CELEX: 62018CJ0239
Преюдициално запитване
Закрила на сортовете растения
Регламент (ЕО) № 2100/94
Дерогация, предвидена в член 14
Регламент (ЕО) № 1768/95
Член 11, параграфи 1 и 2
Искания за информация
Информация от държавните органи
Искане за информация за действителното използване на материал на определени видове или сортове
Съдържание на искането

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 11, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1768/95 на Комисията от 24 юли 1995 година за установяване на реда и условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 14, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета относно правната закрила на Общността на сортовете растения (
ОВ L 173, 1995 г., стр. 14
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 177).
Запитването е отправено в рамките на спор между Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (наричано по-нататък „STV“) и Freistaat Thüringen (Свободна държава Тюрингия, Германия) по повод на отказа на последната да му предостави информация, която може да бъде получена от база данни, създадена въз основа на предоставена от земеделските производители информация във връзка със заявленията за субсидии, изплатени от европейските земеделски фондове.
Правна уредба
Основният регламент
Съображения седемнадесет и осемнадесет от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения (
ОВ L 227, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197, наричан по-нататък „основният регламент“) гласят:
„като има предвид, че упражняването на правата, предоставени от закрилата на Общността на сортовете растения трябва да бъде предмет на ограничения, предвидени в разпоредби, приети в обществен интерес;
като има предвид, че това включва защитата на селскостопанската продукция; като има предвид, че за тази цел е необходимо на земеделския производител да бъде разрешено да използва, съгласно някои условия, продукцията от реколтата си за размножаване“.
Член 5 от този регламент, озаглавен „Предмет на правната закрила на Общността на сортовете растения“, в параграфи 1 и 2 предвижда:
„1.   Предмет на правната закрила на Общността на сортовете растения могат да бъдат всички растителни родове и видове, включително, интер алиа, и хибридите между растителни родове или видове.
2.   За целите на настоящия регламент „сорт“ означава растителна съвкупност в рамките на отделен ботанически таксон от най-ниската известна степен […]“.
Член 13 от посочения регламент, озаглавен „Права на титуляр[я] на закрила на Общността на сортовете растения и ограничения“, предвижда в параграф 2:
„1.   Закрилата на Общността на сортовете растения предоставя на титуляр[я] или титулярите на закрила на Общността на сортовете растения, наричани по-нататък „титуляр“, правото да извършва действията, посочени в параграф 2.
2.   Без да се засягат разпоредбите на членове 15 и 16, разрешение от титуляр[я] се изисква за следните действия, свързани със сортовите компоненти или посевния материал на защитения сорт […]:
а)
производство или възпроизводство (размножаване);
б)
подготовка за целите на размножаването;
в)
предлагане за продажба;
г)
продажба или друг вид търговия;
д)
износ от [Европейския съюз];
е)
внос в [Съюза];
ж)
съхраняване за целите, посочени в точки а) до е).
Титуляр[я]т може да постави условия и ограничения за издаването на разрешение“.
Член 14 от същия регламент, озаглавен „Дерогация от правната закрила на Общността на сортовете растения“, гласи следното:
„1.   Независимо от член 13, параграф 2, и с цел защитата на селскостопанското производство, на земеделските производители се разрешава да използват, с цел размножаване на открито, в собственото си стопанство, на [продукцията от реколтата от засетия в тяхното стопанство] посевен материал от даден сорт, различен от хибридните или синтетични сортове, който се ползва с правна закрила на Общността на сортовете растения.
2.   Разпоредбите на параграф 1 се прилагат само за следните видове земеделски растения:
[…]
б)
Зърнени култури:
Avena sativa — овес,
Hordeum vulgare L. — ечемик,
Oryza sativa L. — ориз,
Phalaris canariensis L. — канарено семе,
Secale cereale L — ръж,
X Triticosecale Wittm — тритикале.
Triticum aestivum L emend Fiori Paol — пшеница,
Triticum durum Desf — твърда пшеница,
Triticum spelta L — пшеница спелта;
в)
Картофи:
Solanum tuberosum — картофи;
[…]
3.   Условията, при които се прилага дерогацията, предвидена в параграф 1, и се защитават легитимните интереси на създателя и на земеделския производител, се определят, преди влизането в сила на настоящия регламент, в правилата за прилагане, предвидени в член 114, въз основа на следните критерии:
–
няма количествено ограничение за стопанството на земеделския производител в рамките на необходимото за нуждите на стопанството,
–
продуктът може да бъде подготвен с оглед засяването му от самия земеделски производител или от извършител на тази услуга […],
–
от дребните земеделски производители не се изисква да плащат възнаграждение на титуляр[я]; под „дребни земеделски производители“ се разбира:
–
за растителните видове, предвидени в параграф 2 от настоящия член, за които се прилага Регламент (ЕИО) № 1765/92 на Съвета от 30 юни 1992 г. относно установяването на система за подпомагане на производителите на някои полски култури [(
ОВ L 181, 1992 г., стр. 12
)], земеделските производители, които отглеждат растителни видове върху площ, ненадвишаваща площта, необходима за производство на 92 тона зърнени култури; за изчисляване на тази площ се прилага член 8, параграф 2 от горепосочения регламент;
–
за останалите растителни видове, предвидени в параграф 2 от настоящия член, земеделските производители, които отговарят на съответните сравними критерии,
–
останалите земеделски производители са длъжни да плащат на титуляр[я] справедливо възнаграждение, което е чувствително по-ниско от сумата, получавана за производството по лиценз на посевен материал от същия сорт в същата област; действителният размер на това справедливо възнаграждение може да се променя във времето, предвид степента, в която ще се използва дерогацията, предвидена в параграф 1 за съответния сорт,
–
отговорността за контрола на прилагането на настоящия член или на разпоредбите, приети в изпълнение на настоящия член, се носи изключително от титулярите; в организирането на този контрол те не могат да прибягват до услугите на държавни органи,
–
всяка необходима информация се предоставя по искане на титулярите от земеделските производители и лицата, извършващи дейности по сортирането; всяка необходима информация може да се предостави и от държавните органи, участващи в контрола на земеделската продукция, ако тази информация е получена при нормалното упражняване на техните дейности, без допълнителни такси и разходи. Тези разпоредби не засягат по никакъв начин, що се отнася до данните от личен характер, законодателството на Общността и националното законодателство, свързано със защитата на лицата при обработката и свободното движение на личните данни“.
Регламент № 1768/95
Съображения от едно до пет от Регламент № 1768/95 гласят:
„като има предвид, че член 14 на основния регламент предвижда дерогация от правната закрила на Общността на сортовете растения с цел защита на селскостопанската продукция (селскостопанско освобождаване);
като има предвид, че условията за осъществяване на тази дерогация и за защита на легитимните интереси на селекционера и на земеделския производител, следва да бъдат установени в правила за прилагане, на базата на критериите, предвидени в член 14, параграф 3 от основния регламент;
като има предвид, че настоящият регламент установява тези условия чрез определянето, по-специално, на задълженията на земеделските производители, преработвателите и титулярите, в резултат от гореспоменатите критерии;
като има предвид, че тези задължения се отнасят в много голяма степен към плащането от земеделските производители на справедливо възнаграждение на титуляр[я], за използването на дерогацията, за предоставяне на информация, за гаранция, че продуктът от реколтата, подложен на преработка, е идентичен с този, който е резултат от преработка, както и за контрол на спазването на разпоредбите на дерогацията;
като има предвид, също че определението за „малки земеделски производители“, от които следва да не се изисква плащане на възнаграждение на титуляр[я] за използването на дерогацията, се допълва по-специално по отношение на земеделски производители, отглеждащи определени фуражни растения и картофи“.
Член 7 от Регламент № 1768/95 се отнася специално до „малки[те] земеделски производители“. Параграф 5 от него гласи:
„В случай на спор, земеделски производител, който твърди, че е „[дребен] земеделски производител“, следва да представи доказателство, че отговаря на изискванията за тази категория земеделски производители. […]“.
Членове 8 и 9 от Регламент № 1768/95 се отнасят до информацията, която трябва да бъде предоставена от земеделските производители и преработвателите, извършващи дейности по сортирането. Параграф 4 от тези разпоредби изисква от титуляря да уточни в искането си своето име и адрес, сорт или сортовете, по отношение на които се интересува от информация, както и позоваване или позовавания на права на закрила на Общността на сортовете растения.
Член 11 от Регламент № 1768/95, озаглавен „Информация от [държавните] органи“, гласи:
„1.   Искането за информация за действителното използване на материал чрез засаждане на определени видове или сортове, или за резултатите от това използване, което титуляр[я]т адресира до [държавния] орган, трябва да бъде в писмен вид. В това искане титуляр[я]т попълва своето име и адрес, сорта или сортовете, по отношение на които изисква информация, и типа информация, която търси. Той следва също да представи доказателство за собствеността си.
2.   Без да се засягат разпоредбите на член 12, [държавният] орган може да отхвърли искането за информация, само ако:
–
не участва в контрола на селскостопанското производство, или
–
не му е разрешено, съгласно правила на Общността или правила на държавите членки, регулиращи правото на преценка, приложимо по отношение на дейността на [държавните] органи, да предоставят такава информация на титулярите, или
–
има право на преценка, съгласно законодателството на Общността или законодателството на държавите членки, съгласно които е събрана информацията, дали да откаже такава информация, или
–
исканата информация не е или вече не е налична, или
–
такава информация не може да бъде получена в рамките на обикновеното извършване на задачите на [държавния] орган, или
–
такава информация може да бъде получена само с допълнително затруднение или разходи,
или
–
такава информация се отнася определено до материал, който не принадлежи към сортовете на титуляр[я].
Съответните [държавни] органи информират Комисията за начина, по който упражняват правото на преценка, посочено в третото тире по-горе.
3.   При предоставянето на информация [държавният] орган не прави разлика между титулярите. [Държавният] орган може да предостави исканата от титуляр[я] информация чрез копия на документи, съдържащи информация в допълнение на тази относно материала, принадлежащ към сортовете на титуляр[я], при условие че е гарантирана невъзможността да се идентифицират лица, защитени съгласно разпоредбите на член 12.
4.   Ако [държавният] орган вземе решение да откаже исканата информация, той информира писмено титуляр[я], който я иска, и уточнява мотивите за това решение“.
Член 12 от Регламент № 1768/95 се отнася до защитата на лицата в областта на обработката и свободното движение на лични данни.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
STV представлява предприятия за селекция на семена, които притежават права на закрила на Общността на сортовете растения, и по-конкретно, тези предприятия са му възложили контрола върху засяването от земеделски производители на защитени на това основание сортове и предявяването спрямо тези земеделски производители на правото на възнаграждение, което посочените предприятия могат да искат.
Провинция Тюрингия отговаря за надзора на средствата на Европейския съюз в рамките на управлението и контрола на разходите на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ЕФОГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР). Във връзка с това съгласно акта за преюдициално запитване тази провинция поддържа база данни, наречена „InVeKoS“ (Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem, „Интегрирана система за управление и контрол“), която се основава на дадените в това отношение данни от земеделските производители, търсещи помощи. STV твърди, че сред тези данни фигурират видовете, отглеждани от тези земеделски производители, и площите, в които културата се отглежда.
С писмо от 5 април 2016 г. на основание член 11 от Регламент № 1768/95 STV иска от провинция Тюрингия да му предостави информация, съхранявана в базата данни InVeKoS. Това искане е отхвърлено.
С искова молба от 23 декември 2016 г. STV сезира Landgericht Erfurt (Областен съд, Ерфурт, Германия) с искане на основание член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 провинция Тюрингия да бъде осъдена да му предостави следните данни, съхранявани в базата данни InVeKoS:
–
наименованията и адресите на земеделските стопанства,
–
площите за отглеждане на растителни култури за всяко стопанство, в хектари, и
–
площите за отглеждане на зърнени култури и картофи, в хектари.
На 17 август 2017 г. посоченият съд отхвърля иска на основание член 11, параграф 2, второ и трето тире във връзка с член 12 от Регламент № 1768/95.
STV обжалва това решение пред запитващата юрисдикция.
В това отношение STV изтъква, че информацията, която съдържа базата данни InVeKoS, може да изясни въпроса за действително обработената от земеделските производители земя и следователно за квалифицирането на такива земеделски производители като „дребни земеделски производители“ по смисъла на член 14, параграф 3 от основния регламент. Така получаването на тази информация ще му позволи да не иска информацията от последните. STV добавя, че е готово да възстанови на провинция Тюрингия евентуално направените от нея разходи за удовлетворяване на искането му.
Провинция Тюрингия отговаря, че базата данни InVeKoS не съдържа никаква информация за отделни сортове растения, освен коноп или хмел. Освен това тази провинция не разполагала със собствен капацитет за програмиране, за да направи специално търсене на данни, което изисква обработване на исканите данни, а използването на външен оператор за тези програмни дейности се оценява на 6000 EUR.
При тези условия Thüringer Oberlandesgericht (Висш областен съд Тюрингия, Германия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Съществува ли съгласно член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 право на информация от държавните органи, което се отнася само до сведения за видове растения, без с искането за информация да се изискват и сведения за защитен сорт?
2)
В случай че от отговора на първия въпрос следва, че подобно право на информация може да бъде упражнено:
a)
Действа ли като държавен орган, участващ в контрола на селскостопанското производство по смисъла на член 11, параграф 2, първо тире от Регламент № 1768/95, органът, който упражнява контрол върху отпускането на субсидии за земеделските производители от средства на Съюза и за тази цел съхранява данни на кандидатстващите за субсидии земеделски производители относно видове (растения)?
б)
Има ли право държавен орган да откаже исканата информация, ако предоставянето ѝ налага обработка, съответно специфициране на наличните при него данни от трето лице и разходът за това е в размер на около 6000 EUR? Във връзка с това от значение ли е обстоятелството, че подателят на искането е готов да поеме възникналите разходи?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 трябва да се тълкува в смисъл, че предвижда възможност за титуляря да поиска от държавен орган информация относно използването на материал на видове, без в искането да се уточнява конкретният защитен сорт, за който се иска тази информация.
В началото следва да се припомни, че съгласно член 13, параграф 2 от основния регламент разрешение от титуляря, що се отнася до сортовите компоненти или посевния материал на защитения сорт, се изисква по-конкретно за производството или възпроизводството (размножаване), за подготовката за целите на размножаването, за предлагането за продажба, за продажбата или друг вид търговия, или за съхраняването им за тези цели.
Както Съдът вече е припомнил, разпоредбите на член 14 от основния регламент, които, както следва от съображения седемнадесет и осемнадесет от него, са приети в обществен интерес за защита на селскостопанската продукция, представляват изключение от това правило (решения от 10 април 2003 г., Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, т.
и от 14 октомври 2004 г., Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, т.
).
В това отношение член 14 от този регламент предвижда, че за използването на продукцията от реколтата, получена от земеделските производители, в собственото им стопанство, с цел размножаване на открито, не се изисква разрешение от титуляря, когато то отговаря на определени условия, установени в регламента за прилагане въз основа на посочени в него определен брой критерии.
Така съгласно съображения от едно до пет Регламент № 1768/95 установява условията, при които може да се приложи дерогацията от правната закрила на Общността на сортовете растения, предвидена в член 14 от основния регламент с цел защитата на селскостопанското производство, както и на легитимните интереси на създателя и на земеделския производител въз основа на критериите, предвидени в параграф 3 от този член.
Сред тези критерии посоченият член 14, параграф 3, четвърто тире предвижда по-специално, че с изключение на дребните земеделски производители, „останалите земеделски производители са длъжни да плащат на титуляр[я] справедливо възнаграждение“, а шестото тире — че „всяка необходима информация може да се предостави […] от [държавните] органи […]“.
В това отношение член 11, параграф 1, първо изречение от Регламент № 1768/95 предвижда възможност за титуляря да отправи до такива държавни органи „искане за информация за действителното използване на материал чрез засаждане на определени видове или сортове, или за резултатите от това използване“.
Въз основа на това в случая STV стига до извода, че титулярите имат право да поискат предоставянето на информация, с която разполагат държавните органи, свързана с практиките на земеделските производители за отглеждане на определени видове, и по-специално селскостопанските площи, предназначени за отглеждането на определени видове, тъй като тези данни са необходими за упражняването на правата, произтичащи от засяването на защитените сортове. По-конкретно STV изтъква, че посочената информация ще му позволи да определи кои земеделски производители попадат в обхвата на квалификацията „дребни земеделски производители“ по смисъла на член 14, параграф 3, трето тире от основния регламент във връзка с член 7 от Регламент № 1768/95.
Провинция Тюрингия от своя страна счита, че член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 предоставя право на информация единствено по отношение на конкретно посочени защитени сортове.
Следва да се припомни, че от постоянната съдебна практика произтича, че за тълкуването на разпоредба на правото на Съюза следва да се прибегне не само до нейния текст, но и до контекста, в който тя се вписва, като се отчитат структурата и целите на правната уредба, от която тя е част (решение от 19 октомври 2017 г., Vion Livestock,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място, що се отнася до текста на член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95, важно е да се отбележи, че наистина, както бе припомнено в точка 27 от настоящото решение, посоченият член 11, параграф 1, първо изречение посочва възможността титулярят да получи от държавни органи по-специално информация за действителното използване на „материал на определени видове или сортове“.
Това посочване обаче не може да бъде решаващо, тъй като член 11, параграф 1, второ изречение от този регламент изисква в искането си за информация титулярят да уточни „сорта или сортовете, по отношение на които изисква информация“.
Освен това съгласно член 11, параграф 1, трето изречение от посочения регламент титулярят, който подава такова искане за информация, следва също да представи доказателство за собствеността си. Както обаче отбелязва генералният адвокат в точка 48 от заключението си, от текста на член 5, параграф 1 от основния регламент следва, че само „сортове на растителни родове и видове“ могат да бъдат предмет на закрила на Общността на сортовете растения, така че изискваното от член 11, параграф 1 доказателство за собственост може да се отнася единствено до сортове, а не общо до видове.
Така от текста на член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 следва, че в искането за предоставяне на информация, подадено на основание на тази разпоредба, трябва задължително да се уточни конкретният сорт, за който се иска информация.
На второ място, подобно буквално тълкуване на член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 се подкрепя от преследваната с този регламент цел.
Всъщност следва да се припомни, че както се посочва във второ съображение от него, целта на посочения регламент е на базата на предвидените в член 14, параграф 3 от основния регламент критерии да се установят условията, които позволяват, от една страна, да се осъществи дерогацията от правната закрила на Общността на сортовете растения с цел защитата на селскостопанската продукция и от друга страна, да се защитят легитимните интереси на създателя и на земеделския производител.
В това отношение съгласно четвърто съображение от Регламент № 1768/95 установените в този регламент задължения се отнасят в много голяма степен към плащането от земеделските производители на справедливо възнаграждение на титуляря за използването на дерогацията, за предоставяне на информация, за гаранция, че продуктът от реколтата, подложен на преработка, е идентичен с този, който е резултат от преработка, както и за контрол на спазването на разпоредбите на дерогацията.
Следователно предоставеното на титуляря право на информация има за цел да му предостави средства да се увери в спазването от страна на земеделските производители на условията, при които може да се приложи дерогацията, предвидена в член 14, параграф 1 от основния регламент.
За тази цел членове 8, 9 и 11 от Регламент № 1768/95 оправомощават титуляря да отправи искане съответно до земеделския производител, до преработвателя, извършващ дейност по сортиране, или до държавен орган за получаване на всяка информация, която е необходима единствено за запазване на правата му на индустриална собственост, които, както бе припомнено в точка 33 от настоящото решение, могат да се отнасят единствено до сортове, а не общо до видове (вж. в този смисъл решение от 14 октомври 2004 г., Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, т.
и
).
В това отношение тълкуване на член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 в смисъл, че всеки титуляр би могъл да поиска от държавен орган информация за засяването от земеделски производители, въпреки че те никога не са използвали, нито са възнамерявали да използват защитени сортове по член 14, параграф 1 от основния регламент, би надхвърлило необходимото за защита на легитимните интереси на създателя (вж. в този смисъл решение от 10 април 2003 г., Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, т.
).
Безспорно, както подчертава STV, член 14, параграф 3, трето тире от основния регламент предвижда като един от критериите, на базата на които се определят условията за прилагане на дерогацията, предвидена в параграф 1 от този член, че „от дребните земеделски производители не се изисква да плащат възнаграждение на титуляр[я]“. Освен това квалифицирането като „дребни земеделски производители“, както следва от същото тире, зависи от размера на повърхността, върху която такива земеделски производители отглеждат растителни видове.
Все пак прилагането на критерия, че от „дребните земеделски производители“ не се изисква да плащат възнаграждение на титуляря, ако отговарят на предвидените в член 7 от Регламент № 1768/95 условия, не може да обоснове тълкуване на член 11 от Регламент № 1768/95, което надхвърля необходимото за постигането на целта, припомнена в точка 38 от настоящото решение. Съгласно член 7, параграф 5 от Регламент № 1768/95 обаче земеделският производител, който твърди, че е „[дребен] земеделски производител“, а не титулярят трябва да представи доказателства, че са изпълнени изискваните за тази цел условия. От това следва, че получаването от държавен орган на информация относно размера на площта, на която земеделски производител отглежда определени растителни видове, не представлява необходима мярка за запазване на правата на титулярите.
На трето място, този извод се подкрепя от контекста, в който се вписва член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95.
В това отношение, първо, от член 11, параграф 2, седмо тире от Регламент № 1768/95 следва, че държавният орган може да отхвърли искането за информация, ако тази информация се отнася определено до „материал, който не принадлежи към сортовете на титуляр[я]“. Както обаче генералният адвокат по същество отбелязва в точка 49 от заключението си, обстоятелството, че държавен орган при всички положения може да отхвърли искането за всяка информация, която се отнася определено до материал, който не принадлежи към посочените сортове, не подкрепя тълкуване, според което титулярят има право да поиска информация, която не се отнася конкретно до сортовете, за които се ползва със закрила.
Второ, в точка 39 от настоящото решение бе припомнено, че членове 8, 9 и 11 от Регламент № 1768/95 оправомощават титуляря да отправи искане съответно до земеделския производител, до преработвателя, извършващ дейност по сортиране, или до държавен орган за получаване на всяка информация, която е необходима единствено за запазване на правата му на индустриална собственост.
Що се отнася до исканията, които могат да бъдат отправени до земеделския производител, член 8, параграф 4 от Регламент № 1768/95 изрично посочва, че в молбата си титулярят трябва да уточни „сорта или сортовете, по отношение на които се интересува от информация, както и позоваване или позовавания на съответното право или права на закрила на Общността на сортовете растения“ и по искане на земеделския производител да приложи към молбата доказателство за собственост. Идентични изисквания се прилагат mutatis mutandis за исканията до преработвателя, извършващ дейност по сортиране, съгласно член 9, параграф 4 от този регламент. Член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 от своя страна изисква от титуляря да уточни в искането си за информация, адресирано до държавен орган, „сорта или сортовете, по отношение на които изисква информация, и типа информация, която търси“.
В това отношение Съдът е постановил, от една страна, що се отнася до исканията, които могат да бъдат отправени до земеделски производител, че титулярят има право да поиска информация от земеделския производител съгласно посочения член 8 само ако разполага с данни, като придобиването на размножителен посевен материал от принадлежащ на титуляря защитен растителен сорт, за минало или бъдещо използване от такъв земеделски производител на предвидената в член 14, параграф 1 от основния регламент дерогация (вж. в този смисъл решение от 10 април 2003 г., Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, т.
и
).
От друга страна, по отношение на исканията до преработвател, извършващ дейност по сортиране, Съдът е приел, че когато титулярят разполага с данни, че преработвателят, извършващ дейност по сортиране, е извършил или предвижда извършването на такива дейности с продукцията от реколтата от засетия от земеделския производител посевен материал от сорт на титуляря, такъв преработвател е длъжен да предостави на титуляря необходимата информация не само относно земеделските производители, за които титулярят разполага с данни, че преработвателят е извършил или възнамерява да извърши посочените дейности, но и относно всички други земеделски производители, за които е извършвал или възнамерява да извършва такива дейности, когато този сорт е бил деклариран или му е известен по друг начин (вж. в този смисъл решение от 14 октомври 2004 г., Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, т.
).
От тази съдебна практика по-специално следва, че исканията за информация до земеделския производител и преработвателя, извършващ дейност по сортиране, на основание съответно на член 8, параграф 4 и на член 9, параграф 4 от Регламент № 1768/95 се отнасят конкретно до сортовете на титуляря, а не до видовете. С оглед обаче на аналогичния текст на член 11, параграф 1 от този регламент, припомнен в точка 46 от настоящото решение, следва да се приеме, че искането за предоставяне на информация, отправено до държавен орган, трябва също да се отнася конкретно до сорт на титуляря.
С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 11, параграф 1 от Регламент № 1768/95 трябва да се тълкува в смисъл, че не предвижда възможност титулярят на закрила на Общността на сорт растения да поиска от държавен орган информация относно използването на материал на видове, без в искането да се уточнява конкретният защитен сорт, за който се иска тази информация.
По втория въпрос
Предвид отговора на първия въпрос не е необходимо да се отговаря на втория въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

Член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1768/95 на Комисията от 24 юли 1995 година за установяване на реда и условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 14, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета относно правната закрила на Общността на сортовете растения трябва да се тълкува в смисъл, че не предвижда възможност титулярят на закрила на Общността на сорт растения да поиска от държавен орган информация относно използването на материал на видове, без в искането да се уточнява конкретният защитен сорт, за който се иска тази информация.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.