CELEX: 62019CJ0598
Eelotsusetaotlus
Riigihanked
Direktiiv 2014/24/EL
Artikkel 20
Reserveeritud hankelepingud
Liikmesriigi õigusnormid, millega jäetakse teatavates riigihankemenetlustes osalemise õigus sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustele
Lisatingimused, mida ei ole direktiivis ette nähtud
Võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtted

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (
ELT 2014, L 94, lk 5
) artiklit 20.
Taotlus on esitatud Confederación Nacional de Centros Especiales de Empleo (Conacee) (riiklik eritööhõivekeskuste liit, Hispaania) ja Diputación Foral de Gipuzkoa (Gipuzkoa provintsi valitsusnõukogu, Hispaania) vahelises kohtuvaidluses selle valitsusnõukogu volikogu 15. mai 2018. aasta otsuse üle, millega kinnitati teatud reserveeritud hankelepinguid puudutavad juhised selle institutsiooni hankijatele.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2004/18/EÜ
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (
ELT 2004, L 134, lk 114
; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132) tunnistati kehtetuks alates 18. aprillist 2016. Selle direktiivi artikli 19 esimeses lõigus oli sätestatud:
„Liikmesriigid võivad jätta riigihankelepingute sõlmimise menetluses õiguse osaleda kaitstud töökodadele või sätestada selliste lepingute täitmise kaitstud töökohtade programmi raames, kui enamik töötajaid on puuetega isikud, kes puude laadi või raskuse tõttu ei saa töötada tavalistes tingimustes.“
Direktiiv 2014/24
Direktiivi 2014/24 põhjendustes 1 ja 36 on sätestatud:
„(1)
Riigihankelepingute sõlmimine liikmesriikide ametiasutuste poolt või nende nimel peab toimuma Euroopa Liidu toimimise lepingus (ELi toimimise leping) sätestatud põhimõtete alusel ning järgides eelkõige kaupade vaba liikumise, asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtteid ning nendest tulenevaid põhimõtteid, nagu võrdne kohtlemine, mittediskrimineerimine, vastastikune tunnustamine, proportsionaalsus ja läbipaistvus. Teatavat maksumust ületavate riigihankelepingute puhul oleks siiski vaja riiklikke hankemenetlusi kooskõlastavaid sätteid, mis aitaksid tagada, et kõnealuseid põhimõtteid praktikas järgitakse ning et riigihanked oleksid konkurentsile avatud.
[…]
(36)
Töötamine ja kutsetegevus aitavad ühiskonda integreeruda ning on kesksel kohal kõigile inimestele võrdsete võimaluste tagamisel. Sellega seoses on oluline roll kaitstud töö keskustel. Sama kehtib muu sotsiaalse ettevõtluse suhtes, mille peamine eesmärk on toetada puudega või ebasoodsas olukorras isikute, nagu töötud ning ebasoodsas olukorras olevatesse vähemusrühmadesse või muul viisil sotsiaalselt tõrjutud rühmadesse kuuluvate isikute sotsiaalset ja kutsealast integratsiooni või taasintegratsiooni. Ent sellised keskused ja ettevõtjad ei pruugi olla suutelised saama tellimusi normaalse konkurentsi tingimustes. Sellest tulenevalt on asjakohane ette näha, et liikmesriigid võivad anda sellistele õpikodadele ja ettevõtjatele õiguse osaleda riigihankelepingute või nende riigihangete teatavate osadega seotud lepingute sõlmimise menetlustes või näha ette lepingute täitmise kaitstud tööhõive programmide raames.“
Selle direktiivi artikli 2 lõike 1 punktides 5 ja 10 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
5)
„riigihankelepingud“ – ühe või mitme ettevõtja ning ühe või mitme avaliku sektori hankija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, mille esemeks on ehitustööd, asjade tarnimine või teenuste osutamine;
[…]
10)
„ettevõtja“ – füüsiline või juriidiline isik või avaliku sektori asutus või selliste isikute ja/või asutuste rühm, sealhulgas igasugused ettevõtjate ajutised ühendused, kes pakub turul ehitustööde ja/või ehitustöö tegemist, asju või teenuseid“.
Selle direktiivi artikli 18 „Riigihanke üldpõhimõtted“ lõike 1 kohaselt:
„Avaliku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistvalt ja proportsionaalselt.
Riigihanke kavandamisel ei tohi lähtuda eesmärgist jätta see käesoleva direktiivi kohaldamisalast välja või konkurentsi kunstlikult piirata. Konkurentsi peetakse kunstlikult piiratuks, kui riigihanget kavandatakse kavatsusega teatavaid ettevõtjaid sobimatul viisil soodustada või ebasoodsasse olukorda panna.“
Sama direktiivi artiklis 20 „Reserveeritud hankelepingud“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võivad jätta hankemenetluses osalemise õiguse kaitstud töö keskustele ja ettevõtjatele, kelle peamine eesmärk on puudega või ebasoodsas olukorras olevate isikute sotsiaalne ja kutsealane integreerimine, või sätestada selliste lepingute täitmise erivajadustega isikute tööhõiveprogrammi raames, tingimusel et vähemalt 30% sellises töökohas, sellise ettevõtja alluvuses või selliste programmidega hõivatud töötajatest on puudega või ebasoodsas olukorras olevad töötajad.
2.   Hanketeates viidatakse sellele artiklile.“
Hispaania õigus
Direktiiv 2014/24/EL võeti Hispaania õigusesse üle 8. novembri 2017. aasta seadusega 9/2017 riigihangete kohta, millega võetakse Hispaania õigusesse üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivid 2014/23/EL ja 2014/24/EL (Ley 9/2017 de Contratos del Sector Público, por la que se transponen al ordenamiento jurídico español las Directivas del Parlamento Europeo y del Consejo 2014/23/UE y 2014/24/UE, de 26 de febrero de 2014) (
BOE
nr 272, 9.11.2017, lk 107714) (edaspidi „riigihangete seadus“). Selle seaduse neljandas lisasättes „Reserveeritud hankelepingud“ on sätestatud:
„1. Ministrite nõukogu või autonoomsete piirkondade ja kohalike omavalitsuste tasandil pädeva asutuse otsusega kehtestatakse miinimumprotsendid, mil määral on teatavate hankelepingute või teatavate hankelepingu osade sõlmimiseks korraldatud hankemenetlustes osalemise õigus reserveeritud sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustele ja integratsiooni edendavatele ettevõtetele, mida reguleeri[vad] vastavalt 29. novembri 2013. aasta Real Decreto Legislativo 1/2013 por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley General de derechos de las personas con discapacidad y de su inclusión social [(kuninga seadusandlik dekreet 1/2013, millega kiidetakse heaks puuetega inimeste õigusi ja nende ühiskonda kaasatust käsitlev üldseadus) (edaspidi „kuninga dekreet 1/2013“)] ja 13. detsembri 2007. aasta Ley 44/2007 para la regulación del régimen de las empresas de inserción [(seadus 44/2007 kaasatust edendavate ettevõtete korra kohta)] ning mis vastavad nendes õigusnormides sellistena käsitamiseks kehtestatud nõuetele, või kehtestatakse miinimumprotsent, mil määral on nende lepingute täitmine reserveeritud kaitstud tööhõive programmide raames, tingimusel et puuetega või sotsiaalselt tõrjutud töötajate osakaal eritööhõivekeskustes, integratsiooni edendavates ettevõtetes või programmides vastab sellele, mis on nende puhul ette nähtud õigusnormides ja on igal juhul vähemalt 30%.
Ministrite nõukogu või autonoomsete piirkondade ja kohalike omavalitsuste pädeva asutuse otsuses määratakse kindlaks miinimumtingimused eelmise lõike täitmise tagamiseks.
[…]
2. Hanketeates viidatakse sellele artiklile.
[…]“.
Riigihangete seaduse neljateistkümnes lõppsäte, milles määratletakse mõiste „sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskused“, kes saavad selle seaduse neljanda lisasätte kohaselt sõlmida reserveeritud hankelepinguid, sätestab:
„[…] Sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustena käsitatakse keskusi, mis vastavad [seadusandliku dekreedi, millega kiidetakse heaks puuetega inimeste õigusi ja nende ühiskonda kaasatust käsitlev üldseadus] artikli 43 lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuetele ja mida toetavad ning milles osalevad enam kui 50% ulatuses otseselt või kaudselt üks või mitu avalik- või eraõiguslikku mittetulunduslikku või põhikirjas tunnustatud sotsiaalsuunitlusega ühendust, sihtasutust, avalik-õiguslikku asutust, sotsiaalalgatuse ühistut või muud sotsiaalmajanduse üksust, samuti keskust, mis kuulub äriühingutele, mille osalus on otseselt või kaudselt (äriseadustiku artiklis 42 ette nähtud valitseva äriühingu kaudu) valdavalt mõne eespool nimetatud üksuse omandis, ja tingimusel, et kõikidel juhtudel on need põhikirja või sotsiaalse kokkuleppe alusel kohustatud kasumi täies mahus uuesti investeerima puuetega inimeste jaoks tööhõivevõimaluste loomisse ning oma konkurentsivõime ja sotsiaalmajandusalase tegevuse pidevasse parandamisse, omades igal juhul õigust investeerida kasum uuesti eritööhõivekeskusesse endasse või teistesse sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustesse.“
Seadusandliku dekreedi, millega kiidetakse heaks puuetega inimeste õigusi ja nende ühiskonda kaasatust käsitlev üldseadus, artikli 43, milles määratletakse eritööhõivekeskused, lõigetes 1, 2 ja 4 on sätestatud:
„1.   Eritööhõivekeskuste peamine eesmärk on regulaarselt turutehingutes osaledes kaupade tootmine või teenuste pakkumine, et tagada puuetega inimestele tasustatud tööhõive; need on ka meede, mille abil kaasata võimalikult suur hulk neist inimestest tavapärasesse tööhõivesse. […]
2.   Eritööhõivekeskuste töötajate hulgas peab olema nii palju puuetega inimesi, kui tööprotsessi laad võimaldab, igal juhul peavad nad moodustama 70% töötajatest.
[…]
4.   [See lõige kordab riigihangete seaduse neljateistkümnendas lõppsättes määratletud sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskuste mõistet]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Conacee on Hispaania õiguse alusel asutatud mittetulunduslik ühendus, mille liikmed on eritööhõivekeskuste liidud ja ühendused.
Conacee esitas 23. juulil 2018 Tribunal Superior de Justicia del País Vascole (Baskimaa kõrgeim kohus, Hispaania) kaebuse, milles palus tühistada Diputación Foral de Gipuzkoa 15. mai 2018. aasta otsus, millega kinnitati nii selle institutsiooni hankijatele antud juhised ja reserveeriti õigus osaleda hankemenetlustes või nende teatud osades sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustele või lõimumist edendavatele ettevõtetele kui ka see, et osa nendest lepingutest täidetakse kaitstud tööhõiveprogrammide raames.
Lepingute reserveerimine, mida need juhised käsitlesid, on sätestatud riigihangete seaduse neljandas lisasättes ja neljateistkümnendas lõppsättes, millega võetakse Hispaania õiguskorda üle direktiivi 2014/24 artikkel 20.
Nende sätetega jäetakse artiklis 20 nimetatud õigus hangetes osaleda sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustele ja lõimumist edendavatele ettevõtetele, välistades ettevõtlusalgatuse eritööhõivekeskused, mida Conacee riigi tasandil esindab, seega nende sätete kohaldamisalast ja järelikult ka nendes reserveeritud hangetes osalemisest.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et reserveeritud hangete isikulist kohaldamisala piirates on nende sätetega kehtestatud täiendavad tingimused võrreldes nendega, mis on ette nähtud direktiivi 2014/24/EL artiklis 20. Selle artikli kohaldamisala ainult „sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustega“ piiramise tulemusel ei saaks jätta hankes osalemise õigust äriühingutele või ettevõtjatele, kes artikli 20 tingimustele siiski vastavad, kuna ühest küljest on vähemalt 30% nende töötajatest puudega või ebasoodsas olukorras ja teisest küljest on nende põhieesmärk edendada nende inimeste sotsiaalset ja kutsealast lõimumist.
Neil asjaoludel peatas Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Baskimaa kõrgeim kohus) menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi [2014/24/EL] artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud reserveeritud hangetes osalemise õiguse isikulist ulatust ei tohi piirata nii, et selle kohaldamisalast jäetakse välja äriühingud või ettevõtjad, kelle puhul on tõendatud, et nad vastavad nõudele, et vähemalt 30% nende töötajatest on puuetega inimesed, ning täidavad nende inimeste sotsiaalse ja kutsealase lõimumise otstarvet või eesmärki, seeläbi, et kehtestatakse täiendavad nõuded nende isikute asutamise, olemuse ja eesmärkide, nende tegevuse või investeeringute kohta või muud laadi nõudeid?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2014/24 artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriik kehtestab nimetatud sättes ette nähtud tingimustele lisaks täiendavad tingimused, välistades nõnda reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustes osalemise õiguse teatud ettevõtjate jaoks, kes vastavad selles sättes ette nähtud tingimustele.
Direktiivi 2014/24 artikli 20 lõige 1 annab liikmesriikidele õiguse jätta riigihankemenetluses osalemise õigus ainult teatud üksustele, juhul kui on täidetud kaks kumulatiivset tingimust, mis on selles sättes loetletud – nimelt peavad menetluses osalejad esiteks olema kaitstud töö keskused või ettevõtjad, kelle peamine eesmärk on puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimeste sotsiaalne ja kutsealane lõimumine, ja teiseks peavad sellised inimesed moodustama nende nende töökohtade või ettevõtjate töötajatest vähemalt 30%.
Et esitatud küsimusele vastata, tuleb kindlaks teha, kas need kaks tingimust on loetletud artikli 20 lõikes 1 ammendavalt, ehk et kõnealuse sättega on vastuolus see, kui liikmesriigid kehtestavad täiendavaid tingimusi ja jätavad seeläbi nimetatud sättes osutatud reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustest kõrvale ettevõtjad, kes vastavad küll selles sättes esitatud tingimustele, kuid ei vasta liikmesriigi õiguses sätestatud täiendavatele tingimustele.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka selle õigusaktiga, mille osaks säte on, taotletavaid eesmärke, samuti selle akti tekkelugu (vt selle kohta 15. novembri 2018. aasta kohtuotsus Verbraucherzentrale Baden-Württemberg,
C‑330/17
,
EU:C:2018:916
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esiteks, mis puudutab direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 sõnastust, siis tuleb esmalt tõdeda, et selle sättega antakse liikmesriikidele võimalus reserveerida hankemenetlustes osalemise õigus kaitstud töö keskustele ja teatud ettevõtjatele ning sätestatakse selle võimaluse kasutamise tingimused. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 41 ja 42 sisuliselt märkis, on nimetatud säte seega sõnastatud viisil, mis ei viita kuidagi sellele, et seda õigust peavad saama kasutada kõik nendele tingimustele vastavad üksused.
Teisena on selles sättes kehtestatud teine tingimus, mille kohaselt peavad vähemalt 30% selles sättes nimetatud üksuste töötajatest olema puuetega või ebasoodsas olukorras olevad inimesed, ainult miinimumnõue.
Kolmandana tuleb rõhutada, et viide „ettevõtjatele“, arvestades selle mõiste määratlust direktiivi artikli 2 punktis 10, nagu ka kohtujurist seda oma ettepaneku punktis 42 sisuliselt märkis, näitab teatud üldisust ja määratlematust selle osas, millised üksused saavad artikli 20 lõikes 1 sätestatud hankemenetlustes osalemise õigust kasutada, tingimusel, et nende ettevõtjate peamine eesmärk on puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimeste sotsiaalne ja kutsealane lõimumine.
Seega tuleneb direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 sõnastusest, et kui liikmesriigid otsustavad selle sätte kohastes hankemenetlustes osalemise õiguse teatud üksustele reserveerida, on liikmesriikidel samas sättes ette nähtud tingimuste rakendamisel teatud kaalutlusruum.
Teiseks, mis puudutab direktiivi 2014/24 artikli 20 lõikega 1 taotletavat eesmärki, siis nähtub selle direktiivi põhjendusest 36, et selleks, et tööhõive ja kutsetegevus aitaksid ühiskonda lõimuda ning oleks kesksel kohal kõigile võrdsete võimaluste tagamisel, tuleb selles sättes ette nähtud võimalust kasutada kaitstud töö keskuste ja ettevõtjate huvides, kelle peamine eesmärk on toetada puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimeste sotsiaalset ja kutsealast lõimumist või taaslõimumist, näiteks ebasoodsas olukorras olevatesse vähemusrühmadesse või muul viisil sotsiaalselt tõrjutud rühmadesse kuuluvad töötud isikud, kes ei ole suutelised saama tellimusi tavalise konkurentsi tingimustes.
Sellest järeldub, et liidu seadusandja soovis soodustada tööhõive ja kutsetegevuse abil puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimeste ühiskonda kaasamist, võimaldades liikmesriikidel reserveerida hankelepingute või nende hangete teatavate osadega seotud lepingute sõlmimise menetlustes osalemise õigus kaitstud töö keskustele ja ettevõtjatele, kes – arvestades nende taotletavat sotsiaalset eesmärki – osalevad turul ebasoodsas konkurentsiolukorras.
Seega on direktiivi 2014/24 artikli 20 lõikel 1 tööhõivega seotud sotsiaalpoliitiline eesmärk. Kehtiva liidu õiguse kohaselt on liikmesriikidel ent laiaulatuslik kaalutlusõigus selles osas, milliseid vahendeid valida tööhõive- ja sotsiaalpoliitika valdkonnas seatud eesmärgi saavutamiseks (vt selle kohta 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bedi,
C‑312/17
,
EU:C:2018:734
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult võimaldab direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 eesmärgi analüüs kinnitada selle sätte sõnastusest tulenevat tõlgendust, sest sellest kaalutlusõigust tulenevalt on liikmesriikidel nimetatud sätte rakendamisel teatud kaalutlusruum. Sellest järeldub, et direktiivi 2014/24 artikli 20 lõikes 1 ei ole tingimused ammendavalt loetletud, vaid liikmesriikidele on jäetud võimalus kehtestada selles sättes nimetatud üksustele täiendavaid tingimusi, et nad saaksid selle sätte kohastes reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustes osaleda, sest need täiendavad tingimused aitavad kaasa sellega soovitavate tööhõive- ja sotsiaalpoliitika valdkonna eesmärkide saavutamisele.
Kolmandaks tuleb märkida, et see tõlgendus on kooskõlas ka direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 kujunemislooga. Nimelt nägi direktiivi 2004/18 artikli 19 lõige 1, mis kehtis reserveeritud hankemenetlustes osalemisele kuni selle direktiivi kehtetuks tunnistamiseni direktiiviga 2014/24, ette rangemad nõuded nii nende üksuste jaoks, kel oli lubatud nendes liikmesriikide poolt reserveeritud menetlustes osaleda – see piirdus kaitstud töö keskustega –, kui ka nende üksuste töötajatele, kellest enamik pidid olema puuetega inimesed, kes puude laadi või raskuse tõttu ei saa töötada tavalistes tingimustes.
Tuleb aga märkida, et direktiivist 2014/24 ega selle kujunemisloost ei nähtu, et liidu seadusandja oleks artikli 20 lõikes 1 sätestatud reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetluste isikulist kohaldamisala laiendades soovinud kaasa tuua seda, et selles sättes nimetatud ettevõtjaid, kelle töötajate hulgas on väiksem protsent puuetega või ebasoodsas olukorras olevaid inimesi, asendaks direktiivi 2004/18 artikli 19 lõikes 1 sätestatud ettevõtjaid, kellele kehtisid rangemad nõuded. Niisugune tulemus läheks lisaks vastuollu direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 eesmärgiga, mis on, nagu tuleneb ka käesoleva kohtuotsuse punktist 26, puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimeste ühiskonda kaasamine tööhõive ja kutsetegevuse abil.
Siiski, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 51 sisuliselt märkis, aitaks seda saavutada just see, kui liikmesriigid oleksid kohustatud võimaldama reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustes osalemist kõigile artikli 20 lõikes 1 sätestatud tingimustele vastavatele ettevõtjatele. Niisuguses olukorras tekib aga oht, et direktiivi 2004/18 artikli 19 lõikes 1 sätestatud rangematele nõuetele vastavatel ettevõtjatel tuleb koondada teatud puuetega või ebasoodsas olukorras olevaid töötajaid, kes on vähem tootlikud, et nad saaksid osaleda nendes hankelepingute sõlmimise menetlustes võrdsetel alustel ettevõtjatega, kelle töötajaskonnast moodustavad puuetega või ebasoodsas olukorras olevad töötajad vaid 30%.
Järelikult tuleb direktiivi 2014/24 artikli 20 lõiget 1 tõlgendada nii, et selles ei ole loetletud ammendavad tingimused ja vajaduse korral on liikmesriikidel võimalik kehtestada selles sättes nimetatud üksustele reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustes osalemiseks täiendavaid tingimusi.
Siiski tuleb märkida, et liikmesriigid peavad seda võimalust kasutades järgima ELTL põhireegleid ja eeskätt kaupade vaba liikumist, asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust ning nendest tulenevaid põhimõtteid nagu võrdne kohtlemine ja proportsionaalsus (vt selle kohta 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Irgita,
C‑285/18
,
EU:C:2019:829
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika), mis kajastuvad ka direktiivi 2014/24 artiklis 18.
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul analüüsida, kas nende põhimõtetega on kooskõlas põhikohtuasjas kõne all olevad liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt peab sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustel direktiivi 2014/24 artikli 20 lõikes 1 ette nähtud reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetluste raames olema esiteks otseselt või kaudselt enam kui 50% ulatuses mittetulunduslike üksuste toetus ja osalus ning nad peavad teiseks investeerima oma kasumi täies mahus uuesti omaenda ettevõttesse või teise samalaadsesse keskusesse.
Et anda sellele kohtule niisuguse analüüsi tegemiseks vajalik teave, tuleb märkida järgmist.
Esiteks tuleb märkida, et liidu õiguse aluspõhimõtete hulka kuuluva võrdsuspõhimõtte kohaselt ei tohi võrreldavaid olukordi käsitleda erinevalt ega erinevaid olukordi ühtemoodi, välja arvatud siis, kui selline erinev käsitlemine on objektiivselt põhjendatud (vt selle kohta 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Centraal Israëlitisch Consistorie van België jt,
C‑336/19
,
EU:C:2020:1031
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eriti riigihankeid puudutava liidu õiguse valdkonnas tähendab võrdse kohtlemise põhimõte, mis on liidu riigihankemenetluse normide aluseks, eelkõige seda, et pakkujatel peavad olema võrdsed võimalused, kui nad valmistavad oma pakkumusi ette, ja selle eesmärk on soodustada hankemenetluses osalevate ettevõtjate vahelise terve ja tegeliku konkurentsi arengut (vt selle kohta 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Telecom Italia,
C‑697/17
,
EU:C:2019:599
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul käesoleval juhul eelkõige välja selgitada, kas sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskused on direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 eesmärgi mõttes samas olukorras kui ettevõtlusalgatuse eritööhõivekeskused.
Et seda välja selgitada, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige arvesse võtma ühest küljest seda, et liikmesriigi õigusnormidest tulenevalt on nii sotsiaalalgatuse kui ka ettevõtlusalgatuse eritööhõivekeskuse eesmärk tagada puuetega inimestele tasustatud töö ja seda peetakse vahendiks, mis võimaldab kaasata võimalikult palju selliseid inimesi tavalisse tööhõivesse, ja teisest küljest seda, et vähemalt 70% eritööhõivekeskuse töötajatest on puuetega inimesed.
Sellest nähtub, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ei jõua kontrolli käigus teistsugusele järeldusele, et ettevõtlusalgatuse eritööhõivekeskused on sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustega samas olukorras, kus nad ei ole suutelised osalema riigihankemenetlustes tavalistes konkurentsitingimustes.
Siiski tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida ka seda, kas – nagu Hispaania valitsus oma kirjalikes seisukohtades sisuliselt märkis – sotsiaalalgatuse tööhõivekeskused saavad tänu neile omastele tunnustele efektiivsemalt ellu viia direktiivi 2014/24 artikli 20 lõikega 1 saavutada soovitavat sotsiaalse lõimumise eesmärki, mis võib objektiivselt õigustada nende erinevat kohtlemist võrreldes ettevõtlusalgatuse eritööhõivekeskustega. Sellega seoses täpsustab see valitsus, et sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskuste sotsiaalne – ja mitte majanduslik – väärtus on võimalikult kõrge esiteks siis, kui neil ei ole tulu teenimise eesmärki ja nad investeerivad kogu kasumi uuesti oma sotsiaalsete eesmärkide edendamisse, teiseks siis, kui nende juhtimises järgitakse demokraatia ja kaasamise põhimõtteid, ning kolmandaks siis, kui nad juhivad oma tegevust nii, et sel oleks võimalikult suur sotsiaalne mõju, võimaldades puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimestele paremaid töökohti ning paremaid sotsiaalse ja kutsealase lõimumise ja taaslõimumise võimalusi.
Teiseks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele, mis on liidu õiguse üldpõhimõte, ei või liikmesriikide või hankijate poolt direktiivi 2014/24 sätete rakendamise raames kehtestatud eeskirjad, nagu ka selle direktiivi artikli 20 lõike 1 rakendamise tingimused, minna kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada selle direktiiviga ette nähtud eesmärgid (vt selle kohta 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Tim,
C‑395/18
,
EU:C:2020:58
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses tuleb märkida, et nii tingimus, mis puudutab mittetulunduslike üksuste otsest või kaudset toetust ja osalust enam kui 50% ulatuses, kui ka tingimus kogu kasumi uuesti sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustesse investeerimise kohta, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 34, näivad tagavat, et selliste eritööhõivekeskuste peamine eesmärk on puuetega või ebasoodsas olukorras olevate inimeste kaasamine, nagu direktiivi 2014/24 artikli 20 lõikes 1 ette on nähtud.
[Parandatud 6. detsembri 2021. aasta kohtumäärusega] Küsimuses, kas need nõuded ei lähe kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik,
tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas nii see, kui mõnel tulunduslikul üksusel on eritööhõivekeskuses otseselt või kaudselt peamine osalus, kui ka see, et ainult osa kasumist investeeritakse uuesti samadesse keskustesse, tagaksid viimasena nimetatutele võimaluse saavutada seda eesmärki sama tõhusalt, kui seda võimaldab eelmises punktis nimetatud tingimuste kohaldamine.
Kolmandaks tuleb lisada, nagu seda tegid ka Hispaania valitsus ja Euroopa Komisjon, et Hispaania valitsuse kirjalikes vastustes sisalduvast Hispaania õiguse analüüsist, mis Euroopa Kohtu küsimustele vastuseks esitati, ei tulene seda, et teiste liikmesriikide õiguse alusel tegutsevatel ettevõtjatel ei ole õigust Hispaania õigusnormidega ette nähtud reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetluses osaleda, juhul kui need ettevõtjad täidavad nendes õigusnormides sotsiaalalgatuse eritööhõivekeskustele selgelt sätestatud tingimused. Selles osas tuleb liikmesriigi kohtul siiski vajalik kontroll läbi viia.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2014/24 artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik kehtestab nimetatud sättes ette nähtud tingimustele lisaks täiendavad tingimused, välistades nõnda reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustes osalemise võimaluse teatud ettevõtjate jaoks, kes vastavad selles sättes ette nähtud tingimustele, juhul kui see liikmesriik järgib võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtteid.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik kehtestab nimetatud sättes ette nähtud tingimustele lisaks täiendavad tingimused, välistades nõnda reserveeritud hankelepingute sõlmimise menetlustes osalemise õiguse teatud ettevõtjate jaoks, kes vastavad selles sättes ette nähtud tingimustele, juhul kui see liikmesriik järgib võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtteid.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.