaan vaatimusta ’100 pmy/g’?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, lähinnä, onko asetuksen N:o 2073/2005 3 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdan säännöksiä tulkittava siten, että kun valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvikkeet eivät ylitä 100 pmy:n/g rajaa koko myyntiaikanaan, elintarvikkeiseen, jotka on saatettu markkinoille niiden myyntiaikana, sovelletaan
Listeria monocytogenes
‑bakteerin esiintymistä koskevaa nollasietorajaa.
Asetuksen N:o 2073/2005 3 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että elintarvikealan toimijoiden on varmistettava, että niiden valmistamat elintarvikkeet täyttävät kyseisen asetuksen liitteessä I vahvistetut, saman asetuksen 2 artiklan b ja l alakohdassa tarkoitetut asiaa koskevat mikrobiologiset vaatimukset kaikissa elintarvikkeiden tuotanto-, käsittely- ja jakeluvaiheissa, myös vähittäismyyntivaiheessa, tuotteiden koko mainitun asetuksen 2 artiklan f alakohdassa tarkoitetun myyntiajan.
Asetuksen N:o 2073/2005 liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdassa säädetään muiden kuin imeväisille tai erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitettujen sellaisenaan syötävien elintarvikkeiden osalta, jotka pystyvät muodostamaan kasvualustan
Listeria monocytogenes
‑bakteerille, kahdesta kyseisen bakteerin esiintymistä koskevasta rajasta.
Ensimmäistä rajaa, joka on 100 pmy/g, sovelletaan tuotteisiin, jotka on saatettu markkinoille niiden myyntiaikana, kun valmistaja pystyy osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että nämä tuotteet eivät ylitä 100 pmy:n/g rajaa koko myyntiaikanaan, kuten kyseisen säännöksen alaviitteessä 5 täsmennetään.
Toista rajaa, joka on nollasietoraja, sovelletaan mainitun säännöksen mukaan ”ennen kuin elintarvike on lähtenyt sen tuottaneen elintarvikealan toimijan välittömästä valvonnasta” ja – kuten tämän saman säännöksen alaviitteessä 7 täsmennetään – kun tämä valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että kyseinen tuote ei ylitä 100 pmy:n/g rajaa koko myyntiaikanaan.
On todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tilannetta, jossa elintarvike, jonka osalta valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, ettei se ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikanaan, on jo saatettu markkinoille, ei ole tarkasteltu näissä säännöksissä.
Vaikka asetuksen N:o 2073/2005 liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohta, luettuna alaviitteen 7 valossa, koskee näet tilannetta, jossa valmistaja ei pysty osoittamaan ”toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla”, että sen tuotteet eivät ylitä 100 pmy:n/g rajaa koko myyntiaikanaan, sen mukaan tällaiseen tilanteeseen on kuitenkin sovellettava
Listeria monocytogenes
‑bakteerin esiintymistä koskevaa nollasietorajaa näiden tuotteiden osalta, jotka eivät ole vielä lähteneet valmistajan ”välittömästä valvonnasta” ja joita ei siis ole saatettu markkinoille.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 2073/2005 3 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdan säännöksiä on tulkittava siten, että kun valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvikkeet eivät ylitä 100 pmy:n/g rajaa koko myyntiaikanaan, elintarvikkeisiin, jotka on saatettu markkinoille niiden myyntiaikana, ei sovelleta
Listeria monocytogenes
‑bakteerin esiintymistä koskevaa nollasietorajaa. Tällaisessa tapauksessa kyseisen valmistajan on pidättäydyttävä mainittujen tuotteiden markkinoille saattamisesta.
Tältä osin on huomautettava, että asetuksen N:o 2073/2005 tavoitteena on paitsi taata elintarvikkeiden turvallisuus koko niiden myyntiajan myös edistää ihmisten terveyden korkeatasoista suojelua, kuten sen johdanto-osan ensimmäisestä kolmanteen perustelukappaleesta ilmenee. Tätä varten kyseisen asetuksen 1 artiklassa jätetään toimivaltaiselle viranomaiselle laaja liikkumavara suorittaa tarkempia tutkimuksia elintarvikkeista sen tarkastamiseksi, että mainitussa asetuksessa vahvistettuja sääntöjä ja vaatimuksia noudatetaan (ks. analogisesti tuomio 12.9.2019, A ym.,
C-347/17
,
EU:C:2019:720
,
kohta). Vaikka asetuksessa N:o 2073/2005 vahvistetaan mikrobiologiset vaatimukset, jotka elintarvikkeiden on täytettävä kaikissa elintarvikeketjun vaiheissa, siihen ei kuitenkaan sisälly säännöksiä, jotka koskevat toimia, joihin toimivaltainen viranomainen voi ryhtyä sen johdosta, että elintarvikkeita saatetaan markkinoille näiden vaatimusten vastaisesti.
Tässä yhteydessä on viitattava asetukseen N:o 178/2002. Erityisesti on todettava, että kyseisen asetuksen 14 artiklan 8 kohdassa täsmennetään, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat toteuttaa ”asianmukaisia toimenpiteitä” määrätäkseen sellaisten elintarvikkeiden, joiden osalta niillä on objektiivisista syistä aihetta epäillä, että elintarvikkeet eivät ole siitä huolimatta, että ne vastaavat kyseisiin elintarvikkeisiin sovellettavia unionin oikeuden erityissäännöksiä, turvallisia, markkinoille saattamista koskevista rajoituksista tai vaatiakseen kyseisten elintarvikkeiden poistamista markkinoilta. Tätä säännöstä on tulkittava laajasti, kun otetaan huomioon sen merkitys ihmisten terveyden sekä kuluttajien etujen korkeatasoisen suojelun saavuttamiselle (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Romega,
С-89/21
,
EU:C:2022:313
,
kohta).
Nollasietorajan soveltaminen elintarvikkeisiin, jotka on saatettu markkinoille, vaikka valmistaja ei ole osoittanut toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että nämä elintarvikkeet eivät ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikanaan, voi siten olla asetuksen N:o 178/20202 14 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu ”asianmukainen toimenpide”.
Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 2073/2005 3 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdan säännöksiä on tulkittava siten, että kun valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvikkeet eivät ylitä
Listeria monocytogenes
‑bakteerin esiintymistä koskevaa 100 pmy:n/g rajaa koko myyntiaikanaan, elintarvikkeisiin, jotka on saatettu markkinoille niiden myyntiaikana, ei sovelleta nollasietorajaa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Elintarvikkeiden mikrobiologisista vaatimuksista 15.11.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2073/2005, sellaisena kuin se on muutettuna 7.2.2019 annetulla komission asetuksella (EU) 2019/229, 3 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdan säännöksiä on tulkittava siten, että kun valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvikkeet eivät ylitä
Listeria monocytogenes
‑bakteerin esiintymistä koskevaa rajaa, joka on 100 pesäkkeen muodostavaa yksikköä grammassa (g), koko myyntiaikanaan, elintarvikkeisiin, jotka on saatettu markkinoille niiden myyntiaikana, ei sovelleta mainitun liitteen I kyseisessä 1.2 kohdassa säädettyä rajaa, jonka mukaan 25 grammassa asianomaista elintarviketta ei ole todettavissa
Listeria monocytogenes
‑bakteeria.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: viro.