CELEX: 62021CJ0595
Præjudiciel forelæggelse
forbrugerbeskyttelse
fødevareinformation til forbrugerne
forordning (EU) nr. 1169/2011
artikel 17 og bilag VI, del A, punkt 4
»Varebetegnelsen for fødevaren«
»varebetegnelse«
obligatoriske oplysninger på mærkningen af fødevarer
en bestanddel eller en ingrediens, der anvendes til hel eller delvis erstatning af en bestanddel eller en ingrediens, som forbrugerne forventer normalt anvendes eller er naturligt forekommende i en fødevare

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 17 og bilag VI, del A, punkt 4, i Europa-Parlamentets og Rådets Forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25. oktober 2011 om fødevareinformation til forbrugerne, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004 (
EUT 2011, L 304, s. 18
, berigtiget i
EUT 2012, L 247, s. 17
).
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem LSI – Germany GmbH (herefter »LSI«) og Freistaat Bayern (delstaten Bayern, Tyskland) vedrørende en afgørelse om at forbyde LSI at markedsføre fødevarer, som dette selskab fremstiller, uden angivelse af visse bestanddele eller ingredienser i umiddelbar nærhed af varebetegnelsen for disse fødevarer i det primære synsfelt.
Retsforskrifter
Forordning nr. 1169/2011
Det fremgår af artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 1169/2011 med overskriften »Formål og anvendelsesområde«, at denne forordning »har til formål at sikre et højt niveau for beskyttelsen af forbrugerne i relation til fødevareinformation, idet der tages hensyn til forskellene i forbrugernes opfattelse og deres informationsbehov, samtidig med at det sikres, at det indre marked fungerer tilfredsstillende«.
Den nævnte forordnings artikel 2 med overskriften »Definitioner« bestemmer følgende:
»1.   I denne forordning forstås der ved:
a)
[…] »fødevarer« […] i artikel 2 […] i [Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (
EFT 2002, L 31, s. 1
)]
[…]
2.   Endvidere forstås ved:
[…]
l)
»primært synsfelt«: den del af en emballage, det er mest sandsynligt, at en forbruger ser ved første øjekast på købstidspunktet, og som giver forbrugeren mulighed for omgående at identificere et produkt ved dets fremtræden eller art og i givet fald ved dets varemærke. Hvis en emballage har flere identiske primære synsfelter, er det primære synsfelt det, der vælges af fødevarevirksomhedslederen
[…]
n)
»betegnelse ifølge forskrifterne«: en varebetegnelse for en fødevare som foreskrevet i de EU-bestemmelser, der gælder for den, eller, i mangel af sådanne EU-bestemmelser, den varebetegnelse, der er foreskrevet i de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der gælder i den medlemsstat, hvor fødevaren sælges til den endelige forbruger eller til storkøkkener
o)
»sædvanlig betegnelse«: en varebetegnelse, som forbrugerne i den medlemsstat, hvor fødevaren sælges, accepterer som dens varebetegnelse, uden at der er behov for yderligere forklaring af varebetegnelsen
p)
»beskrivende betegnelse«: en varebetegnelse, der giver en beskrivelse af fødevaren og om nødvendigt af dens anvendelse, og som er tilstrækkelig tydelig til, at forbrugerne er bekendt med dens egentlige art og kan skelne den fra andre produkter, som den kunne forveksles med
[…]«
Samme forordnings artikel 3 med overskriften »Generelle målsætninger« bestemmer følgende i stk. 1:
»Fødevareinformation har til formål at sikre et højt niveau for beskyttelse af forbrugernes sundhed og interesser ved at give endelige forbrugere grundlag for at træffe informerede valg og anvende fødevarer på sikker vis, navnlig ud fra sundhedsmæssige, økonomiske, miljømæssige, sociale og etiske betragtninger.«
Artikel 7 i forordning nr. 1169/2011 med overskriften »Fair oplysningspraksis« har følgende ordlyd:
»1.   Fødevareinformation må ikke være af en sådan art, at den vildleder, især:
a)
med hensyn til fødevarens beskaffenhed […]
[…]
d)
ved gennem udseendet, betegnelsen eller en visuel præsentation at give indtryk af, at der er tale om en bestemt fødevare eller om forekomsten af en bestemt ingrediens, selv om en naturligt forekommende bestanddel eller en ingrediens, der normalt anvendes i den pågældende fødevare, i virkeligheden er blevet erstattet med en anden bestanddel eller en anden ingrediens.
2.   Fødevareinformation skal være korrekt, klar og letforståelig for forbrugeren.
[…]«
Denne forordnings artikel 9 med overskriften »Liste over obligatoriske angivelser« bestemmer følgende i stk. 1:
»På de betingelser, der er fastsat i artikel 10-35, og med forbehold af de undtagelser, der er fastsat i dette kapitel, er det obligatorisk at angive følgende oplysninger:
a)
varebetegnelsen for fødevaren
b)
ingredienslisten
[…]«
Den nævnte forordnings artikel 17 med overskriften »Varebetegnelse for fødevaren« har følgende ordlyd:
»1.   Varebetegnelsen for en fødevare er dens betegnelse ifølge forskrifterne. Hvis en sådan betegnelse ikke findes, er varebetegnelsen for fødevaren dens sædvanlige betegnelse, eller, hvis der ikke findes en sædvanlig betegnelse, eller den sædvanlige betegnelse ikke anvendes, anføres en beskrivende betegnelse for fødevaren.
[…]
4.   Varebetegnelsen for fødevaren må ikke erstattes af en betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret, et varemærke eller et fantasinavn.
5.   I bilag VI er der fastsat særlige bestemmelser om varebetegnelsen for fødevaren og de oplysninger, der skal ledsage den.«
Bilag VI til samme forordning har overskriften »Varebetegnelse for fødevaren og særlige ledsagende oplysninger« og er underinddelt i tre dele. Del A med overskriften »Obligatoriske oplysninger, der ledsager varebetegnelsen for fødevaren«, bestemmer følgende i punkt 4:
»Hvad angår fødevarer, hvor en bestanddel eller en ingrediens, som forbrugerne forventer normalt anvendes eller er naturligt forekommende, er blevet erstattet med en anden bestanddel eller en anden ingrediens, skal mærkningen – foruden ingredienslisten – omfatte en tydelig angivelse af den bestanddel eller ingrediens, som er anvendt helt eller delvis til erstatningen:
a)
i umiddelbar nærhed af varebetegnelsen samt
b)
i en skriftstørrelse, hvor x-højden er mindst 75% af x-højden på varebetegnelsen, og som ikke er mindre end den minimumsskriftstørrelse, der er fastsat i nærværende forordnings artikel 13, stk. 2.«
Forordning nr. 178/2002
Artikel 2 i forordning nr. 178/2002 definerer begrebet »fødevarer« som »alle stoffer eller produkter, som, uanset om de er uforarbejdede eller helt eller delvis forarbejdede, er bestemt til eller med rimelighed må antages at skulle indtages af mennesker«.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
LSI fremstiller en minisalami af fjerkræ, der som erstatning for animalsk fedt indeholder palmefedt og rapsolie, og som selskabet markedsfører i form af en færdigpakket fødevare, der sælges i detailhandlen og bærer varebetegnelsen »BiFi The Original Turkey« (herefter »den omhandlede fødevare«). »BiFi The Original« er i tysk ret både et ordmærke og et figurmærke og i EU-retten et figurmærke.
Ved afgørelse af 7. januar 2019 forbød den kompetente kontrolmyndighed at markedsføre den omhandlede fødevare uden angivelse af de pågældende substitutionsingredienser i umiddelbar nærhed af handelsnavnet »BiFi The Original Turkey«, der er anført på emballagens forside, ved hjælp af en sådan skriftstørrelse, at højden af x blev mindst 75% af denne varebetegnelse og ikke blev lavere end den minimumsskriftstørrelse, der er fastsat i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1169/2011.
Dette mærkningskrav følger af artikel 17, stk. 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, nærmere bestemt af udtrykket »varebetegnelsen« i denne sidstnævnte bestemmelse, som ikke er synonymt med »varebetegnelsen for fødevaren« i førstnævnte bestemmelse. Det første udtryk omfatter bl.a. også begreberne »varemærke« eller »fantasinavn«, der er nævnt i denne forordnings artikel 17, stk. 4, og kræver i det foreliggende tilfælde, at angivelsen af handelsnavnet »BiFi The Original Turkey«, der optræder på forsiden af den omhandlede fødevares emballage, og som befinder sig i denne emballages primære synsfelt, i overensstemmelse med forskrifterne i bilag VI, del A, punkt 4, i den nævnte forordning skal ledsages af angivelsen »med palmefedt og rapsolie«.
LSI har anlagt sag ved Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach (forvaltningsdomstolen i Ansbach, Tyskland), som er den forelæggende ret, med påstand om annullation af denne afgørelse. Dette selskab har gjort gældende, at da udtrykket »varebetegnelsen« er synonymt med udtrykket »varebetegnelsen for fødevaren«, har det fuldt ud overholdt de mærkningskrav, der følger af artikel 17, stk. 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, for så vidt som angivelsen »mini-salami af fjerkræ med palmefedt og rapsolie« er anført på bagsiden af den omhandlede fødevares emballage. Disse bestemmelser kræver derfor ikke, at der skal suppleres med angivelsen »med palmefedt og rapsolie« på forsiden af denne emballage, som er påført handelsnavnet »BiFi The Original Turkey«.
Den forelæggende ret har indledningsvis anført, at den måde, som mærkningen af den omhandlede fødevare konkret skal fremtræde på, afhænger af fortolkningen af udtrykket »varebetegnelsen« i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, som ikke er defineret i denne forordning eller i nogen bestemmelse i EU-fødevarelovgivningen, og hvis eksakte indhold ikke kan fastlægges ud fra den nævnte forordnings ordlyd eller opbygning. Den forelæggende ret har også anført, at bestemmelserne i artikel 17, stk. 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, hvis formål ifølge denne ret er at sikre en generel forbrugeroplysning, ikke gør det muligt at udlede, at de tager sigte på at beskytte forbrugerne mod vildledning, til forskel fra andre bestemmelser i denne forordning, såsom dens artikel 7.
Den forelæggende ret har desuden bemærket, at fødevarevirksomhedslederes anvendelse af en betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret, et varemærke eller et fantasinavn som omhandlet i artikel 17, stk. 4, i forordning nr. 1169/2011, kan bortlede forbrugerens opmærksomhed fra den varebetegnelse for fødevaren, der er omhandlet i denne artikels stk. 1. Den har henvist til, at denne betegnelse i det foreliggende tilfælde er anført på den omhandlede fødevares emballage i en størrelse, der er betydeligt mindre end varemærkebetegnelsen for denne fødevare, og at betegnelsen »derfor også er betydeligt mindre iøjnefaldende«.
Den forelæggende ret tager udgangspunkt i, at bilag VI, del A, punkt 4, i denne forordning har til formål at sikre gennemsigtighed og oplysning til forbrugeren ved i det mindste i de deri omhandlede tilfælde at sikre, at oplysninger om de erstatningsbestanddele eller ‑ingredienser, der findes i fødevaren, fremgår af fødevarens emballage i umiddelbar nærhed af de betegnelser, der er omhandlet i forordningens artikel 17, stk. 4, med bogstaver af en størrelse, der svarer til dem, der anvendes til den pågældende betegnelse. Udtrykket »varebetegnelen« i den forstand, hvori det er anvendt i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, er ikke synonymt med »varebetegnelsen for fødevaren« som omhandlet i denne forordnings artikel 17, stk. 1, og er mere vidtrækkende end sidstnævnte udtryk, eftersom det ligeledes vedrører den »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, det »varemærke« eller det »fantasinavn«, der er anført i denne artikel 17, stk. 4. Den samme ret har bemærket, at såfremt Domstolen bekræfter denne fortolkning, skal Freistaat Bayern frifindes i LSI’s søgsmål til prøvelse af den afgørelse af 7. januar 2019, der er nævnt i den foreliggende doms præmis 12, idet der gyldigt kan kræves en mærkning af den omhandlede fødevare som den, der er foreskrevet ved denne afgørelse.
På denne baggrund har Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach (forvaltningsdomstolen i Ansbach) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal begrebet »varebetegnelse« i bilag VI, del A, punkt 4, i [forordning nr. 1169/2011] fortolkes således, at det har samme betydning som »varebetegnelse for fødevaren« som omhandlet i artikel 17, stk. 1 til 3, i [forordning nr. 1169/2011]?
2)
Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende:
Er »varebetegnelse« den betegnelse, under hvilken en fødevare udbydes i detailhandelen og i reklamer, og som fødevaren er alment kendt under blandt forbrugerne, også selv om der i denne forbindelse ikke er tale om en varebetegnelse for fødevaren, men om en beskyttet betegnelse, et varemærke eller et fantasinavn som omhandlet i artikel 17, stk. 4, i [forordning nr. 1169/2011]?
3)
Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende:
Kan »varebetegnelsen« også bestå af to bestanddele, af hvilke den ene er en varemærkeretligt beskyttet artsbetegnelse eller et overordnet begreb, som ikke vedrører den enkelte fødevare, men som i relation til de enkelte produkter suppleres af en tilføjelse (som andet led af produktets navn), der specificerer fødevaren?
4)
Såfremt det tredje spørgsmål besvares bekræftende:
Hvilken af varebetegnelsens to bestanddele skal der tages udgangspunkt i med hensyn til de ledsagende oplysninger i henhold til bilag VI, del A, punkt 4, litra b), i [forordning nr. 1169/2011], når varebetegnelsens to bestanddele er gengivet på emballagen i forskellig størrelse?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om bestemmelserne i artikel 17, stk. 1, 4 og 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011 skal fortolkes således, at udtrykket »varebetegnelsen«, der er indeholdt i dette bilag VI, del A, punkt 4, har en selvstændig betydning, der er forskellig fra betydningen af udtrykket »varebetegnelsen for fødevaren« som omhandlet i denne forordnings artikel 17, stk. 1, og derfor kan omfatte ikke blot en betegnelse ifølge forskrifterne, en sædvanlig betegnelse eller en beskrivende betegnelse, men også en »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, et »varemærke« eller et »fantasinavn«, som er angivet i den nævnte forordnings artikel 17, stk. 4.
For det første skal det i denne henseende bemærkes, at »varebetegnelsen for fødevaren« i henhold til artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1169/2011 er dens »betegnelse ifølge forskrifterne« eller, hvis en sådan betegnelse ikke findes, dens »sædvanlige betegnelse« eller, hvis en sådan betegnelse heller ikke findes eller ikke anvendes, en »beskrivende betegnelse«, idet disse tre begreber er defineret i denne forordnings artikel 2, stk. 2, henholdsvis litra n), o) og p). Det præciseres i den nævnte forordnings artikel 17, stk. 4, at »varebetegnelsen for fødevaren« som omhandlet i denne artikels stk. 1 ikke må erstattes af en »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, et »varemærke« eller et »fantasinavn«.
For det andet følger det af bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, at når en bestanddel eller en ingrediens, som forbrugerne forventer normalt anvendes eller er naturligt forekommende i en fødevare, er blevet erstattet med en anden bestanddel eller en anden ingrediens, skal mærkningen – foruden ingredienslisten – omfatte en tydelig angivelse af den bestanddel eller ingrediens, som er anvendt helt eller delvis til erstatningen, og det i umiddelbar nærhed af »varebetegnelsen« [litra a)] og i en skriftstørrelse, hvor højden på bogstavet »x« er mindst 75% af højden på de bogstaver, der danner »varebetegnelsen« [litra b)].
For det tredje er udtrykket »varebetegnelsen«, som kun er anvendt i bilag VI, del A, punkt 4, litra a) og b), i forordning nr. 1169/2011, ikke defineret i denne forordning. I visse sprogversioner, såsom den tyske (»Produktname«) eller den franske (»nom du produit«), afviger dette udtryk mere fra det, der indgår i artikel 17 i forordning nr. 1169/2011, dvs. henholdsvis »Bezeichnung des Lebensmittels« og »dénomination de la denrée alimentaire«, end i andre sprogversioner, såsom versionerne på spansk (»denominación del producto« og »denominación del alimento«), tjekkisk (»název produktu« og »název potraviny«), engelsk (»name of the product« og »name of the food«), kroatisk (»naziv proizvoda« og »naziv hrane«), italiensk (»denominazione del prodotto« og »denominazione dell’alimento«), nederlandsk (»benaming van het product« og »benaming van het levensmiddel«), polsk (»nazwa produktu« og » nazwa środka spożywczego«), portugisisk (»denominação do produto« og »denominação do género alimentício«), rumænsk (»denumirea produsului« og »denumirea produsului alimentar«), slovakisk (»názov výrobku« og »názov potraviny«), slovensk (»ime proizvoda« og »ime živila«), finsk (»tuotteen nimi« og »elintarvikkeen nimi«) og svensk (»produktens beteckning« og »livsmedlets beteckning«).
Selv hvis det antages, at den tyske og den franske sprogversion på grund af anvendelsen af mindre nærtstående formuleringer gør det muligt at fortolke de to omhandlede udtryk således, at de ikke har den samme betydning, bekræftes en sådan fortolkning således ikke af de øvrige nævnte sprogversioner. Det følger imidlertid af fast retspraksis, at den formulering, der er anvendt i en af sprogversionerne af en EU-retlig bestemmelse, ikke kan tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning eller tillægges større betydning end de øvrige sprogversioner (jf. i denne retning dom af 27.10.1977, Bouchereau,
30/77
,
EU:C:1977:172
, præmis
, og af 25.2.2021, Bartosch Airport Supply Services,
C-772/19
,
EU:C:2021:141
, præmis
).
Den definition på »fødevarer« som »alle stoffer eller produkter, som, uanset om de er uforarbejdede eller helt eller delvis forarbejdede, er bestemt til eller med rimelighed må antages at skulle indtages af mennesker«, der gives i artikel 2 i forordning nr. 178/2002, hvortil der henvises i artikel 2, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1169/2011, er under alle omstændigheder tilstrækkelig til heraf at udlede, at forskellen mellem udtrykket »varebetegnelsen for fødevaren« i denne sidstnævnte forordnings artikel 17, stk. 1, og udtrykket »varebetegnelsen« i samme forordnings bilag VI, del A, punkt 4, er af rent terminologisk karakter. I lyset af denne definition på »fødevarer« kan den »varebetegnelse«, der henvises til i dette bilag VI, del A, punkt 4, således kun betyde »fødevarenavn«.
Det følger af det ovenstående, at de to omhandlede udtryk på trods af deres variationer i forhold til de forskellige sprogversioner skal anses for at have det samme indhold, uden at udtrykket »varebetegnelsen« kan anses for at have en bredere rækkevidde end udtrykket »varebetegnelsen for fødevaren«.
I første omgang understøttes denne fortolkning af den sammenhæng, hvori bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011 indgår.
For det første skal det i denne forbindelse bemærkes, at dette bilag har overskriften »Varebetegnelse for fødevaren og særlige ledsagende oplysninger«, og bilagets del A har overskriften »Obligatoriske oplysninger, der ledsager varebetegnelsen for fødevaren«. Bilag VI og dets del A indeholder særlige bestemmelser om mærkning på dette område.
For det andet præciserer denne forordnings artikel 17 med overskriften »Varebetegnelse for fødevaren« i stk. 5, at »[i] bilag VI er der fastsat særlige bestemmelser om varebetegnelsen for fødevaren og de oplysninger, der skal ledsage den«. Ordet »den« henviser tydeligvis til varebetegnelsen for fødevaren, idet intet tyder på, at disse bestemmelser ligeledes kan omfatte de øvrige begreber, der er opregnet i denne artikels stk. 4, dvs. en »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, et »varemærke« eller et »fantasinavn«.
I anden omgang og hvad angår de formål, der forfølges med forordning nr. 1169/2011, skal det bemærkes, at denne forordning, således som det fremgår af dens artikel 1, stk. 1, sammenholdt med dens artikel 3, stk. 1, bl.a. har til formål at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau med hensyn til information om fødevarer under hensyntagen til forbrugernes forskellige opfattelse ved at give dem det grundlag, hvorpå de kan træffe beslutning med fuldt kendskab til omstændighederne (jf. i denne retning dom af 24.3.2022, Upfield Hungary,
C-533/20
,
EU:C:2022:211
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). I henhold til denne forordnings artikel 9, stk. 1, litra a), er »varebetegnelsen for fødevaren« blandt de oplysninger, der obligatorisk skal angives på mærkningen af fødevarer.
I nær tilknytning til dette formål om at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau hvad angår forbrugernes ret til information tilsigter forordning nr. 1169/2011 desuden ligeledes at forhindre, at disse forbrugere vildledes af fødevareoplysninger. Med henblik herpå forbyder direktivets artikel 7, stk. 1, litra d), at der gennem udseendet, betegnelsen eller en visuel præsentation gives indtryk af, at der er tale om en bestemt fødevare eller om forekomsten af en bestemt ingrediens, hver gang en anden bestanddel eller en anden ingrediens erstatter en naturligt forekommende bestanddel eller en ingrediens, der normalt anvendes i den pågældende fødevare.
Selv om artikel 7 i forordning nr. 1169/2011 – som den forelæggende ret har bemærket – til forskel fra denne forordnings artikel 17, stk. 5, ikke udtrykkeligt henviser til bestemmelserne i forordningens bilag VI, del A, punkt 4, forholder det sig ikke desto mindre således, at disse sidstnævnte bestemmelser, læst i lyset af bl.a. samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra d), i det væsentlige har til formål at supplere bestemmelserne i denne artikel 7 ved særlige mærkningskrav for at beskytte forbrugeren mod vildledning fremkaldt af unøjagtige angivelser.
I modsætning til, hvad delstaten Bayern har gjort gældende, kan det forbrugerbeskyttelsesformål, der ligger til grund for forbuddet mod forbrugervildledning i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, imidlertid opfyldes, uden at det er nødvendigt særligt at henlede denne forbrugers opmærksomhed på forskellen mellem en fødevares reelle sammensætning og den sammensætning, som forbrugeren i princippet må forvente, ved hjælp af oplysninger, der er placeret i det primære synsfelt for denne fødevares emballage, som normalt befinder sig på denne emballages forside. For at opfylde dette formål er det således tilstrækkeligt, at varebetegnelsen for den pågældende fødevare i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den nævnte forordnings artikel 17, stk. 1 og 5, og listen over de ingredienser, den består af, er anført på bagsiden af en sådan emballage med en korrekt, klar og letforståelig formulering, således som det kræves i forordningens artikel 7, stk. 2.
I forhold til en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger gælder det således, at når dennes beslutning om at foretage et køb afgøres af sammensætningen af den omhandlede fødevare, læser vedkommende først ingredienslisten for denne fødevare, hvis angivelse er obligatorisk i henhold til artikel 9, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1169/2011 (jf. i denne retning dom af 16.7.1998, Gut Springenheide og Tusky,
C-210/96
,
EU:C:1998:369
, præmis
, og af 4.6.2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C-195/14
,
EU:C:2015:361
, præmis
).
En fortolkning af de særlige mærkningskrav, der er fastsat i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, hvorefter det kræves, at erstatningsbestanddele eller ‑ingredienser skal anføres på den omhandlede fødevares emballage i umiddelbar nærhed af en »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, et »varemærke«, eller et »fantasinavn« for denne fødevare som omhandlet i denne forordnings artikel 17, stk. 4 – og ikke kun i umiddelbar nærhed af »varebetegnelsen for fødevaren« som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 17, stk. 1, som disse betegnelser og dette mærke ikke må erstatte – ville under disse omstændigheder som påpeget af Kommissionen gå videre, end hvad der er nødvendigt for at nå formålet med disse særlige mærkningskrav, således som præciseret i den foreliggende doms præmis 31.
Henset til ovenstående begrundelser skal det første spørgsmål besvares med, at bestemmelserne i artikel 17, stk. 1, 4 og 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag VI, del A, punkt 4, i forordning nr. 1169/2011, skal fortolkes således, at udtrykket »varebetegnelsen«, der er indeholdt i dette bilag VI, del A, punkt 4, ikke har en selvstændig betydning, der er forskellig fra betydningen af udtrykket »varebetegnelsen for fødevaren« som omhandlet i denne forordnings artikel 17, stk. 1, således at de særlige mærkningskrav, der er fastsat i det nævnte bilag VI, del A, punkt 4, ikke finder anvendelse på en »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, et »varemærke« eller et »fantasinavn«, som er angivet i den nævnte forordnings artikel 17, stk. 4.
Det andet til det fjerde spørgsmål
Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet, det tredje og det fjerde spørgsmål.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:

Bestemmelserne i artikel 17, stk. 1, 4 og 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag VI, del A, punkt 4, i Europa-Parlamentets og Rådets Forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25. oktober 2011 om fødevareinformation til forbrugerne, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004,

skal fortolkes således, at:

udtrykket »varebetegnelsen«, der er indeholdt i dette bilag VI, del A, punkt 4, ikke har en selvstændig betydning, der er forskellig fra betydningen af udtrykket »varebetegnelsen for fødevaren« som omhandlet i denne forordnings artikel 17, stk. 1, således at de særlige mærkningskrav, der er fastsat i det nævnte bilag VI, del A, punkt 4, ikke finder anvendelse på en »betegnelse, der er beskyttet af intellektuel ejendomsret«, et »varemærke« eller et »fantasinavn«, som er angivet i den nævnte forordnings artikel 17, stk. 4.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.