CELEX: 62016CJ0590
Povreda obveze države članice
Direktiva 2008/118/EZ
Članak 7.
Opći aranžman za trošarine
Opskrba naftnim proizvodima bez obračuna trošarine
Benzinske crpke na granicama Helenske Republike s trećim zemljama
Obveza obračunavanja trošarina
Pojam ,puštanje u potrošnju’ trošarinske robe
Pojam ,otpuštanje iz sustava odgode plaćanja trošarine’

Europska komisija svojom tužbom zahtijeva od Suda da utvrdi da je, time što je donijela i zadržala na snazi propis koji omogućava prodaju neoporezovanih naftnih proizvoda na benzinskim crpkama društva Katastimata Aforologiton Eidon AE (u daljnjem tekstu: KAE) na graničnim prijelazima Kipoi Evrou (Grčka), Kakavia (Grčka) i Evzonoi (Grčka), koji se svi nalaze u pograničnim područjima s trećim zemljama – konkretno s Turskom Republikom, Republikom Albanijom i bivšom jugoslavenskom republikom Makedonijom – Helenska Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 7. stavka 1. Direktive Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (
SL 2009., L 9, str. 12
.) (SL, službeno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 174.).
Pravni okvir
Direktiva 2008/118
Uvodna izjava 8. Direktive 2008/118 glasi kako slijedi:
„Budući da je za pravilno djelovanje unutarnjeg tržišta još uvijek potrebno da su pojam trošarina i uvjeti za njezino obračunavanje jednaki u svim državama članicama, potrebno je na razini Zajednice jasno utvrditi kada je trošarinska roba puštena u potrošnju i tko je osoba obvezna za plaćanja [obveznik plaćanja] trošarine.”
U smislu članka 1. stavka 1. Direktive 2008/118:
„Ovom se Direktivom utvrđuju opća pravila u odnosu na trošarine, koje se ubiru neposredno ili posredno na potrošnju sljedećih roba (dalje u tekstu ‚trošarinska roba’):
(a)
energenti i električna energija, obuhvaćeni Direktivom 2003/96/EZ [Vijeća od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije,
SL 2003., L 283, str. 51
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75.];
[…]”
Članak 2. navedene direktive predviđa:
„Trošarinska roba je podložna trošarini u trenutku:
(a)
njezine proizvodnje, uključujući i njezino crpljenje iz tla gdje je to moguće primijeniti na području Zajednice;
(b)
njezinog uvoza na područje Zajednice.”
Članak 4. iste direktive glasi kako slijedi:
„U ovoj se Direktivi i njezinim provedbenim odredbama primjenjuju sljedeće definicije:
1)
,ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta' znači fizička ili pravna osoba ovlaštena od nadležnih tijela države članice da pri obavljanju svojih poslovnih djelatnosti proizvodi, prerađuje, drži, prima ili otprema trošarinsku robu unutar sustava odgode plaćanja trošarine u trošarinskom skladištu;
2)
,država članica' i ,područje države članice' znači područje svake države članice Zajednice, na koju se primjenjuje Ugovor, u skladu s njegovim člankom 299., uz iznimku trećih područja;
3)
,Zajednica' i ,područje Zajednice' znači područje država članica kao što je definirano u točki 2.;
[…]
5)
,treća zemlja' znači svaka zemlja ili područje na koje se Ugovor ne primjenjuje;
[…]
7)
,sustav odgode plaćanja trošarine' znači porezni sustav koji se primjenjuje na proizvodnju, preradu, skladištenje ili kretanje trošarinske robe, na koju se ne primjenjuje carinski postupak s odgodom ili postupanje i pri kojem je plaćanje trošarine odgođeno;
[…]
11)
,trošarinsko skladište' znači mjesto gdje ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta u svom poslovanju trošarinsku robu proizvodi, prerađuje, drži, prima ili otprema unutar sustava odgode plaćanja trošarine, te uz poštivanje određenih uvjeta koje utvrđuju nadležna tijela države članice u kojoj se nalazi trošarinsko skladište.”
Članak 5. stavak 1. Direktive 2008/118 propisuje;
„Ova direktiva i direktive iz članka 1. primjenjuju se na području Zajednice.”
Članak 7. stavci 1. i 2. te direktive, koji se nalazi u njezinu odjeljku 1. poglavlja II. naslovljenom „Vrijeme i mjesto obveze obračunavanja”, glasi:
„1.   Obveza obračunavanja trošarine nastaje puštanjem u potrošnju u državi članici.
2.   U smislu ove direktive ,puštanje u potrošnju' znači:
a)
otpuštanje trošarinske robe, uključujući nepravilno otpuštanje, iz sustava odgode plaćanja trošarine;
[…]”
Člankom 14. navedene direktive određeno je:
„1.   Države članice mogu osloboditi od plaćanja trošarine na trošarinsku robu kojom se opskrbljuju trgovine – izdvojena prodajna mjesta carinskih skladišta, a koju nose u osobnoj prtljazi putnici koji lete ili plove na treće područje ili u treću zemlju.
[…]
3.   Države članice trebaju poduzeti potrebne mjere kako bi osigurale da se oslobođenja iz stavaka 1. i 2. primjenjuju tako da se spriječe moguće utaje, izbjegavanja ili zlouporabe.
4.   Države članice koje 1. srpnja 2008. imaju trgovine – izdvojena prodajna mjesta carinskih skladišta, a koje se ne nalaze u zrakoplovnoj luci ili pristaništu, mogu do 1. siječnja 2017. nastaviti oslobađati od plaćanja trošarine trošarinsku robu kojom se opskrbljuju te trgovine i koju nose u osobnoj prtljazi putnici na treće područje ili u treću zemlju.
[…]”
Članak 15. stavak 2. iste direktive predviđa:
„Proizvodnja, prerada i skladištenje trošarinske robe za koju trošarina još nije plaćena obavlja se u trošarinskom skladištu.”
Članak 16. Direktive 2008/118 glasi kako slijedi:
„1.   Za otvaranje i poslovanje trošarinskog skladišta ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta mora dobiti odobrenje nadležnih tijela države članice u kojoj se nalazi trošarinsko skladište.
Takvo odobrenje podložno je uvjetima koje nadležna tijela utvrđuju radi sprečavanja moguće utaje ili zlouporabe.
2.   Ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta mora:
[…]
c)
voditi evidencije o zalihama i kretanjima trošarinske robe za svako trošarinsko skladište;
[…]
e)
dopustiti svaki nadzor i provjeru zaliha.
Uvjete jamstva iz točke (a) utvrđuju nadležna tijela države članice, koja izdaju odobrenje za trošarinsko skladište.”
Članak 17. stavak 1. te direktive glasi:
„Trošarinska roba se može kretati u sustavu odgode plaćanja trošarine na području Zajednice, uključujući kretanja preko treće zemlje ili trećeg područja:
(a)
od trošarinskog skladišta do:
i.
drugog trošarinskog skladišta;
ii.
registriranog primatelja;
iii.
mjesta na kojem trošarinska roba napušta područje Zajednice, kako je navedeno u članku 25. stavku 1.;
[…]”
Predsudski postupak
Komisija je postupajući po pritužbi prikupila informacije da društvo KAE prodaje naftne proizvode na bezinskim crpkama na graničnim prijelazima Kipoi Evrou, Kakavia i Evzonoi primjenjujući oslobođenje od plaćanja trošarina. Budući da je Komisija ocijenila da bi se primjenjivi grčki propis mogao protiviti Direktivi 2008/118, pozvala je Helensku Republiku da joj pruži pojašnjenja.
Dopisom od 19. prosinca 2011. Helenska Republika odgovorila je da predmetne benzinske crpke na kojima se vozači iz trećih zemalja koji se kreću prema tim zemljama mogu opskrbiti gorivom djeluju kao trošarinsko skladište te po pojednostavljenom postupku izvoze naftne proizvode, tako da ne nastaje obveza obračunavanja trošarina.
Komisija je 29. studenoga 2013. uputila pismo opomene toj državi članici navodeći da se prodajom naftnih proizvoda uz njihovo oslobođenje od trošarina krše zahtjevi koji proizlaze iz Direktive 2008/118. Potvrdila je to stajalište u svojem obrazloženom mišljenju od 1. rujna 2014.
Dopisom od 29. prosinca 2014. Helenska Republika naglasila je svoje prvotno stajalište, prema kojem je to što društvo KAE na graničnim prijelazima Kipoi Evrou, Kakavia i Evzonoi prodaje trošarinsku robu uz njezino oslobođenje od trošarina u skladu s pravom Unije zato što joj primjenjivi pojednostavljeni postupak izvoza omogućava da se uvjeri da se gorivo ne konzumira na grčkom državnom području, nego se izvozi u treće zemlje.
Nezadovoljna objašnjenjima koja je pružila Helenska Republika, Komisija je odlučila podnijeti predmetnu tužbu.
O tužbi
Argumentacija stranaka
Komisija Helenskoj Republici prigovara da je povrijedila obvezu koju ima na temelju članka 7. stavka 1. Direktive 2008/118, naime da obračuna trošarinu na trošarinsku robu u trenutku puštanja robe u potrošnju.
Na temelju očitovanja koja joj je podnijela Helenska Republika tijekom predsudskog postupka, Komisija sažima činjenice na sljedeći način:
–
društvo KAE upravlja benzinskim crpkama, koje djeluju kao trošarinska skladišta, na graničnim prijelazima Kipoi Evrou, Kakavia i Evzonoi;
–
na tim benzinskim crpkama državljani treće zemlje mogu, prije nego što napuste područje Europske unije prelaženjem kopnene granice, kupiti goriva uz primjenu oslobođenja od trošarina kako bi opskrbili svoja vozila registrirana u trećim zemljama;
–
primjenom pojednostavljenog postupka izvoza, nadležna carinska tijela nadziru i ovlašćuju izlazak goriva s područja Unije; i
–
cjelokupni postupak, uključujući prodaju neoporezovanih naftnih proizvoda, uređen je s više ministarskih odluka, donesenih u razdoblju od 2003. do 2005.
Komisija ocjenjuje da, s obzirom na to da su predmetne benzinske crpke „trošarinska skladišta” u smislu članka 4. točke 11. Direktive 2008/118, u njima skladišteni naftni proizvodi podliježu sustavu odgode plaćanja trošarina, tako da se odgađa ubiranje trošarine. U trenutku punjenja spremnika za gorivo vozila nastaje obveza obračunavanja plaćanja trošarina zbog toga što se goriva na grčkom državnom području otpuštaju iz sustava odgode plaćanja trošarina.
To tumačenje proizlazi iz članka 7. stavka 2. točke (a) Direktive 2008/118 koji propisuje da „otpuštanje trošarinske robe, uključujući nepravilno otpuštanje, iz sustava odgode plaćanja trošarine” čini puštanje u potrošnju. Iz stavka 1. istog članka proizlazi da taj pojam „puštanje u potrošnju” označava trenutak nastanka obveze obračunavanja trošarina.
U skladu s tim odredbama, odlučujući trenutak za nastanak obveze obračunavanja trošarina je „puštanje u potrošnju”, a ne sâma „potrošnja”. Iz toga slijedi da obveza obračunavanja ne ovisi o udaljenosti prodajnog mjesta od vanjske granice države članice. Također, nije relevantno razdoblje tijekom kojeg proizvod pušten u potrošnju boravi na državnom području države članice.
Nadalje, iz uvodnih izjava 2. i 8. Direktive 2008/118 proizlazi da pojmove „otpuštanje” i „puštanje u potrošnju” treba tumačiti na istovjetan način u svim državama članicama kako bi se osiguralo pravilno djelovanje unutarnjeg tržišta.
Osim toga, nije relevantna argumentacija prema kojoj punjenje spremnika vozila čini „transakciju izvoza” s obzirom na to da su naftni proizvodi po svojem otpuštanju stavljeni „u carinski postupak izvoza” putem „pojednostavljenog postupka izvoza”. Otpuštanje tih proizvoda iz sustava odgode plaćanja trošarine, u smislu članka 7. stavka 2. te direktive, nužno čini puštanje u potrošnju.
Komisija ocjenjuje da članci 17. do 31. Direktive 2008/118 koji uređuju „kretanje trošarinske robe u sustavu odgode plaćanja trošarine” potvrđuju to tumačenje. Samo ako su uvjeti predviđeni tim člancima ispunjeni, kretanje trošarinske robe obuhvaćeno je sustavom odgode plaćanja trošarine. U svim drugim slučajevima obveza plaćanja trošarine nastaje u trenutku otpuštanja takvih proizvoda iz trošarinskog skladišta.
Pojednostavljeni postupak izvoza koji primjenjuju grčka tijela ne ispunjava te uvjete jer u stvarnosti nije obuhvaćen područjem primjene neke od odredaba te direktive.
Helenska Republika ocjenjuje da su obrazloženo mišljenje i tužba nedosljedni. Iako je u obrazloženom mišljenju utvrđeno da obveza obračunavanja trošarina nastaje u trenutku stvarnog okončanja sustava odgode plaćanja trošarine, u tužbi stvarna potrošnja nije više odlučujuća. Sâma tužba potvrđuje tu nedosljednost s obzirom na to da se Komisija poziva na „puštanje u potrošnju” kao i na „stvarno puštanje u potrošnju”.
Kad je riječ o meritumu, Helenska Republika navodi da činjenica da društvo KAE prodaje naftne proizvode na benzinskim crpkama na graničnim prijelazima Kipoi Evrou, Kakavia i Evzonoi ne dovodi do nastanka obveze obračunavanja trošarine jer se goriva, iako se otpuštaju iz sustava odgode plaćanja trošarine, odmah stavljaju u „carinski postupak izvoza” putem „pojednostavljenog postupka”. Zbog toga nisu povrijeđena ni pravila Direktive 2008/118 ni razina usklađivanja koju ona predviđa.
U okviru tog „carinskog postupka izvoza” carinska tijela odgovorna su za nadzor trošarinskih skladišta i otpuštanje robe iz sustava odgode plaćanja trošarina. Ona također osiguravaju nadzor izvoznih formalnosti, koje obuhvaćaju pojednostavljenu izvoznu deklaraciju, u smislu članaka 282. i 286. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (
SL 1993., L 253, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.), i nadziru stvarni izvoz goriva izvan carinskog područja Unije, primjenom članka 161. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (
SL 1992., L 302, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.). Posljedično tomu, prodaja tih proizvoda, njihovo otpuštanje iz sustava odgode plaćanja trošarine i njihov izvoz dio su jedinstvenog postupka.
Direktivi 2008/118 ne protivi se to da država članica uspostavi takav „pojednostavljeni postupak izvoza” iz sljedećih razloga.
Kao prvo, pojednostavljeni postupci predviđeni člancima 30. i 31. te direktive mogu se primijeniti
mutatis mutandis
.
Kao drugo, zbog neposrednog slijeda sustava odgode plaćanja trošarine i „postupka izvoza” ne primjenjuje se članak 7. stavak 2. točka (a) Direktive 2008/118. Ta odredba odnosi se samo na „jednostavno” otpuštanje trošarinske robe iz sustava odgode plaćanja trošarine.
Kao treće, člankom 7. Direktive 2008/118 nije izvršeno potpuno usklađivanje, tako da puštanje u potrošnju nije jedina moguća posljedica otpuštanja trošarinske robe iz sustava odgode plaćanja trošarine. Naime, članak 17. stavak 1. točka (a) podtočka (iii) te direktive prepoznaje mogućnost da države članice stave proizvod koji dolazi iz sustava odgode plaćanja trošarine u postupak izvoza a da pritom ne nastane obveza obračunavanja trošarina. Zbog toga „pojednostavljeni postupak izvoza” o kojem je riječ ne utječe na mjere usklađivanja iz te iste direktive. Nadalje, protivno Uredbi br. 2913/92, praznine u navedenoj direktivi ostavljaju državama članicama široku marginu prosudbe.
Kao četvrto i posljednje, kad je riječ o članku 17. stavku 1. točki (a) podtočki (iii) i članku 25. Direktive 2008/118, te odredbe se ne primjenjuju jer naftni proizvodi u ovom predmetu izlaze izravno s carinskog područja Unije a da pritom nema kretanja u sustavu odgode plaćanja trošarine. U skladu s člankom 269. stavkom 1. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 952/2013 od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (
SL 2013., L 269, str. 1
. i ispravci
SL 2013., L 287, str. 90
.,
SL 2015., L 70, str. 64
. i
SL 2016., L 267, str. 2
.), opskrba naftnim proizvodima odvija se u skladu s postupkom izvoza koji je u njemu propisan. Iz te odredbe proizlazi da se „[r]oba Unije koja se iznosi iz carinskog područja Unije stavlja […] u postupak izvoza”. Zbog toga ubiranje trošarine nije opravdano.
Osim toga, pojednostavljeni postupak izvoza jamči da naftni proizvodi nisu konzumirani na grčkom državnom području, nego da su izvezeni u treću zemlju. Zbog razumnosti, činjenica da vozila moraju prijeći kratku udaljenost između benzinskih crpki i stvarnih granica ne dovodi u pitanje tu tvrdnju.
Naime, s jedne strane bi se ta udaljenost mogla lako pokriti gorivom preostalim u spremnicima vozila prije njihova ponovnog punjenja pa bi stoga bilo neproporcionalno zahtijevati trošarine. S druge strane, kao što proizlazi iz točaka 25. do 33. presude od 14. studenoga 1985., Neumann (
299/84
,
EU:C:1985:463
), u predmetnom slučaju pravila Direktive 2008/118 neproporcionalna su zbog svoje općenitosti i kad bi zakonodavac riješio taj poseban slučaj, to bi učinio na temelju pravičnosti.
Ocjena Suda
Dopuštenost
Smatrajući da su obrazloženo mišljenje i tužba nedosljedni, Helenska Republika nastoji dokazati da je ova tužba nedopuštena.
Kao što navodi Komisija, iz pisma opomene, obrazloženog mišljenja i tužbe jasno proizlazi da je Komisija okvalificirala opskrbu vozila gorivom na benzinskim crpkama koje čine trošarinska skladišta kao „otpuštanje” trošarinske robe iz sustava odgode plaćanja trošarine, u smislu Direktive 2008/118. Uporaba pojma „stvarno” ne može dovesti ni do kakve zabune u tom pogledu.
Helenska Republika mogla je dakle u potpunosti razumjeti opseg povreda prava Unije koje joj se stavljaju na teret te valja odbaciti prigovor nedopuštenosti koji je istaknula.
Meritum
Helenska Republika smatra da to što je društvo KAE prodavalo naftne proizvode na benzinskim crpkama na graničnim prijelazima Kipoi Evrou, Kakavia i Evzonoi ne dovodi do obveze obračunavanja trošarina jer se goriva, iako se otpuštaju iz sustava odgode plaćanja trošarine, odmah stavljaju u „carinski postupak izvoza”.
Valja podsjetiti da iz članka 7. stavka 1. Direktive 2008/118 proizlazi da obveza obračunavanja trošarina nastaje puštanjem u potrošnju u državi članici. U skladu sa stavkom 2. točkom (a) tog članka, „puštanje u potrošnju” znači otpuštanje trošarinske robe, uključujući nepravilno otpuštanje, iz sustava odgode plaćanja trošarine.
Na temelju članka 17. stavka 1. točke (a) podtočke (i) Direktive 2008/118, trošarinska roba može se kretati unutar sustava odgode plaćanja trošarine na području Unije, među ostalim, od trošarinskog skladišta smještenog u jednoj državi članici do trošarinskog skladišta smještenog u drugoj državi članici. Za takav sustav odgode karakteristično je to da još ne postoji obveza obračunavanja trošarine na trošarinsku robu, iako je oporezivi događaj već nastao. Slijedom navedenoga, u tom sustavu dolazi do odgađanja obveze obračunavanja trošarine na trošarinsku robu do ispunjenja pretpostavke za nastanak te obveze (presuda od 28. siječnja 2016., BP Europa,
C‑64/15
,
EU:C:2016:62
, t.
22.
).
Kada je riječ o takvoj robi obuhvaćenoj sustavom odgode plaćanja trošarine, otpuštanje iz tog sustava, uključujući nepravilno otpuštanje, smatra se „puštanjem u potrošnju”, na temelju članka 7. stavka 2. točke (a) Direktive 2008/118 (presuda od 28. siječnja 2016., BP Europa,
C‑64/15
,
EU:C:2016:62
, t.
23.
).
Nadalje, Sud je već presudio da do „puštanja u potrošnju”, u smislu članka 7. Direktive 2008/118, dolazi fizičkim otpuštanjem trošarinske robe iz sustava odgode plaćanja trošarine (vidjeti u tom smislu presudu od 2. lipnja 2016., Polihim‑SS,
C‑355/14
,
EU:C:2016:403
, t.
53.
i
55.
).
Kao što navodi Komisija, iz uvodne izjave 8. Direktive 2008/118 proizlazi da je za pravilno djelovanje unutarnjeg tržišta potrebno da su pojam trošarina i uvjeti za njezino obračunavanje jednaki u svim državama članicama i da ta direktiva stoga utvrdi, na razini Unije, kada je trošarinska roba puštena u potrošnju.
Iz toga slijedi da pojmove „otpuštanje” i „puštanje u potrošnju”, koji određuju trenutak nastanka obveze obračunavanja trošarine, treba ujednačeno tumačiti u svim državama članicama.
U predmetnom slučaju nesporno je da su naftni proizvodi o kojima je riječ trošarinska roba. Njihovo otpuštanje iz sustava odgode plaćanja trošarine po opskrbi vozila na državnom području Helenske Republike dovodi do njihova puštanja u potrošnju. Budući da, u skladu s člankom 7. stavkom 1., obveza plaćanja trošarina nastaje upravo u tom trenutku, grčki propis koji omogućava nabavu te robe uz oslobođenje od plaćanja trošarine protivi se toj odredbi.
Stavljanje trošarinske robe, nakon njezina otpuštanja iz sustava odgode plaćanja trošarina, u „carinski postupak izvoza”, poput onog koji je opisala Helenska Republika, ne može izmijeniti tu tvrdnju.
S jedne strane, iz strukture Direktive 2008/118 kao i iz njezinih odredbi koje se odnose na definiciju i funkcioniranje trošarinskih skladišta i sustava odgode, poput članka 4. točaka 7. i 11., članka 15. stavka 2. kao i članaka 16. i 17. te direktive, proizlazi da je trošarinska roba koja se drži izvan sustava odgode nužno u određenom trenutku na ovaj ili onaj način bila puštena u potrošnju u smislu članka 7. stavka 1. te direktive (vidjeti, analogijom, presudu od 5. travnja 2001., Van de Water,
C‑325/99
,
EU:C:2001:201
, t.
34.
).
Slijedom toga, budući da punjenje gorivom spremnika vozila poput onih u ovom predmetu treba okvalificirati kao „otpuštanje” te stoga kao „puštanje u potrošnju”, u smislu članka 7. Direktive 2008/118, činjenica da su, poslije ili čak istovremeno, goriva stavljena u „carinski postupak izvoza” nema nikakvog utjecaja na obvezu obračunavanja trošarine (vidjeti analogijom presudu od 29. travnja 2010., Dansk Transport og Logistik,
C‑230/08
,
EU:C:2010:231
, t.
80.
i
81.
).
Uzimajući u obzir ta razmatranja, nije potrebno analizirati argumentaciju Helenske Republike kojom ona želi utvrditi sukladnost svojeg „carinskog postupka izvoza” s uredbama br. 2913/92, 2454/93 i 952/2013.
S druge strane, nesporno je da nacionalna pravila koja se odnose na prodaju predmetnih naftnih proizvoda ne ispunjavaju zahtjeve iz Direktive 2008/118 kojima se omogućava oslobođenje prodaje trošarinske robe od trošarina ili izvoz takve robe u sustavu odgode plaćanja trošarina.
Kad je riječ, među ostalim, o članku 14. te direktive, Helenska Republika ne osporava da nije moguće primijeniti u njemu predviđenu mogućnost da se od plaćanja trošarina oslobodi trošarinska roba kojom se opskrbljuju trgovine – izdvojena prodajna mjesta carinskih skladišta, a koju nose u osobnoj prtljazi putnici koji se nađu na trećem području ili u trećim zemljama.
Helenska Republika na osporava ni činjenicu da članci 17. do 31. Direktive 2008/118 kojima je uređeno „kretanje trošarinske robe u sustavu odgode plaćanja trošarine” nisu primjenjivi u predmetnom slučaju.
Konkretno, ona priznaje da nisu ispunjeni uvjeti iz članka 17. stavka 1. točke (a) podtočke (iii) te direktive kojim se predviđa da se „[t]rošarinska roba […] može kretati u sustavu odgode plaćanja trošarine na području Zajednice […] od trošarinskog skladišta do mjesta na kojem trošarinska roba napušta područje Zajednice, kako je navedeno u članku 25. stavku 1.”
Također je nesporno da „carinski postupak izvoza” koji je uspostavila Helenska Republika nije obuhvaćen člancima 30. i 31. Direktive 2008/118 jer se njima uređuju samo pojednostavljeni postupci za kretanje trošarinske robe u sustavu odgode plaćanja trošarine koji se odvijaju ili na državnom području jedne države članice ili na područjima više država članica.
Kad je riječ o argumentu prema kojem načelo proporcionalnosti zahtijeva tumačenje Direktive 2008/118 na temelju kojeg je moguća prodaja neoporezovanih naftnih proizvoda u okolnostima predmetnog slučaja, valja ga odbiti kao neosnovan. Naime, tim tumačenjem bi se
praeter legem
omogućilo odstupanje od članka 7. Direktive 2008/118 te bi se ugrozio cilj usklađivanja uvjeta za obračunavanje trošarine čija je važnost za pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta navedena u točkama 44. i 45. ove presude.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da je Komisijina tužba osnovana.
Slijedom toga, valja utvrditi da je, time što je donijela i održala na snazi propis kojim je omogućena prodaja neoporezovanih naftnih proizvoda na benzinskim crpkama društva KAE smještenima na graničnim prijelazima Kipoi Evrou, Kakavia i Evzonoi, koji se svi nalaze u pograničnim područjima s trećim zemljama – to jest, konkretno, s Turskom Republikom, Republikom Albanijom i bivšom jugoslavenskom republikom Makedonijom – Helenska Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 7. stavka 1. Direktive 2008/118.
Troškovi
U skladu s člankom 138. stavka 1. Poslovnika Suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev. Budući da je Komisija postavila da se Helenskoj Republici naloži snošenje troškova i da ona nije uspjela u postupku, valja joj naložiti snošenje troškova.

Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Time što je donijela i održala na snazi propis kojim je omogućena prodaja neoporezovanih naftnih proizvoda na benzinskim crpkama društva Katastimata Aforologiton Eidon AE smještenima na graničnim prijelazima Kipoi Evrou (Grčka), Kakavia (Grčka) i Evzonoi (Grčka), koji se svi nalaze u pograničnim područjima s trećim zemljama – to jest, konkretno, s Turskom Republikom, Republikom Albanijom i bivšom jugoslavenskom republikom Makedonijom – Helenska Republika povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 7. stavka 1. Direktive Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ.

2.
Helenskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: grčki