CELEX: 62015CJ0454
Ennakkoratkaisupyyntö
Sosiaalipolitiikka
Direktiivi 2008/94/EY
8 artikla
Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa
Sosiaaliturvaa koskevat säännökset
Soveltamisala
Tarvittavat toimenpiteet lisäeläkejärjestelmän mukaisten työntekijöiden välittömien tai tulevaisuuteen kohdistuvien oikeuksien turvaamiseksi
Velvollisuutta säätää maksamattomille eläkemaksuille erottamisoikeus maksukyvyttömyysmenettelyssä ei ole

Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94/EY (
EUVL 2008, L 283, s. 36
) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Jürgen Webb-Sämann ja Christopher Seagon, joka toimii selvitysmiehenä Baumarkt Praktiker DIY GmbH:n (jäljempänä Baumarkt Praktiker) maksukyvyttömyysmenettelyssä, ja jossa on kyse oikeudesta erottaa tämän yrityksen sen maksukyvyttömyyden alkamispäivään mennessä maksamatta jättämät eläkemaksut maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevasta omaisuudesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2008/94 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Ottaen huomioon tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tarpeen [unionissa], on tarpeen antaa säännöksiä työntekijöiden suojasta heidän työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa erityisesti heidän maksamatta olevi[e]n saataviensa suorituksen turvaamiseksi. – –”
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmät turvaavat, jollei 4 artiklasta muuta johdu, työsopimuksista tai työsuhteista, myös työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty kansallisessa lainsäädännössä, johtuvien maksamatta olevien työntekijöiden saatavien suorituksen.
Palkkaturvajärjestelmä turvaa maksamattomat palkkasaatavat tiettyä jäsenvaltioiden määrittämää päivää edeltävältä ja/tai tapauksen mukaan sen jälkeiseltä ajalta.”
Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat rajoittaa palkkaturvajärjestelmien 3 artiklassa tarkoitettua vastuuta.
2.   Käyttäessään 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta jäsenvaltion on vahvistettava sen ajan kesto, jolta palkkaturvajärjestelmän on vastattava maksamatta olevista saatavista. Tämä aika ei kuitenkaan saa olla lyhyempi kuin 3 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua päivää edeltävä ja/tai sen jälkeinen ajanjakso, joka kattaa työsuhteen kolme viimeistä kuukautta.
– –
3.   Jäsenvaltiot voivat asettaa enimmäismääriä palkkaturvajärjestelmän suoritettavaksi tuleville maksuille. Nämä enimmäismäärät eivät saa alittaa tasoa, joka on yhteensopiva tämän direktiivin sosiaalisen tavoitteen kanssa.
Käyttäessään tätä mahdollisuutta jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle menetelmä, jota noudattaen se asettaa enimmäismäärän.”
Tämän saman direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää, että 3, 4 ja 5 artiklaa ei sovelleta kansalliseen lakisääteiseen sosiaaliturvajärjestelmään taikka sen ulkopuolella olevaan, yhtiön tai yhtä useamman yhtiön yhteiseen lisäeläkejärjestelmään perustuviin työntekijöiden maksuosuuksiin.”
Direktiivin 2008/94 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on huolehdittava tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta, jotta turvataan työntekijöiden sekä yrityksestä tai liiketoiminnasta työnantajan maksukyvyttömyyden alkamispäivään mennessä lähteneiden henkilöiden välittömät tai tulevaisuuteen kohdistuvat oikeudet kansallisen lakisääteisen sosiaaliturvajärjestelmän ulkopuolella olevan, yhtiön tai useamman yhtiön yhteisen lisäeläkejärjestelmän mukaisiin vanhuusetuuksiin ja jälkeenjääneiden etuuksiin.”
Kyseisen direktiivin 11 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai antaa lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöille edullisempia kuin tässä direktiivissä säädetään.”
Saksan oikeus
Saksan maksukyvyttömyysasetuksen (Insolvenzordung) 47 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Henkilö, joka esine- tai velvoiteoikeudellisen oikeuden nojalla voi vaatia, ettei varallisuus sisälly maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevaan omaisuuteen, ei ole velkoja maksukyvyttömyysmenettelyssä. Tämän erottamisoikeudesta säädetään muussa kuin maksukyvyttömyysmenettelyyn sovellettavassa lainsäädännössä.”
Sosiaaliturvalain (Sozialgesetzbuch) III osan 165 §:n sanamuoto on seuraava:
”1.   Työntekijöillä on oikeus korvaukseen, jos he työskentelivät Saksan valtion alueella ja jos maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohtana heillä oli edelleen palkkasaatavia työsuhteen maksukyvyttömyysmenettelyä edeltävän kolmen edellisen kuukauden ajalta. – –
2.   Palkkasaataviin sisältyvät kaikki työsuhteeseen perustuvat oikeudet korvauksiin. – – Jos työntekijä on muuntanut osan palkastaan ammatillisista lisäeläkkeistä annetun lain (Betriebsrentengesetz) 1 §:n 2 momentin 3 kohdan mukaisesti ja jos tämä osa palkasta on sijoitettu eläkerahastoon, eläkekassaan tai suoraan vakuutustuotteeseen, muuntamista ei katsota tapahtuneeksi laskettaessa korvausta maksukyvyttömien yritysten työntekijöille, sikäli kuin työnantaja ei ole maksanut kyseisiä eläkemaksuja eläkkeiden maksamisesta vastaavalle elimelle.”
Pääasia
Webb-Sämann työskenteli 18.11.1996 lähtien osa-aikaisesti Baumarkt Praktikerin palveluksessa. Kyseisen yrityksen maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin 1.10.2013. Seagon nimettiin maksukyvyttömyysmenettelyn selvitysmieheksi.
Webb-Sämann nosti kanteen Arbeitsgericht Darmstadtissa (Darmstadtin työtuomioistuin, Saksa) vaatien Seagonin velvoittamista Baumarkt Praktikerin maksukyvyttömyysmenettelyn selvitysmiehenä suorittamaan hänelle 1017,56 euron suuruisen summan korkoineen. Pääasian kantaja totesi, että kyseinen määrä vastasi palkkasaatavia, jotka Baumarkt Praktikerin olisi pitänyt maksaa työeläkemaksuina hänen Hamburger Pensionkassessa olevalle henkilökohtaiselle työeläketililleen.
Palkkaturvajärjestelmä on suorittanut nämä saatavat, joihin sisältyvät ammatilliseen lisäeläkkeeseen liittyvät työeläkemaksut ja jotka kattavat ajanjakson kolmelta kuukaudelta ennen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista. Pääasian asianosaiset ovat nyt eri mieltä ainoastaan työeläkkeitä vuoden 2013 tammikuun ja kesäkuun väliseltä ajalta koskevien eläkemaksujen erottamisesta maksukyvyttömyysmenettelyssä.
Webb-Sämann esitti tässä yhteydessä, että hänellä on maksukyvyttömyysasetuksen 47 §:n nojalla vaadittujen määrien suuruinen erottamisoikeus maksukyvyttömyysmenettelyssä. Hän lisäsi, että kyseinen määrä oli pidätetty hallinnoitavaksi hänen lukuunsa eikä se täten kuulu maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevaan omaisuuteen. Webb-Sämann vetosi myös direktiivin 2008/94 8 artiklaan osoittaakseen, että mikäli näille määrille ei myönnetä erottamisoikeutta kyseisen maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevien määrien osalta, merkitsee se kyseisen säännöksen noudattamatta jättämistä käsiteltävässä asiassa.
Seagon väitti, että Webb-Sämannin vaatima määrä kuuluu edelleen Baumarkt Praktikerin varallisuuteen ja erityisesti, etteivät Webb-Sämann ja Baumarkt Praktiker ole tehneet kyseistä määrää koskevaa sopimusta varojen hallinnasta. Seagonin mukaan Webb-Sämann ei täten voi vedota maksukyvyttömyysasetuksen 47 §:ään erottamisoikeutta koskevan vaatimuksensa tueksi.
Arbeitsgericht Darmstadt hylkäsi Webb-Sämannin kanteen. Kyseinen tuomioistuin katsoi ensinnäkin, ettei tällä ollut oikeutta saada eläkemaksujen suoritusta omalle tililleen, ja että hän saattoi vaatia ainoastaan suoritusta henkilökohtaiselle työeläketililleen. Sen jälkeen kyseinen tuomioistuin totesi, ettei Webb-Sämann ollut näyttänyt toteen hänen ja Baumarkt Praktikerin välisen varojen hallintaa koskevan sopimuksen olemassaoloa. Lopuksi se korosti, että vaikka oletettaisiin, että tällainen sopimus on tehty, erottamisoikeus on pois suljettu, koska varojen hallinnan kohteena olevaa varallisuutta ei voida tarkasti määrittää suhteessa muihin maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena oleviin varoihin.
Webb-Sämann valitti tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Tämän tuomion 14 ja 15 kohdassa tiivistetysti esitetyn asianosaisten käymän keskustelun perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko direktiivin 2008/94 8 artikla esteenä sellaiselle maksukyvyttömyysasetuksen 47 §:n tulkinnalle, jonka mukaan Webb-Sämannilla ei olisi Baumarkt Praktikerin Hamburger Pensionskasselle maksamatta jättämien eläkemaksujen erottamisoikeutta.
Näissä olosuhteissa Hessisches Landesarbeitsgericht (Hessenin osavaltion työtuomioistuin, Saksa) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 2008/94 8 artiklaa tulkittava siten, että työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa palkoista pidätetyt eläkemaksuiksi muunnetut määrät, jotka tämän työnantajan olisi pitänyt siirtää tämän työntekijän hyväksi hänen eläketililleen, jätetään maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevan omaisuuden ulkopuolelle.
Aluksi on vastattava Seagonin ja komission kirjallisissa huomautuksissaan esittämään kysymykseen siitä, sovelletaanko direktiivin 2008/94 8 artiklaa pääasiaan, vai kuuluuko tämä yksinomaisesti kyseisen direktiivin 3 artiklan soveltamisalaan, mikä edellyttää kunkin näistä säännöksistä soveltamisalan rajaamista.
Direktiivin 2008/94 3 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmissä turvataan, jollei 4 artiklasta muuta johdu, työntekijöiden maksamatta olevien palkkasaatavien maksaminen.
Kyseisen direktiivin 6 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää, että 3, 4 ja 5 artiklaa ei sovelleta lisäeläkejärjestelmään perustuviin työntekijöiden maksuosuuksiin. Mahdollisuus jättää nämä eläkemaksut kyseisen soveltamisalan ulkopuolelle merkitsee siten, että niihin sovelletaan lähtökohtaisesti saman direktiivin 3 artiklaa.
Edellä esitetystä ei kuitenkaan voida päätellä, että maksamattomat eläkemaksut eivät kuuluisi direktiivin 2008/94 8 artiklan soveltamisalaan. Sen sanamuodon mukaan kyseisessä artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet, jotta turvataan työntekijöiden välittömät tai tulevaisuuteen kohdistuvat oikeudet kansallisen lakisääteisen sosiaaliturvajärjestelmän ulkopuolella olevan yhtiön tai useamman yhtiön yhteisen lisäeläkejärjestelmän mukaisiin vanhuusetuuksiin ja jälkeenjääneiden etuuksiin.
Vaikkei eläkemaksuja ole nimenomaisesti mainittu direktiivin 2008/94 8 artiklassa, niillä on läheinen liittymä välittömiin tai tulevaisuuteen kohdistuviin oikeuksiin, joita tällä säännöksellä pyritään suojelemaan. Kyseisten eläkemaksujen tarkoituksena on nimittäin rahoittaa työntekijän välittömät oikeudet hänen jäädessään eläkkeelle. Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että se seikka, ettei työnantaja ole maksanut maksujaan, voi saada aikaan ammatillisen lisäeläkejärjestelmän alirahoittamisen, mikä on kyseisen direktiivin 8 artiklan soveltamisalaan kuuluva tilanne (ks. vastaavasti tuomio 25.4.2013, Hogan ym.,
C‑398/11
,
EU:C:2013:272
,
–
kohta). Näin ollen on niin, että tämän saman direktiivin sekä 3 että 8 artikla ovat merkityksellisiä, jos eläkemaksuja ei makseta.
Direktiivin 2008/94 3 ja 8 artiklalla on kuitenkin keskenään erilaiset tavoitteet, ja ne koskevat kahta erillistä suojelun muotoa.
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään, että palkkaturvajärjestelmän on turvattava maksamatta olevien saatavien, joihin kuuluvat palkkasaatavien lisäksi myös tietyt eläkemaksut palkkasaatavina, jollei saman direktiivin 6 artiklasta muuta johdu. Lisäksi direktiivin 2008/94 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus rajoittaa sen 3 artiklan soveltamisalaa. Tällainen rajoitus voi koskea sekä sen ajan kestoa, jolta palkkaturvajärjestelmän on vastattava maksamatta olevista saatavista, että palkkaturvajärjestelmän suoritettavaksi tulevien maksujen enimmäismäärän tasoa. Lisäksi direktiivin 2008/94 3 artiklassa käyttöön otettu suoja koskee periaatteessa saatavia lyhyeltä ajalta, kuten myös julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 46 kohdassa todennut.
Direktiivin 2008/94 8 artiklan aineellinen soveltamisala puolestaan on suppeampi siltä osin kuin sen tavoitteena on turvata työntekijöiden etu maksettaessa heidän eläkeoikeuksiaan. Lisäksi kyseisessä artiklassa, toisin kuin kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa, ei nimenomaisesti säädetä jäsenvaltioilla olevasta mahdollisuudesta rajoittaa suojan laajuutta (tuomio 25.1.2007, Robins ym.,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
,
kohta). Lopuksi erotuksena saman direktiivin 3 artiklaan, sen 8 artiklalla pyritään turvaamaan työtekijöiden oikeudet pitkällä aikavälillä, koska tällaiset välittömät tai tulevaisuuteen kohdistuvat oikeudet ulottuvat periaatteessa koko eläkkeen keston ajalle.
Edellä esitetystä seuraa, että direktiivin 2008/94 8 artiklaa sovelletaan maksamattomiin eläkemaksuihin siltä osin kuin niitä ei korvata tämän direktiivin 3 artiklan perusteella. Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 37 kohdassa todennut, direktiivin 8 artiklassa turvattu suoja on saman direktiivin 3 artiklassa turvattua suojaa täydentävä, ja molempia säännöksiä voidaan soveltaa yhdessä ja samassa asiassa.
Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjoista käy ilmi, että Webb-Sämann on saanut korvauksen sosiaaliturvalain III osan 165 §:n perusteella maksamatta olleista palkkasaatavistaan kolmelta työssäolokuukaudelta ennen Baumarkt Praktikerin maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista. Koska lisäksi Saksan liittotasavalta ei ole käyttänyt direktiivin 2008/94 6 artiklalla sille avautunutta mahdollisuutta sulkea eläkemaksuja tämän direktiivin 3 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, pääasian kantajalle on myös korvattu näitä samoja kolmea kuukautta koskevat eläkemaksut. Pääasia koskee kuitenkin erääntyneitä eläkemaksuja ajalta yhdeksännestä kolmanteen kuukauteen ennen mainitun maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista. Koska näiden maksamattomien eläkemaksujen osalta ei ole suoritettu mitään korvausta, ja koska maksujen laiminlyönnillä on väistämättömästi vaikutuksia tulevaisuuteen kohdistuvien oikeuksien määrään, ne kuuluvat kyseisen direktiivin 8 artiklan soveltamisalaan.
Näin ollen on niin, että esitettyä kysymystä on tarkasteltava ainoastaan direktiivin 2008/94 8 artiklan näkökulmasta.
Kyseisen direktiivin johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan direktiivillä pyritään erityisesti suojelemaan työntekijöitä heidän työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa ja varmistamaan vähimmäissuoja ottamalla huomioon tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tarve unionissa.
Siten kyseisen direktiivin, jolla pyritään sovittamaan yhteen työntekijöiden edut ja tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tarpeet, tavoitteena on turvata unionin oikeuden puitteissa kyseisille työntekijöille vähimmäissuoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa rajoittamatta sen 11 artiklan mukaista jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai antaa edullisempia säännöksiä. Suojan taso, jota tässä direktiivissä edellytetään jokaista sellaista erityistä turvaa varten, joka direktiivillä otetaan käyttöön, on määriteltävä niitä vastaavissa säännöksissä käytettyjen sanamuotojen perusteella, ja näitä sanamuotoja on tarvittaessa tulkittava esitettyjen toteamusten valossa (ks. vastaavasti tuomio 25.1.2007, Robins ym.,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
,
–
kohta).
Direktiivin 2008/94 8 artiklan sanamuodon mukaan siinä säädetään yleisesti, että jäsenvaltioiden ”on huolehdittava tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta, jotta turvataan työntekijöiden – – oikeudet”.
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta määrittää sekä menetelmät, joilla taataan oikeudet saada vanhuusetuuksia ammatillisesta lisäeläkejärjestelmästä työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, että niitä koskevan suojan taso, eikä tässä yhteydessä edellytetä kyseessä olevien oikeuksien turvaamista kokonaan (tuomio 25.1.2007, Robins ym.,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
,
ja
–
kohta ja tuomio 25.4.2013, Hogan ym.,
C‑398/11
,
EU:C:2013:272
,
kohta).
Vaikka jäsenvaltioilla on siten laaja harkintavalta direktiivin 2008/94 8 artiklan täytäntöön panemisessa, ne ovat kuitenkin velvollisia, kyseisestä direktiivistä johtuvien tavoitteiden mukaisesti, turvaamaan työntekijöille tässä säännöksessä vaaditun vähimmäissuojan. Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että direktiivin 2008/94 8 artiklan asianmukainen täytäntöönpano edellyttää, että työntekijä saa työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa vähintään puolet ammatillisessa eläkejärjestelmässä kertyneistä vanhuusetuuksista, joiden osalta hän on suorittanut eläkemaksuja (ks. vastaavasti tuomio25.1.2007, Robins ym.,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
,
kohta ja tuomio 25.4.2013, Hogan ym.,
C‑398/11
,
EU:C:2013:272
,
kohta) sulkematta kuitenkaan pois sitä mahdollisuutta, että muissa olosuhteissa voitaisiin aiheutuneiden menetysten, vaikka niiden prosentuaalinen osuus on erilainen, katsoa olevan selvästi suhteettomia saman direktiivin 8 artiklassa tarkoitetun työntekijöiden oikeuksien suojelua koskevan velvoitteen valossa tarkasteltuina.
Käsiteltävässä asiassa asiakirjoista ja erityisesti Webb-Sämannin toimittamista tiedoista käy ilmi, että maksamattomien eläkemaksujen vuoksi hänen eläkeoikeutensa määrä alenisi 5–7 euroa kuukaudessa pääasiassa kyseessä olevana ajanjaksona. Näissä olosuhteissa, joiden paikkansapitävyyden tarkastaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä, on todettava, että direktiivin 2008/94 8 artiklassa ei vaadita suojelua, joka ylittää pääasiassa kyseessä olevalle kantajalle jo myönnetyn suojelun tason.
Tämän vuoksi on niin, edellyttäen, että jäsenvaltio täyttää direktiivin 2008/94 8 artiklassa vaaditun työntekijöiden oikeuksien vähimmäissuojelun turvaamista koskevan velvoitteen, että sen suojelumekanismia koskeva harkintavalta lisäeläkejärjestelmään kuuluvien eläke-etuuksien osalta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa säilyy.
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/94 8 artiklaa on tulkittava siten, ettei se edellytä, että työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa palkoista pidätetyt entisen työntekijän eläkemaksuiksi muunnetut määrät, jotka kyseisen työnantajan olisi pitänyt siirtää eläketilille tämän hyväksi, jätetään maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevan omaisuuden ulkopuolelle.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94/EY 8 artiklaa on tulkittava siten, ettei se edellytä, että työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa palkoista pidätetyt entisen työntekijän eläkemaksuiksi muunnetut määrät, jotka kyseisen työnantajan olisi pitänyt siirtää eläketilille tämän hyväksi, jätetään maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevan omaisuuden ulkopuolelle.

Allekirjoitukset
(
*1
)   Oikeudenkäyntikieli: saksa.