CELEX: 62019CJ0665
Pritožba
Državne pomoči
Pomoč v korist kompleksa Nürburgring (Nemčija)
Sklep, s katerim so bile pomoči razglašene za delno nezdružljive z notranjim trgom
Prodaja sredstev prejemnikov državnih pomoči, ki so bile razglašene za nezdružljive
Odprt, pregleden, nediskriminatoren in brezpogojen razpisni postopek
Sklep, s katerim je bilo razglašeno, da vračilo nezdružljivih pomoči ne zadeva novega lastnika kompleksa Nürburgring in da ta ni prejel nove pomoči za nakup tega kompleksa
Dopustnost
Status zainteresirane stranke
Oseba, na katero se akt posamično nanaša
Kršitev postopkovnih pravic zainteresiranih strank
Težave, zaradi katerih bi bilo treba začeti formalni postopek preiskave
Obrazložitev

Družba NeXovation Inc. s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. junija 2019, NeXovation/Komisija (
T‑353/15
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:T:2019:434
), s katero je to sodišče zavrnilo tožbo te družbe za razglasitev delne ničnosti Sklepa Komisije (EU) 2016/151 z dne 1. oktobra 2014 o državni pomoči SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), ki jo je Nemčija odobrila za dirkališče Nürburgring (
UL 2016, L 34, str. 1
, v nadaljevanju: končni sklep).
Pravni okvir
Za dejansko stanje v tej zadevi se uporablja Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 [PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EU) št. 734/2013 z dne 22. julija 2013 (
UL 2013, L 204, str. 15
) (v nadaljevanju: Uredba št. 659/1999), ki je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 [PDEU] (
UL 2015, L 248, str. 9
).
V členu 1(h) Uredbe št. 659/1999 je za namene te uredbe pojem „zainteresirana stranka“ opredeljen kot „katera koli država članica ali oseba, podjetje ali združenje podjetij, na katerih interese bi lahko dodelitev pomoči vplivala, predvsem upravičenca pomoči, konkurenčna podjetja in poklicna združenja“.
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Predhodna preučitev uradne prijave in odločb [sklepov] Komisije“, v odstavkih od 2 do 4 določa:
„2.   Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da prijavljeni ukrep ni pomoč, to ugotovitev navede v odločbi [sklepu].
3.   Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da ni dvomov o združljivosti prijavljenega ukrepa s skupnim trgom, kolikor sodi na področje uporabe člena [107](1) [PDEU], potem odloči, da je ukrep združljiv s skupnim trgom (v nadaljnjem besedilu ,odločba [sklep] o nenasprotovanju‘). V odločbi [sklepu] se navede, katera izjema na podlagi Pogodbe je bila uporabljena.
4.   Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da obstajajo dvomi o združljivosti prijavljenega ukrepa s skupnim trgom, potem se odloči za začetek postopka na podlagi člena [108](2) [PDEU] (v nadaljnjem besedilu ,odločba [sklep] o začetku formalnega postopka preiskave‘).“
Člen 6(1) navedene uredbe določa:
„Odločba [Sklep] o začetku formalnega postopka preiskave vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje predhodno oceno Komisije o značaju pomoči predlaganega ukrepa in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Odločba [Sklep] od zadevne države članice in drugih zainteresiranih strank zahteva, da pošljejo pripombe v predpisanem roku, ki navadno ni daljši od enega meseca. V ustrezno upravičenih primerih lahko Komisija predpisano obdobje [ta rok] podaljša.“
V skladu s členom 13(1), prvi stavek, Uredbe št. 659/1999 se pregled morebitne nezakonite pomoči zaključi s sklepom na podlagi člena 4(2), (3) ali (4) te uredbe.
Dejansko stanje in sporna sklepa
Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 1 do 15 izpodbijane sodbe, za potrebe tega postopka pa ga je mogoče povzeti tako.
Kompleks Nürburgring (v nadaljevanju: kompleks Nürburgring), ki je v deželi Porenje – Pfalška (Nemčija), vključuje dirkališče za avtomobilske dirke, zabaviščni park, hotele in restavracije.
Med letoma 2002 in 2012 so javna podjetja, ki so bila lastniki kompleksa Nürburgring (v nadaljevanju: prodajalci), prejela pomoči, večinoma od zvezne dežele Porenje - Pfalška. Te pomoči so bile predmet formalnega postopka preiskave na podlagi člena 108(2) PDEU, ki ga je Komisija začela v letu 2012. Istega leta je Amtsgericht Bad Neuenahr-Ahrweiler (okrajno sodišče v Bad Neuenahr-Ahrweilerju, Nemčija) ugotovilo insolventnost prodajalcev in sklenilo prodati njihova sredstva. Začel se je razpisni postopek (v nadaljevanju: razpisni postopek), ki se je končal s prodajo teh sredstev družbi Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH (v nadaljevanju: družba Capricorn).
Pritožnica je 10. aprila 2014 pri Komisiji vložila pritožbo, ker naj razpisni postopek ne bi bil odprt, pregleden, nediskriminatoren in brezpogojen ter naj ne bi privedel do prodaje sredstev kompleksa Nürburgring po tržni ceni, ker so bila ta sredstva prodana lokalnemu ponudniku, čigar ponudba je bila nižja od njene in ki je bil v razpisnem postopku obravnavan ugodneje. Po navedbah pritožnice je družba Capricorn tako prejela pomoč, ki ustreza razliki med ceno, ki jo je morala plačati za nakup sredstev kompleksa Nürburgring, in tržno ceno teh istih sredstev, ter zagotovila kontinuiteto gospodarskih dejavnosti prodajalcev, zaradi česar bi se moral zahtevek za vračilo pomoči, ki so jih prejeli prodajalci, razširiti na družbo Capricorn.
Komisija je v členu 2 končnega sklepa ugotovila nezakonitost nekaterih ukrepov podpore v korist prodajalcev (v nadaljevanju: pomoči prodajalcem) in njihovo nezdružljivost z notranjim trgom. V členu 3(2) tega sklepa je odločila, da morebitno vračilo pomoči prodajalcem ne zadeva družbe Capricorn in njenih hčerinskih družb (v nadaljevanju: prvi sporni sklep).
Komisija je v členu 1, zadnja alinea, navedenega sklepa ugotovila, da prodaja sredstev kompleksa Nürburgring družbi Capricorn ne pomeni državne pomoči (v nadaljevanju: drugi sporni sklep). Komisija je v zvezi s tem menila, da je bil razpisni postopek izpeljan odprto, pregledno in nediskriminatorno, da je privedel do prodajne cene, ki je v skladu s trgom, ter da med prodajalci in kupcem ni gospodarske kontinuitete.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Pritožnica je 26. junija 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti prvega in drugega spornega sklepa.
Splošno sodišče je tožbo v delu, v katerem se je nanašala na razglasitev ničnosti prvega spornega sklepa, zavrglo kot nedopustno, ker pritožnica ni dokazala, da se ta sklep nanjo posamično nanaša. V zvezi s tem je v točki 53 izpodbijane sodbe menilo, da ni mogoče zgolj na podlagi sodelovanja pritožnice v upravnem postopku sklepati, da ima ta procesno upravičenje za izpodbijanje prvega spornega sklepa. Poleg tega je Splošno sodišče v točki 55 te sodbe ugotovilo, da pritožnica nima nobenega položaja na upoštevnih trgih, na katerega bi pomoči prodajalcem lahko vplivale. Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 56 navedene sodbe menilo, da pritožničine trditve, da bi lahko kupila sredstva kompleksa Nürburgring in s tem vstopila na upoštevne trge, če ne bi bila v razpisnem postopku diskriminirana, ter da je imela težave pri nakupu ali upravljanju drugih dirkališč zaradi izgube ugleda in negativne publicitete zaradi neuspeha v tem postopku, ne morejo zadostovati, da bi jo bilo mogoče individualizirati glede na pomoči prodajalcem in prvi izpodbijani sklep.
V zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa je Splošno sodišče v točki 76 izpodbijane sodbe na eni strani razsodilo, da je treba predlog Komisije za ustavitev postopka zavrniti, na drugi strani pa, da je ta predlog za razglasitev ničnosti dopusten v delu, v katerem se nanaša na varstvo postopkovnih pravic, ki jih je pritožnica uveljavljala na podlagi člena 108(2) PDEU. Zato je preučilo tožbene razloge, ki jih je pritožnica navedla v utemeljitev navedenega predloga, in je po tem, ko jih je vse zavrnilo, v točki 214 izpodbijane sodbe razsodilo, da je treba predlog za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa zavrniti.
Predlogi strank pred Sodiščem
Pritožnica Sodišču predlaga, naj:
–
razveljavi točki 3 in 4 izreka izpodbijane sodbe;
–
razglasi ničnost prvega in drugega spornega sklepa;
–
podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in
–
plačilo stroškov naloži Komisiji.
Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov, od katerih se prvi nanaša na napako Splošnega sodišča, ker je to menilo, da se prvi sporni sklep nanjo ne nanaša posamično, z drugim pritožbenim razlogom se zatrjuje napačna uporaba prava pri uporabi pojma državne pomoči, tretji se nanaša na napačno uporabo prava pri uporabi pojma „resne težave“, četrti zadeva napačno uporabo prava pri uporabi člena 20(2) Uredbe št. 659/1999, peti se nanaša na napačno uporabo prava pri oceni nepristranskosti preučitve pritožbe, ki jo je pritožnica vložila, šesti pa se nanaša na napačno uporabo prava pri presoji zadostnosti obrazložitve drugega spornega sklepa.
Prvi pritožbeni razlog se nanaša na razveljavitev izpodbijane sodbe v delu, v katerem je Splošno sodišče s to sodbo razsodilo, da je predlog za razglasitev ničnosti prvega spornega sklepa nedopusten. Preostali pritožbeni razlogi se nanašajo na to, da je Splošno sodišče zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je ugotovitev, da se prvi sporni sklep nanjo ne nanaša posamično, ker nima položaja na upoštevnih trgih, na katerega bi pomoči, dodeljene prodajalcem, lahko vplivale, napačna tako z vidika dejstev kot s pravnega vidika.
Po mnenju pritožnice iz sodbe z dne 28. januarja 1986, Cofaz in drugi/Komisija (
169/84
,
EU:C:1986:42
, točka
), izhaja, da ni naloga Splošnega sodišča, da v fazi preučitve dopustnosti tožbe zoper sklep, kakršen je prvi sporni sklep, poda dokončno ugotovitev glede konkurenčnega položaja tožeče stranke na upoštevnih trgih, temveč preuči, ali lahko ta sklep škodi njenim legitimnim interesom, tako da vpliva na njen položaju na trgu.
Pritožnica dodaja, da zgolj dejstvo, da ni bila dejavna na upoštevnih trgih, ne izključuje možnosti znatnega vpliva na njen položaj na trgu, kot je to potrjeno s sodbama z dne 22. novembra 2007, Španija/Lenzing (
C‑525/04 P
,
EU:C:2007:698
, točka
), in z dne 22. decembra 2008, British Aggregates/Komisija (
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
, točka
). Naloga Splošnega sodišča naj bi bila preučiti vsak primer posebej, da bi ugotovilo, ali se sklep, kakršen je prvi sporni sklep, na zadevno osebo nanaša posamično.
Dejstvo, da je pritožnica za nakup sredstev kompleksa Nürburgring konkurirala družbi Capricorn in da teh sredstev zaradi pomoči, dodeljene tej družbi, ni uspela kupiti, dejstvo, da je vložila pritožbo pri Komisiji, da je misija Združenih držav pri Evropski uniji njeno ravnanje podprla in da se je zanašala na izjave Komisije, v skladu s katerimi naj bi zadnjenavedena med drugim izvedla nadzor nad razpisnim postopkom, ter dejstvo, da so mediji o pritožnici negativno poročali, kar je vplivalo na njen ugled, pa naj bi dokazovala, da je pomoč iz prvega spornega sklepa nanjo vplivala. Dejstvo, da je bila pritožnica v končnem sklepu izrecno navedena in da so bile v tem sklepu njene trditve predmet obsežnega preizkusa, naj bi potrjevalo, da navedeni sklep nanjo neposredno vpliva.
Pritožnica poleg tega poudarja, da se ni umaknila iz razpisnega postopka, in če bi se izkazalo, da družba Capricorn v tem postopku ne bi smela biti izbrana, bi morala biti izbrana pritožnica. To naj bi potrjevalo njeno procesno upravičenje zoper prvi sporni sklep. Ta ugotovitev naj bi bila tudi v skladu s sodno prakso v zvezi s procesnim upravičenjem na področju javnega naročanja.
Komisija meni, da Splošno sodišče pri preučitvi vprašanja, ali se je prvi sporni sklep na pritožnico posamično nanašal, ni napačno uporabilo prava in da je treba zato prvi pritožbeni razlog zavrniti.
Presoja Sodišča
Navesti je treba, da je bilo v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča, na katero je Splošno sodišče opozorilo v točki 49 izpodbijane sodbe, na področju državnih pomoči med drugim potrjeno, da se sklep Komisije, s katerim se je končal formalni postopek preiskave, poleg tega, da se nanaša na podjetje, ki je prejelo pomoč, posamično nanaša tudi na konkurenčna podjetja tega podjetja, ki so imela aktivno vlogo v okviru tega postopka, če ukrep pomoči, ki je predmet izpodbijanega sklepa, bistveno vpliva na njihov položaj na trgu (sodbi z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
, točka
, in z dne 15. julija 2021, Deutsche Lufthansa/Komisija,
C‑453/19 P
,
EU:C:2021:608
, točka
).
Splošno sodišče pa je v točki 55 izpodbijane sodbe navedlo, da je pritožnica v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča sama priznala, da ni bila prisotna na upoštevnih trgih, naštetih v točki 54 te sodbe, na katerih bi lahko bila konkurenca zaradi pomoči prodajalcem izkrivljena. Zato je v točki 57 navedene sodbe razsodilo, da se prvi sporni sklep na pritožnico ne nanaša posamično in da ni dopustno, da pritožnica predlaga razglasitev njegove ničnosti.
Ugotoviti je treba, da pritožnica ne prereka, da ni bila prisotna na upoštevnih trgih in da zato ne spada med primere, zajete s sodno prakso, navedeno v točki 26 te sodbe. V teh okoliščinah Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da se prvi sporni sklep na pritožnico ne nanaša posamično in da zato na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU ni dopustno, da ta vloži tožbo za razglasitev ničnosti tega sklepa.
Pritožničine trditve ne morejo upravičiti drugačne ugotovitve.
Iz sodb z dne 22. novembra 2007, Španija/Lenzing (
C‑525/04 P
,
EU:C:2007:698
, točka
), in z dne 22. decembra 2008, British Aggregates/Komisija (
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
, točka
), izhaja le, da o vplivu na tak položaj ni treba nujno sklepati iz pomembnega znižanja prometa, nezanemarljivih finančnih izgub ali celo znatnega zmanjšanja tržnih deležev, ampak lahko izhaja tudi iz izgube priložnosti ustvariti dobiček ali iz manj ugodnega razvoja od tistega, do katerega bi prišlo, če zadevne pomoči ne bi bilo. V nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, iz te sodne prakse torej ni mogoče sklepati, da je lahko poseženo v položaj podjetja na trgu, tudi če to podjetje ni prisotno na upoštevnih trgih.
V zvezi s trditvijo, da je pritožnica za nakup sredstev kompleksa Nürburgring konkurirala družbi Capricorn in bi morala biti v razpisnem postopku izbrana namesto zadnjenavedene, je treba navesti, da Splošno sodišče s tem, da te okoliščine ni upoštevalo, ni napačno uporabilo prava. Prvi sporni sklep se namreč nanaša na pomoči prodajalcem in zlasti na vprašanje, ali jih je mogoče izterjati od družbe Capricorn. Pritožnica pa ni pojasnila, kakšna je povezava med dejstvom, da je za nakup sredstev kompleksa Nürburgring konkurirala družbi Capricorn, in tem, da prvi sporni sklep domnevno vpliva na njen položaj na trgu.
V zvezi z drugimi okoliščinami, ki jih navaja pritožnica, in sicer z dejstvom, da je pri Komisiji vložila pritožbo, da je bila deležna podpore misije Združenih držav pri Uniji ali celo da se je zanašala na izjave Komisije, zadostuje navesti, da tudi z njimi ni mogoče dokazati, da prvi sporni sklep vpliva na položaj pritožnice na trgu v smislu sodne prakse, navedene v točki 26 te sodbe.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen. Zato je treba pritožbo zavrniti v delu, v katerem se nanaša na razveljavitev tistega dela izpodbijane sodbe, v katerem je Splošno sodišče z njo zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti prvega spornega sklepa.
Drugi pritožbeni razlog
Drugi pritožbeni razlog je sestavljen iz štirih delov. Najprej je treba preučiti drugi, tretji in četrti del tega pritožbenega razloga.
Trditve strank
Pritožnica v okviru drugega dela drugega pritožbenega razloga trdi, na prvem mestu, da Splošno sodišče s tem, da je v točki 119 izpodbijane sodbe navedlo, da se je rok za predložitev potrditvenih ponudb v razpisnem postopku iztekel 17. februarja 2014, ni upoštevalo dejstva, da so jo glede tega roka zavedli prodajalci, ki so ji sporočili, da je bil navedeni rok podaljšan do 31. marca 2014 in da bi morala taka sprememba pogojev postopka veljati za vse ponudnike.
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi tudi napačno razumelo njene trditve, da pristop glede roka, uporabljen v razpisnem postopku, kot je naveden v končnem sklepu, ni v skladu z zahtevami po preglednosti in da takšnega pristopa ne bi uporabil noben zasebni vlagatelj. Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj prav tako ne bi upoštevalo dejstva, da naj bi končni sklep, in sicer v točkah obrazložitve 272 in 275(c), vseboval nasprotujoče si trditve glede tega, ali so prodajalci podaljšali rok za oddajo ponudb.
S tretjim delom drugega pritožbenega razloga pritožnica trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo treh trditev, ki jih je navedla v okviru očitka v zvezi z nepreglednostjo razpisnega postopka. Te tri trditve naj bi se nanašale na prav toliko sprememb, sprejetih med tem postopkom, o katerih po mnenju pritožnice v nasprotju z načelom preglednosti niso bili obveščeni vsi potencialni ponudniki.
Prvič, pritožnica naj bi pred Splošnim sodiščem trdila, da ji je bil sprva sicer predlagan nakup sredstev kompleksa Nürburgring na podlagi „prazne bilance stanja“, vendar naj bi se pozneje izkazalo, da bi morala v primeru nakupa kompleksa Nürburgring prevzeti pogodbo o poslovnem najemu, ki jo je sklenila tretja oseba, kot tako.
Drugič, pritožnica naj bi prav tako trdila, da informacije o pogodbi o poslovnem najemu, sklenjeni v korist družbe Capricorn, ki je bila sprva zasnovana kot „začasna možnost“, če se razpisni postopek ne bi uspešno zaključil ali če bi bilo treba izpodbijati sklep Komisije v zvezi s tem, niso bile sporočene vsem ponudnikom, čeprav so bile te informacije pomembne za določitev cene, ki jo je bilo v tem postopku treba ponuditi.
Tretjič, pritožnica naj bi tudi trdila, da je bilo okoljsko merilo za izbor v razpisni postopek vneseno naknadno, ne da bi bili o njem obveščeni vsi ponudniki. V nasprotju s tem, kar naj bi bilo navedeno v točki 275(i) obrazložitve končnega sklepa, naj bi to merilo dejansko vplivalo na izid tega postopka.
V okviru četrtega dela drugega pritožbenega razloga pritožnica trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo dveh sklopov trditev, od katerih se en sklop nanaša na očitek v zvezi z domnevno nepreglednostjo razpisnega postopka, drugi pa na očitek v zvezi z domnevno diskriminatornostjo tega postopka.
Zlasti naj bi pritožnica v zvezi z nepreglednostjo razpisnega postopka trdila, prvič, da razpisni postopek ni bil objavljen zunaj Unije, drugič, da več pomembnih dokumentov za prodajo ni bilo objavljenih oziroma so bili objavljeni prepozno ali zavajajoče, tretjič, da je Komisija napačno štela, da predložitev pogodbe o nakupu sredstev s pripombami spada strogo na področje poslovnih pogajanj, zato z vidika državnih pomoči ni upoštevna, četrtič, da je Komisija napačno štela, da pozno posredovanje informacij med razpisnim postopkom ni vplivalo na predložitev končne ponudbe s strani ponudnikov ali na zaključek finančnih izračunov, potrebnih v ta namen, in petič, da je Komisija napačno sklepala, da je družba KPMG, ki je pravni in finančni svetovalec prodajalcev, vsem ponudnikom zagotovila vse informacije, ki so jih potrebovali za ustrezno ovrednotenje sredstev kompleksa Nürburgring.
Pritožnica naj bi v zvezi z diskriminatornostjo razpisnega postopka trdila, da Komisija ni preiskala, prvič, okoliščine, da naj bi bila pritožnica diskriminirana, ker ji ni bil predložen izvod celotne razpisne dokumentacije v angleškem jeziku, drugič, okoliščine, da naj bi bil družbi Capricorn odobren privilegiran dostop do informacij v primerjavi z drugimi ponudniki, tretjič, okoliščine, da naj bi isti družbenik pomembne ameriške pravne pisarne najprej svetoval prodajalcem in nato družbi Capricorn, in četrtič, okoliščine, da naj bi družba Capricorn prejela privilegirano podporo po 17. februarju 2014 in za pridobitev finančnih sredstev pri Deutsche Bank AG.
Komisija v odgovor na drugi del drugega pritožbenega razloga navaja, da se s tem delom – v delu, v katerem se nanaša na točko 119 izpodbijane sodbe – izpodbija presoja dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, brez navedbe kakršnega koli izkrivljanja, in je torej očitno nedopusten. Glede preostalega dela pritožničine trditve naj ne bi bilo mogoče jasno ugotoviti, na katere točke izpodbijane sodbe se nanaša, tako da naj bi bil tudi ta del te trditve nedopusten.
Komisija v zvezi s tretjim delom drugega pritožbenega razloga trdi, prvič, da je namen pritožničine trditve, da bi moral biti nakup kompleksa Nürburgring opravljen na podlagi „prazne bilance stanja“, v resnici nova presoja dejanskega stanja. Iz točke 9, četrta alinea, izpodbijane sodbe naj bi namreč izhajalo, da je Splošno sodišče priznalo, da potencialnim kupcem ni bilo treba prevzeti obstoječih pogodb ali obveznosti, in je zato obravnavalo vprašanje „prazne bilance stanja“.
Drugič, Splošno sodišče naj bi v točkah od 146 do 149 izpodbijane sodbe preučilo vprašanje poslovnega najema, pri čemer je obtožbe o diskriminaciji in pomanjkanju preglednosti zavrnilo iz razlogov, navedenih v točkah od 119 do 133 te sodbe. Pritožnica naj bi torej napačno razumela izpodbijano sodbo, saj trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo njene trditve v zvezi s poslovnim najemom.
Tretjič, Komisija glede tega, da naj Splošno sodišče ne bi preučilo vprašanja, ali so prodajalci uporabili okoljsko merilo za izbor, poudarja, da se je pomislek prodajalcev nanašal na vprašanje, ali je bil koncept dejavnosti pritožnice izvedljiv, in se je zato nanašal na verodostojnost njene ponudbe. Splošno sodišče naj bi navedlo druge razloge, ki dokazujejo, da pritožnica ni predložila verodostojne in zavezujoče ponudbe, ki bi ji bili predloženi dokazi o financiranju, in naj se mu zato ne bi bilo treba izreči o vprašanju okoljskega merila za izbor.
Komisija v zvezi s četrtim delom drugega pritožbenega razloga poudarja, da je Splošno sodišče preučilo trditev, da razpisni postopek ni bil objavljen zunaj Unije, in je v točki 9, druga alinea, izpodbijane sodbe ugotovilo, da so prodajalci objavili razpis za prijavo interesa v časopisu
Financial Times
, v časopisu
Handelsblatt
in na spletnem mestu kompleksa Nürburgring. Splošno sodišče naj bi torej to vprašanje obravnavalo.
Poleg tega naj bi Splošno sodišče ugotovilo, da je razpisni postopek po odprtem, preglednem in nediskriminatornem postopku pripeljal do dodelitve sredstev kompleksa Nürburgring ponudniku, ki je predložil verodostojno in zavezujočo ponudbo, ki je bila tudi najvišja ponudba. Splošno sodišče naj bi torej vsekakor imelo zadostne razloge za zavrnitev trditve, da bi Komisija morala imeti resne dvome glede obstoja pomoči v korist družbe Capricorn. Komisija meni, da zato Splošnemu sodišču ni bilo treba preučiti drugih vidikov tega postopka, tako da je treba drugačne pritožničine trditve zavrniti kot brezpredmetne.
Presoja Sodišča
Pritožnica s tem, da Splošnemu sodišču v okviru drugega, tretjega in četrtega dela drugega pritožbenega razloga očita, da ni odgovorilo na več trditev, ki jih je navedla pred njim, v bistvu navaja kršitev obveznosti obrazložitve, ki izhaja iz člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se za Splošno sodišče uporablja na podlagi člena 53, prvi odstavek, tega statuta in člena 117 Poslovnika Splošnega sodišča (glej v tem smislu sodbo z dne 20. maja 2010, Gogos/Komisija,
C‑583/08 P
,
EU:C:2010:287
, točka
in navedena sodna praksa).
Ker Komisija trdi, da pritožnica ni navedla, na katere točke izpodbijane sodbe se med drugim nanaša drugi del drugega pritožbenega razloga, je treba najprej poudariti, da iz pritožbe pravno zadostno izhaja, da se drugi, tretji in četrti del drugega pritožbenega razloga na eni strani nanašajo na točke od 119 do 121 izpodbijane sodbe v zvezi z očitkom o nepreglednosti razpisnega postopka, na drugi strani pa na točke od 122 do 134 te sodbe v zvezi z očitkom o diskriminatornosti tega postopka. Ker pritožnica Splošnemu sodišču očita, da ni odgovorilo na nekatere trditve, ki jih je navedla pred njim, očitno ni mogla predložiti natančnejše navedbe točk izpodbijane sodbe, na katere se nanašajo drugi, tretji in četrti del njenega drugega pritožbenega razloga.
Po tem pojasnilu je treba opozoriti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso Splošnemu sodišču z obveznostjo, da svoje odločitve obrazloži, ne nalaga, naj zagotovi razlago, ki bi izčrpno in posamično sledila razlogovanju strank v sporu. Obrazložitev je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, iz katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihovih trditev, Sodišču pa omogoča, da ima na voljo dovolj elementov za izvajanje nadzora (sodba z dne 9. septembra 2008, FIAMM in drugi/Svet in Komisija,
C‑120/06 P in C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je treba na prvem mestu v zvezi s preučitvijo očitka o nepreglednosti razpisnega postopka, ki jo je opravilo Splošno sodišče, ugotoviti, da je Splošno sodišče nanj odgovorilo le zelo na kratko, in sicer v točkah od 119 do 121 izpodbijane sodbe.
Kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 52, 60, 61 in 65 sklepnih predlogov, pa v teh točkah izpodbijane sodbe ni odgovora, niti implicitnega, na več pritožničinih trditev, navedenih v okviru drugega, tretjega in četrtega dela drugega pritožbenega razloga, ki jih je pritožnica dejansko navedla pred Splošnim sodiščem, kot potrjuje branje njene tožbe pred Splošnim sodiščem, ki je v spisu na prvi stopnji, ki je bil Sodišču posredovan v skladu s členom 167(2) Poslovnika Sodišča.
Natančneje, gre za trditev, navedeno v točki 36 te sodbe, ki se nanaša na neskladnost zahtev po preglednosti razpisnega postopka glede roka, kot tudi za trditve, ki so navedene v točkah od 38 do 40 in 42 te sodbe.
Na drugem mestu je treba ugotoviti – tako kot generalni pravobranilec v točki 67 sklepnih predlogov – da v točkah od 122 do 134 izpodbijane sodbe, ki se nanašajo na očitek v zvezi z diskriminatornostjo tega postopka, ni nobenega odgovora, niti implicitnega, na pritožničine trditve, navedene v točki 43 te sodbe, ki jih je ta navedla pred Splošnim sodiščem.
Zgornjih ugotovitev ne more omajati trditev Komisije, da navedbe iz točke 9 izpodbijane sodbe izpodbijejo vsaj nekatere pritožničine trditve, na katere Splošno sodišče ni odgovorilo. V zvezi s tem zadostuje poudariti, da je ta točka izpodbijane sodbe umeščena v del te sodbe, ki se nanaša na dejansko stanje spora, in v bistvu povzema navedbe iz točk od 44 do 51 obrazložitve končnega sklepa. Zato ni mogoče šteti, da vsebuje odgovor Splošnega sodišča na pritožničine trditve.
V teh okoliščinah je treba ugoditi drugemu, tretjemu in četrtemu delu drugega pritožbenega razloga ter – ne da bi bilo treba preučiti prvi del drugega pritožbenega razloga niti tretjega, četrtega, petega in šestega pritožbenega razloga – izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je Splošno sodišče z njo zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa.
Tožba pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče, če stanje postopka to dovoljuje, v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi.
V obravnavani zadevi, zlasti glede na okoliščino, da ničnostna tožba, ki jo je pritožnica vložila v zadevi T‑353/15, temelji na razlogih, ki so bili predmet kontradiktorne razprave pred Splošnim sodiščem in katere preučitev ne potrebuje sprejetja nobenega dodatnega ukrepa procesnega vodstva ali dodatne preučitve spisa, Sodišče meni, da stanje postopka dovoljuje odločanje o tej tožbi in da je treba o njej dokončno odločiti (glej po analogiji sodbo z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi,
C‑119/19 P in C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, točka
) v okviru spora, ki mu je predložen, in sicer v okviru predloga za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa (glej v tem smislu sodbo z dne 1. julija 2008, Chronopost in La Poste/UFEX in drugi,
C‑341/06 P in C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
, točka
).
Opozoriti je treba, da je drugi sporni sklep o nenasprotovanju, ki je temelji na členu 4(3) Uredbe št. 659/1999 in katerega zakonitost je odvisna od tega, ali bi presoja informacij in elementov, ki jih je Komisija imela na voljo v fazi predhodne preučitve priglašenega ukrepa, objektivno morala vzbuditi dvome o združljivosti tega ukrepa z notranjim trgom (sodba z dne 3. septembra 2020, Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland in drugi/Komisija,
C‑817/18 P
,
EU:C:2020:637
, točka
in navedena sodna praksa).
Ker bi se ob obstoju takih dvomov moral začeti formalni postopek preiskave, v katerem bi lahko sodelovale zainteresirane stranke iz člena 1(h) Uredbe št. 659/1999, je treba šteti, da vsako zainteresirano stranko v smislu te določbe tak sklep neposredno in posamično zadeva. Osebe, ki so upravičene do postopkovnih jamstev iz člena 108(2) PDEU in člena 6(1) Uredbe št. 659/1999, lahko namreč spoštovanje teh jamstev dosežejo le, če imajo možnost sklep o nenasprotovanju izpodbijati pred sodiščem Unije (sodba z dne 24. maja 2011, Komisija/Kronoply in Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti – tako kot Splošno sodišče v točki 70 izpodbijane sodbe – da je pritožnica s svojim aktivnim sodelovanjem v razpisnem postopku do zadnje faze in pritožbo, ki jo je v tem okviru vložila pri Komisiji, izkazala svoj resen namen vstopiti na upoštevne trge in to, da je potencialna konkurentka družbe Capricorn, ki naj bi glede na to pritožbo prejela državno pomoč, katere obstoj je Komisija v drugem spornem sklepu zavrnila. Zato je treba pritožnici v zvezi s tem sklepom priznati status zainteresirane stranke.
Pritožnica je v utemeljitev tožbe pred Splošnim sodiščem navedla pet tožbenih razlogov, od katerih se prvi nanaša na napačno razlago pojma državne pomoči, drugi, ki se nanaša le na prvi sporni sklep, na napačno razlago načela gospodarske kontinuitete, tretji na neupoštevanje nadaljevanja postopka prodaje, četrti na kršitev njenih postopkovnih pravic in peti na kršitev obveznosti obrazložitve.
Najprej je treba preučiti četrti tožbeni razlog.
Trditve strank
Pritožnica s četrtim tožbenim razlogom trdi, da je Komisija sprejela drugi sporni sklep, ne da bi začela formalni postopek preiskave, čeprav je že začetna preiskava razkrila resne težave. Prvič, Komisija naj bi sprejetje sklepa večkrat odložila. Drugič, Komisija naj ne bi izčrpno preučila dejanskih vprašanj in naj ne bi preučila več odločilnih vidikov zadeve. Tretjič, v odgovoru na pritožničine trditve naj bi izkazala nedoslednost. Četrtič, Komisija naj ne bi pravilno uporabila člena 107(1) PDEU in drugih določb, ki se uporabijo, in naj ne bi podala ustrezne obrazložitve.
Pritožnica Komisiji zlasti očita, da ni pravilno ocenila narave finančne zaveze, ki jo je predložila družba Capricorn, in finančne trdnosti njenega lastnika. Po pritožničinem mnenju je imela družba Capricorn od začetka razpisnega postopka velike težave s financiranjem, financiranje ponudbe, ki jo je predložila, pa še zdaleč ni bilo zagotovljeno. Pritožnica naj bi v pritožbi z dne 10. aprila 2014 ter v dodatnih dopisih z dne 19. maja in 16. junija 2014 izrazila zaskrbljenost glede finančne zanesljivosti družbe Capricorn. Pozneje naj bi se izkazalo, da je bilo treba avgusta 2014 plačilo drugega obroka prodajne cene odložiti, lastnik družbe Capricorn pa je moral v korist prodajalcev zagotoviti zavarovanja s premoženjem.
Dopis Deutsche Bank z dne 10. marca 2014 v podporo ponudbi družbe Capricorn naj bi namreč bil preprosto pismo o nameri in naj bi poleg tega postal neveljaven, Deutsche Bank pa naj bi ga nekaj tednov pozneje preklicala. Državni tožilec v Koblenzu (Nemčija) naj bi v dopisu, ki ga je 15. aprila 2015 naslovil na pritožničine odvetnike, po analizi dopisa Deutsche Bank z dne 10. marca 2014 potrdil, da ta dopis dejansko ni zavezujoč.
Komisija odgovarja, da sprememba datuma, ki ga je določila za sprejetje sklepa brez začetka formalnega postopka preiskave, ne potrjuje obstoja resnih težav. Poleg tega naj pritožnica ne bi trdila, da so zatrjevane odloge datuma sprejetja končnega sklepa povzročile zahteve Komisije po dodatnih informacijah.
Komisija v zvezi z dopisom Deutsche Bank z dne 10. marca 2014 poudarja, da ta dopis vsebuje finančno zavezo, kot so to potrdili nemški organi. Komisija naj bi opravila svojo analizo navedenega dopisa in naj bi ugotovila, da iz njega nedvoumno izhaja, da je bila Deutsche Bank pripravljena družbi Capricorn odobriti posojilo v višini 45 milijonov EUR. Res je, da naj bi ta dopis čisto na koncu vseboval tudi klavzulo o neodgovornosti, vendar naj bi se ta nanašala na „stran s pogoji“, saj se lahko natančni pogoji spremenijo. Te pogoje je treba ob podpisu in začetku veljavnosti sporazuma o financiranju ponovno preučiti.
Komisija dodaja, da sta stečajni upravitelj kompleksa Nürburgring in odbor upnikov zlasti na podlagi dopisa Deutsche Bank z dne 10. marca 2014 menila, da je družba Capricorn predložila najboljšo ponudbo skupaj z najboljšim jamstvom financiranja. Dopis državnega tožilca v Koblenzu, na katerega se sklicuje pritožnica, naj bi bil poslan po sprejetju končnega sklepa in Komisiji ni mogoče očitati, da ga ni upoštevala.
Nazadnje, Komisija poudarja, da je bila njena preučitev več kot dovolj skrbna, ker naj izjave, ki so jih nanjo naslovili javni organi zadevne države članice, ne bi vsebovale nobene notranje neskladnosti, ki bi zahtevala bolj poglobljeno preučitev, pritožničine pritožbe pa naj bi bile zgolj špekulacije in nepodprte trditve o dokazih.
Presoja Sodišča
Poudariti je treba, da se je morala Komisija, da bi izključila obstoj nezakonite pomoči, dodeljene družbi Capricorn, ko je ta kupila sredstva kompleksa Nürburgring, prepričati, da je bil ta nakup izveden po ceni, ki ustreza tržni ceni, kar bi veljalo, če bi bilo mogoče potrditi, da je bil razpisni postopek odprt, pregleden, nediskriminatoren in brezpogojen.
Kot je razvidno iz točke 48 obrazložitve končnega sklepa, je bil eden od dejavnikov, ki so se upoštevali pri izbiri kupca sredstev kompleksa Nürburgring, potrditev financiranja njegove ponudbe.
Kot je namreč razvidno iz točke 272 obrazložitve končnega sklepa, je bila ponudba pritožnice, ki je ponudila višjo prodajno ceno od cene, ki jo je ponudila družba Capricorn, zaradi neobstoja dokazila o financiranju izločena.
V skladu s točko 273 obrazložitve končnega sklepa se je štelo, da imata samo dve ponudbi zagotovljeno financiranje, in sicer ponudba družbe Capricorn in ponudba drugega ponudnika. Ker sta bila tako znesek zagotovljenega financiranja, ki ga je imel ta drugi ponudnik, kot prodajna cena, ki jo je ponujal, nižja od tistih družbe Capricorn, je bila nazadnje izbrana ponudba zadnjenavedene.
Iz tega sledi, da če bi se izkazalo, da se je zmotno štelo, da ima družba Capricorn za svojo ponudbo potrjeno financiranje, čeprav v resnici ne bi bilo tako, bi ta okoliščina lahko vzbudila dvom zlasti o nediskriminatornosti razpisnega postopka, ker bi bilo mogoče z njo dokazati, da je bila družba Capricorn obravnavana ugodneje, saj v nasprotju s tem, kar se je zgodilo v zvezi s pritožničino ponudbo, ponudba družbe Capricorn ni bila izločena.
Zato bi morala Komisija ob prisotnosti dvomov glede potrjenosti financiranja ponudbe družbe Capricorn, ki jih ni bilo mogoče odpraviti, začeti formalni postopek preiskave in ne bi smela sprejeti sklepa o nenasprotovanju, kakršen je drugi sporni sklep.
Ugotoviti je treba, da elementi, na katere se sklicuje pritožnica, dokazujejo obstoj takih dvomov.
Na prvem mestu, kot trdi pritožnica, Komisija ni mogla šteti, da dopis Deutsche Bank z dne 10. marca 2014 vsebuje zavezujočo zavezo za financiranje.
Iz besedila dopisa Deutsche Bank z dne 10. marca 2014, kakršnega je predložila Komisija pred Splošnim sodiščem in kakršen je v spisu na prvi stopnji, namreč izhaja, da ta dopis na prvi strani vsebuje jasno navedbo, da za „zavezo“ iz tega dopisa veljajo pogoji, navedeni zlasti na „strani s pogoji“, priloženi k navedenemu dopisu kot priloga A.
Ta priloga pa na koncu vsebuje „pomembno obvestilo“, v katerem je med drugim navedeno, da „je ta stran s pogoji namenjena samo razpravi in ni namenjena temu, da ustvari pravno zavezujoče obveznosti med nami […]. Zato ne sprejmemo odgovornosti za vsako neposredno, posledično ali drugo izgubo, ki izhaja iz opiranja na ta [isti] dopis.“
Iz teh navedb je jasno razvidno, da dopis Deutsche Bank z dne 10. marca 2014 ni bil namenjen temu, da se z njim ustvari zavezujoča obveznost za financiranje za banko, ki ga izda, in v korist družbe Capricorn.
Ta ugotovitev je poleg tega potrjena z navedbo iz odstavka 9 na strani 5 tega dopisa, naslovljenega „Pravo, ki se uporablja, in pristojnost“, ki se nanaša na „vse morebitne nepogodbene obveznosti“, ki izhajajo iz navedenega dopisa, brez navedb pogodbenih obveznosti, ravno zato, ker naj ta dopis ne bi bil namenjen ustvarjanju takih obveznosti.
Na drugem mestu, iz opombe 79 končnega sklepa izhaja, da družba Capricorn drugega obroka prodajne cene ni plačala v določenem roku in da je bilo plačilo tega obroka s sporazumom, sklenjenim 13. avgusta 2014 med stečajnim upraviteljem kompleksa Nürburgring, prodajalci in družbo Capricorn, odloženo na poznejši datum, v zameno za to, da družba Capricorn plača zamudne obresti in da zagotovi dodatna jamstva. Če bi bilo financiranje ponudbe družbe Capricorn dejansko zagotovljeno, pa bi zadnjenavedena logično lahko plačala drugi obrok prodajne cene v določenem roku in se ji ne bi bilo treba pogajati o odlogu svojega plačila.
Zato je treba, ne da bi bilo treba preučiti tožbene razloge – razen četrtega – ki jih je pritožnica navedla v utemeljitev tožbe, ugotoviti, da presoja vprašanja, ali prodaja sredstev kompleksa Nürburgring družbi Capricorn pomeni dodelitev pomoči zadnjenavedeni, ki ni združljiva z notranjim trgom, vzbuja dvome v smislu člena 4 Uredbe št. 659/1999, zaradi katerih bi morala Komisija začeti postopek iz člena 108(2) PDEU.
Zato je treba tožbi ugoditi in drugi sporni sklep razglasiti za ničen.
Stroški
Sodišče v skladu s členom 184(2) Poslovnika odloči o stroških, če pritožba ni utemeljena ali če je utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu.
V skladu s členom 138(3), prvi stavek, Poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, vsaka stranka nosi svoje stroške, če vsaka uspe samo deloma.
V obravnavanem primeru je treba uporabiti zadnjenavedeno določbo, ker se pritožba zavrne v delu, v katerem se nanaša na tisti del izpodbijane sodbe, v katerem je Splošno sodišče z njo zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti prvega spornega sklepa, ugodi pa se ji v delu, v katerem se nanaša na tisti del sodbe, v katerem je Splošno sodišče z njo zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa, Sodišče pa ta sklep razglasi za ničen.
Zato je treba odrediti, naj vsaka stranka nosi svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. junija 2019, NeXovation/Komisija (
T‑353/15
,
EU:T:2019:434
), se razveljavi v delu, v katerem je Splošno sodišče Evropske unije z njo zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti člena 1, zadnja alinea, Sklepa Komisije (EU) 2016/151 z dne 1. oktobra 2014 o državni pomoči SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), ki jo je Nemčija odobrila za dirkališče Nürburgring.
2.
V preostalem se pritožba zavrne.
3.
Člen 1, zadnja alinea, Sklepa Komisije (EU) 2016/151 z dne 1. oktobra 2014 o državni pomoči SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), ki jo je Nemčija odobrila za dirkališče Nürburgring, se razglasi za ničen.
4.
Družba NeXovation Inc. in Evropska komisija nosita svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.