CELEX: 62016TJ0671
Javni uslužbenci
Zaposlovanje
Javni natečaj
Razpis natečaja EPSO/AD/303/15 (AD 7)
Preveritev pogojev za pripustitev k natečaju, ki jo opravi EPSO
Krajše delovne izkušnje, kot so minimalno zahtevane
Narava preizkusa pogoja za pripustitev, ki se navezuje na delovne izkušnje
Obveznost obrazložitve
Očitna napaka natečajne komisije pri presoji
Enako obravnavanje

Dejansko stanje
Razpis javnega natečaja na podlagi kvalifikacij in preskusov EPSO/AD/303/15 – Razvojno sodelovanje in upravljanje pomoči za države nečlanice EU (AD 7) (
UL 2015, C 150 A, str. 1
, v nadaljevanju: razpis natečaja) je vseboval štiri ločene razdelke, ki so naslovljeni „Naloge upravnih uslužbencev“, „Pogoji za pripustitev k natečaju“, „Izbirni postopek“ in „Prijava.“
Pod razdelkom „Pogoji za pripustitev k natečaju“ je bilo navedeno, da morajo biti vsi „splošni pogoji“ in „posebni pogoji“, ki se nanašajo na jezike, kvalifikacije in delovne izkušnje, izpolnjeni, ko kandidat potrdi prijavo.
Iz naslova posebnih pogojev glede kvalifikacij in delovnih izkušenj kandidata so se zahtevali:
„[Z] diplomo potrjeni vsaj štiriletni zaključeni univerzitetni študij, ki mu sledi vsaj 6 let delovnih izkušenj na področju razpisa
ali
z diplomo potrjeni vsaj triletni zaključeni univerzitetni študij, ki mu sledi vsaj 7 let delovnih izkušenj na področju razpisa.“
Pod razdelkom „Izbirni postopek“ razpisa natečaja je bilo v točki 1, naslovljeni „Računalniško podprti testi z vprašanji izbirnega tipa“, navedeno, da bodo kandidati, ki so svojo prijavo potrdili, povabljeni na opravljanje niza računalniško podprtih testov z vprašanji izbirnega tipa in da bodo ti testi izločilni. V točki 2 tega razdelka, naslovljeni „Izbor na podlagi kvalifikacij“, je bilo določeno:
„Najprej se bo na podlagi podatkov iz kandidatove elektronske prijave preverilo izpolnjevanje pogojev za pripustitev k natečaju. Obstajata dve možnosti:
če bodo računalniško podprti testi z vprašanji izbirnega tipa organizirani predhodno, se bo glede izpolnjevanja pogojev dokumentacija kandidatov preverila po padajočem vrstnem redu števila dobljenih točk, dokler število upravičenih kandidatov ne bo doseglo praga iz točke 1. Ostala dokumentacija se ne bo preverjala,
če računalniško podprti testi z vprašanji izbirnega tipa ne bodo organizirani predhodno, se bo glede izpolnjevanja pogojev preverila dokumentacija vseh kandidatov.
Nato se bo samo za upravičene kandidate, izbrane po zgoraj opisanem postopku, opravil izbor na podlagi kvalifikacij, in sicer na podlagi informacij, ki so jih kandidati navedli v prijavi pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ (‚évaluateur de talent/talent screener/Talentfilter‘). Natečajna komisija bo za vsako merilo za izbor določila ponder (od 1 do 3), ki odraža pomembnost posameznega merila, ter vsak odgovor kandidatov točkovala od 0 do 4.
Natečajna komisija bo nato točke pomnožila s ponderjem za posamezno merilo in jih seštela, da bi opredelila kandidate, katerih profili najbolj ustrezajo nalogam iz tega razpisa.
Seznam meril je v PRILOGI III.“
V Prilogi I razpisa natečaja so bile primeroma naštete naloge, ki bi jih upravni uslužbenci, zaposleni po natečaju, morali opravljati na področju razvojnega sodelovanja.
V Prilogi III razpisa natečaja so bila navedena merila, na podlagi katerih mora natečajna komisija opraviti izbor na podlagi kvalifikacij v skladu s točko 2 razdelka „Izbirni postopek“ razpisa natečaja.
Vincent Villeneuve, tožeča stranka, je svojo prijavo na razpis EPSO/AD/303/15 vložil 8. maja 2015.
V prijavi tožeče stranke so bili v zavihku „Delovne izkušnje“ trije vnosi, od katerih sta se prva dva glasila:
„Vnos 1

Datum (LLLL‑MM‑DD)
od 2012–10–01 do 2015–05–08
Trajanje v mesecih in dneh
izračunane vrednosti: Mesecev: 31 dni; 7
Vrsta izkušenj
drugo
Dodatne podrobnosti če

„drugo“:
Odnosi z javnostmi
Razvrstitev
samozaposlen
[…]

Vrsta dejavnosti ali sektor
Odnosi z javnostmi in svetovanje pri dejavnostih zastopanja stališč glede vprašanj v zvezi s prebivalstvom in razvojem
[…]

Delovno mesto
Svetovalec
Opis opravljanih nalog
Sodelovanje z izvoljenimi in neizvoljenimi predstavniki, parlamentarnimi organi, mednarodnimi organizacijami, nacionalnimi in mednarodnimi nevladnimi organizacijami in člani civilne družbe glede dejavnosti zastopanja stališč v parlamentu, ki podpirajo pripravo in udejanjanje politik.

Priprava, zasnova in vodenje predlogov projektov, razširjanje materiala o zastopanju stališč v parlamentu (dvojezični bilten, priročniki, zapisniki o pridobljenih informacijah) in pomoč pri parlamentarnih iniciativah (posvetovanja, okrogle mize, amandmaji, vprašanja, govori, dopisi, redakcija mnenj)
Vnos 2

Datum (LLLL‑MM‑DD)
od 2008–08–31 do 2012–09–30
Trajanje v mesecih in dneh
izračunane vrednosti: Mesecev: 49 dni; 0
Vrsta izkušenj
drugo
Dodatne podrobnosti

če „drugo“
Storitve zastopanja stališč (advocacy)
Razvrstitev
Nevladna organizacija
Dodatne podrobnosti

če ste označili „drugo“
Forum parlementaire européen sur la population et le développement (EPF) (evropski parlamentarni forum o prebivalstvu in razvoju)
Vrsta dejavnosti ali sektor
EPF je mreža poslancev iz vse Evrope, ki se zavzemajo za varstvo reproduktivnega in spolnega zdravja najranljivejših oseb na svetu.
Naziv in naslov delodajalca
Forum parlementaire européen sur la population et le développement (EPF)
23 rue Montoyer 1000, Bruselj, Belgija
Delovno mesto
2008–2010 asistent, zadolžen za storitve zastopanja stališč,
2011–2012 projektni vodja
Opis opravljanih nalog
Organizacija, upravljanje in usklajevanje mednarodnih parlamentarnih konferenc. Organizacija, upravljanje in usklajevanje parlamentarnih delegacij.

Podpora za zbiranje sredstev in dejavnostim mobilizacije virov.

Analize in raziskave o politikah na področju razvojnega sodelovanja in demografskih vprašanj.

Objave“
Evropski urad za izbor osebja (EPSO) je tožečo stranko 16. junija 2015 med drugim obvestil, da „bodo kandidati, ki so dobili najvišje ocene pri računalniško podprtih testih z vprašanji izbirnega tipa (in vsaj zahtevani minimum) ter ki izpolnjujejo splošne in posebne pogoje za pripustitev prešli v fazo izbora na podlagi kvalifikacij.“
Tožeča stranka je 3. septembra 2015 opravila teste z vprašanji izbirnega tipa.
EPSO je tožečo stranko 3. novembra 2015 obvestil, da je na testu z vprašanji izbirnega tipa dobila minimalno zahtevano število točk.
EPSO je 5. novembra 2015 tožečo stranko obvestil, da je natečajna komisija, potem ko je preverila, ali izpolnjuje vse pogoje za pripustitev iz razpisa natečaja, odločila, da ne more biti pripuščen k naslednji fazi natečaja (v nadaljevanju: odločba natečajne komisije z dne 5. novembra 2015). EPSO je pojasnil, da na zadnji dan roka za elektronsko prijavo tožeča stranka ni imela vsaj šestletnih izkušenj na področju razpisa po pridobitvi diplome po vsaj štiriletnem univerzitetnem študiju.
Tožeča stranka je istega dne EPSO obvestila, da je v svoji prijavi navedla 85 mesecev izkušenj, ki so bile v celoti posvečene izzivom razvojnega sodelovanja pri Mednarodni organizaciji za migracije (IOM) in nato kot partner za izvajanje pri Skladu Združenih narodov za prebivalstvo (UNFPA).
Tožeča stranka je 15. novembra 2015 vložila zahtevo za ponovni preizkus odločbe natečajne komisije z dne 5. novembra 2015.
EPSO je 25. januarja 2016 tožečo stranko obvestil, da je natečajna komisija potrdila svojo odločitev, da je ne pripusti k naslednji fazi natečaja.
Tožeča stranka je 5. februarja 2016 na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: kadrovski predpisi) vložila pritožbo zoper odločbo natečajne komisije z dne 5. novembra 2015.
Direktor urada EPSO je z odločbo z dne 10. junija 2016 zavrnil pritožbo (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016).
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je to tožbo pri sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 20. septembra 2016. Evropska komisija je odgovor na tožbo vložila 6. decembra 2016. Pisni del postopka je bil končan po tem, ko je tožeča stranka 24. januarja 2017 vložila repliko, Komisija pa 13. marca 2017 dupliko.
Z vlogo, ki je bila pri sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložena 4. aprila 2017, je tožeča stranka na podlagi člena 106(2) Poslovnika Splošnega sodišča predlagala, naj se opravi obravnava. Komisija ni vložila takega predloga.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
odločbo natečajne komisije z dne 5. novembra 2015 razglasi za nično;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
V odgovor na vprašanje, ki ga je na obravnavi postavilo Splošno sodišče, je tožeča stranka navedla, da zahteva tudi razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije z dne 25. januarja 2016.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri razloge, ki so, prvič, kršitev obveznosti obrazložitve, drugič, očitna napaka pri presoji, tretjič, nezakonitost razpisa natečaja, in četrtič, kršitev načela enakega obravnavanja kandidatov na natečaju. Najprej je treba preizkusiti prvi, nato tretji, potem drugi in, nazadnje, četrti tožbeni razlog.
Uvodne ugotovitve
V skladu s sodno prakso je, kadar kandidat na natečaju zahteva ponovni preizkus odločbe natečajne komisije, ta odločba, ki jo ta komisija sprejme po ponovnem preizkusu položaja kandidata, akt, ki posega v njegov položaj v smislu člena 90(2) ali pa člena 91(1) Kadrovskih predpisov (sodba z dne 13. decembra 2006, Heus/Komisija,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, točka
). Odločba sprejeta po ponovnem preizkusu tako nadomesti prvotno odločbo komisije (glej v tem smislu sklep z dne 28. aprila 2015, Garcia Minguez/Komisija,
F‑72/14
,
EU:F:2015:40
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je ta tožba vložena zoper odločbo natečajne komisije z dne 25. januarja 2016, ki je bila sprejeta po zahtevi za ponovni preizkus odločbe natečajne komisije z dne 5. novembra 2015 in ki navedeno odločbo nadomesti (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
Prvi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
Tožeča stranka trdi, da niti na podlagi odločbe natečajne komisije z dne 5. novembra 2015 niti na podlagi izpodbijane odločbe ni mogoče razumeti, zakaj natečajna komisija ni menila, da ima šestletne izkušnje na področju razvojnega sodelovanja.
Tožeča stranka na podlagi odločbe o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 domneva, da je težava v tem, da je bila samozaposleni svetovalec glede vprašanj prebivalstva in razvoja. Vendar pa naj ne bi bilo pojasnjeno, ali je bila ta dejavnost problematična, ker jo je opravljal kot samozaposleni, ker gre za svetovanje ali zaradi narave opravljanih nalog. Glede tega tožeča stranka navaja, da so njene delovne izkušnje svetovalca v bistvu enake tistim, ki jih je pridobila kot zaposlena oseba pri isti organizaciji, to je Forum parlementaire européen sur la population et le développement (EPF). Tako naj bi bilo pri presoji teh izkušenj in zato v obrazložitvi podano protislovje.
Tožeča stranka poleg tega navaja, da posebni pogoj za pripustitev, določen v razpisu natečaja, določa le, da se morajo izkušnje nanašati „na področje razpisa“ in da se v tej fazi nikakor ne zahteva „da morajo spadati neposredno na področje razpisa […] ali da morajo biti te izkušnje upoštevne glede na cilje razpisa“.
Nazadnje, tožeča stranka trdi, da je obrazložitev odločbe o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 tista, ki jo je podal EPSO in ne natečajna komisija, tako da je ni mogoče upoštevati pri preizkusu spoštovanja obveznosti obrazložitve.
Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.
Poudariti je treba, da se številne trditve tožeče stranke v okviru prvega tožbenega razloga dejansko nanašajo na izpodbijanje vsebine izpodbijane odločbe in, zlasti, presoje njenih delovnih izkušenj, ki jo je opravila natečajna komisija. Opozoriti pa je treba, da je obveznost obrazložitve odločb bistvena procesna zahteva, ki jo je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, pri kateri gre za vsebinsko zakonitost spornega akta (glej v tem smislu sodbi z dne 7. marca 2002, Italija/Komisija,
C‑310/99
,
EU:C:2002:143
, točka
, in z dne 17. septembra 2015, Ricoh Belgium/Svet,
T‑691/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:641
, točka
).
Iz tega sledi, da bodo trditve tožeče stranke, ki se nanašajo na vsebino izpodbijane odločbe, preučene v okviru drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji.
Glede trditev tožeče stranke, ki se nanašajo na obrazložitev izpodbijane odločbe, je treba spomniti, da morajo biti v skladu s členom 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov v „vsaki odločitvi, ki ima […] škodljive posledice, […] navedeni utemeljeni razlogi.“
Dalje, poudariti je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso cilj obveznosti obrazložitve iz člena 25, drugi odstavek, Kadrovskih prepisov to, da zadevna oseba pridobi podatke, potrebne za ugotovitev, ali je odločba utemeljena, in da se omogoči sodni nadzor (glej v tem smislu sodbo z dne 19. januarja 2017, Komisija/Frieberger in Vallin/Komisija,
T‑232/16 P
, neobjavljena,
EU:T:2017:15
, točka
in navedena sodna praksa).
Kar natančneje zadeva odločbe o zavrnitvi pripustitve k natečaju, je sodišče Evropske unije pojasnilo, da je v ta namen potrebno, da komisija natančno navede, kateri so bili pogoji iz razpisa natečaja, za katere je bilo presojeno, da jih kandidat ni izpolnil (glej v tem smislu sodbi z dne 13. decembra 1990, González Holguera/Parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, točka
, in z dne 14. junija 2007, De Meerleer/Komisija,
F‑121/05
,
EU:F:2007:102
, točki
in
). V zvezi s tem je treba opozoriti, da se lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso natečajna komisija natečaja z veliko udeležbo v fazi pripustitve k preizkusom takega tečaja omeji na jedrnato obrazložitev zavrnitve, tako da kandidatom sporoči le merila za izbor ter odločitev komisije, razen če ti kandidati od nje izrecno zahtevajo, da navede individualna pojasnila (glej v tem smislu sodbi z dne 19. julija 1999, Carrión/Svet,
T‑168/97
,
EU:T:1999:154
, točka
, in z dne 13. decembra 1990, Gonzalez Holguera/Parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, točka
).
V tem primeru je bila tožeča stranka z odločbo natečajne komisije z dne 5. novembra 2015 obveščena, da ni pripuščena v naslednjo fazo natečaja, ker ni imela najmanj šestletnih izkušenj na področju natečaja (glej točko 12 zgoraj).
V izpodbijani odločbi pa je opozorjeno na to, da so v skladu z razpisom natečaja k natečaju lahko pripuščeni le kandidati, ki so izpolnili vsa merila za izbor na podlagi informacij, ki so bile podane v njihovi prijavi. Navedeno je tudi, da je natečajna komisija podrobno preučila njegovo prijavo, in pri tem posebno pozornost namenila delu, ki zadeva delovne izkušnje, in da je prišla do sklepa, da tožeča stranka ne izpolnjuje meril za izbor, ker delovne izkušnje na področju natečaja, to je razvojnega sodelovanja, niso bile zadostne. Dodano je tudi, da je osebno prepričanje tožeče stranke glede načina, na katerega bi bilo treba njene izkušnje upoštevati, subjektivno in ne more nadomestiti ocene natečajne komisije.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je z odločbo o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 izpodbijana odločba potrjena, pri čemer so podana pojasnila glede razlogov, na katere se ta opira. V takem primeru pa je treba zakonitost akta, ki posega v položaj – konkretno izpodbijane odločbe – preučiti ob upoštevanju obrazložitve v odločbi, s katero je bila zavrnjena pritožba, saj se za to obrazložitev šteje, da sovpada z izpodbijano odločbo. Z odločbo o zavrnitvi pritožbe je bil organ za imenovanja (v nadaljevanju: OI) namreč prisiljen dopolniti obrazložitev izpodbijane odločbe zlasti z odgovorom na očitke, ki jih je tožeča stranka navajala v svoji pritožbi. Tako ob upoštevanju evolutivnosti predhodnega postopka obrazložitve v odločbi o zavrnitvi pritožbe ni mogoče izključiti (glej v tem smislu sodbo z dne 13. junija 2012, Mocová/Komisija,
F‑41/11
,
EU:F:2012:82
, točka
; sklep z dne 12. aprila 2016, Beiner/Komisija,
F‑135/15
,
EU:F:2016:77
, točka
, in sodbo z dne 10. junija 2016, HI/Komisija,
F‑133/15
,
EU:F:2016:127
, točka
).
Iz odločbe o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 je razvidno, da po mnenju natečajne komisije izkušnje tožeče stranke, opisane v „[v]nosu 1“ njene prijave, glede na naravo nalog, opisanih v Prilogi I k razpisu natečaja, ne spadajo neposredno na področje natečaja.
V teh okoliščinah je treba šteti, da obrazložitev izpodbijane odločbe, kakor je bila dopolnjena z obrazložitvijo odločbe o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016, dovolj natančno podaja pogoj iz razpisa natečaja, ki ga tožeča stranka v fazi pripustitve ni izpolnjevala, in sicer pogoj glede delovnih izkušenj.
Poleg tega je treba dodati, da trditve tožeče stranke, navedene v okviru drugega tožbenega razloga, ki zadeva očitno napako pri presoji, kažejo na to, da je ta lahko v zadostni meri razumela razlog, na podlagi katerega ji je bila zavrnjena pripustitev k naslednji fazi natečaja.
Prvi tožbeni razlog je zato treba zavrniti.
Tretji tožbeni razlog: kršitev razpisa natečaja
Tožeča stranka trdi, da točka 2, naslovljena „Izbor na podlagi kvalifikacij“, razpisa natečaja v delu, v katerem se nanaša na prvo fazo preverjanja izpolnjevanja pogojev za pripustitev, ni zakonita.
V nasprotju s tem, kar trdi Komisija, je za tožečo stranko tretji tožbeni razlog dopusten, ker zveza med nezakonitostjo razpisa natečaja in izpodbijano odločbo ni sporna. Brez točke 2, prvi odstavek, razpisa natečaja natečajna komisija ne bi mogla zavrniti prijave tožeče stranke po prvi fazi pripustitve.
Tožeča stranka prav tako izpodbija trditev Komisije, da neposredna posledica morebitne razglasitve nezakonitosti točke 2 razpisa natečaja ne bi bila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, ker bi upoštevanje odgovorov v prijavi iz zavihka „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ vsekakor privedlo do izločitve tožeče stranke. Tožeča stranka se namreč sprašuje, kako je Komisija lahko prišla do takega sklepa, saj natečajna komisija ni upoštevala ravno vsebine tega zavihka.
Kar zadeva utemeljenost, tožeča stranka trdi, da preveritev kvalifikacij in zlasti delovnih izkušenj „glede na cilje natečaja“ in posledično prostega delovnega mesta nujno pomeni uporabo informacij v prijavi iz zavihka „Preverjanje dodatnih sposobnosti“, tako da je mogoče izvesti primerjalno, celovito, konkretno, pozorno in objektivno preučitev prijav. Po mnenju tožeče stranke take preučitve ni mogoče resno opraviti brez posamične in konkretne analize na podlagi objektivnih in ponderiranih meril vseh diplom, vseh delovnih izkušenj in vseh jezikovnih znanj, ki jih je navedel posamezni kandidat. Tožeča stranka v zvezi s tem navaja točko 2.4 Splošnih pravil za javne natečaje (
UL 2015, C 70 A, str. 1
), ki določa, da je treba izbor opraviti „izključno“ na podlagi odgovorov na specifična vprašanja pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ na internetni prijavnici (četrti odstavek) in da je ta „strukturiran način“, na podlagi katerega lahko „skrbno in objektivno oceni primerjalne dosežke vseh kandidatov“ (drugi odstavek).
Nepopoln pristop k primerjavi, kar zadeva kvalifikacije, kandidate ali merila za izbor, naj bi bil v nasprotju s členom 27 kadrovskih predpisov in temeljnim ciljem zaposlitve uradnikov, ki so „najsposobnejši in najučinkovitejši.“
Poleg tega člen 5 Priloge III h Kadrovskim predpisom, sprejete zaradi izvajanja člena 29(1) Kadrovskih predpisov, jasno določa, da v primeru natečaja na podlagi kvalifikacij komisija po tem, ko določi merila, na podlagi katerih bo presojala kvalifikacije kandidatov, „preuči kvalifikacije“ pripuščenih kandidatov.
Poleg tega, čeprav točka 2, drugi odstavek, razpisa natečaja določa „nato“ izbor na podlagi kvalifikacij na podlagi elementov iz zavihka „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ v prijavi in primerjavo skupne ocene, ki je bila dodeljena vsakemu kandidatu glede na točke, ki jih je prejel na podlagi ponderiranih štirinajstih meril za izbor, da se izberejo profili, ki najbolj ustrezajo funkcijam, ki jih bo treba opravljati, pa naj bi ta določba v celoti izgubila polni učinek, če bi bilo tak izbor mogoče deloma izvesti pri preveritvi pogojev za pripustitev, ki se napačno navaja kot izbor „najprej“ na podlagi kvalifikacij, ne da bi obstajal kakršen koli postopek, ki bi zagotavljal primerjalno in objektivno preučitev kandidatov ter izbiro najboljših kandidatov.
Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.
Najprej je treba ugotoviti, da v okviru tretjega tožbenega razloga, ki se nanaša na nezakonitost razpisa natečaja, tožeča stranka navaja trditve, da bi izkazala, da razpis natečaja krši določbe Kadrovskih predpisov in Splošnih določb za javne natečaje, pa tudi trditve, s katerimi želi izkazati, da je natečajna komisija napačno uporabila razpis natečaja.
V okviru tretjega tožbenega razloga namreč tožeča stranka navaja, da je natečajna komisija pri prvi fazi za pripustitev napačno preverila ustreznost njenih izkušenj glede na prosto delovno mesto, kar po mnenju tožeče stranke spada v drugo fazo izbora na podlagi kvalifikacij. Za to argumentacijo je treba šteti, da se navaja v utemeljitev prvega očitka drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji. Ta bo torej obravnavana v nadaljevanju v okviru preizkusa drugega tožbenega razloga.
Pred preučitvijo utemeljenosti tretjega tožbenega razloga je treba presoditi njegovo dopustnost, ki jo Komisija izpodbija.
Najprej je treba opozoriti, da ima tožeča stranka pravico v predpisanih rokih vložiti neposredno tožbo zoper razpis natečaja, če ta pomeni odločbo organa, pristojnega za imenovanja, ki posega v njen položaj v smislu členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov, vendar v okviru tožbe zoper odločbo, da se je ne pripusti k natečaju, ni prekludirana zgolj zato, ker razpisa natečaja ni izpodbijala pravočasno (glej v tem smislu sodbi z dne 16. septembra 1993, Noonan/Komisija,
T‑60/92
,
EU:T:1993:74
, točka
, in z dne 31. januarja 2006, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, točka
). Kandidatu na natečaju namreč ni mogoče odvzeti pravice, da v vseh elementih, vključno s tistimi, ki so bili opredeljeni v razpisu natečaja, izpodbija utemeljenost posamične odločbe, ki je bila sprejeta proti njemu v skladu s pogoji, določenimi v tem razpisu, saj le ta izvedbena odločba individualizira njegov pravni položaj in mu omogoča, da se z gotovostjo seznani s tem, kako in koliko so prizadeti njegovi posamezni interesi (glej v tem smislu sodbi z dne 16. septembra 1993, Noonan/Komisija,
T‑60/92
,
EU:T:1993:74
, točka
, in z dne 31. januarja 2006, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, točka
). Namreč, dokler komisija ni izločila prijav tožečih strank, je ostal njihov pravni interes za vložitev pravnega sredstva zoper razpis natečaja negotov, tako da jim ni mogoče očitati, da navedenega razpisa niso izpodbijale v rokih iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov. Stranka torej lahko ob tožbi zoper kasnejše akte uveljavlja nepravilnosti prejšnjih aktov, ki so z njimi tesno povezani (glej v tem smislu sodbo z dne 15. septembra 2017, Komisija/FE,
T‑734/15 P
,
EU:T:2017:612
, točka
).
Vendar če med obrazložitvijo izpodbijane odločbe in tožbenim razlogom v zvezi z nepravilnostjo razpisa natečaja, ki ni bil pravočasno izpodbijan, ni tesne povezave, je treba ta razlog razglasiti za nedopusten ob upoštevanju prisilnih predpisov v zvezi z roki za vložitev tožbe, od katerih v takem primeru ni mogoče odstopati, ne da bi se kršilo načelo pravne varnosti (glej v tem smislu sodbe z dne 11. marca 1986, Adams in drugi/Komisija,
294/84
,
EU:C:1986:112
, točka
; z dne 16. septembra 1993, Noonan/Komisija,
T‑60/92
,
EU:T:1993:74
, točka
, in z dne 31. januarja 2006, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, točka
).
Glede na vse te preudarke je treba ugotoviti, ali v konkretnem primeru obstaja tesna zveza med obrazložitvijo izpodbijane odločbe in tretjim tožbenim razlogom, ki se nanaša na nezakonitost točke 2 natečaja.
V zvezi s tem je iz obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da je bila ta odločba sprejeta, ker tožeča stranka ni imela dovolj delovnih izkušenj na področju natečaja.
Taka obrazložitev, ki spada izključno v presojo natečajne komisije glede pogojev za pripustitev, je bila sprejeta ob uporabi točke 2 razpisa natečaja, ki določa ravno to, da komisija najprej preveri spoštovanje pogojev za pripustitev, preden opravi izbor na podlagi kvalifikacij zgolj za upravičene kandidate.
Tožeča stranka izpodbija zakonitost točke 2 razpisa natečaja, ker naj bi morala biti izločena po celoviti in primerjalni preučitvi svoje prijave s prijavami drugih kandidatov ne pa zgolj po preizkusu pogojev za pripustitev. Drugače povedano, tožeča stranka trdi, da točka 2 razpisa natečaja, na podlagi katere je bila njena prijava izločena, ni zakonita, ker določa prvo izločilno fazo zgolj na podlagi preizkusa pogojev za pripustitev, čeprav bi bila po njenem mnenju njena prijava lahko izločena le po celoviti in primerjalni preučitvi njene prijave na podlagi informacij iz zavihka „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ v njeni prijavi.
Tako tožeča stranka uveljavlja nezakonitost točke 2 razpisa natečaja, v skladu s katero z izpodbijano odločbo ni bila pripuščena k nadaljevanju natečaja. Tretji tožbeni razlog je zato treba razglasiti za dopusten in zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga je podala Komisija.
V zvezi z utemeljenostjo tožbenega razloga je treba najprej opozoriti, da je namen organizacije natečaja zapolniti delovna mesta, ki so ostala prosta v institucijah, in da mora zato OI, kot je razvidno zlasti iz člena 1, prvi odstavek, in člena 4 Priloge III h Kadrovskim predpisom, sestaviti razpis natečaja in za to določiti najustreznejši način izbora kandidatov na podlagi zahtev, povezanih s prostimi delovnimi mesti, in, splošneje, interesom službe (glej v tem smislu sodbo z dne 27. septembra 2006, Blackler/Parlament,
T‑420/04
,
EU:T:2006:282
, točka
).
Vendar je treba poudariti, da je izvajanje te diskrecijske pravice od OI, ne glede na število oseb, ki se lahko prijavijo na zadevni natečaj, nujno omejeno s spoštovanjem veljavnih določb in splošnih pravnih načel. Iz tega sledi, da mora biti cilj metode, ki jo je izbral OI, prvič, zaposlovanje najsposobnejših in najučinkovitejših oseb v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov, drugič, v skladu s členom 5 Priloge III h Kadrovskim predpisom neodvisni komisiji nameniti nalogo, da v vsakem posameznem primeru posebej oceni, ali predložene diplome ali delovne izkušnje vsakega kandidata ustrezajo ravni, zahtevani v Kadrovskih predpisih, in razpisu natečaja, in tretjič, opraviti dosleden in objektiven izbor kandidatov (sodba z dne 16. septembra 2013, Glantenay in drugi/Komisija,
F‑23/12 in F‑30/12
,
EU:F:2013:127
, točka
).
Tožeča stranka v bistvu trdi, da je dejstvo, da se kandidate izloči po preizkusu pogojev za pripustitev, ne da bi se njihova kandidatura presodila na podlagi informacij, ki so jih ti podali v zavihku „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ v prijavi, v nasprotju členoma 27 in 29 Kadrovskih predpisov, členom 5 Priloge III h Kadrovskim predpisom in Splošnimi pravili za javne natečaje.
Zato je tožeča stranka mnenja, da nezakonitost razpisa natečaja izhaja iz tega, da so kandidati izločeni v prezgodnji fazi, ne da bi bila njihova kandidatura predmet celovite in konkretne preučitve glede na prosto delovno mesto.
Uvodoma je treba ugotoviti protislovje med argumentacijo tožeče stranke v okviru tretjega tožbenega razloga in tisto, ki je v nadaljevanju navedena glede prvega očitka drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji. V okviru tega prvega očitka drugega tožbenega razloga tožeča stranka natečajni komisiji nasprotno očita, da se ni omejila na abstrakten preizkus minimalnih pogojev za pripustitev in da preučitve upoštevnosti njenih izkušenj glede na prosto delovno mesto ni odložila do poznejše faze.
Poleg tega je treba preveriti, ali je neprepustna ločitev v točki 2 razpisa natečaja v razdelku „Izbirni postopek“ med fazo pripustitve in fazo izbora na podlagi kvalifikacij v nasprotju s Kadrovskimi predpisi in Splošnimi pravili za javne natečaje.
Prvič, ugotoviti je treba, da iz točke 2.4 Splošnih pravil za javne natečaje, kot trdi tožeča stranka, sicer izhaja, da druga faza „temelji izključno na odgovorih na specifična vprašanja pod zavihkom ‚Preverjanje dodatnih sposobnosti‘ na internetni prijavnici“, vendar pa je iz te točke razvidno tudi, da „[i]zbor na podlagi kvalifikacij poteka po zaključku preverjanja izpolnjevanja pogojev za pripustitev k natečaju na podlagi internetne prijave“ in da „[n]atečajna komisija oceni samo kvalifikacije tistih kandidatov, za katere je bilo ugotovljeno, da izpolnjujejo vse pogoje za pripustitev k natečaju.“
Drugič, ugotoviti je treba, da je izločitev kandidatov po fazi preverjanja pogojev za pripustitev izrecno določena za postopek natečaja, kot izhaja iz člena 5, prvi odstavek, Priloge III h Kadrovskim predpisom, ki določa, da „komisija za izbiro kandidatov po pregledu te dokumentacije [prijav] sestavi seznam kandidatov, ki izpolnjujejo zahteve, določene v objavi natečaja“, in člena 5, četrti odstavek, iste priloge, v skladu s katerim v primeru natečajev na podlagi kvalifikacij in preskusov, kot je bilo podano v tem primeru, „komisija za izbiro kandidatov določi, kateri kandidati s seznama naj opravijo preizkuse.“
Poleg tega je treba poudariti, da člen 5, tretji odstavek, Priloge III h Kadrovskim predpisom, ki ga omenja tožeča stranka, zadeva natečaje na podlagi kvalifikacij in se zato ne uporablja za sporni natečaj, ki je bil natečaj na podlagi kvalifikacij in preskusov. Vsekakor pa ta določba, ki jo navaja tožeča stranka, določa, da natečajna komisija oceni samo kvalifikacije „kandidatov s seznama, predvidenega v prvem odstavku“, torej seznama kandidatov, ki izpolnjujejo pogoje za pripustitev, določene v razpisu natečaja.
Iz določb člena 5 Priloge III h Kadrovskim predpisom in točke 2.4 Splošnih pravil za javne natečaje torej izhaja, da se druga faza nanaša le na kandidate, ki izpolnjujejo pogoje za pripustitev. Tako na podlagi določb, ki se uporabljajo, razpis natečaja ne samo, da je lahko, ampak je tudi moral določati prehodno preveritev pogojev za pripustitev, preden bi natečajna komisija preučila kvalifikacije.
Tožeča stranka ne navaja trditev, s katerimi bi dokazala, da je OI ob spoštovanju pogojev iz prej navedenih določb Priloge III h Kadrovskim predpisom in Splošnih pravil za javne natečaje vseeno kršil splošnejše določbe iz členov 27 in 29 Kadrovskih predpisov. Vsekakor pa tožeča stranka niti podredno ne zatrjuje nezakonitosti točke 2.4. Splošnih pravil za javne natečaje in člena 5 Priloge III h Kadrovskim predpisom, zlasti glede na ta člena Kadrovskih predpisov.
V teh okoliščinah je treba tretji tožbeni razlog, ki se nanaša na nezakonitost razpisa natečaja, v celoti zavrniti.
Drugi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji
Drugi tožbeni razlog sestavljata dva očitka.
Prvi očitek je ta, da se natečajna komisija v okviru faze preverjanja spoštovanja pogojev za pripustitev ni omejila na preveritev, ali tožeča stranka izpolnjuje pogoj glede delovnih izkušenj na področju razpisa, ampak je presojala tudi ustreznost njenih delovnih izkušenj glede na prosto delovno mesto, kar pa po mnenju tožeče stranke spada izključno v okvir kasnejše faze izbora na podlagi kvalifikacij.
Z drugim očitkom se natečajni komisiji očita, da ni štela, da izkušnje, opisane pod „[v]nosom 1“ prijave tožeče stranke spadajo „na področje natečaja“.
Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.
Prvi očitek
Tožeča stranka v bistvu trdi, da je natečajna komisija storila napako pri presoji, ker glede predmeta njenega nadzora ni razlikovala med prvo fazo, to je fazo pripustitve, in drugo fazo, to je fazo izbora na podlagi kvalifikacij. Po mnenju tožeče stranke bi se natečajna komisija v okviru prve faze morala omejiti na preveritev, ali njene delovne izkušnje spadajo na področje natečaja. Šele v okviru druge faze naj bi komisija morala preizkusiti, ali delovne izkušnje kandidatov ustrezajo prostemu delovnemu mestu na podlagi informacij, ki so v zavihku „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ v prijavi. Po mnenju tožeče stranke pa je natečajna komisija združila dve fazi tako, da je v prvi preverjala ustreznost njenih izkušenj glede na prosto delovno mesto.
Najprej je treba poudariti, da je razumevanje razpisa natečaja, ki ga je podala tožeča stranka in ki ga je v enaki obliki podala Komisija, pravilno.
Razpis natečaja namreč vsebuje razdelek, naslovljen „Izbirni postopek“, katerega točka 2, naslovljena „Izbor na podlagi kvalifikacij“, določa:
„Najprej se bo na podlagi podatkov iz kandidatove elektronske prijave preverilo izpolnjevanje pogojev za pripustitev k natečaju.
[…]
Nato se bo samo za upravičene kandidate, izbrane po zgoraj opisanem postopku, opravil izbor na podlagi kvalifikacij, in sicer na podlagi informacij, ki so jih kandidati navedli v prijavi pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ (‚évaluateur de talent/talent screener/Talentfilter‘). Natečajna komisija bo za vsako merilo za izbor določila ponder (od 1 do 3), ki odraža pomembnost posameznega merila, ter vsak odgovor kandidatov točkovala od 0 do 4.
Natečajna komisija bo nato točke pomnožila s ponderjem za posamezno merilo in jih seštela, da bi opredelila kandidate, katerih profili najbolj ustrezajo nalogam iz tega razpisa.“
Iz točke 2 razpisa natečaja jasno izhaja, da je opis faze preverjanja pogojev za pripustitev, ki se začne z izrazom „najprej“, naveden pred opisom faze izbora na podlagi kvalifikacij, ki se začne z izrazom „nato“. Ravno tako ni dvoma, da kandidati, ki ne izpolnjujejo pogojev za pripustitev in ki jih torej ni mogoče šteti za upravičene, niso pripuščeni k fazi izbora na podlagi kvalifikacij.
Res je, da naslov točke 2, in sicer „Izbor na podlagi kvalifikacij“, kot poudarja tožeča stranka in kot priznava Komisija, ustvarja zmedo, ker se lahko na njegovi podlagi razume, da se ta točka nanaša le na fazo izbora na podlagi kvalifikacij. Vendar pa, kot izhaja iz njene izrecne vsebine, faza izbora na podlagi kvalifikacij sledi fazi pripustitve, pri čemer vsaka od teh faz pomeni posebno vrsto preizkusa, ki ga izvede natečajna komisije. V okviru faze pripustitve mora komisija preveriti, ali so pogoji za pripustitev, opredeljeni v razdelku „Pogoji za pripustitev k natečaju“, izpolnjeni in, v konkretnem primeru, ali delovne izkušnje kandidatov spadajo na področje natečaja. V okviru faze izbora na podlagi kvalifikacij, in le kar zadeva kandidate, ki izpolnjujejo pogoje za pripustitev, natečajna komisija izbere kandidate na podlagi informacij, ki so jih kandidati navedli v prijavi pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“.
Med strankama torej ni razhajajočih stališč glede razlage razpisa natečaja in zlasti obstoja razlike med fazo preverjanja pogojev za pripustitev in fazo izbora na podlagi kvalifikacij, pri čemer se druga faza uporabi le za kandidate, ki so uspešno prestali prvo.
Tožeča stranka natečajni komisiji očita, da je v okviru prve faze, torej faze pripustitve, preverila ustreznost njenih delovnih izkušenj glede na prosto delovno mesto, kar po njenem mnenju spada v okvir druge faze, in sicer faze izbora na podlagi kvalifikacij.
Glede tega je treba najprej opozoriti, da mora v okviru prve faze natečajna komisija preveriti zlasti, ali kandidati izpolnjujejo posebne pogoje, ki so navedeni v razdelku „Pogoji za pripustitev k natečaju“ razpisa natečaja in se nanašajo na kvalifikacije in delovne izkušnje. V skladu s temi pogoji bi morali kandidati imeti:
„[Z] diplomo potrjeni vsaj štiriletni zaključeni univerzitetni študij, ki mu sledi vsaj 6 let delovnih izkušenj na področju razpisa
ali
z diplomo potrjeni vsaj triletni zaključeni univerzitetni študij, ki mu sledi vsaj 7 let delovnih izkušenj na področju razpisa.“
Torej je morala natečajna komisija preveriti, ali so kandidati med drugim imeli delovne izkušnje (šest ali sedem let, odvisno od primera) „na področju razpisa“, ki je v naslovu razpisa opredeljeno kot „Razvojno sodelovanje in upravljanje pomoči za države nečlanice EU.“
Kot je razvidno iz odločbe o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 in ocenjevalnega lista za kvalifikacije tožeče stranke, ki je priložen odgovoru na tožbo, je natečajna komisija ocenila, da tožeča stranka ni izpolnjevala pogoja vsaj šestletnih izkušenj na področju natečaja glede na naravo nalog, opisanih v Prilogi I k razpisu natečaja. Tako se je natečajna komisija za preveritev, ali delovne izkušnje tožeče stranke spadajo „na področje natečaja“, oprla na naloge prostega delovnega mesta, kot so opisane v Prilogi I k razpisu natečaja.
Čeprav mora natečajna komisija v okviru prve faze le preveriti, ali ima kandidat izkušnje na področju natečaja, pa mora zato primerjati dejavnosti, ki jih je opravljal kandidat, kot so navedene v njegovi prijavi, z nalogami prostega delovnega mesta. Ta način pristopa je poleg tega izrecno določen v točki 1.3. Splošnih pravil za javne natečaje, ki jih omenja tožeča stranka in ki določa:
„Vaše delovne izkušnje se bodo upoštevale le, če so relevantne za naloge, opisane v razpisu natečaja.
[…]
Če je v razpisu natečaja navedeno, da se zahtevajo delovne izkušnje s področja natečaja, se bodo delovne izkušnje […] upoštevale le, če so relevantne za to področje.
Pomembno je, da na prijavnici čim natančneje opišete naloge, ki ste jih opravljali, da bo natečajna komisija lahko ocenila ustreznost vaših izkušenj glede na naravo predvidenega dela.“
Tak način pristopa natečajne komisije je tudi v skladu z ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero morajo biti pogoji za pripustitev razlagani glede na cilje zadevnega natečaja, kot izhajajo iz opisa nalog prostega delovnega mesta, čeprav je treba del, ki zadeva naravo nalog in del, ki zadeva pogoje za pripustitev, razpisa zadevnega natečaja obravnavati skupaj (glej v tem smislu sodbo z dne 14. julija 2000, Teixeira Neves/Sodišče,
T‑146/99
,
EU:T:2000:194
, točka
in navedena sodna praksa).
Komisija s tem, da je primerjala dejavnosti, ki jih je opravljal kandidat in ki so opisane v prijavi pod zavihkom „Delovne izkušnje“, z nalogami prostega delovnega mesta, kot so opisane v Prilogi I k razpisu natečaja, v nasprotju z navajanji tožeče stranke ni presojala ustreznosti njenih izkušenj glede na prosto delovno mesto. Ta presoja spada v fazo izbora na podlagi kvalifikacij, ki nastopi pozneje. Kot izhaja iz točke 2 razpisa, komisija v okviru te druge faze izbere kandidate, ki so uspešno opravili prvo fazo, tako da upošteva informacije, navedene v prijavi pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“, in merila za izbor, ki so navedena v Prilogi III k razpisu natečaja. V okviru te druge faze komisija, kot je navedeno v točki 2 razpisa natečaja, opredeli „kandidate, katerih profil najbolj ustreza nalogam iz natečaja“.
Poleg tega je treba ugotoviti, da tožeča stranka trdi le, da je natečajna komisija v okviru faze pripustitve upoštevala informacije iz prijave pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“ in torej merila za izbor, našteta v Prilogi III k razpisu natečaja, ne da bi v tej smeri predložila kakršen koli dokaz.
Iz tega sledi, da prvi očitek tožeče stranke temelji na tem, da naj bi natečajna komisija napačno razumela predmet preizkusa, ker v nasprotju s tem, kar navaja tožeča stranka, v okviru prve faze ni preverjala ustreznosti njenih delovnih izkušenj v zvezi s prostim delovnim mestom glede na merila za izbor, določena v Prilogi III k razpisu natečaja, ampak se je omejila na preveritev, ali njene izkušnje spadajo na področje natečaja, tako da je primerjala izkušnje, navedene v njeni prijavi z nalogami, opisanimi v Prilogi I k razpisu natečaja.
Glede na prej navedene preudarke je treba torej prvi očitek zavrniti.
Drugi očitek
Najprej je treba spomniti, da v skladu z odločbo o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 in ocenjevalnim listom za kvalifikacije tožeče stranke, ki je priložen odgovoru na tožbo, natečajna komisija ni ocenila, da bi se izkušnje tožeče stranke, opisane pod „[v]nosom 1“ njene prijave, umeščale „neposredno na področje natečaja“, in sicer razvojno sodelovanje in upravljanje pomoči za države nečlanice EU.
Z drugim očitkom tožeča stranka izpodbija to presojo natečajne komisije. Graja zlasti razliko v presoji natečajne komisije glede izkušenj, opisanih pod „[v]nosom 1“, in tistih, ki so opisane pod „[v]nosom 2“ njene prijave.
Preveriti je torej treba, ali je natečajna komisija storila očitno napako pri presoji z oceno, da delovne izkušnje tožeče stranke, ki so opisane pod „[v]nosom 1“ njene prijave ne spadajo na področje natečaja.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da mora komisija upoštevati besedilo razpisa natečaja, kot je bil objavljen. Bistvena vloga razpisa natečaja je namreč čim bolj natančno obvestiti zainteresirane osebe o vrsti pogojev, ki se zahtevajo za zasedbo zadevnega delovnega mesta, da se jim na eni strani omogoči presoja, ali naj se prijavijo, in na drugi strani, katera dokazila so za delo komisije pomembna in jih je zato treba prijavi priložiti (glej v tem smislu sklep z dne 3. aprila 2001, Zaur‑Gora in Dubigh/Komisija,
T‑95/00 in T‑96/00
,
EU:T:2001:114
, točka
, in sodbo z dne 13. septembra 2010, Španija/Komisija,
T‑156/07 in T‑232/07
, neobjavljena,
EU:T:2010:392
, točka
).
Kar natančneje zadeva pogoj za pripustitev k natečaju, ki se nanaša na delovne izkušnje, je bilo presojeno, da funkcija razpisa natečaja, ki je namenjen temu, da se„čim bolj natančno obvestiti zainteresirane osebe“, ne nasprotuje temu, da se komisiji prepusti odgovornost, da od primera do primera presodi, ali delovne izkušnje, ki jih je navedel posamezni kandidat, ustrezajo ravni, ki se zahteva z razpisom natečaja (glej v tem smislu sodbi z dne 12. julija 1989, Belardinelli in drugi/Sodišče,
225/87
,
EU:C:1989:309
, točka
, in z dne 25. marca 2004, Petrich/Komisija,
T‑145/02
,
EU:T:2004:91
, točka
).
Komisija ima glede tega v okviru določb Kadrovskih predpisov o natečajnih postopkih široko diskrecijsko pravico pri presoji narave in trajanja prej pridobljenih delovnih izkušenj kandidatov ter bolj ali manj tesne povezave, ki jo te izkušnje lahko imajo z zahtevami prostega delovnega mesta. Splošno sodišče se mora tako v okviru nadzora zakonitosti omejiti na preveritev, ali pri izvajanju te pravice ni prišlo do očitne napake (glej v tem smislu sodbi z dne 13. decembra 1990, Gonzalez Holguera/Parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, točka
, in z dne 30. junija 2005, Eppe/Parlament,
T‑439/03
, neobjavljena,
EU:T:2005:266
, točka
).
V okviru tega nadzora mora sodišče Unije upoštevati to, da mora načeloma in v skladu z ustaljeno sodno prakso kandidat na natečaju komisiji predložiti vse informacije in dokumente, za katere meni, da so koristni za preizkus njegove kandidature, da bi lahko komisija preverila, ali izpolnjuje pogoje, določene v razpisu natečaja, in to še toliko bolj, če je bil k temu izrecno in uradno pozvan (glej v tem smislu sodbi z dne 12. julija 1989, Belardinelli in drugi/Sodišče,
225/87
,
EU:C:1989:309
, točka
, in z dne 20. junija 1990, Burban/Parlament,
T‑133/89
,
EU:T:1990:36
, točki
in
). Kadar komisija odloča o pripustitvi ali izločitvi kandidatov za pristop k natečaju torej lahko omeji svoj preizkus le na prijave in dokazila, ki so jim priložena (glej v tem smislu sodbi z dne 13. marca 2002, Martínez Alarcón/Komisija,
T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 in T‑364/00
,
EU:T:2002:66
, točka
, in z dne 28. novembra 2002, Pujals Gomis/Komisija,
T‑332/01
,
EU:T:2002:289
, točke od 42 do 44).
V okviru tega spora je treba poleg tega pojasniti, da glede na široko diskrecijsko pravico, priznano natečajni komisiji, ugotovitev, da je ta storila očitno napako pri presoji dejstev, ki bi upravičevala razglasitev ničnosti sprejete odločbe, predpostavlja, da so dokazi, ki jih mora predložiti tožeča stranka, v tolikšni meri zadostni, da se presoje uprave ne zdijo verjetne (glej v tem smislu sodbo z dne 24. aprila 2013, Demeneix/Komisija,
F‑96/12
,
EU:F:2013:52
, točka
, in sklep z dne 12. aprila 2016, Beiner/Komisija,
F‑135/15
,
EU:F:2016:77
, točka
).
Kot izhaja iz točk 87 in 88 zgoraj je treba pogoje za pripustitev razlagati glede na cilje zadevnega natečaja, kot izhajajo iz opisa nalog v zvezi s prostim delovnim mestom, tako da je treba del, ki se nanaša na naravo nalog, in del, ki se nanaša na pogoje za pripustitev iz razpisa natečaja, obravnavati skupaj.
V konkretnem primeru Priloga I k razpisu natečaja, ki opisuje naloge v zvezi s prostim delovnim mestom, omenja, da bodo morali upravni uslužbenci na področju razvojnega sodelovanja opravljati naloge, kot so med drugim „prispevati k analizi razvojnih vprašanj in politik, pripravi nacionalnih in regionalnih razvojnih politik, […] ter političnemu dialogu z zadevnimi partnerji in deležniki“, „sodelovati pri opredeljevanju in oblikovanju projektov in programov razvojnega sodelovanja“, „sodelovati pri operativnem vodenju projektov in programov razvojnega sodelovanja, vključno s pripravo razpisnih zahtev, organizacijo razpisov, sklepanjem pogodb in nadzorom njihovega izvajanja“, „sodelovati pri operativnem upravljanju programov proračunske podpore za razvojno sodelovanje“, „spremljati in ocenjevati projekte in programe razvojnega sodelovanja“ in „sodelovati z vsemi zadevnimi akterji, kot so pristojne vladne službe, mednarodne in regionalne organizacije, države članice in civilna družba na področju razvojnega sodelovanja.“
V „[v]nosu 1“ prijave tožeče stranke, ki ustreza njenim delovnim izkušnjam za obdobje od 1. oktobra 2012 do 8. maja 2015, je vrsta izkušenj opredeljena kot le „odnosi z javnostmi“, dejavnosti tožeče stranke pa se opisane tako: „Sodelovanje z izvoljenimi in neizvoljenimi predstavniki, parlamentarnimi organi, mednarodnimi organizacijami, nacionalnimi in mednarodnimi nevladnimi organizacijami in člani civilne družbe glede dejavnosti zastopanja stališč v parlamentu, ki podpirajo pripravo in udejanjanje politik. Priprava, zasnova in vodenje predlogov projektov, razširjanje materiala o zastopanju stališč v parlamentu (dvojezični bilten, priročniki, zapisniki o pridobljenih informacijah) in pomoč pri parlamentarnih iniciativah (posvetovanja, okrogle mize, amandmaji, vprašanja, govori, dopisi, redakcija mnenj)“.
V polju „Vrsta ali sektor dejavnosti“ iz „[v]nosa 1“ je navedeno, da zadeva „odnose z javnostmi in svetovanje pri dejavnostih zastopanja stališč v parlamentu glede vprašanj v zvezi s prebivalstvom in razvojem“.
Tako se sektor dejavnosti, naveden v „[v]nosu 1“, nanaša na vprašanja prebivalstva in razvoja, za katera ni sporno, da se navezujejo na področje natečaja, ki zadeva razvojno sodelovanje in upravljanje pomoči za države nečlanice EU.
Hkrati pa so bile, kot navaja Komisija, naloge, opisane v „[v]nosu 1“, dejavnosti svetovanja, katerega cilj je bil podpora „dejavnostim zastopanja stališč v parlamentu“. Poleg tega polji „vrsta izkušenj“ in „vrsta ali sektor dejavnosti“, glede na kateri je treba razlagati besedilo nalog, navajata bodisi dejavnosti „odnosov z javnostmi“ bodisi dejavnosti „odnosov z javnostmi in svetovanja pri dejavnostih zastopanja stališč v parlamentu (advocacy)“.
V skladu z načeli, navedenimi zgoraj v točkah 87 in 88, je treba te naloge primerjati z nalogami prostega delovnega mesta, kot so opisane v Prilogi I k razpisu natečaja ter ki so zlasti zasnova in zagotovitev operativnega vodenja in spremljanja ter ocena programov razvojnega sodelovanja ali proračunske podpore takim programom.
Naloge, ki jih tožeča stranka izpostavlja v „[v]nosu 1“, pa je komisija lahko razumela kot take, da se zanje ne zdi, da bi zajemale odgovornosti pri operativnem udejanjanju programa sodelovanja ali proračunske podpore. Zato je komisija, ki ima široko diskrecijsko pravico zlasti glede bolj ali manj tesne zveze, ki jo izkušnje kandidata lahko imajo z zahtevami prostega delovnega mesta, upravičeno menila, da se tako opisane naloge tožeče stranke razlikujejo od nalog, navedenih v Prilogi I k razpisu natečaja.
Zato komisija s tem, da je sklenila, da izkušnje, navedene pod „[v]nosom 1“, ne spadajo na področje natečaja in njegovih ciljev, kot izhajajo iz opisa nalog prostega delovnega mesta, ni storila očitne napake pri presoji.
Te ugotovitve ne omaje nobeden od drugih argumentov, ki jih navaja tožeča stranka. Glede argumentacije tožeče stranke, ki zadeva domnevno nedoslednost pri presoji „[v]nosa 1“ in „[v]nosa 2“ njene prijave, je treba najprej poudariti, da tožeča stranka sama priznava, da dejavnosti, opisane v „[v]nosu 1“ in „[v]nosu 2“, niso enako formulirane. Dalje, trdi, da so bile dejavnosti, opisane pod „[v]nosom 1“ in „[v]nosom 2“, opravljane v korist enega samega subjekta, in sicer EPF, kar nikakor ni razvidno iz prijave. Tožeča stranka v repliki trdi, da vse njene dejavnosti, opisane pod „[v]nosom 1“ in „[v]nosom 2“, zadevajo politike razvojnega sodelovanja in upravljanje pomoči za države nečlanice Unije, ne da bi to trditev kakor koli podprla z dokazi. Poleg tega spet brez dokazov trdi, da so vse njene naloge, kot so opisane v „[v]nosu 1“ in „[v]nosu 2“, zajemale tematske dejavnosti v državah v razvoju, ki so partnerice Unije, in publikacije na področju razvojnega sodelovanja, ki se natančneje nanašajo izzive na področju prebivalstva.
Kar zadeva trditev tožeče stranke, da je natečajna komisija napačno upoštevala njen samozaposlen status pri opravljanju dejavnosti, opisanih pod „[v]nosom 1“ prijave, je treba poudariti, da iz nobene odločitve komisije niti iz odločbe o zavrnitvi pritožbe z dne 10. junija 2016 ne izhaja, da dejavnosti, opisane v „[v]nosu 1“, ne spadajo na področje natečaja, ker jih je tožeča stranka opravljala kot samozaposleni svetovalec in ne kot zaposlena oseba.
Glede trditev tožeče stranke, ki se opirajo na informacije, vsebovane v njeni prijavi pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“, je treba opozoriti, da v fazi preverjanja izpolnjevanja pogojev, zahtevanih za pripustitev k natečaju, natečajna komisija ni bila dolžna upoštevati informacij iz tega zavihka (glej v tem smislu sklep z dne 12. aprila 2016, Beiner/Komisija,
F‑135/15
,
EU:F:2016:77
, točka
). Kot je že bilo rečeno, iz točke 2 razdelka „Izbirni postopek“ razpisa natečaja namreč izhaja, da do izbora na podlagi kvalifikacij ob upoštevanju informacij, ki so jih kandidati navedli v prijavi pod zavihkom „Preverjanje dodatnih sposobnosti“, pride „[n]ato […] samo za upravičene kandidate“. Poleg tega je treba pripomniti, da je tožeča stranka glede tega zašla v protislovje, ker sama v okviru prvega očitka tretjega tožbenega razloga navaja, da za prvo fazo pripustitve komisija ne bi smela upoštevati informacij v prijavi iz zavihka „Preverjanje dodatnih sposobnosti“.
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba drugi očitek in torej celotni drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, zavrniti.
Četrti tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja
Tožeča stranka trdi, da zaradi tega, ker si je natečajna komisija napačno razlagala razpis natečaja, in zaradi odločbe natečajne komisije z dne 5. novembra 2015, ki izhaja iz te razlage, kandidati niso bili obravnavani enako ter da zlasti tožeča stranka, katere delovne izkušnje niso bile preučene ob upoštevanju informacij iz prijave v zavihku „Preverjanje dodatnih sposobnosti“, ni bila obravnavana enako kot kandidati, katerih izkušnje in druge kvalifikacije so bile predmet take primerjalne preučitve.
Tožeča stranka trdi, da ne le, da je bila preučena upoštevnost diplom in kvalifikacij drugih kandidatov, njenih pa ne, temveč tudi, da bi bil skupni seštevek točk, ki bi jih lahko dobila, če bi bila preučena upoštevnost vseh njenih diplom in kvalifikacij, enak ali večji od skupnega seštevka točk, ki so jih dobili drugi kandidati.
To različno obravnavanje naj ne bi bilo upravičeno. Komisija naj bi s tem, da je tožečo stranko v nasprotju z upravičenimi kandidati nezakonito izločila iz natečaja, pred samim izborom na podlagi kvalifikacij, ki se opira na informacije iz prijave v zavihku „Preverjanje dodatnih sposobnosti“, „nezakonito diskriminirala“ tožečo stranko na podlagi ravno tako nezakonitega preverjanja pogojev za pripustitev, poleg napačne presoje ter kršitve pravil in postopkov, ki se uporabljajo na področju izbora na podlagi kvalifikacij.
Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.
V skladu z ustaljeno sodno prakso načelo enake obravnave kot splošno načelo prava Unije zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (glej v tem smislu sodbi z dne 11. septembra 2007, Lindorfer/Svet,
C‑227/04 P
,
EU:C:2007:490
, točka
, in z dne 17. julija 2008, Campoli/Komisija,
C‑71/07 P
,
EU:C:2008:424
, točka
).
Na področju, za katero velja izvrševanje diskrecijske pravice, je to načelo kršeno kadar zadevna institucija samovoljno ali očitno neustrezno razlikuje glede na cilj te ureditve (glej v tem smislu sodbe z dne 8. januarja 2003, Hirsch in drugi/ECB,
T‑94/01, T‑152/01 in T‑286/01
,
EU:T:2003:3
, točka
; z dne 8. novembra 2006, Chetcuti/Komisija,
T‑357/04
,
EU:T:2006:339
, točka
, in z dne 29. novembra 2006, Campoli/Komisija,
T‑135/05
,
EU:T:2006:366
, točke od 95 do 97).
V obravnavanem primeru, kot je bilo že navedeno, razpis natečaja razlikuje med fazo preverjanja pogojev za pripustitev in fazo izbora na podlagi kvalifikacij, do te zadnje faze pa pridejo le kandidati, ki so izbrani v prejšnji fazi.
Iz preudarkov v točkah od 43 do 72 zgoraj, ki se nanašajo na tretji tožbeni razlog, ki zadeva nezakonitost razpisa natečaja, izhaja, da to razlikovanje z razpisom natečaja ni nezakonito.
Prav tako iz preudarkov iz točk od 73 do 113 zgoraj izhaja, da je natečajna komisija na podlagi razpisa natečaja in ne da bi storila očitno napako pri presoji, izločila prijavo tožeče stranke v fazi pripustitve.
Tožeča stranka zato svojega položaja ne more primerjati s položajem upravičenih kandidatov, katerih prijava je bila preučena v okviru druge faze izbora na podlagi kvalifikacij in ki torej niso bili v enakem položaju kot ona.
Iz tega izhaja, da je treba četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načela enakega obravnavanja, zavrniti.
Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da je treba tožbo zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Tožeča stranka ni uspela, zato se ji v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Vincentu Villeneuveu se naloži plačilo stroškov.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 5. septembra 2018.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.