CELEX: 62016CJ0200
Преюдициално запитване
Директива 2001/23/ЕО
Член 1, параграф 1
Прехвърляне на предприятие или стопанска дейност
Гарантиране на правата на работниците и служителите
Задължение за поемане от приобретателя на работниците и служителите
Предоставяне на услуги за охрана и осигуряване на безопасност от предприятие
Процедура за възлагане на обществена поръчка
Възлагане на обществената поръчка на друго предприятие
Непоемане на персонала
Национална разпоредба, която изключва от понятието „прехвърляне на предприятие или стопанска дейност“ загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (
OВ L 82, 2001 г., стр. 16
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20).
Запитването е представено в рамките на спор между Securitas — Serviços e Tecnologia de Segurança SA (наричано по-нататък „Securitas“), от една страна, и ICTS Portugal — Consultadoria de Aviação Comercial SA (наричано по-нататък „ICTS“), както и Arthur George Resendes и шестнадесет други лица в качеството им на бивши работници на ICTS, от друга страна, по повод на отказа на Securitas да признае, че съществуващите трудови правоотношения между тези работници и ICTS са били прехвърлени на Securitas посредством прехвърляне на стопанска дейност.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображение 3 от Директива 2001/23 гласи следното:
„Необходимо е да се осигури закрила на работниците и служителите при смяна на работодателя, в частност за да се гарантират техните права“.
Съображение 8 от тази директива гласи:
„Съображенията във връзка с правната сигурност и прозрачността наложиха изясняване на правната концепция за прехвърляне в светлината на практиката на Съда на Европейските общности. Това изясняване не променя приложното поле на Директива 77/187/ЕИО, както тя беше разтълкувана от Съда“.
Член 1, параграф 1, букви a) и б) от Директива 2001/23 от посочената директива гласи:
„а)
Настоящата директива се прилага към всички прехвърляния на предприятия, стопански дейности или обособени части от предприятия или стопански дейности на друг работодател в резултат на юридическо прехвърляне или сливане.
б)
Съгласно буква а) и следващите разпоредби на настоящия член по смисъла на настоящата директива прехвърляне е налице, когато има прехвърляне на стопански субект, който запазва своята идентичност, което означава организирано групиране на ресурси с цел извършване на стопанска дейност, независимо от това дали дейността е основна или спомагателна“.
Съгласно член 3, параграф 1, първа алинея от Директива 2001/23:
„Правата и задълженията на прехвърлителя във връзка със съществуващите към датата на прехвърлянето трудови договори или трудови правоотношения се прехвърлят на приобретателя по силата на прехвърлителната сделка“.
Португалското право
Кодекс на труда
Съгласно член 285 от codigo do trabalho (Кодекс на труда), одобрен със Закон № 7/2009 от 12 февруари 2009 г.:
„1.   При прехвърляне на каквото и да е основание на предприятие или стопанска дейност, както и на обособена част от предприятие или стопанска дейност, представляващи стопански субект, приобретателят встъпва в качеството на работодател в трудовите договори със съответните работници или служители и носи отговорността за плащане на глобите, наложени за нарушения на трудовото законодателство.
2.   През годината, следваща прехвърлянето, прехвърлителят отговаря солидарно за задълженията, възникнали до датата на прехвърлянето.
3.   Предвиденото в предходните параграфи се прилага и при прехвърляне, преотстъпване или възстановяване на прякото стопанисване на предприятието, стопанската дейност или стопанския субект, като в случаите на преотстъпване или възстановяване солидарно отговаря лицето, което преди това е извършвало дейността по стопанисване.
4.   Предвиденото в предходните параграфи не е приложимо в случая на работник или служител, който прехвърлителят е преместил в друго място на стопанска дейност или в друг стопански субект по смисъла на член 194 преди прехвърлянето, като го е оставил на неговата длъжност, с изключение на предвиденото относно отговорността на приобретателя за плащането на глобите, наложени за нарушение на трудовото законодателство.
5.   Стопанският субект представлява организирано групиране на ресурси с цел извършване на основна или спомагателна стопанска дейност.
6.   Нарушението на параграф 1 и на параграф 3, първа част представлява тежка форма на нарушение“.
Колективният трудов договор
Клауза 13 от колективния трудов договор, сключен през 2011 г. между Associação de Empresas de Segurança Privada (Асоциация на частните охранителни предприятия), Associação Nacional das Empresas de Segurança (Национална асоциация на охранителните предприятия), и в частност Sindicato dos Trabalhadores dos Serviços de Portaria, Vigilância, Limpeza, Domésticas e Actividades Diversas (Синдикат на работниците и служителите в областта на услугите по охрана, контрол, почистване, помощ в домакинството и различни други дейности), публикуван в Boletim do Trabalho e Emprego (Бюлетин за труд и заетост) № 17/2011, предвижда следното:
„1.
При прехвърляне на каквото и да е основание на предприятие или стопанска дейност, както и на обособена част от предприятие или стопанска дейност, представляваща стопански субект, приобретателят встъпва в качеството на работодател в трудовите договори със съответните работници или служители.
2.
В понятието за прехвърляне на предприятие или стопанска дейност не се включва загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
До 14 юли 2013 г. г‑н Resendes и шестнадесет други лица, в качеството им на работници на ICTS, извършват охранителна дейност в съоръженията (марина, пристанище, кей) на Portos dos Açores SA, разположени в Понта Делгада (Португалия), по силата на договор, сключен между последното дружество и ICTS.
Те са натоварени по-специално да контролират влизането и излизането на лица и стоки чрез система за видеонаблюдение в съответствие с поставените им от ICTS изисквания. Техният работодател им предоставя и съответни униформи, както и радиокомуникационно оборудване.
На 17 януари 2013 г. Portos dos Açores обявява обществена поръчка за предоставяне на услуги за охрана и превантивно осигуряване на безопасност в неговите съоръжения в Понта Делгада. На 17 април 2013 г. поръчката е възложена на Securitas.
Пред запитващата юрисдикция работниците на ICTS посочват, че на 17 юни 2013 г. ICTS им е посочило в писмена форма, че поради възлагането на посочената обществена поръчка на Securitas от 15 юли същата година, техните трудови договори щели да бъдат прехвърлени на последното дружество, считано от тази дата.
На 14 юли 2013 г., след като получава от своя работодател инструкции в този смисъл, работник на ICTS предава на служител на Securitas радиокомуникационното оборудване, използвано от работниците на ICTS в съоръженията на Portos dos Açores. След това Securitas връща това оборудване на Portos dos Açores.
Securitas започва да извършва услуги за охрана и осигуряване на безопасност на 15 юли 2013 г. На персонала по сигурността, отговарящ за изпълнението на тези услуги, това дружество предоставя свое радиокомуникационно оборудване, както и еднакви униформи с логото на предприятието.
Securitas също информира г‑н Resendes и останалите шестнадесет засегнати лица, че те не са част от неговия персонал и че техният работодател остава ICTS. Поради това тези лица подават до Tribunal do Trabalho de Ponta Delgada (Трудов съд Понта Делгада, Португалия) искове срещу Securitas и ICTS с цел Securitas, или при условията на субсидиарност ICTS, да бъде осъдено да признае, че те са част от неговия персонал, и да им плати трудовите възнаграждения заедно с лихвите за забава, считано от 15 юли 2013 г., или по отношение на трима от тях — обезщетение за незаконно уволнение.
Посочената юрисдикция уважава тези искове. Тя счита, че е имало прехвърляне на стопанска дейност между двете дружества и че трудовите договори на бившите работници на ICTS са били прехвърлени на Securitas. Поради това тя квалифицира уволнението на последните от Securitas като „незаконно“ и осъжда това дружество да възстанови на работа повечето от засегнатите лица, както и да им плати различни вземания за трудови възнаграждения и обезщетения.
Securitas подава жалба срещу това решение до Tribunal da Relação de Lisboa (Апелативен съд Лисабон, Португалия), който потвърждава решението, постановено в първоинстанционното производство.
Поради тази причина Securitas подава извънредна ревизионна жалба до Supremo Tribunal de Justiça (Върховен съд, Португалия). Тази юрисдикция по същество си задава въпроса дали заместването на ICTS от Securitas в дейността по охрана и осигуряване на безопасност в съоръженията на Portos dos Açores вследствие на възлагането на обществена поръчка на Securitas попада в рамките на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ по смисъла на член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23.
При тези обстоятелства Supremo Tribunal de Justiça (Върховен съд, Португалия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Представлява ли описаният в акта за преюдициално запитване случай прехвърляне на предприятие или стопанска дейност, при което предприятието […] ICTS е прехвърлено на предприятието […] Securitas в резултат на провеждането на обществена поръчка, в която на избраното предприятие […] Securitas се възлага извършването на услуги за охрана и осигуряване на безопасност на пристанището в Понта Делгада на остров Сан Мигел (Азорски острови, Португалия), и става ли въпрос за прехвърляне на стопански субект по смисъла на член 1 от Директива 2001/23?
2)
Представлява ли описаният в акта за преюдициално запитване случай единствено последователно предоставяне на услуги от конкурентни предприятия в резултат на възлагане на обществена поръчка за услуги на спечелилото споменатата поръчка предприятие, което последователно предоставяне попада извън рамките на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ за целите на посочената директива?
3)
Клауза 13, параграф 2 от колективния трудов договор, сключен между Асоциацията на частните охранителни предприятия, Националната асоциация на охранителните предприятия, Синдиката на работниците и служителите в областта на услугите по охрана, контрол, почистване, помощ в домакинството и различни други дейности и други синдикални организации, противоречи ли на право[то на Съюза], що се отнася до изведеното от Директива 2001/23 определение на прехвърлянето на предприятие или стопанска дейност, доколкото в посочената клауза се предвижда, че „[в] понятието за прехвърляне на предприятие или стопанска дейност не се включва загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор?“.
С определение на председателя на Съда от 24 май 2016 г. е отхвърлено искането на запитващата юрисдикция за разглеждане на настоящото дело по реда на бързото производство, предвидено в член 105, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда.
По преюдициалните въпроси
По първия и втория въпрос
С първите два въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че случай, в който възложителят е развалил договора за предоставяне на услуги за наблюдение и охрана в своите съоръжения, сключен с едно предприятие, а след това за извършването на тези услуги е сключил нов договор с друго предприятие, което отказва да поеме работниците на първото предприятие, попада в рамките на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“.
Съгласно член 1, параграф 1, буква a) от Директива 2001/23 същата се прилага към всички прехвърляния на предприятия, стопански дейности или обособени части от предприятия или стопански дейности на друг работодател в резултат на юридическо прехвърляне или сливане.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда приложното поле на Директива 2001/23 обхваща всички случаи на промяна в рамките на договорни отношения на физическото или юридическото лице, отговорно за дейността на предприятието, което поема задълженията на работодател спрямо заетите в предприятието лица. Ето защо, за да се приложи Директива 2001/23, не е необходимо да съществуват преки договорни правоотношения между прехвърлителя и приобретателя, тъй като прехвърлянето може да се осъществи посредством участието на трето лице (вж. по-специално решение от 7 март 1996 г., Merckx et Neuhuys,
C‑171/94 и C‑172/94
,
EU:C:1996:87
, т.
и
и от 20 ноември 2003 г., Abler и др.,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, т.
).
Оттук следва, че липсата на договорно правоотношение между двете предприятия, на които последователно е поверено управлението на наблюдението и охраната на пристанищни съоръжения, не се отразява на отговора на въпроса дали Директива 2001/23 се прилага или не към случай като разглеждания в главното производство.
Освен това следва да се припомни, че съгласно член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2001/23 приложимостта на последната зависи и от условието прехвърлянето да засяга „стопански субект, който запазва своята идентичност, което означава организирано групиране на ресурси с цел извършване на стопанска дейност, независимо от това дали дейността е основна или спомагателна“.
За да се прецени дали това условие е действително изпълнено, следва да се вземе предвид съвкупността от фактически обстоятелства, характеризиращи съответната сделка, сред които фигурират по-специално видът на съответното предприятие или стопанска дейност, наличието или липсата на прехвърляне на материални активи като сгради и движимо имущество, стойността на нематериалните активи към момента на прехвърлянето, поемането или не на съществена част от заетите лица от новия работодател, наличието или липсата на прехвърляне на клиенти, както и степента на сходство между дейностите, упражнявани преди и след прехвърлянето, и продължителността на евентуалното преустановяване на тези дейности. Тези елементи трябва да се разгледат в рамките на цялостната преценка на конкретните обстоятелства и поради това не могат да се преценяват поотделно (вж. в този смисъл решение от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът е приел в частност, че при преценката на фактическите обстоятелства, характеризиращи съответната сделка, националният съд трябва по-специално да вземе предвид вида на съответното предприятие или стопанска дейност (решение от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, т.
).
Оттук следва, че значението, което съответно следва да се придаде на различните критерии за преценка на наличието на прехвърляне по смисъла на Директива 2001/23, неминуемо варира в зависимост от извършваната дейност и дори от производствените или оперативните методи, използвани във въпросното предприятие, стопанска дейност или част от стопанска дейност (решение от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, т.
).
В това отношение Съдът е постановил, че в сектор, в който дейността зависи основно от работната сила, идентичността на даден стопански субект не може да бъде запазена, ако съществената част от неговия персонал не е поета от предполагаемия приобретател (решение от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, т.
).
Когато обаче дейността зависи основно от оборудването, обстоятелството, че бившите работници на дадено предприятие не са поети от новото предприятие за извършването на тази дейност, както е случаят в главното производство, не е достатъчно, за да се изключи наличието на прехвърляне на стопански субект, който запазва своята идентичност по смисъла на Директива 2001/23. Всъщност различно тълкуване би влязло в противоречие с основната цел на посочената директива, а именно запазване на трудовите договори на работниците на прехвърлителя дори и против желанието на приобретателя (решение от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, т.
).
Поради това запитващата юрисдикция следва да установи, с оглед на изложените по-горе съображения и като вземе предвид съвкупността от фактически обстоятелства, характеризиращи разглежданата в главното производство сделка, дали последната трябва да се разглежда като прехвърляне на предприятие по смисъла на Директива 2001/23.
За тази цел тя трябва по-специално да провери дали ICTS е прехвърлило пряко или непряко на Securitas оборудване или материални или нематериални активи за извършване на дейността по охрана и осигуряване на безопасност в разглежданите съоръжения.
Освен това посочената юрисдикция трябва да провери дали подобни активи са били предоставени на разположение на CTS и Securitas от Portos dos Açores. В това отношение следва всъщност да се припомни, че обстоятелството, че поетите от новото предприятие материални активи, които са абсолютно необходими за извършването на разглежданата в главното производство дейност, не са принадлежали на неговия предшественик, а само са му били предоставени на разположение от възложителя, не може да изключи наличието на прехвърляне на предприятие или стопанска дейност по смисъла на Директива 2001/23 (решение от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, т.
и
). Само оборудването, което реално е използвано за предоставянето на услугите за охрана, като се изключат съоръженията, които са предмет на посочените услуги, трябва обаче евентуално да бъде взето предвид, за да се установи наличието на прехвърляне на субект, който запазва своята идентичност по смисъла на Директива 2001/23 (решение от 29 юли 2010 г., UGT-FSP,
C‑151/09
,
EU:C:2010:452
, т.
).
Предвид изложените по-горе съображения на първите два въпроса следва да се отговори, че член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че случай, в който възложителят е развалил договора за предоставяне на услуги за наблюдение и охрана на своите съоръжения, сключен с едно предприятие, а след това за извършването на тези услуги е сключил нов договор с друго предприятие, което отказва да поеме работниците на първото предприятие, попада в рамките на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ по смисъла на тази разпоредба, когато оборудването, абсолютно необходимо за предоставянето на тези услуги, е било поето от второто предприятие.
По третия въпрос
С третия въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 1, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда, че в понятието за „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ по смисъла на този член 1, параграф 1 не се включва загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор.
В това отношение Съдът вече е постановил, че загубването на обществена поръчка, която е спечелена от конкурент, само по себе си не може да разкрие наличието на прехвърляне на предприятие или стопанска дейност по смисъла на Директива 2001/23 (вж. в този смисъл решение от 11 март 1997 г., Süzen,
C‑13/95
,
EU:C:1997:141
, т.
). При все това национална разпоредба, която изключва общо от приложното поле на това понятие загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор, не позволява да се вземат предвид съвкупността от фактически обстоятелства, характеризиращи разглежданата сделка.
Поради това, като се има предвид, от една страна, постоянната практика на Съда, припомнена в точки 26 и 27 от настоящото решение, и от друга страна, целта на Директива 2001/23, която, както следва от съображение 3 от нея, е да се осигури закрила на работниците и служителите при смяна на работодателя, като се гарантират техните права, следва да се приеме, че член 1, параграф 1 от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска такава национална разпоредба.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на третия въпрос следва да се отговори, че член 1, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда, че в приложното поле на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ по смисъла на член 1, параграф 1 не се включва загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:

1)
Член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности трябва да се тълкува в смисъл, че случай, в който възложителят е развалил договора за предоставяне на услуги за наблюдение и охрана на своите съоръжения, сключен с едно предприятие, а след това за извършването на тези услуги е сключил нов договор с друго предприятие, което отказва да поеме работниците на първото предприятие, попада в рамките на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ по смисъла на тази разпоредба, когато оборудването, абсолютно необходимо за предоставянето на тези услуги, е било поето от второто предприятие.

2)
Член 1, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда, че в приложното поле на понятието „прехвърляне на предприятие [или] стопанска дейност“ по смисъла на член 1, параграф 1 не се включва загубата на клиент от икономически оператор в резултат на възлагането на обществена поръчка за услуги на друг икономически оператор.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: португалски.