CELEX: 62014TJ0120
Дъмпинг
Внос на биодизел с произход от Индонезия
Окончателно антидъмпингово мито
Член 2, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1225/2009
Нормална стойност
Производствени разходи

Обстоятелствата по спора
Административното производство
Жалбоподателят, PT Ciliandra Perkasa, е индонезийско дружество, което произвежда и изнася биодизел за Европейския съюз.
Биодизелът, заместващо гориво, подобно на обикновения дизел, се произвежда в Съюза, но и се внася в него в значителни количества. В Индонезия той се произвежда обикновено от сурово палмово масло (наричано по-нататък „СПМ“), което е основната суровина, използвана за производството на биодизел.
Вследствие на жалба, подадена на 17 юли 2012 г. от European Biodiesel Board (EBB) от името на производители, представляващи над 60 % от общото производство на биодизел в Съюза, на 29 август 2012 г. Европейската комисия публикува Известие за започване на антидъмпингова процедура във връзка с вноса на биодизел с произход от Аржентина и Индонезия (
ОВ C 260, 2012 г., стр. 8
) на основание член 5 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 343, 2009 г., стр. 51
, наричан по-нататък „основният регламент“).
Разследването за установяване на дъмпинг и вреда обхваща периода от 1 юли 2011 г. до 30 юни 2012 г. (наричан по-нататък „разследваният период“). Анализът на тенденциите, които са от значение за оценката на вредата, обхваща периода от 1 януари 2009 г. до края на разследвания период.
Жалбоподателят е включен в представителната извадка на индонезийски производители износители, изготвена в рамките на въпросното разследване, и в този контекст отговаря на въпросниците на Комисията.
На 27 май 2013 г. Комисията приема Регламент (ЕС) № 490/2013 за налагане на временно антидъмпингово мито върху вноса на биодизел с произход от Аржентина и Индонезия (
ОВ L 141, 2013 г. стр. 6
, наричан по-нататък „регламентът за временните мерки“). В този регламент тя по-конкретно оповестява подробни данни в подкрепа на основните факти и съображения, на основата на които са наложени временните антидъмпингови мерки. На жалбоподателя е определено нулево временно мито, като нормалната стойност на сходния продукт е изчислена въз основа на данните в отговорите му на посочените в точка 5 по-горе въпросници, без корекции за цената на СПМ.
Съгласно съображение 63 от регламента за временните мерки Комисията изчислява нормалната стойност на сходния продукт в съответствие с процедурата по член 2, параграфи 3 и 6 от основния регламент, като към производствените разходи на производителите износители през разследвания период добавя разходите за реализация, общите и административните разходи и разумен марж на печалбата. Тя уточнява и че въпросът дали въпросните разходи достоверно отразяват разходите, свързани с производството на разглеждания продукт, ще бъде допълнително разгледан на етапа на окончателните мерки, тъй като не разполага с достатъчно информация за това дали действащата в Индонезия система на диференцирани експортни такси (наричана по-нататък „системата на ДЕТ“) упражнява натиск върху цените на палмовото масло и по този начин изкривява разходите на производителите на биодизел.
В съображения 64 и 65 от регламента за временните мерки Комисията отбелязва, че разследването е показало, че индонезийският вътрешен пазар на биодизел е силно регулиран от държавата, поради което е нямало как размерът на печалбата да се основава на действителните данни, подадени от дружествата, включени в извадката, доколкото продажбите на вътрешния пазар не са били сметнати за продажби, осъществени при обичайни търговски условия. Тя уточнява още, че в резултат на това размерът на печалбата, използван при конструирането на нормалната стойност, е определен в съответствие с член 2, параграф 6, буква в) от основния регламент.
На 1 октомври 2013 г. Комисията съобщава на всички заинтересовани страни основните факти и съображения, на които се основава намерението ѝ да предложи налагането на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на разглеждания продукт (по-нататък „оповестяването на окончателните констатации“), и на всички страни е даден срок, в който да представят коментари по тези констатации.
С оповестяването на окончателните констатации Комисията предлага на жалбоподателя да бъде наложено антидъмпингово мито, съответстващо на разликата между дъмпинговия марж и този, установен на етапа на временните мерки, дължаща се на корекция на цената за СПМ. В придружителното писмо Комисията уведомява жалбоподателя за възможността му да предложи да поеме ангажимент.
На 15 октомври 2013 г. жалбоподателят участва в официално изслушване, на което оспорва извършената от Комисията ценова корекция, както и изчисления разумен марж на печалбата за конструирането на нормалната стойност на сходния продукт.
На 17 октомври 2013 г. жалбоподателят представя коментарите си по оповестените окончателни констатации, както и предложение за поемане на ангажимент.
На 8 ноември 2013 г. Комисията съобщава на жалбоподателя, че предложението му за поемане на ангажимент не може да бъде прието.
На 19 ноември 2013 г. Съветът на Европейския съюз приема Регламент за изпълнение (ЕС) № 1194/2013 за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на биодизел с произход от Аржентина и Индонезия (
OВ L 315, 2013 г., стр. 2
, наричан по-нататък „обжалваният регламент“).
Обжалваният регламент
На първо място, в съображение 28 от обжалвания регламент Съветът потвърждава заключенията в регламента за временните мерки, че нормалната стойност на сходния продукт е изчислена в съответствие с член 2, параграфи 3 и 6 от основния регламент. В това отношение Съветът посочва, че продажбите на вътрешния пазар не могат да се разглеждат като продажби, осъществени при обичайни търговски условия, при положение че индонезийският пазар на биодизел е силно регулиран от държавата.
Що се отнася обаче до изчисляването на разходите за производството на продукта, предмет на разследването, от съображения 30, 34 и 66—74 от обжалвания регламент е видно, че вследствие на по-нататъшно разследване Съветът приема предложението на Комисията за изменение на заключенията, съдържащи се в съображение 63 от регламента за временните мерки. В частност той потвърждава извода, че на вътрешния пазар системата на ДЕТ упражнява натиск върху цената на СПМ в качеството му на основна суровина, като изкуствено занижава тази цена, влияейки върху разходите на производителите на биодизел. Доколкото разходите, свързани с производството и продажбата на разглеждания продукт, следователно не са достоверно отразени в счетоводните книги на разследваните индонезийски производители, Съветът решава в приложение на член 2, параграф 5 от основния регламент да не вземе предвид действителните разходи за СПМ, така както са посочени в счетоводните книги на съответните дружества, а вместо тях да използва цената, на която същите дружества биха закупили СПМ, ако липсваше изкривяване, а именно референтната експортна цена, публикувана от индонезийските органи и основана на публикуваните цени на международните пазари (Ротердам, Малайзия, Индонезия) (наричана по-нататък „цената HPE“).
Що се отнася до изчисляването на разходите за реализация и общите и административните разходи, в съображения 77—84 от обжалвания регламент Съветът възприема използването на марж на печалбата в размер на 15 %, потвърждавайки по същество анализа, съдържащ се в съображение 65 от регламента за временните мерки.
На второ място, в съображения 105—142 от обжалвания регламент Съветът потвърждава направените в регламента за временните мерки заключения, отнасящи се до наличието на съществена вреда по смисъла на член 3, параграф 5 от основния регламент.
На трето място, в съображения 144—189 от обжалвания регламент Съветът потвърждава съдържащия се в регламента за временните мерки извод, че е налице причинно-следствена връзка между вноса и вредата, причинена на промишлеността на Съюза.
На четвърто място, в съображения 190—201 от обжалвания регламент Съветът потвърждава, че Съюзът продължава да има интерес от налагането на въпросните антидъмпингови мерки.
Накрая, предвид установените дъмпингови маржове и причинената на промишлеността на Съюза вреда Съветът приема, че сумите, които са обезпечени чрез временните антидъмпингови мита, наложени с регламента за временните мерки, следва да бъдат окончателно събрани (съображение 228 и член 2 от обжалвания регламент) и че върху вноса на биодизел с произход от Индонезия следва да се наложи окончателно антидъмпингово мито (член 1, параграф 1).
В член 1, параграф 2 от обжалвания регламент ставката на приложимото към разглеждания продукт окончателно антидъмпингово мито, що се отнася до индонезийския внос, е определена за жалбоподателя на 76,94 EUR за тон нетно тегло.
Производството и исканията на страните
На 18 февруари 2014 г. жалбоподателят подава жалба в секретариата на Общия съд.
С молби, подадени в секретариата на Общия съд съответно на 13 май и 2 юни 2014 г., Комисията и EBB заявяват, че искат да встъпят в настоящото производство в подкрепа на исканията на Съвета.
С определение от 17 юли 2014 г. молбата на Комисията за встъпване е уважена.
С писма, постъпили в секретариата на Общия съд на 9 юли и 8 август 2014 г., жалбоподателят иска някои доказателства и сведения, съдържащи се в писмените му изявления, да бъдат третирани поверително по отношение на EBB, ако същото бъде допуснато да встъпи в производството.
С определение от 22 септември 2014 г. молбата за встъпване на EBB е уважена, а произнасянето по основателността на направеното от жалбоподателя искане за поверително третиране е отложено за по-късен етап.
Комисията представя изявлението си при встъпване на 1 октомври 2014 г.
С писмо, постъпило в секретариата на Общия съд на 17 октомври 2014 г., EBB възразява срещу направените от жалбоподателя искания за поверително третиране.
С писма, постъпили в секретариата на Общия съд на 22 октомври и 3 ноември 2014 г., Съветът иска някои доказателства и сведения, съдържащи се в писмените му изявления, да бъдат третирани поверително по отношение на EBB.
На 28 ноември 2014 г. жалбоподателят и Съветът подават в секретариата на Общия съд становища по представеното от Комисията изявление при встъпване.
EBB представя изявление при встъпване на 12 декември 2014 г. На 18 февруари 2015 г. жалбоподателят представя в секретариата на Общия съд становището си по това изявление.
С определение от 18 май 2015 г. исканията на жалбоподателя за поверително третиране са частично уважени, а тези на Съвета — изцяло уважени.
Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд (девети състав) решава да даде ход на устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник, задава писмени въпроси на страните, на които те отговарят в определения срок.
Жалбоподателят по същество моли Общия съд:
—
да отмени обжалвания регламент в частта, която се отнася до него,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
Съветът, поддържан от Комисията и от EBB, моли Общия съд:
—
да отхвърли жалбата като неоснователна,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата си. По първото твърди явна грешка в преценката, що се отнася до извода за изкривяване на покупните му цени, по второто — нарушение на Споразумението за прилагането на член VI на Общото споразумение за митата и търговията от 1994 г. (ГАТТ) (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 103
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112, наричано по-нататък „общото споразумение“), съдържащо се в приложение 1 A към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), що се отнася до коригирането на разходите за производство на СПМ, по третото — нарушение на член 2, параграф 5 от основния регламент, по четвъртото — незаконосъобразно определяне на разумния марж на печалбата и по петото — липса на мотиви и нарушение на задължението за полагане на дължимата грижа и за добра администрация.
Общият съд счита за уместно да разгледа най-напред третото основание.
Това основание по същество обхваща три твърдения. Първото е, че Съветът и Комисията (наричани по-нататък общо „институциите“) не изпълнили задължението си надлежно да докажат наличието на изкривяване на цената на СПМ в резултат от системата на ДЕТ, за да могат по силата на член 2, параграф 5 от основния регламент да не вземат предвид посочените в счетоводните книги на жалбоподателя цени на СПМ, и че в това отношение обжалваният регламент бил немотивиран. Второто е, че цената HPE не била подходяща основа за коригирането на посочените в счетоводните книги разходи за СПМ, тъй като самата тя била засегната от твърдяното изкривяване в резултат от системата на ДЕТ. Третото твърдение е свързано с възприетото в случая тълкувание на член 2, параграф 5 от основния регламент, и в частност с прилагането по аналогия от страна на институциите на решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
).
Първото и третото твърдение следва да се разгледат заедно.
Жалбоподателят изтъква по същество, че от обжалвания регламент не личи ясно основанието на институциите да заключат, че цената на продаваното на индонезийския вътрешен пазар СПМ е изкуствено занижена, доколкото не са обяснени упоменатите „международни“ цени. В този контекст той поддържа и че твърдението в съображение 68 от обжалвания регламент, че системата на ДЕТ ограничава възможностите за износ на СПМ, се опровергава от факта, че Индонезия изнася около 70 % от общата си продукция на СПМ. Освен това цената HPE не била подходяща основа за извода, че е налице изкривяване на индонезийските цени на СПМ. По-нататък жалбоподателят оспорва като недопустими проучванията, на които институциите се позовават в подкрепа на тезата си, че поради посочената система в Индонезия е налице изкривяване на цените на СПМ. От друга страна, член 2, параграф 5 от основния регламент не допускал разходите да бъдат коригирани само защото са ниски. Накрая, решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
) не можело да служи като прецедент, доколкото изисквало известна пряка намеса от страна на правителството, а възможността за коригиране на разходи, отразени в счетоводните книги, е изключение от общото правило и съответно трябва да бъде тълкувана стриктно.
Съветът, подкрепен в това отношение от Комисията и EBB, посочва по същество, че институциите са изпълнили задължението си да докажат наличието на изкривяване на цените на СПМ и правилно са приложили член 2, параграф 5 от основния регламент. В обжалвания регламент институциите обяснили системата на ДЕТ и доказали, че тази система е довела до изкривяване, при което цените на СПМ на вътрешния пазар били изкуствено занижени спрямо цената HPE за СПМ, публикувана от индонезийските органи и основана на публикуваните цени на международните пазари. Освен това ефектът на индонезийската правна уредба от гледна точка на предимства за промишлените отрасли надолу по веригата бил признат и изчислен в редица проучвания. Отбелязаните фактически различия с делото, по което е постановено решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
), не били определящи, доколкото в посоченото решение Общият съд потвърдил общия принцип, че ако не са достоверно отразени в счетоводните книги на съответните дружества, разходите за производството на продукта, предмет на разследването, не могат да служат като основа за изчисляването на нормалната стойност, което важи и за фактите по настоящия случай. Що се отнася до твърдението, че са възможни различни форми на държавна намеса, то също било неотносимо, тъй като в случая имало пряка намеса от страна на индонезийската държава, определяща ставките на износните мита и оказваща влияние върху търговете. Следователно институциите коригирали разходите не защото са били ниски, а защото е имало изкривяване, което силно се е отразило на цените на СПМ на вътрешния пазар, а оттам и на счетоводните книги на произвеждащите го дружества.
В случая следва да се подчертае, че при определянето в обжалвания регламент на нормалната стойност на сходния продукт институциите не са изчислили разходите за производство на биодизела, основавайки се на отразената в счетоводните книги на жалбоподателя цена на СПМ, а видно по-конкретно от съображения 29 и сл. от посочения регламент, са пренебрегнали тази цена и вместо нея са използвали HPE в съответствие с член 2, параграф 5 от основния регламент.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 2, параграф 3 от основния регламент, когато няма продажби или има нисък обем на продажби на сходен продукт при обичайни търговски условия или когато поради специфичната пазарна ситуация такива продажби не позволяват да се направи точно сравнение, нормалната стойност на посочения продукт се определя на основата на разходите за производство в страната на произхода, увеличена с обосновани по размер разходи за реализация, общи и административни разходи и марж на печалба, или на основата на експортните цени, прилагани при обичайни търговски условия към износа за съпоставима трета страна, при условие че тези цени са представителни. Съгласно същата тази разпоредба може да се смята, че е налице специфична пазарна ситуация за въпросния продукт по смисъла на първата алинея, например когато цените са изкуствено занижени, когато има значителна бартерна търговия или когато съществуват нетърговски споразумения за преработка.
Освен това от член 2, параграф 5, първа алинея от основния регламент следва, че когато нормалната стойност на сходния продукт се изчислява в съответствие с член 2, параграф 3 от посочения регламент, разходите се определят обикновено въз основа на счетоводните книги на разследваното лице, при условие че тези книги са водени в съответствие с общоприетите счетоводни стандарти на съответната страна и е видно, че те отразяват достоверно разходите, свързани с производството и продажбата на разглеждания продукт.
Съгласно член 2, параграф 5, втора алинея от основния регламент, ако разходите, свързани с производството и продажбата на продукта, предмет на разследването, не са добре отразени в счетоводните книги на съответното лице, те се коригират или установяват на базата на разходите на други производители или износители в същата страна или, когато такава информация не е на разположение или не може да бъде използвана, на всяка друга приемлива основа, включително информация от други представителни пазари.
С член 2, параграф 5, първа и втора алинея от основния регламент се цели разходите, свързани с производството и продажбата на сходния продукт и взети предвид при определянето на нормалната стойност на посочения продукт, да отразяват разходите, които производителят би направил на вътрешния пазар на страната на износа.
Освен това от текста на член 2, параграф 5, първа алинея от основния регламент следва, че счетоводните книги, водени от разследваното лице, са най-важният източник на сведения при определянето на разходите за производство на сходния продукт и че поначало се използват данните от тези книги и само по изключение тези данни се адаптират или заменят с такива от друг приемлив източник.
Предвид принципа, че всяка дерогация или изключение от общо правило трябва да се тълкува ограничително (вж. решение от 19 септември 2013 г., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
, т.
и цитираната съдебна практика), следва да се приеме тезата на жалбоподателя, че изключението по член 2, параграф 5 от основния регламент трябва да се тълкува ограничително.
В случая, без да поставя под съмнение причините, поради които институциите са решили да определят нормалната стойност на сходния продукт в съответствие с член 2, параграф 3 от основния регламент, жалбоподателят възразява срещу прилагането на член 2, параграф 5 от същия регламент, по силата на който при определянето на въпросната стойност институциите не са се основали на отразените в счетоводните книги цени на СПМ.
В обжалваният регламент институциите не посочват, че счетоводните книги на жалбоподателя не са в съответствие с общоприетите в Индонезия счетоводни принципи. За сметка на това те поддържат, че счетоводните му книги не отразяват достоверно разходите за СПМ, необходими за производството на биодизел.
Всъщност, видно от съображения 29—34 и 66—70 от обжалвания регламент, институциите са сметнали, че включвайки диференцирани експортни такси върху СПМ и върху биодизела, системата на ДЕТ е довела до изкривяване на цената на СПМ, доколкото упражнява натиск върху тази цена на вътрешния пазар, като изкуствено я занижава.
Като се основават на решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
), институциите приемат в съображение 31 от обжалвания регламент, че когато цените на суровините са регулирани по начин, който изкуствено занижава равнището им на вътрешния пазар, може да се предположи, че разходите за производството на разглеждания продукт са засегнати от изкривяване. При тези обстоятелства съответните данни в счетоводните книги на производителите износители не можело да бъдат приети за достоверни и поради това следвало да бъдат коригирани.
В това отношение следва да се припомни, че в точка 44 от решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
) Общият съд приема, че предвид факта, че по силата на руската правна уредба природният газ задължително е доставян на съответните производители износители на много ниска цена, цената за производството на продукта, предмет на делото, по което е постановено посоченото съдебно решение, е засегната от изкривяването на цената на газа на руския вътрешен пазар, доколкото тази цена не е резултат от пазарните сили. Ето защо следва да се приеме, че институциите правилно са заключили, че част от вписванията в счетоводните книги на жалбоподателите по делото, по което е постановено посоченото съдебно решение, не могат да бъдат приети за достоверни и поради това следва да бъдат коригирани, като се прибегне до други източници, например информация от пазари, които според тези институции са по-представителни.
Както обаче с основание твърдят жалбоподателите, за разлика от случая по делото, по което е постановено решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
), материалите по настоящото дело не сочат цената на СПМ в Индонезия да е пряко регулирана. Всъщност посочената от институциите система на ДЕТ само предвижда експортни такси с различни ставки за СПМ и за биодизела.
Фактът, че системата на ДЕТ не регулира пряко цените на СПМ в Индонезия, все пак сам по себе си не изключва прилагането на изключението по член 2, параграф 5 от основния регламент.
Всъщност следва да се припомни, както правят институциите, че разпоредбата, съответстваща на член 2, параграф 5, втора алинея от основния регламент, е включена в предишния основен регламент, а именно Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 56, 1996 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223), с Регламент (ЕО) № 1972/2002 на Съвета от 5 ноември 2002 година за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 (
ОВ L 305, 2002 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 30, стр. 38).
Видно от съображение 4 от Регламент № 1972/2002, целта на включването на разпоредбата, съответстваща на член 2, параграф 5, втора алинея от основния регламент, е да се дадат известни насоки относно това какво да се прави, ако счетоводните книги не отразяват в приемлива степен разходите, свързани с производството и продажбата на разглеждания продукт, и по-конкретно в случаи, при които поради особена пазарна ситуация продажбите на сходния продукт не позволяват надлежно сравнение. В такъв случай съответните данни следва да се получат, съгласно същото съображение, от източници, които не са повлияни от „такива деформации“.
Следователно в съображение 4 от Регламент № 1972/2002 е предвидена възможността да се приложи член 2, параграф 5 от основния регламент например когато поради деформация продажбите на сходния продукт не позволяват надлежно сравнение. От това съображение следва също, че до подобно положение може да се стигне в частност когато съществува особена пазарна ситуация като споменатата в член 2, параграф 3, втора алинея от основния регламент, при която цените на разглеждания продукт са изкуствено занижени, като въпросните ситуации не се свеждат до случаите на пряко регулиране от страната износител на цените на сходния продукт или на използваните за него суровини.
За сметка на това, не би било разумно да се приеме, че всяка мярка на публичните органи на държавата износител, която може да повлияе върху цената на суровините и оттам върху цените на съответния продукт, може да бъде причина за изкривяване, основание при определянето на нормалната стойност на сходния продукт да не се вземат предвид цените, посочени в счетоводните книги на разследваното лице. Всъщност, както основателно изтъква жалбоподателят, възможността да се вземе предвид всяка взета от публичните органи на страната износител мярка, която може да повлияе, дори минимално, върху цените на суровините, би могла да лиши от всякакво полезно действие закрепения в член 2, параграф 5, първа алинея от основния регламент принцип, че въпросните книги са най-важният източник на сведения при определянето на разходите за производство на сходния продукт.
Ето защо взета от публичните органи на страната износител мярка дава основание на институциите да не вземат предвид, при определянето на нормалната стойност на сходния продукт, посочените в счетоводните книги на разследваното лице цени на суровините само когато съществено изкривява тези цени. Всъщност различно тълкувание на изключението по член 2, параграф 5 от основния регламент, например като застъпваното от институциите, което позволява в случай като настоящия вместо тези данни да бъде използван размер на разходи, установен с помощта на друг приемлив източник, би било прекалено отстъпление от принципа, че посочените книги са най-важният източник на сведения при определянето на разходите за производство на въпросния продукт.
Освен това, що се отнася до тежестта да се докаже наличието на основания за прилагането на член 2, параграф 5, първа алинея от основния регламент, следва да се приеме, че институциите са длъжни — когато преценят, че трябва да не вземат предвид посочените в счетоводните книги на разследваното лице разходи за производство и вместо тях да използват друга цена, която смятат за разумна — да се основат на преки или най-малкото на косвени доказателства, сочещи съществуването на фактора, с оглед на който се извършва корекцията (вж. по аналогия решение от 10 март 2009 г., Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP/Съвет,
T‑249/06
,
EU:T:2009:62
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо, доколкото при определянето на нормалната стойност на сходния продукт посочените в счетоводните книги на разследваното лице разходи за производството на въпросния продукт не се вземат предвид по изключение (вж. т. 49 по-горе), институциите са длъжни — когато твърдяното от тях изкривяване не е непосредствена последица на държавната мярка, довела до него, както е по делото, по което е постановено решение от 7 февруари 2013 г., Acron и Dorogobuzh/Съвет (
T‑235/08
, непубликувано,
EU:T:2013:65
), а на ефекта, който тази мярка трябва да предизвика на пазара — да обяснят функционирането на съответния пазар и да посочат конкретния пазарен ефект от тази мярка, без в това отношение да се основават на прости предположения.
С оглед на горното следва да се прецени дали институциите са доказали надлежно, че в случая са изпълнени условията, за да може при определянето на нормалната стойност на сходния продукт да не се вземат предвид посочените в счетоводните книги на жалбоподателя цени на СПМ.
Първо, що се отнася до мярката на индонезийските публични органи, посочена като причина за изкривяване на цените на СПМ, както се споменава в съображение 29 от обжалвания регламент, става въпрос за системата на ДЕТ, доколкото тя включва диференцирани такси за СПМ и за биодизела, което институциите потвърждават в съдебното заседание. От съображение 69 от този регламент следва, че през разследвания период ставката на експортната такса върху износа на биодизел е между 2 % и 5 %, докато през същия период ставката на експортната такса върху износа на СПМ варира между 15 % и 20 %, а при рафинираното, избелено, дезодорирано палмово масло експортната ставка е между 5 % и 18,5 %.
Второ, що се отнася до ефекта на системата на ДЕТ, Съветът в частност изтъква в съображение 30 от обжалвания регламент, че по-нататъшното разследване показва, че тази система упражнява натиск върху цената на суровините на индонезийския пазар, като предизвиква изкуственото ѝ занижаване.
Макар в този контекст Съветът да отбелязва в съображение 68 от обжалвания регламент, че доколкото системата на ДЕТ ограничава възможностите за износ на СПМ, на вътрешния пазар са налични по-големи количества от това масло, оказващи натиск върху цената му на този пазар, която намалява, следва да се отбележи, че в посочения регламент не се установява степента, в която въпросната система, включваща диференцирани ставки на таксата върху износа на СПМ и на биодизел, е предизвикала съществено изкривяване на цената на тази суровина на индонезийския пазар.
В съображение 68 от обжалвания регламент Съветът изтъква и че разликата между цената на СПМ, което се търгува на вътрешния пазар, и референтната му цена на международния пазар е много близка по стойност до размера на експортната такса, наложена върху износа на СПМ. Така обаче той не установява ефекта, който разликата между ставката на таксите върху СПМ и ставката на таксата върху биодизела би могла сама по себе си да има върху цената на въпросната суровина на индонезийския пазар. Всъщност констатацията в посоченото съображение дава възможност най-много да се направят изводи относно някои последици за цената на тази суровина от въвеждането на експортна такса върху СПМ, но не и изводи относно ефекта, който разликата между ставката на тази такса и ставката на таксата за биодизела е можела да има върху цената на СПМ на индонезийския пазар.
Посочването от страна на Съвета в съображения 67 и 70 от обжалвания регламент, че цената на СПМ, фигурираща в счетоводните отчети на съответните дружества, е заменена с цената, на която тези дружества биха закупували СПМ на вътрешния пазар, ако липсваше изкривяване, тоест с цената HPE, също не дава възможност да се направят изводи за ефекта, който разликата между ставката на експортната такса върху СПМ и ставката на експортната такса върху биодизела е можела да има върху цената на въпросната суровина на посочения пазар. Доколкото тези съображения би трябвало да се тълкуват като констатация на Съвета, че при липсата на такава разлика в ставките цената на СПМ на този пазар би била на същото равнище като цената HPE, достатъчно е да се отбележи, че това не е установено нито в обжалвания регламент, нито в производството пред Общия съд.
Накрая, видно от съображения 73 и 74 от обжалвания регламент, институциите не оспорват, че Индонезия изнася големи количества СПМ. При това обстоятелство обаче не би могло, без други подкрепящи обяснения, в съображение 68 просто да се направи извод за по-голяма наличност на СПМ на вътрешния пазар и за понижаване на цената на тази суровина.
Що се отнася до икономическите проучвания, на които институциите се позовават в производството пред Общия съд, без да е необходимо произнасяне по допустимостта им, следва да се отбележи, че от тях без съмнение може да се заключи, че експортните такси увеличават експортната цена на съответния продукт спрямо цената му на вътрешния пазар, намаляват изнасяните количества от този продукт и занижават цените му на вътрешния пазар. Може да се направи и извод, че система на експортни такси, при която таксата върху суровините е с по-висока ставка от тази за продуктите на пазар надолу по веригата, защитава и облагодетелства местните производства надолу по веригата, като им осигурява достатъчно количество суровини на изгодни цени.
Следва да се приеме обаче, че при тези проучвания се анализира само ефектът на експортните такси върху цените на суровините, но не и ефектът на прилаганите диференцирани ставки за експортните такси върху суровините и върху биодизела.
Следователно институциите само обясняват връзката между цените на СПМ на международните пазари и на вътрешния пазар и дават данни за въздействието на експортната такса върху СПМ върху наличността на тази суровина на вътрешния пазар и нейната цена, без обаче да установяват конкретните последици, които системата на ДЕТ като такава е можела да има за цената на СПМ на посочения пазар, и в каква степен тези последици са различни от тези на таксова система, при която няма разлика в ставките на експортните такси върху СПМ и върху биодизела.
Поради това следва да се приеме, че институциите не са установили надлежно наличието на съществено изкривяване на цената на СПМ в Индонезия, дължащо се на системата на ДЕТ, доколкото тя включва диференцирани ставки за експортните такси върху СПМ и върху биодизела. Ето защо, като приемат, че цената на СПМ не е достоверно отразена в счетоводните книги на проверяваните индонезийски производители и не я вземат предвид, институциите нарушават член 2, параграф 5 от основния регламент.
Противно на твърдяното от институциите, този извод не се опровергава от това, че те разполагат с широко право на преценка в областта на общата търговска политика, и в частност що се отнася до сложните икономически оценки в сферата на мерките за защита на търговията, и от това, че в тази връзка съдът на Съюза трябва да сведе своя контрол до проверка дали са спазени процесуалните правила, дали фактите, въз основа на които е направен оспореният избор, са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката им или злоупотреба с власт (вж. в този смисъл решение от 18 септември 2002 г., Since Hardware (Guangzhou)/Съвет,
T‑156/11
,
EU:T:2012:431
, т.
—
и цитираната съдебна практика).
Всъщност контролът на Общия съд, свеждащ се до проверка дали данните, на които институциите на Съюза основават констатациите си, подкрепят направените от тях изводи, не е в разрез с широкото им право на преценка в областта на търговската политика (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
).
В случая Общият съд преценява само дали институциите са доказали, че са налице условията, за да може при определянето на нормалната стойност на сходния продукт да не се вземат предвид разходите, свързани с производството и продажбата на този продукт, така както са отразени в счетоводните книги на проверяваните индонезийски производители, в съответствие с правилото по член 2, параграф 5 от основния регламент.
Следователно първото и третото твърдение по третото основание за отмяна трябва да бъдат приети, без да е нужно да се разглежда второто твърдение по посоченото основание, свързано с това дали цената HPE е подходяща като заместваща стойност.
Следва да се прецени още в каква степен констатираната грешка обосновава отмяната на обжалвания регламент, доколкото същият налага антидъмпингово мито на жалбоподателя.
Противно на поддържаното от институциите, не е възможно предвид обстоятелствата по делото частично да се отмени член 1 от обжалвания регламент само по отношение на грешката, констатирана във връзка с метода за изчисляване на ставката на антидъмпинговото мито.
Всъщност съгласно съдебната практика частичната отмяна на акт на Съюза е възможна само ако частта, за която се иска отмяна, може да бъде отделена от останалата част на акта. Този изискване за отделимост не е изпълнено, когато частичната отмяна на акта би довела до изменение на неговата същност (решение от 10 декември 2002 г., Комисия/Съвет,
C‑29/99
,
EU:C:2002:734
, т.
и
).
Както бе посочено във връзка с третото основание за отмяна, институциите са изчислили нормалната стойност на сходния продукт, основавайки се на неправилни съображения. Нормалната стойност е основно условие за определянето на приложимата ставка на антидъмпинговото мито и поради това член 1 от обжалвания регламент не може да бъде оставен в сила, доколкото налага отделно антидъмпингово мито на жалбоподателя.
Поради това, без да е нужно да се разглеждат останалите основания за отмяна, обжалваният регламент следва да бъде отменен, доколкото налага антидъмпингово мито на жалбоподателя.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Съветът е загубил делото, той следва да понесе освен направените от него съдебни разноски и тези на жалбоподателя, съгласно исканията на последния.
Комисията и EBB понасят направените от тях съдебни разноски в съответствие с разпоредбите на член 138, параграфи 1 и 3 от Процедурния правилник.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (девети състав)
реши:

1)
Отменя член 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1194/2013 на Съвета от 19 ноември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на биодизел с произход от Аржентина и Индонезия, в частта, която се отнася до PT Ciliandra Perkasa.

2)
Съветът на Европейския съюз понася освен направените от него съдебни разноски и тези на PT Ciliandra Perkasa.

3)
Европейската комисия и European Biodiesel Board (EBB) понасят направените от тях съдебни разноски.

Berardis
Czúcz
Popescu
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 15 септември 2016 година.
Подписи
(
*1
)	* Език на производството: английски.