CELEX: 62019CJ0666
Apelācija
Dempings
Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes aspartāma imports
Regulas Nr. 1225/2009 un Nr. 2016/1036
Piemērojamība laikā
2. panta 7. punkts
Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss
Atteikums
2. panta 10. punkts
Korekcijas
Pierādīšanas pienākums
3. pants
Zaudējumu noteikšana
Eiropas Komisijas rūpības pienākums

Ar apelācijas sūdzību C
hangmao Biochemical Engineering Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “
Changmao
”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 28. jūnija spriedumu
Changmao Biochemical Engineering
/Komisija (T‑741/16, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2019:454
), ar kuru pēdējā minētā ir noraidījusi tās prasību atcelt Komisijas Īstenošanas Regulu (ES) 2016/1247 (2016. gada 28. jūlijs), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes aspartāma importam (
OV 2016, L 204, 92. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”).
I.

Atbilstošās tiesību normas
A.

Starptautiskās tiesības
Ar Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (
OV 1994, L 336, 1. lpp.
), Eiropas Savienības Padome apstiprināja 1994. gada 15. aprīlī Marakešā parakstīto Līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kā arī līgumus, kas ietverti minētā līguma 1. līdz 3. pielikumā, tostarp Nolīgumu par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu (turpmāk tekstā – “Antidempinga nolīgums”).
Antidempinga nolīguma 2. pantā ir paredzēti noteikumi, kas reglamentē “dempinga noteikšanu”.
Šī nolīguma 6. panta nosaukums ir “Pierādījumi”.
Minētā nolīguma 12. panta nosaukums ir “Publiskie paziņojumi un lēmumu izskaidrošana”.
B.

Savienības tiesības
1.

Pamatregula un Regula (ES) 2016/1036
Lietas apstākļu norises laikā tiesību normas, kurās paredzēta kārtība, kādā Eiropas Savienība veic antidempinga pasākumus, bija ietvertas Padomes Regulā (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (
OV 2009, L 343, 51. lpp.
; labojums
OV 2010, L 7, 22. lpp.
), kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 37/2014 (2014. gada 15. janvāris) (
OV 2014, L 18, 1 lpp.
; turpmāk tekstā – “pamatregula”).
Savukārt apstrīdētās regulas pieņemšanas dienā tiesību normas, kurās paredzēta kārtība, kādā Eiropas Savienība veic antidempinga pasākumus, bija ietvertas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (
OV 2016, L 176, 21. lpp.
). Šī regula saskaņā ar tās 25. pantu stājās spēkā 2016. gada 20. jūlijā. Saskaņā ar minētās regulas 24. panta pirmo daļu “[pamat]regulu atceļ”.
Pamatregulas un Regulas 2016/1036 2. pants attiecas uz “[d]empinga konstatēšanu”. Šo pantu A punktā “Normālā vērtība” ir ietverts to 1.–7. punkts. Šo pantu C punktā “Salīdzinājums” ir ietverts to 10. punkts.
Saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, kas būtībā atbilst Regulas 2016/1036 2. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktam:
“a)
Importējot preces no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis [..], parasto vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku vai pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu, kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot pieņemamu peļņas procentu.
Attiecīgu trešo valsti ar tirgus ekonomiku izvēlas saprātīgā veidā, jo īpaši ņemot vērā to visu drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas laikā. Tāpat ņem vērā arī termiņus; attiecīgā gadījumā izmanto trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kurā veic tādu pašu izmeklēšanu.
[..]
b)
Veicot antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz importu no Ķīnas Tautas Republikas, Vjetnamas un Kazahstānas, kā arī no tādām valstīm bez tirgus ekonomikas, kas ir PTO dalībvalstis, līdz ar izmeklēšanas sākšanas dienu normālo vērtību nosaka atbilstīgi 1. līdz 6. punktam, ja, pamatojoties uz pienācīgi argumentētiem iesniegumiem, ko iesniedz viens vai vairāki izmeklēšanai pakļauti ražotāji, un saskaņā ar c) apakšpunktā minētajiem kritērijiem un procedūrām iespējams pierādīt, ka konkrētie ražotāji attiecībā uz līdzīgu izstrādājumu ražošanu un pārdošanu darbojas gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos. Ja to nav iespējams veikt, tad piemēro saskaņā ar a) apakšpunktu paredzētos noteikumus.
c)
Saskaņā ar b) apakšpunktu pieprasījum[ā] [..] ir jābūt pietiekamiem pierādījumiem par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, tas ir, ja:
[..]
–
uzņēmumiem ir viena, skaidri saprotama pamata grāmatvedības uzskaite, kuru pārbauda neatkarīgs revidents saskaņā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem un kuru izmanto visiem nolūkiem,
–
uzņēmumu ražošanas izmaksas un finansiālo stāvokli neietekmē nozīmīgi izkropļojumi, kas mantoti no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas, jo īpaši attiecībā uz aktīvu nolietojumu, citiem norakstījumiem, bartera darījumiem un samaksu, kompensējot parādus,
[..].”
Pamatregulas 2. panta 10. punktā un Regulas 2016/1036 2. panta 10. punktā ir noteikts:
“Eksporta cenu un normālo vērtību salīdzina taisnīgi. Šo salīdzināšanu veic, izmantojot vienādus tirdzniecības līmeņus un izvēloties laika ziņā pēc iespējas tuvākus pārdošanas apjomus, kā arī pienācīgu uzmanību pievēršot citām atšķirībām, kas ietekmē cenu salīdzināmību. Ja normālā vērtība un eksporta cena nav salīdzināmas tādā formā, kādas tās ir noteiktas, katrā konkrētā gadījumā pēc būtības izdara korekcijas, ņemot vērā faktorus, par kuriem apgalvo (un kuri norāda), ka tie ietekmē cenas un cenu salīdzināmību. Izdarot korekcijas, izvairās no jebkādas pārklāšanās, jo īpaši attiecībā uz atlaidēm, rabatu atlaidēm, daudzumiem un tirdzniecības līmeni. Ja izpilda konkrētos nosacījumus, var koriģēt šādus faktorus.”
Pamatregulas un Regulas 2016/1036 3. panta nosaukums ir “Zaudējumu noteikšana”.
Saskaņā ar pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu, kas būtībā atbilst Regulas 2016/1036 3. panta 2. un 3. punktam:
“2.   Zaudējumu noteikšanā pamatojas uz tiešiem pierādījumiem un objektīvi pārbauda:
a)
gan importa par dempinga cenām apjomu un ietekmi uz līdzīgu preču cenām Kopienas tirgū,
b)
gan šāda importa turpmāko ietekmi uz Kopienas ražošanas nozari.
3.   Atkarībā no tā, kāds ir importa par dempinga cenām apjoms, spriež, vai ir bijis ievērojams importa par dempinga cenām pieaugums – vai nu absolūtā izteiksmē, vai attiecībā pret ražošanu vai patēriņu Kopienā. Atkarībā no šā importa ietekmes uz cenām spriež, vai imports par dempinga cenām ir piedāvājis ievērojami zemāku cenu, salīdzinājumā ar līdzīgas preces cenu Kopienas ražošanā, vai arī šāda importa rezultātā notiek ievērojama cenu pazemināšanās vai arī tiek ievērojami aizkavēta cenu celšanās, kas pretējā gadījumā būtu notikusi. Neviens no šiem faktoriem, ne arī vēl citi faktori nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem.”
Pamatregulas un Regulas 2016/1036 6. panta “Izmeklēšana” 8. punktā ir noteikts:
“Izņemot 18. pantā paredzētos apstākļus, ciktāl iespējams pārbauda ieinteresēto pušu sniegtās informācijas precizitāti.”
Pamatregulas un Regulas 2016/1036 9. panta nosaukums ir “Lietas izbeigšana, nesākot pasākumus; galīgo maksājumu uzlikšana”.
Saskaņā ar pamatregulas 9. panta 4. punkta pēdējo teikumu un Regulas 2016/1036 9. panta 4. punkta otro daļu:
“Antidempinga maksājuma apmērs nepārsniedz konstatēto dempinga starpību, bet tam vajadzētu būt mazākam par dempinga starpību, ja ar to pietiek, lai novērstu kaitējumu [zaudējumus] Savienības ražošanas nozarei.”
Pamatregulas un Regulas 2016/1036 18. pants attiecas uz “nesadarbošanos”.
Pamatregulas un Regulas 2016/1036 20. pants attiecas uz “informācijas izpaušanu”.
2.

Regula (EK) Nr. 1126/2008
Komisijas Regulas (EK) Nr. 1126/2008 (2008. gada 3. novembris), ar ko pieņem vairākus starptautiskos grāmatvedības standartus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1606/2002 (
OV 2008, L 320, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 1255/2012 (2012. gada 11. decembris), (
OV 2012, L 360, 78. lpp.
), pielikumā ir ietverti
International Accounting Standards
(starptautiskie grāmatvedības standarti, turpmāk tekstā – “SGS”).
Šo standartu vidū ir arī 36. SGS “Aktīvu vērtības samazināšanās”. Šajā standartā ir noteikta kārtību, kādā uzņēmumam jānodrošina, ka tā aktīvi tiek uzskaitīti vērtībā, kas nav augstāka par to atgūstamo summu.
II.

Tiesvedības priekšvēsture
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 1.–10. punktā. Šīs apelācijas sūdzības mērķiem ir jānorāda turpmāk minētais.
Pēc tam, kad
Ajinomoto Sweeteners Europe SAS
, tagad –
Hyet Sweet SAS
, kas ir aspartāma ražotājs Savienībā, iesniedza sūdzību, Eiropas Komisija 2015. gada 30. maijā, balstoties uz pamatregulu, sāka antidempinga izmeklēšanu par Ķīnas izcelsmes aspartāma importu Savienībā.
Ar dempingu un zaudējumiem saistītā izmeklēšana attiecās uz laikposmu no 2014. gada 1. aprīļa līdz 2015. gada 31. martam (turpmāk tekstā – “izmeklēšanas laikposms”). Tendenču pārbaude zaudējumu novērtēšanai attiecās uz laikposmu no 2011. gada janvāra līdz izmeklēšanas laikposma beigām.
2016. gada 25. februārī Komisija pieņēma Īstenošanas regulu (ES) 2016/262, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes aspartāma importam (
OV 2016, L 50, 4. lpp.
; turpmāk tekstā – “pagaidu regula”).
Attiecīgā prece atbilda Ķīnas izcelsmes aspartāmam (N‑L‑α‑Aspartil‑L‑fenilalanīna‑1‑metilesteris, 3‑amino‑N‑(α‑karbometoksifenetil)-sukcīnamīnskābes N‑metilesteris) ar atsauces numuru CAS 22839‑47‑0, kas šobrīd atbilst KN kodam ex29242998 (turpmāk tekstā – “aspartāms”) un aspartāmam, kuru satur preparāti vai maisījumi, kas satur arī citus saldinātājus vai ūdeni.
2016. gada 1. aprīlī
Changmao
iesniedza Komisijai rakstveida apsvērumus par izmeklēšanas pagaidu secinājumiem.
2016. gada 12. maijā Komisija un uzklausīšanas amatpersona uzklausīja
Changmao
apsvērumu iesniegšanai.
2016. gada 2. jūnijā Komisija paziņoja
Changmao
galīgos izmeklēšanas secinājumus.
2016. gada 13. jūnijā
Changmao
iesniedza Komisijai rakstveida apsvērumus par galīgajiem izmeklēšanas secinājumiem.
2016. gada 5. jūlijā Komisija un uzklausīšanas amatpersona uzklausīja
Changmao
apsvērumu iesniegšanai.
2016. gada 28. jūlijā Komisija pieņēma apstrīdēto regulu.
III.

Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 21. oktobrī,
Changmao
cēla prasību par apstrīdētās regulas atcelšanu.
Ar Vispārējās tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2017. gada 21. marta rīkojumu
Changmao Biochemical Engineering
/Komisija (T‑741/16, nav publicēts) un 2017. gada 27. septembra rīkojumu Changmao Biochemical Engineering/Komisija (
T‑741/16
, nav publicēts,
EU:T:2017:700
)
Hyet Sweet
tika atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam un daļēji tika apmierināts
Changmao
lūgums par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz to.
Prasības pamatojumam
Changmao
izvirzīja piecus pamatus. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas 2016/1036 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts, kā arī tiesiskās paļāvības aizsardzības un labas pārvaldības princips attiecībā uz Komisijas vērtējumu par tāda uzņēmuma statusa piešķiršanas nosacījumiem, kurš darbojas tirgus ekonomikas režīmā (turpmāk tekstā – “TER”). Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts šīs regulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts attiecībā uz normālās vērtības noteikšanu. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts minētās regulas 2. panta 10. punkts, 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī 9. panta 4. punkts un labas pārvaldības princips attiecībā uz korekcijām dempinga un zaudējumu starpības noteikšanai. Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts šīs pašas regulas 3. panta 2. un 6. punkts un, pakārtoti, tās 6. panta 7. punkts. Visbeidzot ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas 2016/1036 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts un 3. panta 2., 3. un 5. punkts.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja katru no šiem pamatiem un līdz ar to prasību kopumā.
IV.

Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
Ar apelācijas sūdzību
Changmao
lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un
–
galvenokārt – apmierināt prasību pirmajā instancē, atcelt apstrīdēto regulu, ciktāl tā uz to attiecas, kā arī piespriest Komisijai un
Hyet Sweet
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā, vai
–
pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par atcelšanas prasības pirmā pamata otro daļu, vai, vēl pakārtotāk, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par visiem pārējiem pamatiem, ko tā ir izvirzījusi prasības pamatojumam, ja to pamato tiesvedības stadija, un atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Komisija lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest
Changmao
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Hyet Sweet
, attiecībā uz kuru ar Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 22. oktobra rīkojumu Changmao Biochemical Engineering/Komisija (
C‑666/19 P
, nav publicēts,
EU:C:2019:1097
) un 2020. gada 17. marta rīkojumu Changmao Biochemical Engineering/Komisija (
C‑666/19 P
, nav publicēts,
EU:C:2020:213
) tika nolemts ievērot konfidencialitāti attiecībā uz atsevišķiem lietas materiālu elementiem, nav iesniegusi procesuālu rakstu šajā apelācijas tiesvedībā.
Saskaņā ar Reglamenta 61. panta 1. punktu Tiesa aicināja lietas dalībniekus rakstveidā atbildēt uz jautājumu par attiecīgi pamatregulas un Regulas 2016/1036 tiesību normu piemērojamību laikā šīs apelācijas sūdzības vajadzībām. Lietas dalībnieki šo lūgumu izpildīja noteiktajā termiņā.
V.

Par pieteikumu mutvārdu procesa atkārtotai sākšanai
Pēc ģenerāladvokāta secinājumu sniegšanas
Changmao
ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 20. oktobrī, būtībā lūdza atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu.
Šī lūguma pamatojumam
Changmao
apgalvo, ka secinājumu 146. un 150. punktā ģenerāladvokāts norāda, ka tā nav iesniegusi pierādījumus to korekciju nepieciešamībai, ko tā ir lūgusi normālās vērtības un eksporta cenas taisnīgam salīdzinājumam, vienlaikus atzīstot, ka tā ir pareizi uzskaitījusi pierādījumus šo korekciju veikšanai.
Changmao
uzskata, ka šim jautājumam ir fundamentāla nozīme, lai izvērtētu apelācijas sūdzības trešo pamatu, un vēlas to izskatīt detalizētāk tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai.
Jāatgādina, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtos un Tiesas Reglamentā lietas dalībniekiem nav paredzēta iespēja iesniegt apsvērumus par ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem (spriedumi, 2015. gada 9. jūlijs, InnoLux/Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
26.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2015. gada 10. septembris, Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
39.
punkts).
Saskaņā ar LESD 252. panta otro daļu ģenerāladvokāta pienākums ir, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē izteikt pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta dalība. Tiesai nav saistoši nedz ģenerāladvokāta secinājumi, nedz šo secinājumu pamatojums (spriedumi, 2015. gada 9. jūlijs, InnoLux/Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
27.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2015. gada 10. septembris, Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
40.
punkts).
Tādējādi viena lietas dalībnieka nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem, lai kādi arī būtu viņa secinājumos aplūkotie jautājumi, pati par sevi nevar būt mutvārdu procesa atkārtotu sākšanu pamatojošs iemesls (spriedums, 2015. gada 9. jūlijs, InnoLux/Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
28.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot to vērā, Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu saskaņā ar Reglamenta 83. pantu, it īpaši, ja tā uzskata, ka nav pietiekami informēta, vai ja lieta ir jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki vai Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas nav apspriedušas (spriedumi, 2015. gada 9. jūlijs, InnoLux/Komisija,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
,
29.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2015. gada 10. septembris, Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
41.
punkts).
Šajā gadījumā tas tā nav. Lietas dalībnieki varēja atbilstoši sacīkstes principam apspriest visus
Changmao
izvirzītos apelācijas sūdzības pamatus, izmantojot abas rakstveida procesuālo rakstu apmaiņas.
Changmao
it īpaši varēja lietderīgi izvirzīt argumentus, tostarp par Vispārējās tiesas vērtējumu, ka Komisija ir noraidījusi korekcijas lūgumus, lai taisnīgi salīdzinātu normālo vērtību un eksporta cenu.
Tātad Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, uzskata, ka tās rīcībā ir visi vajadzīgie elementi nolēmuma pieņemšanai un ka par šiem elementiem Tiesā ir notikušas debates.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, nav pamata izdot rīkojumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu.
VI.

Par apelācijas sūdzību
A.

Ievada apsvērumi
Saskaņā ar Tiesas judikatūru, lai gan tiesību normai, kas veido akta juridisko pamatu, un piemērojamiem procesuāliem noteikumiem ir jābūt spēkā esošiem šī akta pieņemšanas datumā, principu, kas regulē likuma piemērošanu laikā, ievērošana, kā arī prasības saistībā ar tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem nozīmē, ka ir jāpiemēro attiecīgo faktisko apstākļu laikā spēkā esošās materiālo tiesību normas, pat ja šīs normas vairs nav spēkā datumā, kad Savienības iestāde pieņem attiecīgo aktu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 14. jūnijs, Komisija/McBride u.c.,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
,
40.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra, un 2018. gada 15. marts, Deichmann,
C‑256/16
,
EU:C:2018:187
,
76.
punkts).
Ņemot vērā šo judikatūru, jānosaka attiecīgi pamatregulas un Regulas 2016/1036 piemērojamība laikā šīs apelācijas sūdzības vajadzībām.
Saskaņā ar Regulas 2016/1036 24. un 25. pantu tika atcelta pamatregula un tā stājās spēkā 2016. gada 20. jūlijā.
Šajā lietā apstrīdētā regula tika pieņemta 2016. gada 28. jūlijā, proti, dažas dienas pēc Regulas 2016/1036 stāšanās spēkā. Tomēr jānorāda, ka izmeklēšanas laikposms ilga no 2014. gada 1. aprīļa līdz 2015. gada 31 martam. To faktu laikā, uz kuriem attiecas antidempinga izmeklēšana, pēc kuras tika pieņemta apstrīdētā regula, pamatregula vēl bija piemērojama.
No tā izriet – lai gan apstrīdētā regula bija jāpieņem, pamatojoties uz Regulu 2016/1036 un saskaņā ar šajā regulā noteiktajām procesuālajām tiesību normām, tai tomēr ir piemērojamas pamatregulā noteiktās materiālo tiesību normas.
Tātad, lai izvairītos no tā, ka Tiesa savu nolēmumu pamato ar kļūdainiem juridiskiem apsvērumiem, ņemot vērā šo regulu piemērojamību laikā (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2004. gada 27. septembris, UER/M6 u.c.,
C‑470/02 P
, nav publicēts,
EU:C:2004:565
,
69.
punkts, kā arī spriedumu, 2010. gada 21. septembris, Zviedrija u.c./API un Komisija,
C‑514/07 P, C‑528/07 P un C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
,
65.
punkts), un, kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 21. punktā, tā kā materiālo tiesību normas, kas attiecas uz šo apelācijas sūdzību, pamatregulā un Regulā 2016/1036 būtībā ir identiskas, atsauces uz pēdējo minēto regulu šīs apelācijas sūdzības kontekstā ir jāsaprot kā atsauces uz atbilstošajiem pamatregulas noteikumiem.
B.

Par lietas būtību
1.

Par pirmo pamatu
a)

Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmo pamatu, kas vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 54., 64.–67., 69., 70., 78.–80., 87., 97. un 98. punktu,
Changmao
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot sagrozījusi faktus un pieļāvusi tiesību kļūdas, piemērojot pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu.
Pirmkārt,
Changmao
apgalvo, ka tas atbilst otrajam TER piešķiršanas kritērijam, kas noteikts pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otrajā ievilkumā (turpmāk tekstā – “otrais TER piešķiršanas kritērijs”), jo tam visiem nolūkiem ir viens skaidri saprotams grāmatvedības uzskaites kopums, kas sagatavots saskaņā ar
Hong Kong Financial Reporting Standards
(Honkongas finanšu pārskatu standarti, turpmāk tekstā – “
HKFRS
”), kas atbilst
International Financial Reporting Standards
(Starptautiskie finanšu pārskatu standarti). Sabiedrība
Price Waterhouse Cooper
(turpmāk tekstā – “
PWC
”), kas atbildīga par tā grāmatvedības revīziju, to esot apstiprinājusi bez iebildēm.
Taču pagaidu regulas 26. un 36. apsvērumā esot norādīts uz “trūkumiem” attiecībā uz otrā TER piešķiršanas kritērija ievērošanu, 28. apsvērumā atzīstot, ka
Changmao
grāmatvedība tika sagatavota atbilstoši
HKFRS
. Apstrīdētās regulas 20. apsvērumā esot vienīgi konstatēts, ka
Changmao
nav iesniedzis nevienu jaunu pierādījumu vai argumentu par šo kritēriju, kas turklāt esot kļūdains, ņemot vērā dokumentus, kurus tas iesniedza pēc pagaidu secinājumiem.
Tādējādi pagaidu regulā un apstrīdētajā regulā neesot neviena konkrēta konstatējuma nedz par
Changmao
grāmatvedības ticamības vai precizitātes trūkumu, nedz arī materiālajām kļūdām saistībā ar SGS. Gluži pretēji – Komisija 2016. gada 6. janvāra uzklausīšanas amatpersonas rīkotajā uzklausīšanā esot atzinusi, ka 2015. gada 22. decembra vēstulē
PWC
esot izteikusi savu viedokli bez iebildēm par šo pārskatu patiesumu un uzticamību.
Tādējādi Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, pārsūdzētā sprieduma 69. un 87. punktā nospriežot, ka Komisija pamatoti secinājusi – revidentu norādītie trūkumi neļauj pārliecināties par
Changmao
grāmatvedības patiesumu. Līdz ar to tā nevarēja noraidīt pēdējās minētās iebildumu šī sprieduma 70. punktā.
Turklāt minētā sprieduma 60.–68. punktā Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā detalizētos apsvērumus, kas izriet no
PWC
veiktās revīzijas par
Changmao
grāmatvedības praksi saistībā ar materiālo un nemateriālo aktīvu vērtības samazināšanos. Šī prakse atbilstot 36. SGS prasībām.
Pirmām kārtām,
Changmao
apgalvo, ka konusveida hibrīdžāvētājs pats nerada ienākošās naudas plūsmas tā, lai varētu noteikt tā atgūstamo summu, atsaucoties uz ražošanas vienību, kuras daļa tas ir. Ņemot vērā 36. SGS 22., 66. un 67. punktu, neesot nepieciešams reģistrēt tā atgūstamo summu atsevišķi, pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 66. punktā. Arī šī sprieduma 64. un 65. punktā ietvertie vērtējumi esot kļūdaini, kā tas izrietot no papildu pierādījumiem, kurus
Changmao
esot iesniedzis Komisijai 2016. gada janvāra uzklausīšanā.
Otrām kārtām,
Changmao
norāda, ka tā pastāvīgi izvērtē patenta atgūstamo summu saistībā ar fumārskābes un DL‑ābolskābes ražošanas tehnoloģiju (turpmāk tekstā – “patents”) un pārskata šo summu, ja ir izpildīti 36. SGS 10. punkta nosacījumi, kas izrietot no Komisijai iesniegtajiem dokumentiem. Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 67. punktā esot sagrozījusi faktus.
Otrkārt,
Changmao
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus pārsūdzētā sprieduma 54. punktā. Proti, prasības pieteikuma pirmajā instancē 7. punktā tā esot vienīgi apgalvojis, ka Komisija nevarēja atsaukties uz vienkāršiem “trūkumiem”, lai atteiktu TER, jo SGS revīzijā nešaubīgi tika konstatēta grāmatvedības precizitāte un ticamība.
Treškārt,
Changmao
apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā faktu, ka visus pārbaudāmos aktīvus tā bija ieguvusi pirms 2003. gada un Komisija jau bija saņēmusi un pārbaudījusi detalizētu informāciju par šiem aktīviem saistībā ar iepriekšējām antidempinga izmeklēšanām, kurās
Changmao
tika atzītaTER. Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 78.–80. punktā, Komisijai neesot bijis neiespējams pārbaudīt informāciju, kas iegūta par šiem aktīviem pārbaudes apmeklējuma pēdējā dienā.
Visu šo iemeslu dēļ
Changmao
uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 93. punktā nevarēja noraidīt tās pirmā atcelšanas pamata pirmo daļu.
Tātad arī šī pamata otrās daļas, kura savukārt attiecās uz pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešajā ievilkumā paredzēto trešo TER piešķiršanas kritēriju, noraidīšana minētā sprieduma 97. un 98. punktā esot prettiesiska un Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atsakoties izskatīt šo pēdējo daļu.
Komisija uzskata, ka pirmais pamats ir jānoraida kā daļēji neefektīvs un katrā ziņā kopumā nepamatots.
b)

Tiesas vērtējums
Ar pirmo pamatu
Changmao
būtībā apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumus par to, ka Komisija ir noraidījusi tās TER pieprasījumu atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktam.
Šajā ziņā vispirms jāatgādina, ka pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka saistībā ar preču importu no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis, atkāpjoties no noteikumiem, kas izklāstīti šī paša panta 1.–6. punktā, normālo vērtību principā nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku (spriedumi, 2012. gada 2. februāris, Brosmann Footwear (HK) u.c./Padome,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
30.
punkts, kā arī 2021. gada 2. decembris, Komisija un GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products(Anhui)Holdings,
C‑884/19 P un C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
56.
punkts).
Tomēr saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu, veicot antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz importu, tostarp no Ķīnas, normālo vērtību nosaka atbilstīgi šīs regulas 2. panta 1.–6. punktam, ja, pamatojoties uz pienācīgi pamatotiem iesniegumiem, ko iesniedz viens vai vairāki izmeklēšanai pakļauti ražotāji, saskaņā ar minētās regulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem kritērijiem un procedūrām ir pierādīts, ka šie ražotāji attiecībā uz konkrētu līdzīgu produktu ražošanu un pārdošanu darbojas gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 2. februāris, Brosmann Footwear (HK) u.c./Padome,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
31.
punkts, kā arī 2021. gada 2. decembris, Komisija un GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P un C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
57.
punkts).
Šajā ziņā pierādīšanas pienākums ir ražotājam, kas vēlas iegūt TER saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu. Regulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā ir noteikts, ka šāda ražotāja iesniegtajā lūgumā jābūt pietiekamiem pierādījumiem – tādiem kā tie, kas minēti šajā pēdējā tiesību normā –, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 2. februāris, Brosmann Footwear (HK) u.c./Padome,
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
,
32.
punkts, kā arī 2021. gada 2. decembris, Komisija un GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P un C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
59.
punkts).
Kā viens no šiem kritērijiem pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otrajā ievilkumā ir minēts otrais TER piešķiršanas kritērijs, kas tiek aplūkots šī pamata kontekstā. Šis kritērijs prasa, lai attiecīgajam ražotājam būtu viena, skaidri saprotama pamata grāmatvedības uzskaite, par kuru tiek veikta neatkarīga revīzija saskaņā ar starptautiskajiem standartiem un kuru izmanto visiem nolūkiem.
Pirmkārt,
Changmao
būtībā apgalvo, ka tā izpilda minēto kritēriju, jo tās grāmatvedība atbilst
HKFRS
, un tā pareizi piemēro 36. SGS. Apgalvojot pretējo, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu un esot sagrozījusi faktus.
Tomēr šajā ziņā, pirmām kārtām, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru no LESD 256. panta un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka Vispārējā tiesa ir vienīgā instance, kurai ir kompetence, no vienas puses, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu materiālā neprecizitāte izriet no šai tiesai iesniegtiem lietas materiāliem, un, no otras puses, veikt šo faktu vērtējumu. Ja Vispārējā tiesa konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesai saskaņā ar LESD 256. pantu ir kompetence pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, kuras Vispārējā tiesa paredzējusi. Tādējādi Tiesa nav kompetenta konstatēt faktus vai principā pārbaudīt pierādījumus, ko Vispārējā tiesa ir pieņēmusi šo faktu atbalstam. Tādēļ šis vērtējums, ja vien nav sagrozīta pati pierādījumu jēga, nav tiesību jautājums, kas Tiesai jāpārbauda (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 10. jūlijs, Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
,
29.
punkts, kā arī 2017. gada 14. decembris, EBMA/Giant (Ķīna),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
,
33.
punkts).
Ja tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, tad, piemērojot LESD 256. pantu, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunktu, apelācijas sūdzības iesniedzējam konkrēti jānorāda, kurus elementus Vispārējā tiesa sagrozījusi, un jānorāda kļūdas analīzē, kuru dēļ šī tiesa, tā ieskatā, izdarījusi šo sagrozīšanu. Turklāt saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru sagrozīšanai acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem, no jauna neizvērtējot faktus un pierādījumus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 3. septembris, Moser Baer India/Padome,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
,
33.
punkts, un 2021. gada 29. aprīlis, Fortischem/Komisija,
C‑890/19 P
, nav publicēts,
EU:C:2021:345
,
70.
punkts).
Šajā gadījumā jākonstatē, ka ar šī sprieduma 72. punktā minēto
Changmao
izklāstīto argumentāciju netiek apšaubīta nedz interpretācija, ko Vispārējā tiesa ir sniegusi pārsūdzētā sprieduma 51.–53 punktā par pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otro ievilkumu, nedz arī interpretācija, kas minēta šī sprieduma 59.–63. punktā par 36. SGS.
Šī argumentācija patiesībā attiecas uz tās grāmatvedības dokumentu atbilstību un 36. SGS ievērošanu, un tādējādi tās mērķis būtībā ir apstrīdēt Vispārējās tiesas vērtējumu par šo dokumentu tiesiskumu un grāmatvedības uzskaiti. Šis vērtējums ir faktu vērtējums, un to tādējādi nevar apstrīdēt apelācijas stadijā, izņemot sagrozīšanas gadījumu. Tomēr lai gan
Changmao
ir norādījusi, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus, tā neprecizē nedz faktus, ko Vispārējā tiesa esot sagrozījusi, nedz veidu, kādā tā tos esot sagrozījusi.
Līdz ar to minētā argumentācija ir nepieņemama.
Otrām kārtām, ciktāl ar šī sprieduma 56. punktā izklāstīto argumentāciju
Changmao
vēlas pārmest Vispārējai tiesai, ka tā nav konstatējusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, balstot secinājumus par otro TER piešķiršanas kritēriju uz vienkāršiem “trūkumiem”, kas nav pamatoti, ir jāatgādina, ka apelācijas tiesvedībā Tiesas kompetencē principā ir tikai novērtēt tiesisko risinājumu, kas sniegts attiecībā uz prasības pamatiem, kuri tikuši izvirzīti tiesā, kas lietu izskatīja pēc būtības (spriedums, 2017. gada 9. novembris, SolarWorld/Padome,
C‑204/16 P
,
EU:C:2017:838
,
62.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā kā
Changmao
nav izvirzījusi šādu argumentu Vispārējā tiesā, tas tāpēc ir nepieņemams.
Katrā ziņā šis arguments nav pamatots. Proti, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem nepārprotami izriet, ka par otro TER piešķiršanas kritēriju ir notikušas padziļinātas diskusijas starp Komisiju un
Changmao
tiesvedībā, kuras rezultātā tika pieņemta apstrīdētā regula, un ka šajā kontekstā Komisija ir skaidri identificējusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskatīja, ka
Changmao
neatbilst minētajam kritērijam.
Otrkārt, attiecībā uz apgalvojumu par pārsūdzētā sprieduma 54. punktā pieļauto faktu sagrozīšanu jānorāda, ka šajā punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka
Changmao
, šķiet, apgalvo, ka iespējamas “grāmatvedības kļūdas” nav šķērslis TER atzīšanai. Protams, Vispārējā tiesa tādējādi izmantoja citu terminoloģiju nekā tā, kas minēta prasības pieteikuma pirmajā instancē 7. punktā, kurā
Changmao
apgalvoja, ka, pat pieņemot, ka pieļautas “grāmatvedības kļūdas”, Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, jo tā bija secinājusi, ka vienkāršas grāmatvedības kļūdas var būt pamats TER atteikumam. Tomēr jānorāda, ka Vispārējā tiesa patiešām ir sapratusi šīs argumentācijas būtību un ir to izvērtējusi pēc būtības. Tātad terminoloģijas atšķirība neļauj konstatēt, ka tā būtu sagrozījusi
Changmao
izvirzītos argumentus.
Treškārt, attiecībā uz argumentiem, kas vērsti pret pārsūdzētā sprieduma 78.–80. punktu, jānorāda, ka šie punkti iekļaujas Vispārējās tiesas vērtējumā par Komisijas secinājumu, saskaņā ar kuru
Changmao
pārbaudes apmeklējuma laikā tās telpās nav savlaicīgi iesniegusi dažus dokumentus analīzei. Taču pārsūdzētā sprieduma 79. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka tas, ka Komisija atteica TER, nebija pamatots ar to, ka
Changmao
bija novēloti iesniegusi dažus dokumentus.
Tā kā
Changmao
nav konkrēti apstrīdējusi šo Vispārējās tiesas konstatējumu, tās argumenti par to, ka, pateicoties iepriekšējām izmeklēšanām, Komisija varēja veikt nepieciešamās pārbaudes, līdz ar to ir jānoraida kā neefektīvi.
Turklāt, pieņemot, ka ar šiem argumentiem
Changmao
vēlas apgalvot, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 87. punktā kļūdaini nospriedusi, ka šī lietas dalībniece nevar atsaukties uz agrākiem Komisijas lēmumiem, lai apstrīdētu apstrīdētajā regulā izdarītos konstatējumus, minētie argumenti nav pamatoti. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru kopējās tirdzniecības politikas jomā un it īpaši tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā Komisijai ir plaša novērtējuma brīvība tās pārbaudāmo ekonomisko un politisko situāciju sarežģītības dēļ (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. decembris, Komisija un GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P un C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
,
117.
punkts un tajā minētā judikatūra). Tomēr saimnieciskās darbības subjekti nevar tiesiski paļauties, ka tiks saglabāta pastāvošā situācija, kas var tikt grozīta ar lēmumiem, kurus Savienības iestāde ir pieņēmusi, īstenojot savu rīcības brīvību (pēc analoģijas skat. spriedumus, 1991. gada 7. maijs, Nakajima/Padome,
C‑69/89
,
EU:C:1991:186
,
113.
un
120.
punkts, kā arī 1992. gada 10. marts, Canon/Padome,
C‑171/87
,
EU:C:1992:106
,
41.
punkts).
Visbeidzot, attiecībā uz argumentiem, kas vērsti pret pārsūdzētā sprieduma 97. un 98. punktu, ir jānorāda, ka šajos punktos Vispārējā tiesa kā neefektīvu noraidījusi
Changmao
pirmā pamata otro daļu, uz kura tika balstīta prasība pirmajā instancē un ar kuru
Changmao
apstrīdēja Komisijas secinājumus par pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešajā ievilkumā paredzēto trešo TER piešķiršanas kritēriju. Proti, Vispārējā tiesa šī sprieduma 96. punktā, kuru
Changmao
šajā apelācijas tiesvedībā nav apstrīdējusi, atgādināja, ka pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā minētajiem TER piešķiršanas nosacījumiem ir kumulatīvs raksturs. Šajā ziņā minētā sprieduma 97. punktā norādījusi, ka
Changmao
nebija izdevies pierādīt, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka otrais TER piešķiršanas kritērijs nav izpildīts, Vispārējā tiesa tā paša sprieduma 98. punktā nolēma, ka šī otrā daļa ir jānoraida kā neefektīva.
Tā kā
Changmao
turklāt Tiesā nav pierādījusi, ka Vispārējās tiesas lēmumā noraidīt tās argumentāciju par to, ka Komisija ir pārkāpusi tiesību normas saistībā ar otro TER piešķiršanas kritēriju, būtu pieļauta tiesību kļūda, argumenti, ar kuriem tā vēlas apstrīdēt pārsūdzētā sprieduma 97. un 98. punktu, ir jānoraida kā nepamatoti.
Līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida daļēji kā nepieņemams un daļēji kā nepamatots.
2.

Par otro pamatu
a)

Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu
Changmao
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 113., 115.–118., 125., 126. un 128.–130. punktā esot pieļāvusi tiesību kļūdas un faktu sagrozīšanu, jo tā ir nospriedusi, ka Komisija nav pārkāpusi nedz pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, Regulas 2016/1036 6. panta 8. punktu un pamatregulas 9. panta 4. punktu, nedz arī rūpības pienākumu un labas pārvaldības principu, nepieprasīdama analogas valsts ražotājam detalizētu eksporta darījumu sarakstu.
Pirmkārt,
Changmao
apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu. Saskaņā ar šo tiesību normu, lai noteiktu normālo vērtību, Komisijai būtu jāņem vērā analogas valsts ražotāja pārdošanas darījumi iekšējā tirgū vai, ja tas nav iespējams, šī ražotāja eksporta pārdošanas darījumi. Tikai pašās beigās tā varot izmantot Savienībā faktiski samaksātās vai maksājamās cenas.
Šajā lietā Komisija uzskatīja, ka nevarēja paļauties nedz uz Japānas ražotāja kā analogas valsts ražotāja iekšzemes pārdošanas darījumiem, nedz uz tā eksporta pārdošanas darījumiem, un šī iemesla dēļ tā normālo vērtību noteica, pamatojoties uz Savienības ražotāja, kas ir šim Japānas ražotāja 100 % piederošs meitasuzņēmums, pārdošanas darījumiem. Komisija minētajam ražotājam esot pieprasījusi detalizētus pārdošanas darījumu sarakstus tikai attiecībā uz iekšzemes pārdošanas darījumiem. Lai gan tā esot uzskatījusi, ka šie saraksti nebija uzticami, tā esot aprobežojusies ar šī ražotāja eksporta finanšu rezultātu kopsavilkumu, kas tika iesniegts pēdējā minētā atbildes uz antidempinga anketu 15. tabulā. Šī tabula neesot pietiekami detalizēta. Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot norādījusi pārsūdzētā sprieduma 113. punktā, tā ļaujot konstatēt nevis to, ka “visi” eksporta pārdošanas darījumi bija acīmredzami saistīti ar zaudējumiem, bet gan tikai to, ka, “aplūkojot kopumā”, tie radīja zaudējumus. Tādējādi šajā 113. punktā esot sagrozīti fakti.
Changmao
uzskata, ka, tā kā nav eksporta pārdošanas darījumu saraksta, nevarot izslēgt, ka daži Japānas ražotāja eksporta darījumi uz trešām valstīm vai uz Savienību bijuši pietiekami uzticami, lai kalpotu par pamatu normālās vērtības noteikšanai. Tāpēc Komisijai būtu bijis tam jālūdz šāds saraksts.
Changmao
no tā secina, ka pretēji tam, ko Vispārējā tiesa nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 115., 116., 128. un 129. punktā, Komisija ir pārkāpusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu un rīkojusies, neievērojot pienācīgu rūpību, kā arī pārkāpjot labas pārvaldības principu.
Otrkārt, atsaucoties uz pārsūdzētā sprieduma 125. punktu,
Changmao
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka Komisija esot izpildījusi pienākumus, kas izriet no Regulas 2016/1036 6. panta 8. punkta.
Treškārt,
Changmao
apgalvo, ka, nepastāvot Komisijas pieļautajām kļūdām, tās dempinga starpība visticamāk būtu bijusi mazāka un, iespējams, zemāka par zaudējumu starpību. Šajā ziņā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā nospriezdama, ka tai bija jāiesniedz pierādījumi, kas pierāda, ka dempinga starpība bija zemāka par zaudējumu starpību. Šī pieeja esot balstīta uz kļūdainu pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratni, un tā esot pretrunā Tiesas judikatūrai, kurā Komisijai ir noteikts pienākums pēc savas ierosmes pārbaudīt visu pieejamo informāciju.
Komisija atbild, ka otrais pamats ir neefektīvs un katrā ziņā ir jānoraida kā daļēji nepieņemams, daļēji neefektīvs un daļēji nepamatots.
b)

Tiesas vērtējums
Pirmkārt,
Changmao
apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 115., 116., 128. un 129. punktā Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu un kļūdaini nospriedusi, ka Komisija ir rīkojusies ar pienācīgu rūpību, kā arī ievērojot labas pārvaldības principu.
Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā izklāstīta metode, kas piemērojama, atkāpjoties no šī paša panta 1.–6. punktā paredzētajiem noteikumiem, lai noteiktu normālo vērtību gadījumā, kad preces tiek importētas no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas.
Ņemot vērā šīs tiesību normas tekstu un struktūru, galvenā normālās vērtības noteikšanas metode importam no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas, ir analogās valsts metode, proti, metode, “pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku ” vai “pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts uz citām valstīm, ietverot [Savienību]”. Pretējā gadījumā, “ja tas nav iespējams”, ir definēta alternatīva metode, atbilstoši kurai normālo vērtību nosaka, “izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu, kāda [Savienībā] ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot pieņemamu peļņas procentu”. No iepriekš minētā izriet, ka Komisijas rīcības brīvība, izvēloties analogo valsti, tai neļauj izvairīties no prasības izvēlēties trešo valsti ar tirgus ekonomiku gadījumā, ja tas ir iespējams (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 22. marts, GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
,
24.
un
26.
punkts).
Saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otro daļu – trešo valsti ar atbilstīgu tirgus ekonomiku izvēlas saprātīgi, pievēršot īpašu uzmanību jebkādai ticamai informācijai, kas pieejama izvēles izdarīšanas laikā. Komisijai ir pienākums, ņemot vērā visas iespējamās alternatīvas, mēģināt atrast trešo valsti, kurā līdzīga produkta cena veidojas cik vien iespējams salīdzināmos apstākļos kā produkta eksportētājvalstī, ja vien tā ir valsts ar tirgus ekonomiku (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 22. marts, GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
,
21.
punkts).
Saistībā ar Komisijas rīcības brīvības īstenošanas pārskatīšanu tiesā, attiecībā uz analogās valsts izvēli it īpaši ir jāpārbauda, vai šī iestāde nav ignorējusi būtiskus elementus, lai noteiktu izvēlētās valsts piemēroto raksturu, un vai lietas materiāli ir pārbaudīti ar visu pienācīgo rūpību, lai varētu uzskatīt, ka normālā vērtība noteikta pienācīgi, nevis nesaprātīgi (spriedumi, 1991. gada 22. oktobris, Nölle,
C‑16/90
,
EU:C:1991:402
,
12.
un
13.
punkts, kā arī 2012. gada 22. marts, GLS,
C‑338/10
,
EU:C:2012:158
,
22.
punkts).
Šajā gadījumā pārsūdzētā sprieduma 112.–114. punktā Vispārējā tiesa uzsvēra, ka gan no apstrīdētās regulas, gan no Komisijas sniegtajiem paskaidrojumiem izriet, ka, pirmām kārtām, Japānas ražotāja sniegtie dati nebija uzticami, jo īpaši tā peļņas starpība būtiski un nepamatoti atšķīrās atkarībā no pircēja veida un lieluma, otrām kārtām, lai gan visi šī ražotāja iekšzemes pārdošanas darījumi bija rentabli, visi eksporta pārdošanas darījumi bija acīmredzami saistīti ar zaudējumiem un, trešām kārtām, ieinteresētās personas, tostarp
Changmao
, pēc provizoriskajiem secinājumiem bažījās par to, ka Japāna bija izvēlēta par analogo valsti.
Tieši ņemot vērā šos apstākļus, no kuriem pirmo un trešo
Changmao
nav apstrīdējusi, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 115. un 116. punktā uzskatīja, ka Komisija nav pārkāpusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, izmantojot Savienības ražošanas nozares datus, lai noteiktu attiecīgās preces normālo vērtību, jo izvēles laikā pieejamā informācija nebija uzticama un varēja novest pie neatbilstošas un nepamatotas analogās valsts izvēles.
Šajā pašā kontekstā pārsūdzētā sprieduma 128. un 129. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka Komisijai nevar pārmest rūpības trūkumu. Vispārējā tiesa šo secinājumu izdarīja, ņemot vērā visus šī sprieduma 120.–124. un 127. punktā izklāstītos faktiskos apstākļus, kurus
Changmao
nav apstrīdējusi. Šie apstākļi attiecas uz atsevišķām valstīm, kuras ražo aspartāmu, Komisijas izmeklēšanas norisi un apsvērumiem, ko tā varēja iegūt.
Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
Protams, kā apgalvo
Changmao
, tikai tad, ja nav iespējams izmantot analogās valsts metodi, Komisija normālo vērtību var noteikt, izmantojot jebkuru citu saprātīgu pamatu saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, kura tvērums ir atgādināts šī sprieduma 98. punktā.
Tomēr pretēji tam, ko apgalvo
Changmao
, no tā tomēr neizriet, ka šīs lietas apstākļos Komisijai bija jālūdz detalizēta informācija par Japānas ražotāja eksporta darījumiem.
Šādos apstākļos un, ņemot vērā šī ražotāja sniegtās detalizētas informācijas par tā importa pārdošanas darījumiem, kā arī kopsavilkuma informācijas par tā eksporta pārdošanas darījumiem, uzticamības trūkumu, Komisijai nebija nedz neatbilstoši, nedz nesaprātīgi noteikt normālo vērtību, izmantojot jebkuru citu saprātīgu pamatu saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu un šī sprieduma 99. un 100. punktā minēto Tiesas judikatūru. Tādējādi Komisija varēja rīkoties, iepriekš nepieprasot detalizētāku informāciju par šiem eksporta pārdošanas darījumiem.
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 115. un 116. punktā būtībā nospriežot, ka Komisija nav pārkāpusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, izmantojot Savienības ražošanas nozares datus, lai noteiktu attiecīgās preces normālo vērtību, pat iepriekš nelūdzot detalizētu informāciju par Japānas ražotāja eksporta pārdošanas darījumiem.
Apstāklis, ka pārsūdzētā sprieduma 113. punktā Vispārējā tiesa ir vispārīgi konstatējusi, ka saskaņā ar Komisijas skaidrojumiem no Japānas ražotāja iesniegtās tabulas izriet, ka “visi [šī ražotāja] eksporta darījumi radīja zaudējumus”, lai gan, kā pamatoti norāda
Changmao
, saskaņā ar šiem skaidrojumiem šie darījumi radīja zaudējumus, “aplūkojot kopumā”; pats par sevi šis apgalvojums nevar atspēkot iepriekšējā punktā izdarīto secinājumu. Šī sprieduma 113. punkta neprecizitāte neko nemaina apsvērumā, saskaņā ar kuru Japānas ražotāja sniegtie dati kopumā nebija uzticami. Taču, ņemot vērā šo apsvērumu, Vispārējās tiesas norādītajos apstākļos Komisija varēja veikt normālās vērtības noteikšanu, pamatojoties uz Savienības datiem.
Otrkārt, papildus tam, ka pārsūdzētā sprieduma 125. punktā Vispārējā tiesa nekādi nav lēmusi par Regulas 2016/1036 6. panta 8. punktu, tikai apelācijas stadijā
Changmao
pirmo reizi apgalvo, ka šī tiesību norma esot pārkāpta. Tādējādi saskaņā ar šī sprieduma 78. punktā minēto judikatūru šis apgalvojums nav pieņemams.
Treškārt, ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā norādīts
ad abundantiam
pamatojums, lai atbalstītu to, ka Vispārējā tiesa noraidīja prasības otro pamatu pirmajā instancē. No vienas puses, šo pamatojumu ievada vārds “turklāt”. No otras puses, ar minēto pamatojumu Vispārējā tiesa būtībā kā neefektīvu noraidīja
Changmao
argumentu, saskaņā ar kuru Komisijai esot bijis jādod priekšroka analogās valsts ražotāja eksporta cenu izmantošanai, jo tas jau pārsūdzētā sprieduma 116. punktā tika noraidīts kā nepamatots.
No tā izriet, ka
Changmao
argumenti, kas vērsti pret pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktu, ir neefektīvi.
Ņemot vērā iepriekš minēto, otrais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams, daļēji nepamatots un daļēji neefektīvs.
3.

Par trešo pamatu
a)

Lietas dalībnieku argumenti
Ar trešo pamatu
Changmao
kritizē pārsūdzētā sprieduma 141.–144., 152., 153. un 155.–162. punktu. Šajos punktos Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka, noraidot
Changmao
dempinga starpības aprēķināšanai iesniegtās korekcijas prasības, Komisija nav pārkāpusi nedz pamatregulas 2. panta 10. punktu un 9. panta 4. punktu, nedz Antidempinga nolīguma 2.4. pantu. Šim pamatam ir trīs daļas.
1)

Par pirmo daļu
Ar trešā pamata pirmo daļu
Changmao
apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot “sagrozījusi faktus attiecībā uz pierādīšanas jēdzienu”.
Changmao
apgalvo, ka izmeklēšanas procedūras laikā tā lūdza Komisiju veikt cenu korekcijas saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punkta a), b), e)–h) un k) apakšpunktu, jo Savienības cenu, kas izmantotas normālās vērtības un eksporta cenas noteikšanai, salīdzināmību ietekmēja atšķirības aspartāma ražošanas procesā, normatīvajās prasībās, pēcpārdošanas pakalpojumos, enerģijas izmaksās, darbaspēka izmaksās, piekļuvē izejvielām, atlīdzībā par patentiem un zinātību, iepakošanas izmaksās, kā arī jūras pārvadājumu, apdrošināšanas, pārkraušanas, banku un kredīta izmaksās.
Komisija esot noraidījusi visas prasītās korekcijas, kas būtu izraisījušas eksporta cenu pieaugumu vai normālās vērtības samazinājumu, jo
Changmao
neesot pierādījusi, “ka minēto faktoru atšķirību dēļ klienti iekšējā tirgū pastāvīgi maksā augstāku cenu”. Turpretī tā esot veikusi korekcijas, kas esot izraisījušas kaitējumu
Changmao
– eksporta cenu pazemināšanos un normālās vērtības paaugstināšanos, neprasot šādu pierādījumu, tādējādi veicot patvaļīgu diferenciāciju.
Taču pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 141.–144. punktā, sagrozot faktus,
Changmao
uzskata, ka tā patiesi ir iesniegusi pierādījumus pieprasīto korekciju pamatojumam. Tā esot identificējusi un atsaukusies uz visiem faktoriem, kas ietekmē cenu salīdzināmību, un esot pierādījusi, ka katrs no šiem faktoriem ietekmēja cenas.
Turklāt
Changmao
sniegtie pierādījumi sakrītot ar Komisijas konstatējumiem pagaidu regulas 80. apsvērumā un apstrīdētās regulas 76. apsvērumā, saskaņā ar kuriem izmeklēšanas laikposmā Savienības ražošanas nozares vidējā svērtā cena par katru aspartāma veidu bija par 21,1 % augstāka nekā importēto salīdzināmo ražojumu veidu cena.
Turklāt
Changmao
neesot varējusi sniegt pierādījumus, kas esot bijuši nepieciešami, ņemot vērā Vispārējās tiesas izmantoto pieeju, jo runa esot bijusi par konfidenciāliem dokumentiem, kuriem tai neesot bijusi piekļuve. Savukārt Komisija būtu varējusi piekļūt šiem elementiem.
Komisija uzskata, ka šiem argumentiem, kas būtībā attiecas uz administratīvo procesu, nav nozīmes apelācijas stadijā. Tā uzskata, ka trešā pamata pirmā daļa ir daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
2)

Par otro daļu
Changmao
trešā pamata otrajā daļā ir ietverti divi iebildumi attiecīgi par divām Vispārējās tiesas pieļautajām tiesību kļūdām.
Ar pirmo iebildumu tā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 151. un 153. punktā ir izmantojusi pamatregulas 2. panta 10. punkta kļūdainu interpretāciju, neievērojot faktu, ka pēc PTO Strīdu izšķiršanas padomes domām, eksportētājam, kuram nav TER statusa, pēc iespējas konstruktīvi jāpierāda fakti, kuru dēļ vajadzīga korekcija, savukārt Komisijai ir jāizvērtē un jāpiešķir pieprasītās korekcijas, izmantojot neizkropļotus tirgus datu avotus.
Šajā lietā
Changmao
korekcijas prasību neesot balstījusi uz ražošanas izmaksām Ķīnā, pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot norādījusi pārsūdzētā sprieduma 151. punktā, tā iesniegtos pierādījumus, saskaņā ar kuriem izmaksu atšķirības ietekmēja cenu salīdzināmību, kļūdaini saistot ar faktu, ka izmaksas Ķīnā tika izkropļotas. Komisijai esot bijis jāmēģina no Savienības ražotāja iegūt nepieciešamos datus, lai veiktu pieprasītās korekcijas un novērtētu atšķirības Savienībā izejvielu un ražošanas procesu izmaksās, izmaksās, kas saistītas ar tiesiskā regulējuma ievērošanu, kravas un apdrošināšanas izmaksās, kā arī importa nodevu, patentu un iepakojuma izmaksās.
Šajā ziņā
Changmao
uzskata, ka šīs lietas apstākļi būtiski atšķiras no apstākļiem lietā, kurā pasludināts 2019. gada 29. jūlija spriedums Shanxi Taigang Stainless Steel//Komisija (
C‑436/18 P
,
EU:C:2019:643
).
Pamatojoties uz Antidempinga nolīguma 2.4. pantu,
Changmao
piebilst, ka normālā vērtība un eksporta cena vienmēr ir taisnīgas salīdzināšanas priekšmets, tostarp tad, ja normālo vērtību nosaka, pamatojoties uz trešo valsti, kurā ir tirgus ekonomika, un ka attiecīgajam eksportētājam ir atteikts TER. Prasība tādam eksportētājam kā
Changmao
pierādīt, ka pircēji pastāvīgi maksā dažādas cenas iekšējā tirgū apgalvoto ražošanas izmaksu atšķirību dēļ, kavētu jebkādu korekciju šajā sakarā. Šī kļūdainā Komisijas un Vispārējās tiesas pieeja esot pretrunā PTO tiesībām, Savienības tiesu judikatūrai, kā arī Savienības iestāžu praksei.
Ar otro iebildumu
Changmao
apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka pamatregulas 2. panta 10. punktā korekcijas ir pakļautas nosacījumam, ka pircēji pastāvīgi maksā dažādas cenas iekšējā tirgū attiecīgo faktoru atšķirību dēļ. Šāds nosacījums esot konkrēti noteikts šīs regulas 2. panta 10. punkta k) apakšpunktā, nevis vispārīgi minētās regulas 2. panta 10. punkta a)–j) apakšpunktā. Šis nosacījums neesot prasīts Antidempinga nolīguma 2.4. pantā, saskaņā ar kuru ieinteresētajām personām uzliktais pierādīšanas pienākums nedrīkst būt nesaprātīgs. Taču minētais nosacījums uzliekot nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu eksportētājiem no valstīm, kas nav tirgus ekonomikas valstis, jo tiem nav pieejami analogās valsts ražotāja dati, kas tiek izmantoti normālās vērtības noteikšanai.
Replikas rakstā
Changmao
precizē, ka tā ir atsaukusies uz PTO tiesībām Vispārējā tiesā, kā tas izriet no pirmajā instancē iesniegtā replikas raksta 31. un 33. punkta un 24.–26. zemsvītras piezīmes.
Komisija lūdz visus šos argumentus noraidīt. Pirmais iebildums, ar kuru tiek apstrīdēts pārsūdzētā sprieduma 151.–153. punkts saistībā ar PTO tiesībām, esot nepieņemams un katrā ziņā nepamatots. Otrais iebildums esot nepamatots.
3)

Par trešo daļu
Ar trešā pamata trešo daļu
Changmao
kritizē, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 155.–160. punktu. Šajos punktos izklāstītajos Vispārējās tiesas apsvērumos esot ne tikai pieļautas procesuālas kļūdas un pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību, bet arī Komisijas labas pārvaldības un rūpības pienākums. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa esot pārkāpusi arī Regulas 2016/1036 20. panta 2. un 4. punktu, kā arī Antidempinga nolīguma 6.2., 6.4., 12.2.1. un 12.2.2. pantu.
Changmao
uzskata, ka, ņemot vērā šīs tiesību normas, pārsūdzētā sprieduma 155. punktā ir pieļauta kļūda, jo Komisija tai neesot norādījusi iemeslu, kas pamatotu pierādījumu noraidīšana attiecībā uz Savienības ražotāja preču fizikālo īpašību atšķirībām, kas radušās atšķirīgu normatīvo prasību dēļ. Turklāt, neievērojot Antidempinga nolīguma 6.4. pantu, Komisija tai esot noteikusi tikai desmit dienu termiņu apsvērumu iesniegšanai par analoga ražotāja izvēles maiņu, kas esot notikusi procesa novēlotā stadijā. Savienības ražotājs esot sniedzis nepietiekamu informāciju.
Otrkārt,
Changmao
kritizē pārsūdzētā sprieduma 207. punktu, kurā Vispārējā tiesa esot kļūdaini atteikusies veikt procesa organizatoriskos vai pierādījumu savākšanas pasākumus, kurus tā bija lūgusi saistībā ar tās pamatu par korekcijām un kas bija nepieciešami tās efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā.
Visbeidzot, atsaucoties uz pamatregulas 9. panta 4. punkta otro daļu,
Changmao
uzsver, ka lūgtās korekcijas būtu ļāvušas samazināt tās dempinga starpību līdz līmenim, kas ir zemāks par zaudējumu starpību.
Komisija lūdz noraidīt šo trešo daļu kā daļēji nepieņemamu un daļēji nepamatotu.
b)

Tiesas vērtējums
Attiecībā uz trešo pamatu, kas attiecas uz faktu sagrozīšanu un tiesību un procesuālām kļūdām, vispirms jāizvērtē pirmā daļa un otrās daļas otrais iebildums, pēc tam trešā daļa un, visbeidzot, otrās daļas pirmais iebildums.
1)

Par pirmo daļu un otrās daļas otro iebildumu
Ar šo daļu un šo iebildumu
Changmao
būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi faktus un pieļāvusi tiesību kļūdas, pārsūdzētā sprieduma 141.–144. punktā pārbaudot tās argumentus nolūkā apstrīdēt Komisijas atteikumu veikt korekcijas, ko tā bija lūgusi atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punktam.
Šajā ziņā jāatgādina, ka šajā tiesību normā ir paredzēts, ka tad, ja normālo vērtību un eksporta cenu nevar taisnīgi salīdzināt, korekcijas veidā ņem vērā atšķirības faktoros, par kuriem tiek apgalvots un par kuriem ir pierādīts, ka tie ietekmē cenas un tādējādi to salīdzināmību.
Saskaņā ar Tiesas judikatūru gan no pamatregulas 2. panta 10. punkta teksta, gan struktūras izriet, ka eksporta cenas vai normālās vērtības korekciju var veikt tikai tādēļ, lai ņemtu vērā atšķirības faktoros, kuri ietekmē abas cenas un kuri tādējādi ietekmē to salīdzināmību, lai nodrošinātu, ka salīdzinājums tiek veikts vienā un tajā pašā tirdzniecības posmā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 16. februāris, Padome un Komisija/Interpipe Niko Tube un Interpipe NTRP,
C‑191/09 P un C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
53.
punkts, kā arī 2017. gada 4. maijs, RFA International/Komisija,
C‑239/15 P
, nav publicēts,
EU:C:2017:337
,
42.
punkts).
No Tiesas judikatūras arī izriet – ja lietas dalībnieks saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punktu, lai noteiktu dempinga starpību, lūdz veikt korekcijas ar mērķi padarīt salīdzināmu normālo vērtību un eksporta cenu, šim lietas dalībniekam jāiesniedz pierādījums, ka tā lūgums ir pamatots. Tādējādi pienākums pierādīt, ka jāveic pamatregulas 2. panta 10. punkta a)–k) apakšpunktā uzskaitītās īpašās korekcijas, ir tiem, lai kas tie arī būtu, kas vēlas uz to pamatoties (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 16. februāris, Padome un Komisija/Interpipe Niko Tube un Interpipe NTRP,
C‑191/09 P un C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
58.
un
60.
punkts). No tā izriet, ka lietas dalībniekam, kurš vēlas atsaukties uz šādu korekciju, ir jāpierāda, ka faktors, saistībā ar kuru šī korekcija tiek lūgta, var ietekmēt cenas un tādējādi to salīdzināmību.
Šajā lietā pārsūdzētā sprieduma 139. un 141.–143. punktā Vispārējā tiesa būtībā nosprieda, ka
Changmao
ir jāpierāda, ka tās korekcijas prasība saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punktu bija pamatota un ka tās apgalvotās atšķirības izmaksās izpaudās kā cenu atšķirības, vienlaikus norādot, ka šī lietas dalībniece neapstrīd apstrīdētās regulas 49. apsvērumā izdarīto konstatējumu, saskaņā ar kuru tā nav iesniegusi nekādus pierādījumus savu korekcijas prasības atbalstam. Līdz ar to Vispārējā tiesa minētā sprieduma 144. punktā nosprieda, ka
Changmao
nevar pārmest Komisijai, ka tā pārkāpusi pamatregulas 2. panta 10. punktu, atsacīdamās veikt prasītās korekcijas dempinga starpības noteikšanai.
Šajos apsvērumos nav pieļauta nekāda tiesību kļūda.
Pirmkārt, pretēji
Changmao
apgalvojumiem Vispārējā tiesa pamatoti – gan atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punkta tekstam un struktūrai, gan šī sprieduma 138. un 139. punktā atgādinātajai Tiesas judikatūrai – nosprieda, ka
Changmao
, pamatojot korekciju prasību, ir jāpierāda, ka apgalvotās izmaksu atšķirības varēja ietekmēt cenas un tādējādi to salīdzināmību.
Otrkārt, ciktāl ar argumentiem, kas apkopoti šī sprieduma 116. un 117. punktā, no vienas puses,
Changmao
, šķiet, apgalvo, ka pretēji tam, ko nospriedusi Vispārējā tiesa, tā ir sniegusi pierādījumus, ka tās korekcijas prasības saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punktu ir pamatotas, tās argumentācija patiesībā ir vērsta uz to, lai lūgtu Tiesu no jauna izvērtēt faktus un pierādījumus. Tā kā nav iesniegti nekādi pierādījumi un pat apgalvojumi par šo faktu un pierādījumu sagrozīšanu, tādējādi šī argumentācija ir nepieņemama saskaņā ar šī sprieduma 73. punktā atgādināto Tiesas pastāvīgo judikatūru.
No otras puses, ciktāl
Changmao
, šķiet, apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā pašu “pierādījumu” jēdzienu, tās argumentācija izriet no sajaukšanas starp, pirmām kārtām, atsaukšanos uz vai apgalvojumu par faktiskajiem apstākļiem, kas pamatoti ar vienkāršiem pieņēmumiem, un, otrām kārtām, pierādījumu par šo apstākļu patiesumu. Taču papildus tam, ka Tiesā
Changmao
vienīgi formulēja vienkāršus apgalvojumus, tos nepamatojot ar pierādījumiem, kas ļautu pārbaudīt un pierādīt apgalvoto izmaksu atšķirību esamību, kā arī to ietekmi uz cenu salīdzināmību pamatregulas 2. panta 10. punkta izpratnē, šī lietas dalībniece nav identificējusi nevienu pierādījumu, kuru Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā vai ko tā būtu sagrozījusi.
Treškārt,
Changmao
kļūdaini cenšas pamatot savas korekcijas prasības ar apstrīdētās regulas 76. apsvērumu, saskaņā ar kuru Komisija ir konstatējusi, ka Savienības ražošanas nozares vidējā svērtā cena par katru aspartāma veidu bija par 21,1 % augstāka nekā importēto salīdzināmo ražojumu veidu cena. Šī cenu starpība atspoguļo cenu samazinājuma starpību un iekļaujas Savienības ražošanas nozarei nodarīto būtisko zaudējumu esamības noteikšanā. Savukārt, kā secinājumu 151. punktā norādījis ģenerāladvokāts, šis apsvērums nekādi neļauj noprast, ka šo cenu samazinājuma starpību būtu izraisījušas ražošanas izmaksu atšķirības.
Ņemot vērā iepriekš minēto, trešā pamata pirmā daļa, kā arī otrās daļas otrais iebildums ir jānoraida kā daļēji nepieņemami un daļēji nepamatoti.
2)

Par trešo daļu
Ar trešā pamata trešo daļu
Changmao
kritizē pārsūdzētā sprieduma 155.–160. un 207. punktu, jo, noraidot tā argumentus par nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu, Vispārējā tiesa nav ievērojusi tās tiesības uz aizstāvību, kā arī Komisijas labas pārvaldības un rūpības pienākumus, kā arī Antidempinga nolīguma 6.2., 6.4., 12.2.1. un 12.2.2. pantu, kā arī Regulas 2016/1036 20. panta 2. un 4. punktu.
Vispirms jākonstatē, ka tieši apelācijas stadijā
Changmao
pirmo reizi atsaucas uz Antidempinga nolīguma 6.2., 6.4., 12.2.1. un 12.2.2. panta, kā arī Regulas 2016/1036 20. panta 2. un 4. punkta pārkāpumu. No tā izriet, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 124. un 125. punktā, ka saskaņā ar šī sprieduma 78. punktā atgādināto judikatūru trešā daļa ir nepieņemama, ciktāl tā attiecas uz iespējamu šo tiesību normu pārkāpumu.
Pēc būtības, pirmkārt,
Changmao
būtībā apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 155.–160. punktā Vispārējā tiesa tai esot uzlikusi nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu, tādējādi neievērojot
Changmao
tiesības uz aizstāvību, Komisijas rūpības pienākumu un labas pārvaldības principu.
Šajos punktos Vispārējā tiesa uzskatīja, ka, ņemot vērā izmeklēšanas laikā Komisijas sniegtos datus un
Changmao
uzlikto pierādīšanas pienākumu saistībā ar tās korekcijas prasībām, pēdējā minētā nevar pārmest Komisijai, ka tā tai ir uzlikusi nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu.
Taču, pirmām kārtām, pretēji tam, ko, šķiet, apgalvo
Changmao
, tas vien, ka šajā lietā normālā vērtība saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu tika noteikta, pamatojoties uz Savienībā faktiski samaksāto vai maksājamo cenu, nevar likt mīkstināt pierādīšanas pienākuma sadales noteikumu, kāds tas izriet no šīs regulas 2. panta 10. punkta un šī sprieduma 138. un 139. punktā atgādinātās judikatūras. Kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 140. punktā, šis noteikums – saskaņā ar kuru lietas dalībniekam, kurš lūdz veikt korekciju atbilstoši kādam no pamatregulas 2. panta 10. punktā minētajiem faktoriem, ir jāpierāda, ka šis faktors var ietekmēt cenas un tādējādi to salīdzināmību, – ir jāievēro neatkarīgi no metodes, pamatojoties uz kuru tika noteikta normālā vērtība.
Otrām kārtām,
Changmao
apgalvo, ka tad, ja normālā vērtība tiek noteikta, pamatojoties uz Savienībā samaksāto vai maksājamo cenu, tās valsts, uz kuru attiecas izmeklēšana, ražotājam eksportētājam tiek liegts pilnībā īstenot tā tiesības uz aizstāvību, jo tam nav piekļuves Savienības ražošanas nozares datiem, kā tas esot bijis šajā lietā. Taču no Vispārējās tiesas konstatējumiem pārsūdzētā sprieduma 155. un 156. punktā skaidri izriet, ka no strīdīgās regulas izriet, ka Komisija Ķīnas ražotājiem eksportētājiem bija paziņojusi datus par Savienības ražotāju un ka
Changmao
bija varējusi komentēt šos datus. Pamatojoties uz šiem konstatējumiem, kurus
Changmao
šajā apelācijas sūdzībā nav apstrīdējusi, Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 159. punktā varēja secināt, ka
Changmao
nevar pamatoti pārmest Komisijai, ka tā nav rīkojusies atbilstoši labas pārvaldības principam un pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību, uzliekot tai nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu.
Tāpēc trešā pamata trešās daļas atbalstam izvirzītie
Changmao
argumenti par to, ka pārsūdzētā sprieduma 155.–160. punktā esot pieļautas kļūdas saistībā ar tiesībām uz aizstāvību, Komisijas rūpības pienākumu un labas pārvaldības principu, ir jānoraida kā nepamatoti.
Otrkārt,
Changmao
kritizē pārsūdzētā sprieduma 207. punktu, jo Vispārējā tiesa tajā esot kļūdaini atteikusies veikt tās lūgtos procesa organizatoriskos vai pierādījumu savākšanas pasākumus.
Šajā pārsūdzētā sprieduma punktā Vispārējā tiesa noraidīja
Changmao
pirmajā instancē celto prasību “bez nepieciešamības apmierināt [
Changmao
] iesniegtos pieteikumus par procesa organizatoriskajiem un pierādījumu savākšanas pasākumiem”.
Taču jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru Vispārējā tiesa vienīgā var spriest par iespējamo nepieciešamību papildināt informāciju, kas ir tās rīcībā par lietām, kuras tā izskata (spriedumi, 2001. gada 10. jūlijs, Ismeri Europa/Revīzijas palāta,
C‑315/99 P
,
EU:C:2001:391
,
19.
punkts, un 2020. gada 22. oktobris, Silver Plastics un Johannes Reifenhäuser/Komisija,
C‑702/19 P
,
EU:C:2020:857
,
28.
punkts).
Tādējādi
Changmao
šīs apelācijas sūdzības stadijā nevar lietderīgi apstrīdēt Vispārējās tiesas lēmumu neveikt procesa organizatoriskos un pierādījumu savākšanas pasākumus, kurus tā ir ieteikusi veikt procesuālajos rakstos šajā tiesā.
No tā izriet, ka trešā pamata trešā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
3)

Par otrās daļas pirmo iebildumu
Ar šo iebildumu
Changmao
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 151.–153. punktā esot pieļāvusi tiesību kļūdu.
Šajos punktos Vispārējā tiesa precizēja, ka “katrā ziņā”, tā kā
Changmao
nav TER statusa, ar to saistītos datus nevar ņemt vērā, veicot korekcijas pamatregulas 2. panta 10. punkta izpratnē, ko nevar izmantot, lai atņemtu šīs regulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam iedarbību.
No vārdiem “katrā ziņā” izriet, ka šajos pārsūdzētā sprieduma punktos ietvertie apsvērumi ir
ad abundantiam
pamatojums.
Taču no šī pamata pirmās un trešās daļas, kā arī otrās daļas otrā iebilduma analīzes izriet, ka
Changmao
nav izdevies pierādīt, ka pārsūdzētā sprieduma 141. un 144. punktā, lasot tos kopsakarā ar tā 155.–160. punktu, iekļautajā galvenajā pamatojumā ir pieļauta tiesību kļūda.
No tā izriet, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 186. un 187. punktā, ka šis iebildums ir jānoraida kā neefektīvs, nelemjot par tā pieņemamību.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, trešais pamats ir jānoraida pilnībā.
4.

Par ceturto pamatu
a)

Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturto pamatu
Changmao
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi tiesību kļūdas un sagrozījusi faktus, jo pārsūdzētā sprieduma 148. un 150. punktā tā ir nospriedusi, ka Komisijai nebija pienākuma veikt pamatregulas 2. panta 10. punktā paredzētās korekcijas, lai noteiktu zaudējumus, un ka tā šī iemesla dēļ ir noraidījusi
Changmao
argumentus saistībā ar šīs regulas 3. panta 2. un 3. punkta un 9. panta 4. punkta un labas pārvaldības principa un rūpības pienākuma pārkāpumu.
Changmao
no Vispārējās tiesas judikatūras secina, ka tad, lai noteiktu, vai pastāv Savienības ražošanas nozarei nodarīti zaudējumi atbilstoši minētās regulas 3. panta 2. punktam, nepieciešams taisnīgs salīdzinājums starp eksporta cenu un cenu, kādu saņēmusi Savienības ražošanas nozare vai kādu tai būtu bijis jāsaņem, pārdodot Savienības teritorijā. Taisnīgas salīdzināšanas nolūkā cenas būtu jāsalīdzina vienā un tajā pašā tirdzniecības stadijā, ietverot visas izmaksas, kas saistītas ar tirdzniecības stadijām, kuras jāņem vērā.
Saistībā ar šīm korekcijām esot jāņem vērā izmaksu atšķirības starp Savienības ražošanas nozari un eksportētājiem, kas izriet no pēcpārdošanas pakalpojumiem – kurus sniedz tikai pirmā minētā – iepakojumiem, atlīdzības par patentiem vai zinātību. Komisijas prakse esot piešķirt šādas korekcijas, vajadzīgajā apmērā samazinot Savienības ražošanas nozares pārdošanas cenas un izmaksas.
Līdz ar to minētās korekcijas varot piešķirt saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punkta f) un h) apakšpunktu, tāpat kā saskaņā ar šīs regulas 3. panta 2. punktu.
Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 148. un 150. punktā apstiprinot Komisijas atteikumu veikt korekcijas, ko
Changmao
pieprasīja kopā ar pierādījumiem, lai noteiktu zaudējumu esamību. Tāpat tā esot kļūdaini nospriedusi, ka Komisija nav pārkāpusi labas pārvaldības principu un ir rīkojusies ar pienācīgu rūpību.
Changmao
uzskata, ka tad, ja prasītās korekcijas būtu veiktas, Komisija nebūtu varējusi konstatēt zaudējumu esamību vai vismaz būtu secinājusi zemāku kaitējuma starpību. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot pieļāvusi arī tiesību kļūdu, nospriezdama, ka ar Komisijas pieeju netiek pārkāpts pamatregulas 9. panta 4. punkts.
Komisija lūdz noraidīt visus šos argumentus attiecīgi kā nepieņemamus vai neefektīvus un katrā ziņā kā nepamatotus.
b)

Tiesas vērtējums
Ar ceturto pamatu
Changmao
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 148. un 150. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdas.
Šajos punktos Vispārējā tiesa nosprieda, ka pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā, kā arī 9. panta 4. punktā nav prasīts, lai Komisija zaudējumu esamības noteikšanas nolūkā veiktu šīs regulas 2. panta 10. punktā paredzētās korekcijas, līdz ar to
Changmao
nevar pārmest Komisijai, ka tā nav ievērojusi šo pēdējo minēto tiesību normu, atsakoties veikt prasītās korekcijas, lai noteiktu zaudējumu esamību.
Changmao
būtībā apgalvo, ka zaudējumu esamības noteikšana saskaņā ar pamatregulas 3. panta 2. punktu nozīmē, ka ir jāveic korekcijas, kas ir analogas tām, kuras paredzētas šīs regulas 2. panta 10. punktā, ja tās ir nepieciešamas taisnīga salīdzinājuma veikšanai, proti, salīdzinājumam, kas veikts vienā un tajā pašā tirdzniecības stadijā starp eksporta cenu un cenu, kādu Savienības ražošanas nozare ir saņēmusi vai kādu Savienības ražošanas nozarei būtu bijis jāsaņem.
Tomēr, pat pieņemot, kā to apgalvo
Changmao
, ka pamatregulas 3. panta 2. punkts, neraugoties uz tā formulējumu, nozīmē, ka Komisijai, nosakot zaudējumu esamību, ir jāveic šādas korekcijas, tad – tāpat kā ģenerāladvokāts to ir darījis secinājumu 206. punktā un pēc analoģijas ar šī sprieduma 139. punktā atgādināto judikatūru – būtu jāuzskata, ka lietas dalībniekam, kurš pieprasa korekciju, būtu jāiesniedz pierādījumi tās pamatojumam.
Pirmkārt, nav strīda par to, ka
Changmao
būtībā lūdz veikt tādas pašas korekcijas gan attiecībā uz dempinga, gan zaudējumu esamības noteikšanu. Turklāt šīs korekcijas Vispārējā tiesā tika aplūkotas tikai vienā pamatā. Kā izriet no šī sprieduma 140. un 142.–146. punkta, Vispārējā tiesa, īstenojot savu suverēno faktu novērtējuma brīvību un nepieļaujot tiesību kļūdu, nosprieda, ka
Changmao
nav iesniegusi pierādījumus, ka šīs korekcijas bija nepieciešamas.
Otrkārt, Komisija noraidīja korekcijas prasības, lai noteiktu zaudējumu esamību, ar pamatojumu, kas izklāstīts apstrīdētās regulas 70. apsvērumā, ka izmeklēšanā “konstatēts, ka starp attiecīgo ražojumu un līdzīgo ražojumu nav kvalitātes vai kādu citu atšķirību, kuras sistemātiski atspoguļotos cenās”. Kā secinājumu 207. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, Vispārējā tiesa būtībā ir apstiprinājusi šo pamatojumu. Taču
Changmao
kritizē šo punktu tikai saistībā ar trešā apelācijas sūdzības pamata trešo iebildumu, kas tika noraidīts šī sprieduma 164. punktā.
Šādos apstākļos ceturtais pamats ir jānoraida kā neefektīvs un nav jānosaka, vai, nosakot zaudējumu esamību atbilstoši pamatregulas 3. panta 2. punktam, Komisija var vai tai pat ir jāveic korekcijas, lai nodrošinātu cenu salīdzināšanu vienā un tajā pašā tirdzniecības stadijā.
5.

Par piekto pamatu
a)

Lietas dalībnieku argumenti
Ar piekto pamatu
Changmao
apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 187., 189.–191., 194., 200., 201. un 203.–206. punktā esot pieļautas tiesību kļūdas un faktu sagrozīšana.
Šis pamats ir balstīts uz pieņēmumu, ka Savienības ražotājs un tā izejvielu piegādātāji, proti, Japānas ražotājs un piegādātāji Savienībā, kas ir tai pilnībā piederoši meitasuzņēmumi, piederēja vienai ekonomiskai un sociālai vienībai.
Changmao
no tā secina, ka cenas, ko Savienības ražotājs maksā par izejvielu iegādi, bija cenas, kuras tiek piemērotas starp saistītajām pusēm, un ka tās ietekmēja šī ražotāja ražošanas izmaksas, kā arī tā pārdošanas cenas.
Taču no pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta un 3. panta izrietot, ka, lai noteiktu dempinga un zaudējumu esamību, Komisijai, pamatojoties uz pierādījumiem, ir jāpārliecinās, ka izmantotās cenas ir uzticamas un nav izkropļotas. Regulas 2016/1036 6. panta 8. punktā esot prasīts, lai tā, ciktāl iespējams, izmantotu personu, kuras sadarbojas, datus. Piegādātājiem tomēr esot jāsniedz pierādījumi tam, ka to izejvielu, kas ir pārdotas saistītajām pusēm Savienībā, cenas ir tirgus cenas.
Pretēji pieejai, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi pārsūdzētā sprieduma 187., 200., 201. un 203.–206. punktā, Komisijas ierastā prakse nozīmējot, ka ieinteresētajām personām, kuras sadarbojas, piemēram, Savienības ražošanas nozarei, esot jāprasa iesniegt anketas par piegādātājiem, kas ir saistīti ārpus Savienības un Savienības iekšienē.
Changmao
esot apstrīdējusi Komisijas izmantoto izejvielu cenu.
Vispārējā tiesa esot arī pieļāvusi kļūdu pārsūdzētā sprieduma 191. punktā, kurā tā esot uzskatījusi, ka Komisija ir ievērojusi labas pārvaldības principu un pamatojusies uz pierādījumiem, lai konstatētu, ka izejvielu cenas, kuras piegādātāji piemēro attiecībā uz saistīto ražotāju Savienībā, atbilst tirgus apstākļiem.
Changmao
uzskata, ka Komisija neesot pārbaudījusi tās informācijas precizitāti un uzticamību, ko tā šajā ziņā ir ieguvusi no Ķīnas sabiedrības izstrādātā vispārīgā ziņojuma par izejvielu cenām Ķīnā, lai pārliecinātos, ka tie ir tieši un objektīvi pierādījumi. Taču ar šiem elementiem nepietiekot, lai pārliecinātos, ka šo piegādātāju piemērotās cenas patiešām bija tirgus cenas. Komisija esot varējusi lūgt Savienības ražotāju aizpildīt detalizētu anketu par šīm cenām un pārbaudīt atbildes.
Šis pārbaudes pienākums pastāvot neatkarīgi no pierādījumiem vai ieinteresēto personu lūgumiem. Tādējādi pārsūdzētā sprieduma 206. punkts esot kļūdains.
Changmao
piebilst, ka 2015. gada 23. septembra spriedumam Hüpeden/Padome un Komisija (
T‑206/14
, nav publicēts,
EU:T:2015:672
), kas minēts pārsūdzētā sprieduma 187. un 203. punktā, nav nozīmes, jo lieta, kurā tas tika pasludināts, neattiecās uz Komisijas rīcības brīvības īstenošanu attiecībā uz dempinga un zaudējumu esamību, ievērojot labas pārvaldības principu un rūpības pienākumu.
Komisija norāda, ka šis pamats ir nepieņemams un katrā ziņā nepamatots.
b)

Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punktu izvirzītajos tiesību pamatos un argumentos precīzi jānorāda apstrīdētie Vispārējās tiesas nolēmuma motīvu daļas punkti. Tādējādi atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai apelācijas sūdzībā ir jābūt skaidri norādītiem elementiem, kas tiek kritizēti spriedumā, kuru tiek lūgts atcelt, kā arī juridiskajiem argumentiem, kuri konkrēti pamato šo lūgumu, citādi apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats ir nepieņemams (spriedums, 2018. gada 20. septembris, Agria Polska u.c./Komisija,
C‑373/17 P
,
EU:C:2018:756
,
33.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Šīm prasībām neatbilst un par nepieņemamu jāatzīst pamats, kura argumentācija nav pietiekami skaidra un precīza, lai Tiesa varētu veikt tiesiskuma pārbaudi, tostarp tāpēc, ka būtiskie apstākļi, uz kuriem balstīts šis pamats, pietiekami loģiski un saprotami neizriet no apelācijas sūdzības, kas šajā gadījumā ir formulēta neskaidri un divdomīgi (spriedums, 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónica de España/Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
30.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī rīkojums, 2016. gada 29. jūnijs, Ombuds/Staelen,
C‑337/15 P
, nav publicēts,
EU:C:2016:670
,
22.
punkts).
Lai gan
Changmao
precīzi identificē pārsūdzētā sprieduma punktus, kurus tā vēlas kritizēt ar piekto pamatu, tā tomēr nav precīzi un konkrēti izklāstījusi tiesību kļūdas, kuras Vispārējā tiesa esot pieļāvusi.
Turklāt nešķiet, ka ar šajā pamatā izvirzītajiem argumentiem
Changmao
apstrīd pārsūdzētā sprieduma pamatojumu. Gluži pretēji, šķiet, ka šie argumenti galvenokārt ir vērsti uz to, lai kritizētu Komisijas rīcību procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemta apstrīdētā regula.
No tā izriet, ka piektais pamats nav pieņemams.
Tā kā nevienu no
Changmao
apelācijas sūdzības pamatojumam izvirzītajiem pamatiem nevar apmierināt, apelācijas sūdzība ir jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest
Changmao
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā
Changmao
spriedums ir nelabvēlīgs,
Changmao
ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.

2)
Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.