CELEX: 62022CJ0098
Řízení o předběžné otázce
Justiční spolupráce v občanských věcech
Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
Nařízení (EU) č. 1215/2012
Článek 1 odstavec 1
Pojem ‚věci občanské a obchodní‘
Žaloba veřejného orgánu znějící na určení, sankcionování a ukončení praktik omezujících hospodářskou soutěž

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (
Úř. věst. 2012, L 351, s. 1
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi Eurelec Trading SCRL (dále jen „Eurelec“) a Scabel SA, společnostmi se sídlem v Belgii, a ministre de l’ Économie et des Finances (ministr hospodářství a financí, Francie) ve věci praktik omezujících hospodářskou soutěž vůči dodavatelům usazeným ve Francii.
Právní rámec
Unijní právo
Bod 10 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 stanoví:
„Oblast působnosti tohoto nařízení by měla zahrnovat všechny hlavní věci spadající do oblasti občanského a obchodního práva kromě určitých přesně stanovených záležitostí [...]“
Článek 1 tohoto nařízení, který se nachází v kapitole I, nadepsané „Oblast působnosti a definice“, v odstavci 1 stanoví:
„Toto nařízení se vztahuje na věci občanské a obchodní bez ohledu na druh soudu. Nevztahuje se zejména na daňové, celní či správní věci ani na odpovědnost státu za jednání a opominutí při výkonu státní moci (
acta iure imperii
).“
Francouzské právo
Kniha VI obchodního zákoníku, ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (dále jen „obchodní zákoník“), nadepsaná „Volná tvorba cen a hospodářská soutěž“, obsahuje mimo jiné hlavu IV, nadepsanou „Transparentnost, jednání omezující hospodářskou soutěž a jiné zakázané praktiky“. Článek L 442–6 tohoto zákoníku, který je obsažen v této hlavě IV, stanoví:
„I. „Odpovědnost původce a povinnost k náhradě způsobené škody vzniká každému výrobci, obchodníkovi, průmyslovému podnikateli či osobě zapsané v živnostenském rejstříku, pokud:
[...]
2° podrobí nebo se pokusí podrobit obchodního partnera povinnostem, které vytvářejí významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran;
[...]
III. Žalobu k příslušnému občanskému nebo obchodnímu soudu podá jakákoli osoba, která prokáže zájem, státní zastupitelství, ministr hospodářství nebo předseda Úřadu pro hospodářskou soutěž, pokud tento posledně uvedený orgán v rámci věcí spadajících do jeho pravomoci zjistí jednání uvedené v tomto článku.
Při podání této žaloby ministr hospodářství a státní zastupitelství mohou navrhnout soudu, kterému byla věc předložena, aby nařídil ukončení jednání uvedených v tomto článku. Mohou také v případě těchto jednání dosáhnout určení neplatnosti nepřípustných ujednání nebo smluv a požadovat vydání bezdůvodného obohacení. Mohou rovněž požadovat uložení pořádkové pokuty, jejíž výše nesmí být vyšší než pět milionů eur. Tato pokuta může být nicméně zvýšena na trojnásobek neoprávněně zaplacených částek nebo, v poměru k výhodám získaným z protiprávního jednání, na 5 % obratu bez daně, kterého osoba, jež se dopustila těchto jednání, dosáhla ve Francii během posledního uzavřeného hospodářského roku od hospodářského roku předcházejícího roku, ve kterém došlo k jednáním uvedeným v tomto článku. Lze také požadovat náhradu vzniklé škody. [...]
[...]“
Hlava V knihy VI obchodního zákoníku, nadepsaná „Vyšetřovací pravomoci“, obsahuje články L 450–1 až L 450–10 tohoto zákoníku.
Článek L. 450-1 uvedeného zákoníku stanoví:
„Úředníci, kteří jsou za tímto účelem zmocněni ministrem hospodářství, mohou provádět šetření nezbytná k uplatňování ustanovení této knihy.“
Podle článku L 450–4 prvního pododstavce obchodního zákoníku mohou zaměstnanci uvedení v článku L 450–1 tohoto zákoníku, se souhlasem soudu a pod jeho dohledem, provádět prohlídky jakéhokoli místa a zabavovat dokumenty a jakékoli nosiče informací v rámci šetření, o které požádá zejména ministr hospodářství.
Článek L 450-8 uvedeného zákoníku stanoví:
„Odnětím svobody na dva roky a pokutou ve výši 300000 eur bude potrestán každý, kdo jakýmkoli způsobem brání plnění úkolů, kterými jsou pověřeni zaměstnanci uvedení v článku L. 450–1 na základě této knihy.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Eurelec, společnost založená podle belgického práva, je cenrálou pro sjednávání cen a nákupů založenou skupinou E. Leclerc a skupinou Rewe, což jsou družstva obchodníků podle francouzského práva a německého práva.
Scabel, společnost založená podle belgického práva, vykonává roli prostředníka mezi společností Eurelec a francouzskými a portugalskými regionálními nákupními centrálami společnosti Leclerc a zajišťuje úlohu poskytovatele administrativních a technických služeb pro společnost Eurelec.
Groupement d’achat des centres Édouard Leclerc (Galec) je národní nákupní centrálou skupiny Leclerc, která sjednává roční rámcové smlouvy s francouzskými dodavateli, jež jsou plněny regionálními nákupními ústřednami.
Association des centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC) odpovídá za vypracování dlouhodobé strategie Mouvement E. Leclerc a iniciovala alianci mezi značkami E. Leclerc a Rewe v Evropě.
V období od roku 2016 do roku 2018 provedl ministr hospodářství a financí šetření, které jej vedlo k podezření, že společnost Eurelec v Belgii uplatňuje praktiky potenciálně omezující hospodářskou soutěž vůči dodavatelům usazeným ve Francii. Podle tohoto šetření totiž Eurelec nutila dodavatele, aby v rozporu s obchodním zákoníkem přijali snížení cen bez jakéhokoliv protiplnění a vnucovala jim, aby za účelem obcházení francouzského práva používali na uzavřené smlouvy belgické právo.
Vzhledem k tomu, že ministr hospodářství a financí měl za to, že existence podezřelých praktik byla potvrzena prohlídkami a zabavením dokumentů provedenými v únoru 2018 v prostorách společností GALEC a ACDLEC, podal prostřednictvím úkonů soudního exekutora ze dne 19. července a 27. září 2019 na základě článku L 442–6 obchodního zákoníku žalobu proti společnosti Eurelec, Scabel, GALEC a ACDLEC u tribunal de commerce de Paris (obchodní soud v Paříži, Francie), aby tento soud konstatoval, že tyto praktiky podřídily jejich obchodní partnery povinnostem, které způsobily značnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, nařídil těmto společnostem ukončit uvedené praktiky a aby uvedeným společnostem mimo jiné uložil pořádkovou pokutu. Žalované společnosti vznesly námitku nepříslušnosti francouzských soudů k rozhodování o žalobě podané ministrem hospodářství a financí v rozsahu, v němž směřovala proti společnostem Eurelec a Scabel, usazeným v Belgii, v souladu s ustanoveními nařízení č. 1215/2012.
Mezitímním rozsudkem ze dne 15. dubna 2021 tribunal de commerce de Paris (obchodní soud v Paříži) námitku nepříslušnosti zamítl a prohlásil se za příslušný k rozhodnutí o žalobě.
Společnosti Eurelec a Scabel podaly proti tomuto rozsudku odvolání k předkládajícímu soudu, cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži, Francie), v němž uvedly, že žaloba podaná ministrem hospodářství a financí nespadá pod „věci občanské a obchodní“ ve smyslu nařízení č. 1215/2012, a že je tedy tento soud nepříslušný v rozsahu, v němž proti nim směřuje žaloba.
Ministr hospodářství a financí má za to, že jeho návrhy spadají do věcné působnosti nařízení č. 1215/2012. Vzhledem k tomu, že předmětem podané žaloby je ochrana francouzského veřejného hospodářského pořádku, má totiž za to, že projednání této žaloby musí být vyhrazeno francouzskému soudu. Jde-li o užití vyšetřovacích pravomocí, které má, považuje ministr za nezbytné odlišit fázi vyšetřování od fáze soudního řízení a tvrdí, že kritériem použitelnosti nařízení č. 1215/2012 je použití těchto důkazních prostředků, a nikoli způsoby jejich získání. Nakonec dodává, že jeho žaloba spadá do rámce vztahu rovnosti s žalovanými společnostmi, jelikož se na něj rovněž vztahují pravidla občanského soudního řádu platná pro všechny účastníky řízení.
Za těchto okolností se cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být ,občanské a obchodní‘ věci definované v čl. 1 odst. 1 [nařízení č. 1215/2012] vykládány tak, že v rámci své působnosti zahrnují žalobu – a soudní rozhodnutí vydané na jejím základě – i) podanou [ ministrem hospodářství a financí] na základě článku [L 442-6, I, 2 obchodního zákoníku] proti belgické společnosti ii) s cílem dosáhnout konstatování a ukončení praktik omezujících hospodářskou soutěž a uložení domnělému původci těchto praktik pořádkovou pokutu iii) na základě důkazů získaných prostřednictvím jeho zvláštních vyšetřovacích pravomocí?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „věci občanské a obchodní“ ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje žalobu orgánu veřejné moci členského státu proti společnostem usazeným v jiném členském státě za účelem určení, sankcionování a ukončení praktik omezujících hospodářskou soutěž vůči dodavatelům usazeným v prvním členském státě, pokud tento veřejný orgán vykonává výjimečné vyšetřovací pravomoci nebo má výjimečnou aktivní legitimaci, které jdou nad rámec pravidel obecného práva použitelných ve vztazích mezi jednotlivci.
V tomto ohledu z judikatury Soudního dvora vyplývá, že i když určité spory mezi veřejným orgánem a osobou soukromého práva mohou spadat do působnosti nařízení č. 1215/2012, je tomu jinak, pokud veřejný orgán jedná v rámci výkonu veřejné moci (rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Projev výsad veřejné moci jednou ze stran sporu z důvodu výkonu svých výjimečných pravomocí, které jdou nad rámec pravidel obecného práva použitelných na vztahy mezi jednotlivci, totiž takový spor vylučuje z „věcí občanských a obchodních“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 (rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Z toho vyplývá, že pro určení, zda věc spadá pod pojem „věci občanské a obchodní “ ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1215/2012, a tedy do jeho působnosti, je třeba určit právní vztah existující mezi stranami sporu a jeho předmět, nebo alternativně, zkoumat základ podané žaloby a podmínky jejího podání (rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Pod pojem „věci občanské a obchodní“ tak spadá žaloba orgánů členského státu směřující proti obchodníkům usazeným v jiném členském státě, v jejímž rámci se tyto orgány domáhají, aby byla konstatována existence protiprávních jednání představujících údajně protiprávní nekalé obchodní praktiky, a aby bylo nařízeno jejich ukončení, jakož i podpůrně, aby byla nařízena reklamní opatření a aby bylo uloženo penále (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, bod
).
Tak tomu naopak není v případě návrhu směřujícího k tomu, aby byla přiznána pravomoc konstatovat existenci budoucích protiprávních jednání pouze prostřednictvím zápisu sepsaného úředníkem dotčeného orgánu veřejné moci, jelikož takový návrh se ve skutečnosti týká výjimečných pravomocí, které jdou nad rámec pravidel obecného práva použitelných ve vztazích mezi jednotlivci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, bod
).
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že zaprvé žaloba dotčená v původním řízení, jejímž předmětem je obrana francouzského veřejného hospodářského pořádku, byla podána na základě důkazů získaných při prohlídkách na místě a zabavení dokumentů. Přitom takové vyšetřovací pravomoci, i když jejich výkon musí být předem schválen soudem, zůstávají nicméně výjimečnými ve srovnání s obecným právem, zejména proto, že je soukromé osoby nemohou vykonávat, a protože v souladu s příslušnými vnitrostátními ustanoveními bude každé osobě, která brání výkonu takových opatření, uložen trest odnětí svobody, jakož i pokuta ve výši 300000 euro.
Zadruhé žaloba v původním řízení směřuje zejména k uložení pořádkové pokuty uvedené v článku L 442–6, III, druhém pododstavci obchodního zákoníku. Přitom, i když je pravda, že taková pokuta musí být uložena příslušným soudem, může o její uložení požádat pouze ministr hospodářství a státní zastupitelství. Konkrétně podle článku L 442–6 obchodního zákoníku může osoba poškozená praktikami omezujícími hospodářskou soutěž podat žalobu pouze na náhradu škody způsobené těmito praktikami a domáhat se ukončení uvedených praktik nebo neplatnosti dotyčného ustanovení.
V tomto ohledu se žaloba dotčená v původním řízení liší od žaloby dotčené ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další (
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
), jelikož v této věci příslušné veřejné orgány navrhovaly vůči společnostem, kterým byla vytýkána protiprávní jednání obchodní povahy, nikoli uložení pokuty, ale pouze vydání příkazu k ukončení uvedených protiprávních jednání, tj. možnosti, kterou měly rovněž zúčastněné osoby a sdružení na ochranu spotřebitelů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, Movic a další,
C‑73/19
,
EU:C:2020:568
, bod
).
Za těchto podmínek ministr hospodářství a financí při podání žaloby dotčené v původním řízení jedná „při výkonu státní moci (
acta iure
imperii
)“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1215/2012, takže tato žaloba nespadá pod pojem „věci občanské a obchodní“ použitý v daném ustanovení, což však přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „věci občanské a obchodní“ ve smyslu tohoto ustanovení nezahrnuje žalobu orgánu veřejné moci členského státu směřující proti společnostem usazeným v jiném členském státě za účelem určení, sankcionování a ukončení praktik omezujících hospodářskou soutěž vůči dodavatelům usazeným v prvním členském státě, pokud má tento orgán veřejné moci výjimečnou aktivní legitimaci nebo vykonává výjimečné vyšetřovací pravomoci, které jdou nad rámec pravidel obecného práva použitelných ve vztazích mezi jednotlivci.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:

Článek 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech

musí být vykládán v tom smyslu, že:

pojem „věci občanské a obchodní“ ve smyslu tohoto ustanovení nezahrnuje žalobu orgánu veřejné moci členského státu směřující proti společnostem usazeným v jiném členském státě za účelem určení, sankcionování a ukončení praktik omezujících hospodářskou soutěž vůči dodavatelům usazeným v prvním členském státě, pokud má tento orgán veřejné moci výjimečnou aktivní legitimaci nebo vykonává výjimečné vyšetřovací pravomoci, které jdou nad rámec pravidel obecného práva použitelných ve vztazích mezi jednotlivci.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.