CELEX: 62019CJ0636
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Tarpvalstybinės sveikatos priežiūros paslaugos
Sąvoka „apdraustasis“
Reglamentas (EB) Nr. 883/2004
1 straipsnio c punktas
2 straipsnis
24 straipsnis
Teisė gyvenamosios vietos valstybėje narėje gauti išmokas natūra, padengiamas pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita
Direktyva 2011/24/ES
3 straipsnio b punkto i papunktis
7 straipsnis
Sveikatos priežiūros paslaugų, gautų kitoje nei gyvenamosios vietos ar pensijos mokėjimo valstybėje narėje, išlaidų kompensavimas
Sąlygos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl kartu taikomų 2011 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/24/ES dėl pacientų teisių į tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas įgyvendinimo (
OL L 88, 2011, p. 45
) 3 straipsnio b punkto i papunkčio ir 7 straipsnio 1 dalies, 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (
OL L 166, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72; klaidų ištaisymas
OL L 188, 2013, p. 10
), iš dalies pakeisto 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 988/2009 (
OL L 284, 2009, p. 43
) (toliau – Reglamentas Nr. 883/2004), 1 straipsnio c punkto bei 2 ir 24 straipsnių, taip pat SESV 56 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Y ir
Centraal Administratie Kantoor
(Centrinė administravimo tarnyba, Nyderlandai, toliau – CAK) ginčą dėl pastarosios atsisakymo kompensuoti Y išlaidas, susijusias su sveikatos priežiūros paslaugomis, kurios jai buvo suteiktos kitoje nei gyvenamosios vietos ar pensijos mokėjimo valstybėje narėje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 883/2004
Reglamento Nr. 883/2004 3, 20 ir 22 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(3)
1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenimis, savarankiškai dirbantiems asmenimis ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje [
OL L 149, 1971, p. 2
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 35] daug kartų buvo keičiamas ir atnaujinamas, atsižvelgiant ne tik į poslinkius Bendrijoje, įskaitant [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismo sprendimus, bet ir į nacionalinių teisės aktų pakeitimus. Dėl minėtų veiksnių Bendrijos koordinavimo taisyklės tapo pernelyg sudėtingos ir ilgos. Todėl siekiant laisvo asmenų judėjimo svarbu pakeisti – patobulinti ir supaprastinti – šias nuostatas.
<…>
(20)
Ligos, motinystės ir lygiaverčių tėvystės išmokų srityje turi būti numatyta apsauga apdraustiesiems ir jų šeimos nariams, gyvenantiems arba būnantiems valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė.
<…>
(22)
Dėl konkrečios pretendentų gauti pensiją ir pensininkų bei jų šeimų narių padėties būtina numatyti nuostatas, reguliuojančias draudimą ligos atveju <…>, pritaikant jas šiai situacijai.“
Šio reglamento 1 straipsnyje numatyta:
„Šiame reglamente:
<…>
c)
„apdraustasis“ pagal III antraštinės dalies 1 ir 3 skyriuose nurodytas socialinės apsaugos sritis – bet kuris asmuo, atitinkantis valstybės narės, kuri yra kompetentinga vadovaujantis II antraštine dalimi, teisės aktų sąlygas dėl teisės gauti išmokas, atsižvelgiant į šio reglamento nuostatas;
<…>
l)
„teisės aktai“ – kiekvienos atskiros valstybės narės įstatymai, reglamentai ir kitos [teisės] nuostatos bei visos kitos įgyvendinimo priemonės, susijusios su socialinės apsaugos sritimis, kurioms taikoma 3 straipsnio 1 dalis;
<…>
<…>
q)
„kompetentinga įstaiga“ –
i)
įstaiga, kurioje atitinkamas asmuo yra apdraustas prašymo gauti išmoką pateikimo metu;
arba
ii)
įstaiga, kurioje atitinkamas asmuo turi ar turėtų teisę į išmokas, jeigu jis, jo šeimos narys ar nariai gyventų valstybės narės teritorijoje, kurioje yra ši įstaiga;
<…>
s)
„kompetentinga valstybė narė“ – valstybė narė, kurios teritorijoje yra įsikūrusi kompetentinga įstaiga;
<…>
v
a) „išmokos natūra“:
i)
taikant III antraštinės dalies 1 skyrių (ligos, motinystės ir lygiavertės tėvyst[ė]s išmokos) – išmokos natūra, teikiamos pagal valstybės narės teisės aktus ir skirtos užtikrinti sveikatos priežiūros ir papildomų sveikatos priežiūros produktų bei paslaugų teikimą, prieinamumą, tiesiogiai apmokėti ar kompensuoti sveikatos priežiūros ir papildomų sveikatos priežiūros produktų bei paslaugų išlaidas. Tai apima ilgalaikės priežiūros išmokas natūra;
<…>“
Minėto reglamento 2 straipsnio „Asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas“ 1 dalyje nustatyta:
„Šis reglamentas taikomas valstybės narės piliečiams, asmenims be pilietybės ir pabėgėliams, gyvenantiems vienoje iš valstybių narių, kuriems yra ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai, bei jų šeimos nariams ir maitintojo netekusiems asmenims.“
To paties reglamento 3 straipsnio „Taikymo sritys [Materialinė taikymo sritis]“ 1 dalyje nurodyta:
„1. Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)
ligos išmokas;
<…>“
Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinėje dalyje „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ yra 11 straipsnis „Bendrosios taisyklės“. Šio straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Laikantis 12–16 straipsnių nuostatų:
<…>
e)
visiems kitiems asmenims, kuriems netaikomi a–d punktai, taikomi tos valstybės narės, kurioje jie gyvena, teisės aktai, nepažeidžiant kitų šio reglamento nuostatų, garantuojančių jiems išmokas pagal vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktus.“
Šio reglamento 16 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
Asmeniui, gaunančiam pensiją arba pensijas pagal vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktus, ir gyvenančiam kitoje valstybėje narėje, gali, jo prašymu, būti netaikomi pastarosios valstybės teisės aktai, jeigu jam šie teisės aktai negalioja dėl darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo.“
Minėto reglamento 24 straipsnyje „Teisės gauti išmokas natūra pagal valstybės narės, kurioje gyvenama, teisės aktus neturėjimas“ numatyta:
„1.   Jeigu asmuo, gaunantis pensiją arba pensijas pagal vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktus, neturi teisės gauti išmokų natūra pagal tos valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktus, nepaisant to, jis ir jo šeimos nariai gauna šias išmokas, tartum jis turėtų teisę jas gauti pagal valstybės narės arba bent vienos iš valstybių narių, atsakingų už jo pensijas, teisės aktus, jeigu jis gyventų toje valstybėje narėje. Išmokas natūra 2 dalyje nurodytos įstaigos lėšomis moka gyvenamosios vietos įstaiga, tartum atitinkamas asmuo turėtų teisę gauti išmokas natūra pagal tos valstybės narės teisės aktus.
2.   1 dalyje nurodytais atvejais išmokų natūra išlaidas padengia įstaigos, nustatytos pagal šias taisykles:
a)
jeigu pensininkas turi teisę gauti išmokas natūra pagal vienos valstybės narės teisės aktus, išlaidas padengia tos valstybės narės kompetentinga įstaiga;
b)
jeigu pensininkas turi teisę gauti išmokas natūra pagal dviejų ar daugiau valstybių narių teisės aktus, jų išlaidas padengia tos valstybės narės, kurios teisės aktai asmeniui buvo taikomi ilgiausiai, kompetentinga įstaiga; jeigu, taikant šią taisyklę, atsakingomis už išmokų išlaidas taptų kelios įstaigos, tas išlaidas padengia įstaiga, įgyvendinanti teisės aktus, kurie pensininkui buvo taikomi paskiausiai.“
To paties reglamento 27 straipsnio „Pensininko arba jo šeimos narių buvimas ne toje valstybėje narėje, kurioje jie gyvena. Buvimas kompetentingoje valstybėje narėje. Leidimas gauti tinkamą gydymą už valstybės narės, kurioje gyvenama, ribų“ 3 dalyje numatyta:
„20 straipsnis taikomas
mutatis mutandis
pensininkui ir (arba) jo šeimos nariams, jiems būnant ne toje valstybėje narėje, kurioje jie gyvena, kad gautų jų sveikatos būklę atitinkantį gydymą.“
Reglamento Nr. 883/2004 1 skyriaus 3 skirsnio 31 straipsnis „Bendrosios nuostatos“ suformuluotas taip:
„23–30 straipsnių nuostatos netaikomos pensininkui <…>, [turinčiam] teisę gauti išmokas pagal valstybės narės teisės aktus darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo pagrindu. Tokiu atveju atitinkamam asmeniui, remiantis šio skyriaus nuostatomis, taikomos 17–21 straipsnių nuostatos.“
Direktyva 2011/24
Direktyvos 2011/24 29 ir 30 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(29)
Tikslinga reikalauti, kad ir pacientai, siekiantys gauti sveikatos priežiūros paslaugas kitoje valstybėje narėje kitomis aplinkybėmis, nei numatytosios pagal Reglamentą [883/2004], turėtų galimybę pasinaudoti laisvo pacientų, paslaugų ir prekių judėjimo principais laikydamiesi SESV ir šios direktyvos. Pacientams turėtų būti garantuojamas išlaidų už sveikatos priežiūros paslaugas padengimas bent tokiu lygiu, kokiu būtų padengtos išlaidos už tas pačias sveikatos priežiūros paslaugas, jeigu tos paslaugos būtų suteiktos draudimo valstybėje narėje. Tokia garantija turėtų visiškai užtikrinti valstybių narių atsakomybę nustatyti, kokia apimtimi jų piliečiams padengiamos išlaidos ligos atveju, ir leistų išvengti bet kokio reikšmingo poveikio jų nacionalinių sveikatos sistemų finansavimui.
(30)
Todėl pacientų atžvilgiu abi sistemos turėtų būti aiškios: taikoma arba ši direktyva, arba Sąjungos reglamentai dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo.“
Šios direktyvos 3 straipsnis „Terminų apibrėžtys“ suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
b)
apdraustasis:
i)
asmenys, įskaitant jų šeimos narius ir maitintojo netekusius asmenis, kuriems taikomas Reglamento [Nr. 883/2004] 2 straipsnis ir kurie yra apdrausti, kaip apibrėžta to reglamento 1 straipsnio c punkte; <…>
<…>
c)
draudimo valstybė narė:
i)
b punkto i papunktyje nurodytų asmenų atveju: valstybė narė, kuri turi kompetenciją apdraustajam suteikti išankstinį leidimą gauti tinkamą gydymą už jo gyvenamosios vietos valstybės narės ribų pagal Reglamentą [Nr. 883/2004] ir [2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 987/2009, nustatantį Reglamento Nr. 883/2004 įgyvendinimo tvarką (
OL L 284, 2009, p. 1
)];
<…>“
Minėtos direktyvos 7 straipsnio „Bendrieji išlaidų kompensavimo principai“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Nedarant poveikio Reglamentui [Nr. 883/2004] ir laikantis 8 ir 9 straipsnių nuostatų, draudimo valstybė narė užtikrina, kad būtų kompensuotos apdraustojo tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidos, jeigu aptariamos sveikatos priežiūros paslaugos priskiriamos paslaugoms, į kurias apdraustasis turi teisę draudimo valstybėje narėje.
2.   Nukrypstant nuo 1 dalies:
a)
jei valstybė narė yra nurodyta Reglamento [Nr. 883/2004] IV priede pateiktame sąraše ir laikydamasi to reglamento yra pripažinusi pensininkų ir jų šeimos narių, kurie gyvena kitoje valstybėje narėje, teisę gauti laikinojo nedarbingumo išmokas, ji teikia jiems sveikatos priežiūros paslaugas pagal šią direktyvą savo sąskaita, kai jie yra jos teritorijoje, laikydamasi savo teisės aktų, tarsi atitinkami asmenys gyventų tame priede pateiktame sąraše nurodytoje valstybėje narėje;
<…>“
Tos pačios direktyvos 8 straipsnio „Sveikatos priežiūros paslaugos, kurioms gali būti taikomas išankstinio leidimo reikalavimas“, 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Draudimo valstybė narė tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų kompensavimui gali numatyti išankstinio leidimo suteikimo sistemą, laikydamasi šio ir 9 straipsnių. Išankstinio leidimo suteikimo sistema, įskaitant atitinkamus kriterijus bei tų kriterijų taikymą ir individualius sprendimus dėl atsisakymo suteikti išankstinį leidimą, turi apsiriboti tik tuo, kas yra būtina ir būti proporcinga siekiamo tikslo atžvilgiu, ir ji negali tapti savavališko diskriminavimo priemone arba nepagrįsta kliūtimi laisvam pacientų judėjimui.
2.   Sveikatos priežiūros paslaugos, kurioms gali būti taikomas išankstinio leidimo reikalavimas, yra tik tos:
a)
kurias būtina planuoti, siekiant užtikrinti, kad atitinkamos valstybės narės teritorijoje būtų pakankamos ir nuolat prieinamos įvairios ir subalansuotos kokybiško gydymo paslaugos, arba kad būtų kontroliuojamos išlaidos ir, kiek įmanoma, išvengta bet kokio finansinių, techninių ir žmogiškųjų išteklių švaistymo; ir
<…>
ii)
jei reikia labai specializuotos ir išlaidų požiūriu brangios medicinos infrastruktūros arba medicinos įrangos;
<…>“
Direktyvos 2011/24 9 straipsnis „Tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas reglamentuojančios administracinės procedūros“ suformuluotas taip:
„1.   Draudimo valstybė narė užtikrina, kad administracinės procedūros dėl naudojimosi tarpvalstybinėmis sveikatos priežiūros paslaugomis ir su kitoje valstybėje narėje patirtų sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų kompensavimu, būtų grindžiamos objektyviais, nediskriminaciniais kriterijais, kurie yra būtini bei proporcingi siekiamo tikslo atžvilgiu.
2.   Bet kuri 1 dalyje nurodyta administracinė procedūra turi būti lengvai prieinama, o informacija apie tokią procedūrą skelbiama viešai tinkamu lygiu. Tokia procedūra turi būti pajėgi užtikrinti, kad prašymai būtų tvarkomi objektyviai ir nešališkai.
3.   Valstybės narės nustato protingus terminus, per kuriuos turi būti išnagrinėjamos paraiškos dėl naudojimosi tarpvalstybinės sveikatos priežiūros paslaugomis, ir viešai juos iš anksto paskelbia. Nagrinėdamos paraišką dėl naudojimosi tarpvalstybinės sveikatos priežiūros paslaugomis, valstybės narės atsižvelgia į:
a)
konkrečią sveikatos būklę;
b)
skubą ir individualias aplinkybes.
4.   Valstybės narės užtikrina, kad individualūs administraciniai sprendimai dėl naudojimosi tarpvalstybinėmis sveikatos priežiūros paslaugomis ir dėl kitoje valstybėje narėje patirtų sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų kompensavimo būtų tinkamai pagrįsti ir atskirais atvejais galėtų būti peržiūrimi ir kad juos būtų galima apskųsti teisme, įskaitant laikinųjų apsaugos priemonių taikymą.
5.   Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei siūlyti pacientams naudotis neprivaloma išankstinių pranešimų sistema, pagal kurią pateikęs tokį pranešimą pacientas gautų rašytinį patvirtinimą apie numatomą didžiausią sumą, kuri galėtų būti kompensuota. Nustatant šią numatomą sumą atsižvelgiama į paciento klinikinį atvejį, nurodant medicinines procedūras, kurios, kaip tikėtina, bus taikomos.
Valstybės narės gali nuspręsti tarp kompetentingų institucijų taikyti finansinio kompensavimo mechanizmus, kaip numatyta Reglamente [Nr. 883/2004]. Jei draudimo valstybėje narėje toks mechanizmas netaikomas, ji užtikrina, kad pacientai gautų kompensaciją be nepagrįsto delsimo.“
Nyderlandų teisė
Zorgverzekeringswet
(
Stb
. Nr. 358, 2005; Sveikatos draudimo įstatymas) redakcijos, galiojusios nuo 2014 m. balandžio 1 d. iki 2017 m. sausio 1 d. (
Stb
. Nr. 578, 2013), 69 straipsnyje nustatyta:
„1.   Užsienyje gyvenantys asmenys, kurie, remiantis Europos Bendrijų Tarybos reglamentu arba reglamentu, priimtu pagal Europos ekonominės erdvės susitarimą arba sutartį dėl socialinės apsaugos, turi teisę į sveikatos priežiūrą arba į jos išlaidų atlyginimą pagal savo gyvenamosios vietos valstybės sveikatos draudimą reglamentuojančius teisės aktus, registruojasi [CAK], nebent jie privalomai draudžiami pagal šį įstatymą.
2.   Šio straipsnio 1, 14 ir 15 dalyse nurodyti asmenys moka ministro įsakymu nustatytiną įmoką. Jos dalis, taip pat nustatytina ministro įsakymu,
Wet op de zorgtoeslag
[Sveikatos draudimo išmokų įstatymas] taikymo tikslais laikytina sveikatos draudimo įmoka.
<…>
4.   [CAK] yra atsakinga už šio straipsnio 1, 14 ir 15 dalių ir jose nurodytų tarptautinių teisės aktų nuostatų įgyvendinimą ir priima sprendimus dėl 2 ir 3 dalyse nurodytų įmokų surinkimo ir mokėjimo.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Y yra Nyderlandų pilietė, kuri gyvena Belgijoje ir gauna Nyderlandų Karalystės mokamą senatvės pensiją pagal 1956 m. gegužės 31 d.
Algemene Ouderdomswet
(
Stb
., Nr. 281, 1956; Bendrasis senatvės pensijų įstatymas). Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, Y pagal Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnį turėjo teisę gauti savo gyvenamosios vietos valstybės teisės aktuose numatytas sveikatos priežiūros paslaugas, kurių išlaidos padengiamos Nyderlandų Karalystės sąskaita; pastarajai valstybei ji privalėjo mokėti įmokas pagal Sveikatos priežiūros draudimo įstatymo 69 straipsnį. Kadangi Y, kaip pensininkė, pensiją gavo Nyderlandų Karalystėje, bet šioje valstybėje narėje negyveno, jai nebuvo taikoma Nyderlandų privalomojo sveikatos draudimo sistema ir ji neturėjo mokėti atitinkamų įmokų.
2015 m. kovo 6 d., po bendrosios praktikos gydytojo konsultacijos Belgijoje,
Academisch Ziekenhuis Maastricht
(Mastrichto universitetinė ligoninė, Nyderlandai) Y buvo atliktas rentgeno tyrimas, paskui, 2015 m. kovo 8 d., – magnetinio rezonanso tomografijos (MRT) tyrimas.
2015 m. kovo 9 ir 11 d. Y sutuoktinis telefonu kreipėsi į CAK dėl Vokietijoje numatomo medicininio gydymo. CAK atkreipė jo dėmesį į tai, kad šiam gydymui taikoma leidimo procedūra.
Po Mastrichto universitetinėje ligoninėje atliktų tyrimų 2015 m. kovo 12 d. Y diagnozuotas antros stadijos krūties vėžys. Jai buvo pasiūlytas gydymas.
2015 m. kovo 13 d. Y kreipėsi dėl antros medicininės nuomonės į Osnabriuke (Vokietija) esančią
Franziskus Hospital Harderberg
ligoninę, dėl šios nuomonės ji prašė CAK išankstinio leidimo. Per šią konsultaciją jai buvo diagnozuotas trečios stadijos krūties vėžys.
2015 m. kovo 20 d. šioje ligoninėje Y atlikta krūtų operacija, o 2015 m. kovo 25 d. pašalinti limfmazgiai. Vėliau nuo 2015 m. balandžio 14 d. iki 2015 m. birželio 24 d. Y minėtoje ligoninėje buvo teikiamas pooperacinis gydymas, įskaitant radioterapiją. CAK nebuvo pateikta jokio prašymo išduoti išankstinį leidimą šioms operacijoms ir gydymui.
2015 m. kovo 19 d. Belgijos sveikatos draudimo įstaiga, kurioje apdrausta Y, pateikė CAK prašymą išduoti
a posteriori
leidimą dėl medicininio gydymo, atlikto po to, kai 2015 m. kovo 13 d.
Franziskus Hospital Harderberg
ligoninėje buvo suteikta konsultacija.
2015 m. gegužės 1 d. CAK atsisakė išduoti tokį leidimą, motyvuodama tuo, kad leidimas galėjo būti išduotas tik tuo atveju, jei Y jo būtų paprašiusi prieš gaudama šį gydymą, tačiau to nepadarė.
2015 m. liepos 1 d. Y vis dėlto paprašė CAK kompensuoti Vokietijoje patirtas minėto gydymo išlaidas, kurių bendra suma sudarė 16853,13 EUR, ir pateikė atitinkamas sąskaitas faktūras.
2015 m. liepos 20 d. sprendimu CAK šį prašymą atmetė, motyvuodama tuo, kad Y išvyko į Vokietiją tam, kad ten jai būtų suteiktos tarpusavyje siejamose Reglamento Nr. 883/2004 20 straipsnio ir Reglamento Nr. 987/2009 26 straipsnio nuostatose nurodytos „planinės sveikatos priežiūros paslaugos“, dėl kurių Y nepaprašė išankstinio leidimo.
2016 m. sausio 4 d. sprendimu CAK atmetė Y pateiktą skundą dėl 2015 m. liepos 20 d. sprendimo kaip nepagrįstą.
Dėl to sprendimo Y pareikštas ieškinys
Rechtbank Amsterdam
(Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) taip pat buvo atmestas. Tas teismas iš esmės nusprendė, kad kiekvienąkart su vienos savaitės pertrauka Vokietijoje gauta pirminė konsultacija, hospitalizavimas ir gydymas leidžia teigti, kad šios sveikatos priežiūros paslaugos nebuvo suteiktos ypatingos skubos aplinkybėmis, susijusiomis su Y sveikatos būkle. Minėto teismo teigimu, CAK pagrįstai Y gydymą Vokietijoje pripažino „planiniu gydymu“, kuriam nebuvo išduota jokio išankstinio leidimo, todėl galėjo atsisakyti kompensuoti atitinkamas medicinos išlaidas.
Dėl to sprendimo Y pateikė apeliacinį skundą
Centrale Raad van Beroep
(Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Ji teigia, pirma, kad 2015 m. kovo 20 ir 25 d. Vokietijos ligoninėje atliktos operacijos dėl medicininiu požiūriu skubaus ir nenumatomo jų pobūdžio turėjo būti pripažintos „neplaninėmis“ sveikatos priežiūros paslaugomis, kaip tai suprantama pagal tarpusavyje siejamas Reglamento Nr. 883/2004 19 straipsnio ir Reglamento Nr. 987/2009 26 straipsnio nuostatas, kurioms kompensuoti nereikalingas išankstinis leidimas. Antra, Y teigia, kad pagal Direktyvos 2011/24 8 straipsnį išankstinis leidimas pooperacinio gydymo, įskaitant radioterapijos, išlaidoms, patirtoms Vokietijoje nuo 2015 m. balandžio 14 d. iki birželio 24 d., padengti taip pat nereikalingas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad CAK neturėjo kompensuoti Vokietijoje patirtų Y išlaidų, nes ši nepaprašė Reglamento Nr. 883/2004 20 straipsnio 1 dalyje nurodyto išankstinio leidimo, nors ši nuostata pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalį
mutatis mutandis
taikoma pensininkams. Pripažindamas, kad nereikėjo nagrinėti klausimo, ar vien to, kad Y nepaprašė išduoti išankstinio leidimo, pakako, kad CAK būtų galėjusi atsisakyti kompensuoti tas išlaidas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad net jei tokio leidimo būtų buvę paprašyta laiku, CAK būtų galėjusi atsisakyti jį išduoti, atsižvelgiant į tai, kad per tame teisme vykstantį procesą Belgijos sveikatos draudimo įstaiga pareiškė, kad per tą patį laiką, kaip Vokietijoje, toks pat gydymas Y galėjo būti suteiktas Belgijoje.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar, kaip tvirtina Y, pensininkas vis tiek gali remtis Direktyvos 2011/24 nuostatomis, kad jam būtų visiškai ar iš dalies kompensuotos Vokietijoje suteiktų pooperacinės sveikatos priežiūros paslaugų, įskaitant radioterapijos paslaugas, išlaidos, nes pagal šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį joms nereikia leidimo. Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Y, kaip pensininkė, kuri nėra apdrausta pagal nacionalinę privalomojo sveikatos draudimo sistemą, patenka į Direktyvos 2011/24 taikymo asmenims sritį kaip „apdraustoji“, kaip tai suprantama pagal tos direktyvos 3 straipsnio b punkto i papunktį.
Galiausiai, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Y nepatenka į Direktyvos 2011/24 taikymo asmenims sritį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar pagal SESV 56 straipsnį draudžiama pensijos mokėjimo valstybei narei atsisakyti Y kompensuoti kitoje nei toje valstybėje narėje ar gyvenamosios vietos valstybėje suteiktų ambulatorinės sveikatos priežiūros paslaugų, dėl kurių ji nedavė išankstinio leidimo, išlaidas, nes tai laikytina nepagrįstu šia nuostata garantuojamos laisvės teikti paslaugas apribojimu.
Šiomis aplinkybėmis
Centrale Raad van Beroep
(Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyva 2011/24 turi būti aiškinama taip, kad Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnyje nurodyti asmenys, kurie gyvenamosios vietos valstybėje gauna Nyderlandų lėšomis apmokamas išmokas natūra, tačiau Nyderlanduose nėra apdrausti privalomuoju sveikatos draudimu, dėl suteiktų sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų kompensavimo gali tiesiogiai remtis šia direktyva?
Jeigu atsakymas būtų neigiamas:
2.
Ar iš SESV 56 straipsnio išplaukia, kad tokiomis faktinėmis aplinkybėmis, kaip šioje byloje, atsisakymas kompensuoti sveikatos priežiūros paslaugų, suteiktų kitoje nei gyvenamosios vietos arba pensijos mokėjimo valstybėje narėje, išlaidas yra nepateisinamas laisvės teikti paslaugas apribojimas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/24 3 straipsnio b punkto i papunktis ir 7 straipsnio 1 dalis, siejami su Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punktu ir 2 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pensininkas, kuris pagal šio reglamento 24 straipsnį turi teisę jo gyvenamosios vietos valstybėje narėje gauti išmokas natūra, padengiamas jo pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita, pagal valstybės narės teisės aktus turi būti laikomas „apdraustuoju“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį, ir jam gali būti kompensuotos dar kitoje valstybėje narėje suteiktų sveikatos priežiūros paslaugų išlaidos, nors pensijos mokėjimo valstybėje narėje jis nėra apdraustas privalomuoju sveikatos draudimu.
Direktyvos 2011/24 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, nedarant poveikio Reglamentui Nr. 883/2004 ir laikantis šios direktyvos 8 ir 9 straipsnių nuostatų, draudimo valstybė narė užtikrina, kad būtų kompensuotos apdraustojo patirtos tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidos, jeigu atitinkamos sveikatos priežiūros paslaugos priskiriamos paslaugoms, į kurias apdraustasis turi teisę draudimo valstybėje narėje.
Sąvoka „apdraustasis“, kuri apibrėžta Direktyvos 2011/24 3 straipsnio b punkto i papunktyje, nurodomi „asmenys, <…> kuriems taikomas Reglamento [Nr. 883/2004] 2 straipsnis ir kurie yra apdrausti, kaip apibrėžta to reglamento 1 straipsnio c punkte“. Taigi ši nuostata apibrėžiama darant nuorodą į šias dvi Reglamento Nr. 883/2004 nuostatas, visų pirma siekiant užtikrinti šio reglamento suderinamumą su Direktyva 2011/24, kaip nurodyta šios direktyvos 30 konstatuojamojoje dalyje. Kadangi Direktyvos 2011/24 3 straipsnio b punkto i papunktyje kartu nurodomos pirma minėtos Reglamento Nr. 883/2004 nuostatos, tam, kad asmuo būtų laikomas „apdraustuoju“, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, jis turi tenkinti visas šiose nuostatose numatytas sąlygas.
Viena vertus, Reglamento Nr. 883/2004 2 straipsnio, kuriame apibrėžiama šio reglamento taikymo asmenims sritis, 1 dalyje nustatyta, kad šis reglamentas „taikomas valstybės narės piliečiams <…>, kuriems yra ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai“. Kita vertus, pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punktą „apdraustasis“ tai – atsižvelgiant į šio reglamento III antraštinės dalies 1 skyriuje, susijusiame su ligos, motinystės ir lygiavertėmis tėvystės išmokomis, ir 3 skyriuje, susijusiame su išmokomis mirties atveju, nustatytas socialinės apsaugos sritis – bet kuris asmuo, atitinkantis valstybės narės, kuri yra kompetentinga pagal minėto reglamento II antraštinę dalį, teisės aktų sąlygas dėl teisės gauti šias išmokas, atsižvelgiant į kitas susijusias šio reglamento nuostatas.
Pirma, siekiant nustatyti, ar asmuo, esantis tokioje padėtyje, kaip Y, kuris gauna senatvės pensiją pagal savo pilietybės valstybės narės teisės aktus, bet gyvena kitoje valstybėje narėje, o pagal Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnio 1 dalį turi teisę gyvenamosios vietos valstybėje narėje gauti išmokas natūra, padengiamas jo pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita, turi būti laikomas asmeniu, kuriam „taikomi vienos valstybės narės teisės aktai“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 1 dalį, reikia pripažinti (kaip tai padarė generalinis advokatas savo išvados 45 punkte), kad toks asmuo, būtent dėl to, kad gauna minėtą senatvės pensiją, patenka į valstybės narės, t. y. pensijos mokėjimo valstybės narės, teisės aktų taikymo sritį, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Tas pats pasakytina ir apie aplinkybę, kad pagal pensijos mokėjimo valstybės narės teisės aktus toks asmuo privalo mokėti įmoką, kad padengtų sveikatos priežiūros paslaugas, numatytas minėto reglamento 24 straipsnio 1 dalyje.
Antra, dėl nustatymo, ar Y padėtyje esantis asmuo patenka į sąvokos „apdraustasis“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punktą, taikymo sritį, viena vertus, neginčijama, kad pagrindinėje byloje aptariamos sveikatos priežiūros paslaugos yra viena iš šio reglamento III antraštinės dalies 1 skyriuje nurodytų socialinės apsaugos sričių. Kita vertus, reikia patikrinti, ar toks asmuo tenkina kompetentingos valstybės narės teisės aktuose nustatytas sąlygas dėl teisės gauti šias išmokas.
Iš kartu taikomų Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies e punkto ir 16 straipsnio 2 dalies nuostatų matyti, kad jeigu pensijos, mokamos pagal vienos ar kelių valstybių narių teisės aktus, gavėjui, gyvenančiam kitoje valstybėje narėje, paprastai turi būti taikomi gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktai, šiam pensininkui, jo prašymu, tie teisės aktai gali būti netaikomi, išskyrus tuos atvejus, kai jie galioja dėl darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo.
Kai pensininkas prašo taikyti tokią išimtį, įstaiga, kuriai tenka pareiga padengti išmokų natūra, kurias šis pensininkas turi teisę gauti pagal Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnio 1 dalį, išlaidas, nustatoma pagal šio straipsnio 2 dalyje įtvirtintas taisykles. Taigi valstybė narė, kuriai priklauso ta įstaiga, yra pagal šio reglamento II antraštinę dalį kompetentinga valstybė narė.
Šiuo atveju nustatyta, kad Y taikomi Nyderlandų Karalystės, t. y. pagal Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinę dalį kompetentingos valstybės narės, teisės aktai.
Taigi kyla klausimas, ar asmuo, kurio padėtis yra tokia kaip Y, tenkina šiuose teisės aktuose nustatytas sąlygas, „atsižvelgiant į šio reglamento nuostatas“, kad įgytų teisę į šio reglamento 24 straipsnio 1 dalyje numatytas išmokas.
Siekiant atsakyti į šį klausimą reikia konstatuoti, kad šioje nuostatoje nurodyta sąvoka „teisės aktai“ pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio 1 punkto pirmą pastraipą suprantama kaip „kiekvienos atskiros valstybės narės įstatymai, reglamentai ir kitos [teisės] nuostatos bei visos kitos įgyvendinimo priemonės, susijusios su socialinės apsaugos sritimis, kurioms taikoma [šio reglamento] 3 straipsnio 1 dalis“.
Taigi Nyderlandų vyriausybės argumentas – kad pensininkas pagal vienos valstybės narės teisės aktus, kuris gyvena kitoje valstybėje narėje ir turi teisę gauti pastarosios valstybės mokamas išmokas natūra, padengiamas pirmosios valstybės narės sąskaita pagal Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnio 1 dalį, nėra laikomas „apdraustuoju“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio c punktą, nes šis pensininkas jo pensijos mokėjimo valstybėje narėje nėra apdraustas privalomuoju sveikatos draudimu, – yra grindžiamas siauru pastarosios nuostatos aiškinimu, pagal kurį neatsižvelgiama į Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnio 1 dalyje tiesiogiai minėtam pensininkui suteikiamą teisę gauti išmokas natūra; toks aiškinimas reiškia, kad nustatoma sąlyga, kuri neišplaukia iš Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punkto formuluotės, todėl prieštarauja šio reglamento nuostatoms.
Bet kuriuo atveju, nors Teisingumo Teismas neturi tikrinti šių sąlygų, reikia pažymėti (kaip tai padarė generalinis advokatas savo išvados 50 punkte), kad iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, jog Nyderlandų teisės aktuose nustatytos sąlygos, keliamos teisei į minėtas išmokas natūra Nyderlandų Karalystės teritorijoje, iš esmės atitinka Reglamento Nr. 883/2004 24 straipsnyje nustatytas sąlygas. Šiame straipsnyje numatyta teisė gauti išmokas natūra siejama su trimis jame nustatytomis sąlygomis. Pirma, suinteresuotasis asmuo turi gauti vieną ar kelias pensijas pagal vienos ar kelių valstybių narių teisės aktus, antra, jis neturi gauti išmokų natūra pagal gyvenamosios vietos valstybės teisės aktus ir, trečia, jis turėtų turėti teisę į šias išmokas pagal pensijos mokėjimo valstybės teisės aktus, jeigu gyventų toje valstybėje narėje. Kaip patvirtino Nyderlandų vyriausybė, Nyderlandų teisės aktuose nenustatyta jokių kitų sąlygų, kad būtų galima pasinaudoti šia teise į išmokas natūra pagal šio reglamento 24 straipsnį.
Darytina išvada, kad pagal valstybės narės teisės aktus į sąvokos „apdraustasis“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punktą, taikymo sritį taip pat patenka pensininkas, kuris pagal šio reglamento 24 straipsnį turi teisę gauti jo gyvenamosios vietos valstybės narės mokamas išmokas natūra, padengiamas jo pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita, net jeigu jis pastarojoje valstybėje narėje nėra apdraustas privalomuoju sveikatos draudimu.
Šio aiškinimo nepaneigia Nyderlandų vyriausybės argumentas, kad Reglamento Nr. 883/2004 III antraštinės dalies 1 ir 3 skyrių nuostatose aiškiai atskiriamos sąvokos „apdraustieji“ ir „pensininkai“; pastaroji sąvoka, priešingai nei pirmoji, šiame reglamente neapibrėžta, todėl šios dvi asmenų kategorijos tarpusavyje nesuderinamos. Taigi pagal valstybės narės teisės aktus pensininkas, kuris pagal šio reglamento 24 straipsnio 1 dalį turi teisę gauti jo gyvenamosios vietos valstybės narės mokamas išmokas natūra, padengiamas pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita, nepatenka į sąvoką „apdraustasis“, kaip ji suprantama pagal minėto reglamento 1 straipsnio c punktą, ir tai patvirtina aplinkybė, kad minėto 24 straipsnio 1 dalis yra to paties reglamento III antraštinės dalies 1 skyriaus 2 skirsnyje, skirtame pensininkams ir jų šeimos nariams.
Iš tiesų, pirma, šiam argumentui prieštarauja Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punkto formuluotė, kurioje kalbama apie „bet kurį asmenį“. Taigi pagal šią sąvoką nedaroma skirtumo tarp įvairių asmenų kategorijų, patenkančių į šio reglamento taikymo asmenims sritį, su sąlyga, kad atitinkamas asmuo tenkina kompetentingos valstybės narės teisės aktuose numatytas sąlygas, kad galėtų pretenduoti į jos apmokamas sveikatos priežiūros paslaugas, „atsižvelgiant į šio reglamento nuostatas“.
Antra, tokį šio sprendimo 48 punkte nurodytą Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punkto aiškinimą patvirtina šiuo reglamentu siekiamas tikslas, kuriuo, kaip matyti iš jo 3 konstatuojamosios dalies, siekiama pakeisti – patobulinti ir supaprastinti – nacionalinių socialinės apsaugos sistemų koordinavimo taisykles, kurios dėl daugelio Reglamento Nr. 1408/71 pakeitimų tapo sudėtingos ir nelanksčios.
Sąvoka „apdraustasis“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 883/2004, yra susijusi su šiuo supaprastinimo tikslu, taigi joje bendrai ir išsamiai nurodomi valstybės narės piliečiai, asmenys be pilietybės ir pabėgėliai, gyvenantys vienoje iš valstybių narių, kuriems yra ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai, ir jų šeimos nariai ar maitintojo netekę asmenys. Visi šie asmenys, jeigu tenkina kompetentingos valstybės narės teisės aktuose nustatytas sąlygas teisei į išmokas įgyti, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio c punktą, patenka, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 56 punkte, į šioje nuostatoje numatytą sąvoką „apdraustasis“, siekiant taikyti minėto reglamento III antraštinės dalies 1 ir 3 skyrius.
Nors Reglamento Nr. 883/2004 III antraštinės dalies 1 skyriaus nuostatos, taikomos, pirma, „apdraustiesiems ir jų šeimos nariams, išskyrus pensininkus ir jų šeimos narius“, ir, antra, „pensininkams ir jų šeimos nariams“, yra įtvirtintos dviejuose atskiruose šio skyriaus skirsniuose, tokiu sisteminimu, kaip matyti iš tarpusavyje siejamų šio reglamento 20 ir 22 konstatuojamųjų dalių, siekiama tik užtikrinti apsaugą „apdraustiesiems ir jų šeimos nariams, gyvenantiems arba būnantiems valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė“. Vadinasi, „[d]ėl konkrečios <…> pensininkų bei jų šeimų narių padėties“ reikia numatyti „nuostatas, reguliuojančias draudimą ligos atveju <…>, pritaikant jas šiai situacijai“, o ne dvi atskiras ir tarpusavyje nesuderinamas asmenų kategorijas.
Taigi Reglamento Nr. 883/2004 III antraštinės dalies 1 skyriaus 2 skirsnyje įtvirtintos nuostatos atitinka pensininkų ir jų šeimos narių, esančių ypatingoje situacijoje, susidariusioje, be kita ko, dėl to, kad tokie pensininkai, kaip Y, gyvena kitoje nei jų pensijos mokėjimo valstybėje narėje, poreikius; esant tokiai situacijai bendrosios šio skyriaus 1 skirsnio nuostatos nėra savaime taikomos. Kaip savo išvados 61 punkte pažymėjo generalinis advokatas, dėl to Reglamento Nr. 883/2004 III antraštinės dalies 1 skyriaus 2 skirsnio nuostatos yra
lex specialis
, palyginti su šio reglamento III antraštinės dalies 1 skyriaus 1 skirsnio nuostatomis, kurios yra
lex generalis
.
Reglamento Nr. 883/2004 III antraštinės dalies 1 skyriaus 2 skirsnio nuostatų, taikomų „pensininkams ir jų šeimos nariams“, papildomą pobūdį, palyginti su šio skyriaus 1 skirsnio nuostatomis, kurios taikomos „apdraustiesiems ir jų šeimos nariams, išskyrus pensininkus ir jų šeimos narius“, patvirtina šio reglamento 31 straipsnis, pagal kurį šio reglamento 23–30 straipsniai, esantys 2 skirsnyje, netaikomi pensininkui, jeigu šis turi teisę gauti sveikatos priežiūros išmokas pagal valstybės narės teisės aktus darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo pagrindu. Tokiu atveju tokio suinteresuoto asmens teisė į šias išmokas, numatytas minėto reglamento III antraštinės dalies 1 skyriuje, reglamentuojama šio reglamento 17–21 straipsniuose, kurie yra 1 skyriaus 1 skirsnyje.
Trečia, šio sprendimo 50 punkte pateiktą sąvokos „apdraustasis“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punktą, aiškinimą taip pat patvirtina kelios Direktyvos 2011/24 nuostatos.
Viena vertus, šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje esanti sąvoka „draudimo valstybė narė“ 3 straipsnio b punkto i papunktyje nurodytų asmenų atveju šio 3 straipsnio c punkte yra apibrėžta kaip „valstybė narė, kuri turi kompetenciją apdraustajam suteikti išankstinį leidimą gauti tinkamą gydymą už jo gyvenamosios vietos valstybės narės ribų pagal Reglamentą [883/2004] ir Reglamentą [987/2009]“. Kaip teisingai pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nepaisant šios sąvokos formuluotės, pagal ją nereikalaujama „apsidrausti“ pagal valstybės narės privalomojo sveikatos draudimo sistemą.
Kita vertus, pagal Direktyvos 2011/24 7 straipsnio 2 dalies a punktą, jei valstybė narė nurodyta Reglamento [Nr. 883/2004] IV priede pateiktame sąraše ir laikydamasi šio reglamento yra pripažinusi pensininkų ir jų šeimos narių, kurie gyvena kitoje valstybėje narėje, teisę gauti sveikatos priežiūros paslaugas, pagal šią direktyvą ji šias paslaugas jiems teikia savo sąskaita, kai šie yra jos teritorijoje, laikydamasi savo teisės aktų, tarsi atitinkami asmenys gyventų šioje valstybėje narėje. Direktyvoje 2011/24 pripažįstant teisę „pensininkams <…>, kurie gyvena kitoje valstybėje narėje“, į tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų, patirtų jų pensijos mokėjimo valstybėje narėje, kompensavimą, kai ši valstybė narė nurodyta Reglamento Nr. 883/2004 IV priede, tokie pensininkai yra įtraukti į sąvoką „apdraustasis“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio b punkto i papunktį, net jeigu jie nėra apdrausti pagal šios valstybės narės privalomojo sveikatos draudimo sistemą.
Reikia pridurti, kad atsakydama į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą Nyderlandų vyriausybė nurodė, jog Nyderlandų Karalystė nepasinaudojo Direktyvos 2011/24 8 straipsnyje numatyta galimybe nustatyti tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidų kompensavimo išankstinio leidimo sistemos. Taigi nagrinėjamu atveju (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) iš Y negali būti atimta teisė į tarpvalstybinės sveikatos priežiūros paslaugų, kurios jai buvo suteiktos Vokietijoje pagal Direktyvos 2011/24 nuostatas, išlaidų kompensavimą, motyvuojant tuo, kad dėl šių paslaugų jai nebuvo išduotas išankstinis leidimas.
Galiausiai dėl klausimo, ar tokioje situacijoje kaip Y esantis asmuo gali remtis Direktyvos 2011/24 7 straipsnio 1 dalimi, Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad asmenys gali remtis besąlygiškomis ir pakankamai tiksliomis direktyvos nuostatomis prieš valstybę narę ir visas valdžios įstaigas, taip pat prieš organizacijas ar subjektus, kurie yra pavaldūs valstybei, jos kontroliuojami arba turi specialių įgaliojimų, kurie viršija įgaliojimus, suteikiamus pagal privačių asmenų tarpusavio santykiams taikomas teisės normas. Valstybei taip pat gali būti prilyginamos organizacijos arba subjektai, kuriuos valdžios institucija įpareigojo vykdyti su viešuoju interesu susijusį uždavinį ir kuriems šiuo tikslu buvo suteikti specialūs įgaliojimai (2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Pensions-Sicherungs-Verein,
C-168/18
,
EU:C:2019:1128
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Direktyvos 2011/24 7 straipsnio 1 dalyje, kiek pagal ją valstybės narės įpareigojamos užtikrinti išlaidų, kurias apdraustasis patyrė gaudamas tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas, kompensavimą, jeigu atitinkamos sveikatos priežiūros paslaugos priskiriamos prie paslaugų, kurias apdraustasis turi teisę gauti draudimo valstybėje narėje, yra nustatyta aiški, tiksli ir besąlygiška valstybėms narėms tenkanti pareiga, kuria siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, kad jie galėtų tiesiogiai remtis šia nuostata nacionaliniame teisme.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2011/24 3 straipsnio b punkto i papunktis ir 7 straipsnio 1 dalis, siejami su Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punktu ir 2 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pensininkas, kuris pagal šio reglamento 24 straipsnį turi teisę gyvenamosios vietos valstybėje narėje gauti išmokas natūra, padengiamas pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita, pagal valstybės narės teisės aktus turi būti laikomas „apdraustuoju“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį, ir jam gali būti kompensuotos dar kitoje valstybėje narėje suteiktų tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidos, nors pensijos mokėjimo valstybėje narėje jis nėra apdraustas privalomuoju sveikatos draudimu.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

2011 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/24/ES dėl pacientų teisių į tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas įgyvendinimo 3 straipsnio b punkto i papunktis ir 7 straipsnio 1 dalis, siejami su 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, iš dalies pakeisto 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 988/2009, 1 straipsnio c punktu ir 2 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pensininkas, kuris pagal šio reglamento 24 straipsnį turi teisę gyvenamosios vietos valstybėje narėje gauti išmokas natūra, padengiamas pensijos mokėjimo valstybės narės sąskaita, pagal valstybės narės teisės aktus turi būti laikomas „apdraustuoju“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį, ir jam gali būti kompensuotos dar kitoje valstybėje narėje suteiktų tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų išlaidos, nors pensijos mokėjimo valstybėje narėje jis nėra apdraustas privalomuoju sveikatos draudimu.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.