CELEX: 62017CJ0191
Smernica 2007/64/ES
Platobné služby na vnútornom trhu
Pojem ‚platobný účet‘
Prípadné zahrnutie sporiaceho účtu umožňujúceho jeho užívateľovi vykonávať vklady a výbery prostredníctvom bežného účtu otvoreného na jeho meno

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 bodu 14 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2007/64/ES z 13. novembra 2007 o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a ktorou sa zrušuje smernica 97/5/ES (
Ú. v. EÚ L 319, 2007, s. 1
, ďalej len „smernica o platobných službách“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte (Spolková komora pracovníkov a zamestnancov), ktorá má aktívnu legitimáciu na účely uplatňovania záujmov spotrebiteľov, a bankou ING‑DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING‑DiBa AG (ďalej len „ING‑DiBa Direktbank Austria“), ktorého predmetom je oprávnenosť všeobecných podmienok zmlúv navrhovaných touto bankou.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica o platobných službách
Článok 2 ods. 1 smernice o platobných službách stanovuje, že „táto smernica sa vzťahuje na platobné služby poskytované v rámci Spoločenstva“.
Článok 4 uvedenej smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
3.
‚platobnou službou‘ je akákoľvek obchodná činnosť uvedená v prílohe;
…
5.
‚platobnou transakciou‘ je úkon, ktorým je vklad, prevod alebo výber finančných prostriedkov, a to z podnetu platiteľa alebo príjemcu, bez ohľadu na akékoľvek súvisiace povinnosti medzi platiteľom a príjemcom;
…
14.
‚platobným účtom‘ je účet vedený na meno jedného alebo viacerých užívateľov platobných služieb, ktorý sa používa na vykonávanie platobných transakcií;
…“
Príloha uvedenej smernice považuje za „platobné služby“ najmä:
„2.
Služby umožňujúce výber hotovosti z platobného účtu, ako aj všetky operácie vyžadované na fungovanie platobného účtu.
3.
Vykonávanie platobných transakcií vrátane prevodu finančných prostriedkov na platobný účet vedený u poskytovateľa platobných služieb užívateľa alebo u iného poskytovateľa platobných služieb:
–
vykonávanie inkasa vrátane jednorazového inkasa,
–
vykonávanie platobných transakcií prostredníctvom platobnej karty alebo podobného zariadenia,
–
vykonávanie úhrad vrátane trvalých platobných príkazov.“
Smernica o platobných účtoch
V zmysle odôvodnenia 12 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/92/EÚ z 23. júla 2014 o porovnateľnosti poplatkov za platobné účty, o presune platobných účtov a o prístupe k platobným účtom so základnými funkciami (
Ú. v. EÚ L 257, 2014, s. 214
, ďalej len „smernica o platobných účtoch“):
„Ustanovenia tejto smernice o porovnateľnosti poplatkov a presune platobných účtov by sa mali uplatňovať na všetkých poskytovateľov platobných služieb, ako sa vymedzujú v smernici [o platobných službách]. … Všetky ustanovenia tejto smernice by sa mali vzťahovať na platobné účty, prostredníctvom ktorých môžu spotrebitelia vykonávať tieto transakcie: vkladať finančné prostriedky, vyberať hotovosť a vykonávať platobné transakcie v prospech tretích strán a prijímať platby od tretích strán vrátane vykonávania úhrad. V dôsledku toho by mali byť z jej pôsobnosti vylúčené účty… ako sporiace účty…. Ak by sa však tieto účty používali na každodenné platobné transakcie a zahŕňali by všetky vyššie uvedené funkcie, táto smernica sa na ne bude vzťahovať…“
Odôvodnenie 14 tejto smernice stanovuje:
„Vymedzenia pojmov uvedené v tejto smernici by mali byť podľa možností zosúladené s vymedzeniami pojmov uvedenými v iných právnych aktoch Únie, a najmä v smernici [o platobných službách].“
Článok 1 ods. 6 smernice o platobných účtoch stanovuje:
„Táto smernica sa uplatňuje na platobné účty, prostredníctvom ktorých môžu spotrebitelia minimálne:
a)
vkladať finančné prostriedky na platobný účet;
b)
vyberať hotovosť z platobného účtu;
c)
vykonávať platobné transakcie a prijímať platby vrátane úhrad v prospech tretej strany a od tretej strany.
…“
Článok 2 tejto smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
3.
‚platobný účet‘ je účet vedený na meno jedného alebo viacerých spotrebiteľov, ktorý sa používa na vykonávanie platobných transakcií;
…“
Rakúske právo
§ 3 Zahlungsdienstegesetz (zákon o platobných službách) (BGBl. I, 66/2009, ďalej len „ZaDiG“), stanovuje:
„Na účely tohto zákona sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
5.   platobná transakcia: úkon, ktorým je vklad, prevod alebo výber finančných prostriedkov, a to z podnetu platiteľa alebo príjemcu, bez ohľadu na akékoľvek súvisiace povinnosti medzi platiteľom a príjemcom;
6.   platobný systém: systém na prevod finančných prostriedkov formálnymi a štandardizovanými postupmi a so spoločnými pravidlami spracovania, klíringu alebo zúčtovania platobných transakcií;
7.   platiteľ: osoba, ktorá je majiteľom platobného účtu a ktorá dáva alebo povoľuje platobný príkaz z tohto platobného účtu, alebo v prípade, že taký účet neexistuje, osoba, ktorá dáva platobný príkaz;
8.   príjemca: osoba, ktorá je zamýšľaným príjemcom finančných prostriedkov, ktoré sú predmetom platobnej transakcie;
…
10.   užívateľ platobných služieb: osoba, ktorá využíva platobné služby ako platiteľ alebo príjemca alebo aj ako príjemca, aj ako platiteľ zároveň;
11.   spotrebiteľ: fyzická osoba, ktorá v zmluvách o poskytovaní platobných služieb, na ktoré sa vzťahuje tento spolkový zákon, koná inak než na základe svojej obchodnej, podnikateľskej alebo profesijnej činnosti;
…
13.   platobný účet: účet vedený na meno jedného alebo viacerých užívateľov platobných služieb, ktorý sa používa na vykonávanie platobných transakcií.“
§ 31 Bankwesengesetz (zákon o bankovníctve) (BGBl. 532/1993) v znení uverejnenom v BGBl. I, 118/2016, stanovuje:
„1.   Vklady na účely sporenia sú peňažné vklady v úverových inštitúciách, ktoré neslúžia na platobný styk, ale na investovanie a ako také ich možno prijať len po vydaní osobitných dokladov (depozitné certifikáty, tzv. Sparurkunden).
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
ING‑DiBa Direktbank Austria ponúka on‑line sporiace účty, z ktorých jej klienti môžu prostredníctvom telebankingu vykonávať platby a výbery. Tieto prevody sa musia vždy vykonávať prostredníctvom referenčného účtu otvoreného na meno týchto klientov. Tieto referenčné účty sú bežné účty, ktoré môžu mať uvedení klienti aj v inej banke než v ING‑DiBa Direktbank Austria. Vnútroštátny súd spresňuje, že prevody z on‑line sporiaceho účtu alebo na tento účet si nevyžadujú využívanie poskytovateľa platobných služieb.
Tieto on‑line sporiace účty sú účty s disponibilitou bez oznámenia, to znamená, že klienti môžu kedykoľvek disponovať sumami prevedenými na tieto účty bez negatívneho vplyvu na úročenie.
Spor vo veci samej sa týka doložiek uvedených vo všeobecných podmienkach zmlúv, ktoré používa ING‑DiBa Direktbank Austria. Podľa Spolkovej komory pracovníkov a zamestnancov sú niektoré z týchto doložiek v rozpore so ZaDiG, ktorý predstavuje prebratie smernice o platobných službách do vnútroštátneho práva, a preto sú nezákonné.
Na účely rozhodnutia o oprávnenosti uvedených doložiek sa vnútroštátny súd, Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko), domnieva, že musí najprv riešiť otázku uplatniteľnosti ZaDiG. V tomto rámci musí tento súd určiť, či sa on‑line sporiace účty, akými sú účty, ktoré ponúka ING‑DiBa Direktbank Austria, majú považovať za „platobné účty“ v zmysle tejto smernice, a preto spadajú do jej pôsobnosti.
Vnútroštátny súd najmä uvádza, že samotné označenie výrazom „sporiaci účet“ neumožňuje vylúčiť takýto účet z pôsobnosti smernice o platobných službách. V tejto súvislosti si kladie otázku, či vzhľadom na ich účel, teda sporiaci vklad, sa on‑line sporiace účty môžu považovať za slúžiace na realizáciu platobného styku.
V tomto kontexte Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Je možné článok 4 bod 14 smernice [o platobných službách] vykladať v tom zmysle, že aj na on‑line sporiaci účet, na ktorý môže klient (bez oznámenia a bez osobitného sprostredkovania bankou) uskutočňovať prostredníctvom telebankingu vklady na referenčný účet (bežný účet v Rakúsku), ktorý je vedený na jeho meno, ako aj výbery z tohto účtu, sa vzťahuje pojem ‚platobný účet‘, a preto spadá do pôsobnosti uvedenej smernice?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 bod 14 smernice o platobných službách vykladať v tom zmysle, že pod pojem „platobný účet“ spadá sporiaci účet, ktorý umožňuje bez oznámenia disponovať vloženými sumami a z ktorého sa môžu vklady a výbery vykonávať len prostredníctvom bežného účtu, nazvaného „referenčný účet“.
Na úvod treba uviesť, že pri výklade ustanovenia práva Únie je nutné vziať do úvahy nielen jeho doslovné znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou [rozsudky z 2. septembra 2015, Surmačs,
C‑127/14
,
EU:C:2015:522
, bod
, a zo 16. novembra 2016, DHL Express (Austria),
C‑2/15
,
EU:C:2016:880
, bod
].
V prvom rade treba pripomenúť, že článok 4 bod 14 smernice o platobných službách definuje platobný účet ako „účet vedený na meno jedného alebo viacerých užívateľov platobných služieb, ktorý sa používa na vykonávanie platobných transakcií“.
Článok 4 bod 5 tejto smernice definuje platobnú transakciu ako „úkon, ktorým je vklad, prevod alebo výber finančných prostriedkov, a to z podnetu platiteľa alebo príjemcu, bez ohľadu na akékoľvek súvisiace povinnosti medzi platiteľom a príjemcom“.
Článok 4 bod 3 uvedenej smernice stanovuje, že platobnou službou je „akákoľvek obchodná činnosť uvedená v prílohe“ tej istej smernice. Bod 2 tejto prílohy stanovuje, že platobné služby predstavujú „služby umožňujúce výber hotovosti z platobného účtu, ako aj všetky operácie vyžadované na fungovanie platobného účtu“. Takisto bod 3 uvedenej prílohy zahŕňa do platobných služieb vykonávanie platobných transakcií vrátane prevodu finančných prostriedkov na platobný účet vedený u poskytovateľa platobných služieb užívateľa alebo u iného poskytovateľa platobných služieb, čo zahŕňa vykonávanie inkasa, platobných transakcií prostredníctvom platobnej karty a vykonávanie úhrad.
Ako uviedol generálny advokát v bodoch 28, 30 a 36 svojich návrhov, znenie týchto ustanovení neumožňuje ako také určiť, či pojem „platobný účet“ zahŕňa alebo nezahŕňa také účty, akými sú účty vo veci samej, v prípade ktorých je potrebný prechodný krok, s ktorým je na účely vykonania platobnej transakcie spojený prevod finančných prostriedkov medzi sporiacim účtom a bežným účtom užívateľa.
Na účely takéhoto konštatovania treba v druhom rade analyzovať legislatívny kontext, do ktorého spadá smernica o platobných službách.
Na tento účel treba zohľadniť najmä smernicu o platobných účtoch.
Hoci totiž táto smernica nie je priamo uplatniteľná v spore vo veci samej, jej odôvodnenie 12 stanovuje, že by sa mala uplatňovať na všetkých poskytovateľov platobných služieb, ako sa vymedzujú v smernici o platobných službách. V odôvodnení 14 smernice o platobných účtoch sa tiež spresňuje, že vymedzenia pojmov uvedené v tejto poslednej uvedenej smernici by mali byť podľa možností zosúladené s vymedzeniami pojmov uvedenými v iných právnych aktoch Únie, a najmä s tými uvedenými v smernici o platobných službách.
Pokiaľ ide o pojem „platobný účet“, treba najprv uviesť, že definícia uvedená v článku 2 bode 3 smernice o platobných účtoch sa zhoduje s definíciou uvedenou v článku 4 bode 14 smernice o platobných službách. Ako totiž uviedol generálny advokát v bode 54 svojich návrhov, jediný rozdiel, založený na tom, že pojem „spotrebitelia“ uvedený v prvej z týchto definícií je nahradený výrazom „užívatelia platobných služieb“ v druhej z týchto smerníc, neznamená podstatnú zmenu v definícii tohto pojmu, ale skôr odráža rozdiel v predmete medzi dvoma dotknutými smernicami.
Ďalej treba zdôrazniť, že v odôvodnení 12 smernice o platobných účtoch sa najmä uvádza, že z pôsobnosti tejto smernice by mali byť vylúčené sporiace účty, keďže nepredstavujú platobné účty s výnimkou tých, ktoré sa môžu používať na každodenné platobné transakcie.
Aj keď teda sporiace účty v zásade nespadajú do definície pojmu „platobný účet“, takéto vylúčenie v každom prípade nie je absolútne. Z uvedeného odôvodnenia 12 totiž na jednej strane vyplýva, že jednoduché označenie účtu ako „sporiaci účet“ samo osebe nestačí na vylúčenie kvalifikácie „platobného účtu“, a na druhej strane, že kritérium rozhodujúce na účely tejto poslednej uvedenej kvalifikácie spočíva v možnosti vykonávať každodenné platobné transakcie z takéhoto účtu.
V tejto súvislosti treba zohľadniť článok 1 ods. 6 smernice o platobných účtoch, v ktorom sa stanovuje, že táto smernica sa uplatňuje na platobné účty, prostredníctvom ktorých môžu spotrebitelia minimálne vkladať finančné prostriedky na platobný účet, vyberať hotovosť z platobného účtu, ako aj vykonávať platobné transakcie a prijímať platby vrátane úhrad v prospech tretej strany a od tretej strany.
Z toho vyplýva, že možnosť z účtu vykonávať platobné transakcie v prospech tretej strany alebo byť príjemcom takýchto transakcií od tretej strany predstavuje základný prvok pojmu „platobný účet“.
Účet, z ktorého sa takéto platobné transakcie nemôžu vykonávať priamo, ale na ktorých vykonanie je potrebné využiť sprostredkovací účet, sa teda nemôže považovať za „platobný účet“ v zmysle smernice o platobných účtoch, a v dôsledku toho v zmysle smernice o platobných službách.
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že na položenú otázku treba odpovedať tak, že článok 4 bod 14 smernice o platobných službách sa má vykladať v tom zmysle, že pod pojem „platobný účet“ nespadá sporiaci účet, ktorý umožňuje bez oznámenia disponovať vloženými sumami a na ktorý sa môžu vykonávať vklady a z ktorého sa môžu uskutočňovať výbery len prostredníctvom bežného účtu.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

Článok 4 bod 14 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2007/64/ES z 13. novembra 2007 o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a ktorou sa zrušuje smernica 97/5/ES, sa má vykladať v tom zmysle, že pod pojem „platobný účet“ nespadá sporiaci účet, ktorý umožňuje bez oznámenia disponovať vloženými sumami a na ktorý sa môžu vykonávať vklady a z ktorého sa môžu uskutočňovať výbery len prostredníctvom bežného účtu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.