CELEX: 62019CJ0666
Appel
dumping
import af aspartam med oprindelse i Folkerepublikken Kina
forordning nr. 1225/2009 og 2016/1036
tidsmæssigt anvendelsesområde
artikel 2, stk. 7
status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår
afslag
artikel 2, stk. 10
justeringer
bevisbyrde
artikel 3
konstatering af skade
Europa-Kommissionens pligt til at udvise omhu

Ved appelskriftet har Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (herefter »Changmao«) nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 28. juni 2019, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (T-741/16, ikke trykt i Sml., herefter »den appellerede dom«,
EU:T:2019:454
), hvorved Retten frifandt Kommissionen i appellantens søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1247 af 28. juli 2016 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af aspartam med oprindelse i Folkerepublikken Kina og om endelig opkrævning af den midlertidige told (
EUT 2016, L 204, s. 92
, herefter »den omtvistede forordning«).
I.

Retsforskrifter
A.

Folkeretten
Ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (
EFT 1994, L 336, s. 1
), godkendte Rådet for Den Europæiske Union overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), som blev undertegnet i Marrakech den 15. april 1994, samt de aftaler, der er opført i bilag 1-3 til denne overenskomst, blandt hvilke indgår aftalen om anvendelsen af artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel af 1994 (herefter »antidumpingaftalen«).
Antidumpingaftalens artikel 2 fastsætter bestemmelser for »[k]onstatering af dumping«.
Aftalens artikel 6 har overskriften »Bevismateriale«.
Nævnte aftales artikel 12 har overskriften »Offentlig meddelelse og forklaring vedrørende afgørelser«.
B.

EU-retten
1.

Grundforordningen og forordning (EU) 2016/1036
På tidspunktet for de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for tvisten, var de bestemmelser, der regulerede Den Europæiske Unions vedtagelse af antidumpingforanstaltninger, indeholdt i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (
EUT 2009, L 343, s. 51
, berigtiget i
EUT 2010, L 7, s. 22
), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 37/2014 af 15. januar 2014 (
EUT 2014, L 18
,
s
. 1) (herefter »grundforordningen«).
På tidspunktet for vedtagelsen af den omtvistede forordning fremgik bestemmelserne for Unionens vedtagelse af antidumpingforanstaltninger derimod af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (
EUT 2016, L 176, s. 21
). I henhold til forordningens artikel 25 trådte den i kraft den 20. juli 2016. I medfør af nævnte forordnings artikel 24, stk. 1, »ophæves [grundforordningen]«.
Grundforordningens artikel 2 og artikel 2 i forordning 2016/1036 vedrører »[k]onstatering af dumping«. Disse artiklers punkt A, der har overskriften »Normal værdi«, indeholder artiklernes stk. 1-7. De nævnte artiklers punkt C omfatter for sin del artiklernes stk. 10 og har overskriften »Sammenligning«.
Grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a)-c), svarer i det væsentlige til artikel 2, stk. 7, litra a)-c), i forordning 2016/1036 og har følgende ordlyd:
»a)
Ved indførsel fra lande uden markedsøkonomi […] fastsættes den normale værdi på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi eller prisen ved salg fra et sådant tredjeland til andre lande, herunder Fællesskabet, eller, hvis dette ikke er muligt, på ethvert andet rimeligt grundlag, herunder den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare, om nødvendigt justeret for at indregne en rimelig fortjenstmargen.
Et egnet tredjeland med markedsøkonomi udvælges på en ikke urimelig måde under skyldig hensyntagen til alle pålidelige oplysninger, der er fremlagt på tidspunktet for udvælgelsen. Der tages også hensyn til tidsfrister, og er det relevant, anvendes et tredjeland med markedsøkonomi, som er omfattet af samme undersøgelse
[…]
b)
I forbindelse med antidumpingundersøgelser vedrørende indførsel fra Folkerepublikken Kina, Vietnam og Kasakhstan og lande uden markedsøkonomi, som er medlemmer af WTO på datoen for indledningen af undersøgelsen, fastsættes den normale værdi i overensstemmelse med stk. 1 til 6, hvis det på grundlag af velbegrundede krav herom fra en eller flere producenter, der er omfattet af undersøgelsen, og i overensstemmelse med kriterierne og procedurerne i litra c) er påvist, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende for denne producent eller disse producenter med hensyn til fremstilling og salg af den berørte samme vare. Hvis dette ikke er tilfældet, finder reglerne i litra a) anvendelse.
c)
Et krav i henhold til litra b) skal […] indeholde tilstrækkelige beviser for, at producenten driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår, dvs. at
[…]
–
virksomhederne skal benytte ét klart sæt grundlæggende regnskabsforskrifter, som revideres uafhængigt i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder og anvendes til alle formål
–
virksomhedernes produktionsomkostninger og økonomiske situation må ikke gøres til genstand for væsentlige fordrejninger, der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, navnlig for så vidt angår nedskrivning af aktiver, andre afskrivninger, kompensations- eller byttehandel og betaling via gældskompensation
[…]«
Grundforordningens artikel 2, stk. 10, og artikel 2, stk. 10, i forordning 2016/1036 bestemmer følgende:
»Der foretages en rimelig sammenligning mellem eksportprisen og den normale værdi. Denne sammenligning foretages i samme handelsled for salg, der finder sted på tidspunkter, som ligger så tæt op ad hinanden som muligt og med behørig hensyntagen til andre forskelle, som berører sammenligneligheden af priser. Når den normale værdi og den konstaterede eksportpris ikke er umiddelbart sammenlignelige, tages der i hvert enkelt tilfælde i form af justeringer behørigt hensyn til forskelle i faktorer, der påstås og påvises at påvirke priserne og dermed prisernes sammenlignelighed. Enhver dobbeltjustering skal undgås, navnlig i henseende til rabatter, afslag, mængder og handelsled. Er de fastsatte betingelser herfor opfyldt, kan der foretages justeringer for følgende faktorer […]«
Grundforordningens artikel 3 og artikel 3 i forordning 2016/1036 har overskriften »Konstatering af skade«.
Grundforordningens artikel 3, stk. 2 og 3, svarer i det væsentlige til artikel 3, stk. 2 og 3, i forordning 2016/1036 og er affattet således:
»2.   En konstatering af, om der foreligger skade, baseres på positivt bevismateriale og indebærer en objektiv undersøgelse både af:
a)
omfanget af dumpingimporten og dennes indvirkning på prisen på samme vare på markedet i Fællesskabet, og
b)
denne indførsels følgevirkninger for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.
3.   Med hensyn til omfanget af dumpingimporten fastslås det, om der har været tale om en betydelig stigning i dumpingimporten enten absolut eller i forhold til produktion eller forbrug i Fællesskabet. Hvad angår dumpingimportens virkning på priserne, tages det i betragtning, om dumpingvarerne udbydes til en væsentlig lavere pris end prisen på samme vare fremstillet af erhvervsgrenen i Fællesskabet, eller om priserne som følge af en sådan indførsel er blevet trykket betydeligt, eller om prisstigninger, som ellers ville være indtruffet, i væsentlig grad hindres. Hverken en enkelt eller flere af disse faktorer er nødvendigvis udslagsgivende for afgørelsen.«
Grundforordningens artikel 6 og artikel 6 i forordning 2016/1036 har overskriften »Undersøgelse« og fastsætter følgende i stk. 8:
»Undtagen under de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 18, skal det i det omfang, det er muligt, sikres, at de oplysninger, som de berørte parter meddeler, og som lægges til grund for de afgørelser, der træffes, er korrekte.«
Grundforordningens artikel 9 og artikel 9 i forordning 2016/1036 har overskriften »Afslutning uden indførelse af foranstaltninger, indførelse af endelig told«.
Grundforordningens artikel 9, stk. 4, sidste punktum, og artikel 9, stk. 4, andet afsnit, første punktum, i forordning 2016/1036 har følgende ordlyd:
»Antidumpingtolden må ikke være højere end den fastsatte dumpingmargen, men den bør være lavere end denne margen, hvis sådan lavere told vil være tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført den pågældende erhvervsgren i Unionen.«
Grundforordningens artikel 18 og artikel 18 i forordning 2016/1036 vedrører »[m]anglende samarbejde«.
Grundforordningens artikel 20 og artikel 20 i forordning 2016/1036 vedrører »[f]remlæggelse af oplysninger«.
2.

Forordning (EF) nr. 1126/2008
Bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 1126/2008 af 3. november 2008 om vedtagelse af visse internationale regnskabsstandarder i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 (
EUT 2008, L 320, s. 1
), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1255/2012 af 11. december 2012 (
EUT 2012, L 360, s. 78
), indeholder en opregning af
International Accounting Standards
(internationale regnskabsstandarder, herefter »IAS-standarder«).
Disse standarder omfatter IAS 36-standarden med overskriften »Værdiforringelse af aktiver«. Denne standard foreskriver de procedurer, som virksomheder skal anvende for at sikre, at aktiver ikke indregnes til mere end deres genindvindingsværdi.
II.

Sagens baggrund
Baggrunden for tvisten er anført i den appellerede doms præmis 1-10. Med henblik på nærværende appel kan følgende lægges til grund.
Efter en klage indgivet af Ajinomoto Sweeteners Europe SAS, nu Hyet Sweet SAS, som er en europæisk producent af aspartam, indledte Europa-Kommissionen den 30. maj 2015 en antidumpingundersøgelse vedrørende importen af aspartam med oprindelse i Kina til Unionen i henhold til grundforordningen.
Undersøgelsen af dumping og skade omfattede perioden fra 1. april 2014 til 31. marts 2015 (herefter »undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af udviklingstendenser med henblik på vurderingen af skade omfattede perioden fra januar 2011 til udgangen af undersøgelsesperioden.
Den 25. februar 2016 vedtog Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) 2016/262 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af aspartam med oprindelse i Folkerepublikken Kina (
EUT 2016, L 50, s. 4
, herefter »den midlertidige forordning«).
Den pågældende vare var både aspartam (N-L-α-Aspartyl-L-phenylalanin-1-methylester, 3-amino-N-(α-carbomethoxy-phenethyl)-succanimidsyre-N-methylester) med referencen CAS 22839-47-0 med oprindelse i Kina, som i øjeblikket henhører under KN-kode ex29242998 (herefter »aspartam«), og aspartam, som indgår i præparater og/eller blandinger, der også omfatter andre sødestoffer eller vand.
Den 1. april 2016 indgav Changmao sine skriftlige bemærkninger til Kommissionen vedrørende de foreløbige konklusioner i undersøgelsen.
Den 12. maj 2016 blev Changmao hørt af Kommissionen og af høringskonsulenten med henblik på at fremkomme med sine bemærkninger.
Den 2. juni 2016 meddelte Kommissionen Changmao de endelige konklusioner i undersøgelsen.
Den 13. juni 2016 fremsatte Changmao skriftlige bemærkninger til Kommissionen vedrørende de endelige konklusioner i undersøgelsen.
Den 5. juli 2016 blev Changmao hørt af Kommissionen og af høringskonsulenten med henblik på at fremkomme med sine bemærkninger.
Den 28. juli 2016 vedtog Kommissionen den omtvistede forordning.
III.

Sagsbehandlingen for Retten og den appellerede dom
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 21. oktober 2016 anlagde Changmao sag med påstand om annullation af den omtvistede forordning.
Ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Anden Afdeling den 21. marts 2017, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (T-741/16, ikke trykt i Sml.), og den 27. september 2017, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (
T-741/16
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2017:700
), fik Hyet Sweet tilladelse til at intervenere til støtte for Kommissionens påstande, og den af Changmao fremsatte anmodning om fortrolig behandling blev delvist taget til følge i forhold til intervenienten.
Changmao fremsatte fem anbringender til støtte for sit søgsmål. Det første anbringende, der var udledt af en tilsidesættelse af artikel 2, stk. 7, litra b) og c), i forordning 2016/1036 samt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om god forvaltningsskik, vedrørte Kommissionens vurdering af betingelserne for indrømmelsen af status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår. Det andet anbringende, som var udledt af en tilsidesættelse af denne forordnings artikel 2, stk. 7, litra a), vedrørte fastsættelsen af normalværdien. Det tredje anbringende som var udledt af en tilsidesættelse af nævnte forordnings artikel 2, stk. 10, artikel 3, stk. 2, litra a), artikel 3, stk. 3, og artikel 9, stk. 4, og af princippet om god forvaltningsskik, vedrørte justeringerne med henblik på fastlæggelsen af dumpingmargenen og skadesmargenen. Det fjerde anbringende vedrørte en tilsidesættelse af samme forordnings artikel 3, stk. 2 og 6, og subsidiært dens artikel 6, stk. 7. Det femte anbringende vedrørte en tilsidesættelse af artikel 2, stk. 7, litra a), og artikel 3, stk. 2, 3 og 5, i forordning 2016/1036.
Ved den appellerede dom forkastede Retten alle disse anbringender og frifandt følgelig Kommissionen i det hele.
IV.

Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
Med appellen har Changmao nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Principalt gives der medhold i søgsmålet i første instans, den omtvistede forordning annulleres, for så vidt som den vedrører appellanten, og Kommissionen og Hyet Sweet tilpligtes at betale sagsomkostningerne i første instans og i appelsagen.
–
Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse om det første søgsmålsanbringendes anden del, eller, mere subsidiært, hjemvises sagen til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse om alle andre anbringender, som appellanten havde fremsat til støtte for sit søgsmål, hvis sagen er moden til påkendelse, og afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Changmao tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Hyet Sweet, i forhold til hvilken der er blevet truffet afgørelse om fortrolig behandling af visse oplysninger i sagsakterne ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 22. oktober 2019, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (
C-666/19 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2019:1097
), og den 17. marts 2020, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (
C-666/19 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2020:213
), har ikke indleveret indlæg i forbindelse med denne appel.
I henhold til procesreglementets artikel 61, stk. 1, har Domstolen anmodet parterne om skriftligt at besvare et spørgsmål om det tidsmæssige anvendelsesområde for bestemmelserne i henholdsvis grundforordningen og forordning 2016/1036 med henblik på denne appel. Parterne har efterkommet denne anmodning inden for den fastsatte frist.
V.

Om anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del
Efter generaladvokatens fremsættelse af forslag til afgørelse har Changmao ved dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. oktober 2021 i det væsentlige anmodet om, at retsforhandlingernes mundtlige del genåbnes.
Til støtte for denne anmodning har Changmao gjort gældende, at generaladvokaten i punkt 146 og 150 i forslaget til afgørelse har anført, at der ikke er ført bevis for behovet for de justeringer, som virksomheden havde anmodet om med henblik på en rimelig sammenligning mellem normalværdien og eksportprisen, samtidig med at det anføres, at denne virksomhed havde opregnet beviserne til støtte for disse justeringer. Efter Changmaos opfattelse er dette spørgsmål af grundlæggende betydning for vurderingen af det tredje appelanbringende, og virksomheden har ønsket at behandle dette mere detaljeret i et retsmøde.
Det skal bemærkes, at hverken statutten for Den Europæiske Unions Domstol eller Domstolens procesreglement giver mulighed for, at parterne kan afgive indlæg som svar på generaladvokatens forslag til afgørelse (dom af 9.7.2015, InnoLux mod Kommissionen,
C-231/14 P
,
EU:C:2015:451
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 10.9.2015, Bricmate,
C-569/13
,
EU:C:2015:572
, præmis
).
Generaladvokaten har i henhold til artikel 252, stk. 2, TEUF til opgave fuldstændig upartisk og uafhængigt offentligt at fremsætte begrundede forslag til afgørelse af de sager, der i overensstemmelse med statutten for Den Europæiske Unions Domstol kræver generaladvokatens deltagelse. Domstolen er hverken bundet af det forslag til afgørelse eller af den begrundelse, som generaladvokaten er fremkommet med (dom af 9.7.2015, InnoLux mod Kommissionen,
C-231/14 P
,
EU:C:2015:451
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 10.9.2015, Bricmate,
C-569/13
,
EU:C:2015:572
, præmis
).
En parts uenighed med generaladvokatens forslag til afgørelse, uanset hvilke spørgsmål der undersøges heri, kan derfor ikke i sig selv udgøre et forhold, som kan begrunde genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del (dom af 9.7.2015, InnoLux mod Kommissionen,
C-231/14 P
,
EU:C:2015:451
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Uanset dette kan Domstolen i henhold til procesreglementets artikel 83 til enhver tid, efter at have hørt generaladvokaten, ved kendelse bestemme, at retsforhandlingernes mundtlige del skal genåbnes, navnlig hvis den finder, at sagen er utilstrækkeligt oplyst, eller såfremt sagen bør afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne eller de berørte, som er omfattet af artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol (dom af 9.7.2015, InnoLux mod Kommissionen,
C-231/14 P
,
EU:C:2015:451
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 10.9.2015, Bricmate,
C-569/13
,
EU:C:2015:572
, præmis
).
Dette er ikke tilfældet i den foreliggende sag. Parterne har nemlig under kontradiktoriske forhandlinger i forbindelse med to udvekslinger af processkrifter haft mulighed for at drøfte samtlige appelanbringender, som Changmao har fremsat. Særligt har Changmao hensigtsmæssigt kunnet gøre sine argumenter gældende, navnlig vedrørende Rettens vurdering af Kommissionens afslag på anmodningerne om justeringer med henblik på en rimelig sammenligning mellem normalværdien og eksportprisen.
Domstolen finder således efter at have hørt generaladvokaten, at den er i besiddelse af alle nødvendige oplysninger for at kunne træffe afgørelse, og at disse oplysninger har været genstand for drøftelser under retsforhandlingerne for Domstolen.
Henset til ovenstående betragtninger er det ufornødent at anordne en genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del.
VI.

Om appellen
A.

Indledende bemærkninger
Det følger af Domstolens praksis, at selv om retsgrundlaget for en retsakt og procedurereglerne skal være i kraft på tidspunktet for vedtagelsen af denne retsakt, kræver overholdelsen af principperne for den tidsmæssige anvendelse af retsregler, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at de materielle bestemmelser, som er i kraft på tidspunktet for de omhandlede faktiske omstændigheder, anvendes, selv om disse bestemmelser ikke længere er i kraft på det tidspunkt, hvor EU-institutionen vedtager den pågældende retsakt (jf. i denne retning dom af 14.6.2016, Kommissionen mod McBride m.fl.,
C-361/14 P
,
EU:C:2016:434
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 15.3.2018, Deichmann,
C-256/16
,
EU:C:2018:187
, præmis
).
Det er i lyset af denne retspraksis, at det tidsmæssige anvendelsesområde for henholdsvis grundforordningen og forordning 2016/1036 skal fastlægges med henblik på nærværende appel.
I henhold til artikel 24 og 25 i forordning 2016/1036 ophævede denne grundforordningen og trådte i kraft den 20. juli 2016.
I den foreliggende sag blev den omtvistede forordning vedtaget den 28. juli 2016, dvs. nogle dage efter at forordning 2016/1036 trådte i kraft. Det skal imidlertid bemærkes, at undersøgelsesperioden varede fra den 1. april 2014 til den 31. marts 2015. På tidspunktet for de faktiske omstændigheder, som antidumpingproceduren angik, efter hvilken den omtvistede forordning blev vedtaget, fandt grundforordningen således fortsat anvendelse.
Det følger heraf, at selv om den omtvistede forordning skulle vedtages i henhold til forordning 2016/1036 og i overensstemmelse med procedurereglerne i denne forordning, er den derimod underlagt de materielle bestemmelser, der er fastsat i grundforordningen.
For at undgå, at Domstolen støtter sin afgørelse på retlige betragtninger, der er urigtige, henset til disse forordningers tidsmæssige anvendelsesområde (jf. analogt kendelse af 27.9.2004, UER mod M6 m.fl.,
C-470/02 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2004:565
, præmis
, og dom af 21.9.2010, Sverige m.fl. mod API og Kommissionen,
C-514/07 P, C-528/07 P og C-532/07 P
,
EU:C:2010:541
, præmis
), og eftersom de relevante materielle bestemmelser med henblik på appelsagen, som generaladvokaten har anført i punkt 21 i forslaget til afgørelse, i det væsentlige er identiske i grundforordningen og forordning 2016/1036, skal det dermed fastslås, at henvisningerne til sidstnævnte forordning i denne appel skal forstås som henvisninger til de tilsvarende bestemmelser i grundforordningen.
B.

Om realiteten
1.

Det første anbringende
a)

Parternes argumentation
Med det første anbringende, der er rettet mod den appellerede doms præmis 54, 64-67, 69, 70, 78-80, 87, 97 og 98, har Changmao foreholdt Retten, at den gengav de faktiske omstændigheder urigtigt, og at den begik retlige fejl ved anvendelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c).
I første række har Changmao anført, at virksomheden opfyldte det andet kriterium for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, som er fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), andet led (herefter »det andet kriterium for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår«), eftersom den til alle formål benytter ét klart sæt grundlæggende regnskabsforskrifter, som er udarbejdet efter
Hong Kong Financial Reporting Standards
(Hongkongs regnskabsstandarder), der svarer til
International Financial Reporting Standards
(de internationale regnskabsstandarder). Selskabet Price Waterhouse Cooper (herefter »PWC«), der er ansvarlig for revision af virksomhedens regnskaber, har bekræftet dette uden forbehold.
I 26. og 36. betragtning til den midlertidige forordning nævnes »mangler« med hensyn til overholdelsen af det andet kriterium for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, mens det i 28. betragtning til denne forordning anerkendes, at Changmaos regnskaber var udarbejdet i overensstemmelse med Hongkongs regnskabsstandarder. I 20. betragtning til den omtvistede forordning anføres udelukkende, at Changmao ikke havde fremlagt nye beviser eller argumenter vedrørende dette kriterium, hvilket i øvrigt er urigtigt, henset til de dokumenter, som virksomheden havde fremlagt efter de midlertidige konklusioner.
Den midlertidige forordning og den omtvistede forordning indeholder således ingen specifik konstatering af manglende pålidelighed eller nøjagtighed af Changmaos regnskaber eller i øvrigt af materielle fejl i forhold til IAS-standarderne. Under høringen for høringskonsulenten den 6. januar 2016 anerkendte Kommissionen tværtimod, at PWC i en skrivelse af 22. december 2015 havde givet udtryk for en uforbeholden mening om disse regnskabers ærlighed og pålidelighed.
Retten gengav således de faktiske omstændigheder urigtigt, idet den i den appellerede doms præmis 69 og 87 fastslog, at Kommissionen med føje havde konkluderet, at de mangler, som revisorerne havde påpeget, ikke gjorde det muligt at garantere, at Changmaos regnskaber var ærlige. Retten kunne således ikke forkaste virksomhedens klagepunkt i denne doms præmis 70.
I den nævnte doms præmis 60-68 så Retten endvidere bort fra detaljerede bemærkninger i PWC’s revision af Changmaos regnskabspraksis vedrørende nedskrivning af materielle og immaterielle aktiver. Denne praksis er i overensstemmelse med IAS 36-standarden.
For det første har Changmao anført, at hybride koniske vakuumtørrere ikke i sig selv medfører pengestrømme, hvorfor virksomheden kunne fastsætte dens genindvindingsværdi med henvisning til den produktionsenhed, som den indgik i. Henset til IAS 36-standardens afsnit 22, 66 og 67 er det i modsætning til, hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 66, ikke nødvendigt at registrere virksomhedens genindvindingsværdi særskilt. Vurderingerne i denne doms præmis 64 og 65 er ligeledes urigtige, som det fremgår af de supplerende beviser, som Changmao forelagde for Kommissionen under høringen i januar 2016.
For det andet har Changmao anført, at virksomheden løbende vurderer genindvindingsværdien af patentet på teknologien til fremstilling af fumarsyre og DL-æblesyre (herefter »patentet«) og genansætter denne værdi, når betingelserne i IAS 36-standardens afsnit 10 er opfyldt, hvilket fremgår af de dokumenter, der er fremlagt for Kommissionen. Retten gengav således de faktiske omstændigheder urigtigt i den appellerede doms præmis 67.
I anden række har Changmao gjort gældende, at Retten gengav de faktiske omstændigheder urigtigt i den appellerede doms præmis 54. I stævningens punkt 7 anførte virksomheden alene, at Kommissionen ikke kunne bruge simple »fejl« som argument for at nægte status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, når det i den revision, der var foretaget i henhold til IAS-standarderne, utvetydigt blev fastslået, at regnskaberne var korrekte og pålidelige.
I tredje række har Changmao gjort gældende, at Retten undlod at tage hensyn til den omstændighed, at virksomheden havde erhvervet alle de aktiver, der var undergivet revision, før 2003, og at Kommissionen allerede havde fået og efterprøvet detaljerede oplysninger om disse aktiver i forbindelse med tidligere antidumpingprocedurer, hvori Changmao var blevet indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår. I modsætning til, hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 78-80, var det således ikke umuligt for Kommissionen at efterprøve de oplysninger, som blev indsamlet om disse aktiver på kontrolbesøgets sidste dag.
Af disse grunde kunne Retten ifølge Changmao i den appellerede doms præmis 93 ikke forkaste virksomhedens første anbringendes første led.
Følgelig er tilbagevisningen i denne doms præmis 97 og 98 af dette anbringendes andet led, som for sin del vedrørte det tredje kriterium for blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, som er fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, ligeledes ulovlig, og Retten begik en retlig fejl ved at afvise at undersøge det sidstnævnte led.
Kommissionen har gjort gældende, at det første anbringende skal forkastes delvist som uvirksomt og under alle omstændigheder som ugrundet i det hele.
b)

Domstolens bemærkninger
Med det første anbringende har Changmao i det væsentlige anfægtet Rettens bedømmelser af Kommissionens afslag på virksomhedens anmodning om status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c).
Det skal i denne henseende indledningsvis bemærkes, at ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), fastsættes normalværdien ved indførsel fra lande uden markedsøkonomi som en undtagelse fra de bestemmelser, der er fastsat i denne artikels stk. 1-6, i princippet på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi (dom af 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet,
C-249/10 P
,
EU:C:2012:53
, præmis
, og af 2.12.2021, Kommissionen og GMB Glasmanufaktur Brandenburg mod Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C-884/19 P og C-888/19 P
,
EU:C:2021:973
, præmis
).
Det følger imidlertid af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b), at i forbindelse med antidumpingundersøgelser vedrørende indførsel fra bl.a. Kina fastsættes normalværdien i overensstemmelse med denne forordnings artikel 2, stk. 1-6, hvis det på grundlag af velbegrundede krav herom fra en eller flere producenter, der er omfattet af undersøgelsen, og i overensstemmelse med kriterierne og procedurerne i den nævnte forordnings artikel 2, stk. 7, litra c), er påvist, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende for denne producent eller disse producenter med hensyn til fremstilling og salg af den berørte samme vare (jf. i denne retning dom af 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet,
C-249/10 P
,
EU:C:2012:53
, præmis
, og af 2.12.2021, Kommissionen og GMB Glasmanufaktur Brandenburg mod Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C-884/19 P og C-888/19 P
,
EU:C:2021:973
, præmis
).
Bevisbyrden påhviler i denne henseende den producent, som ønsker at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b). Med henblik herpå fastsætter denne forordnings artikel 2, stk. 7, litra c), første afsnit, at en sådan producents krav skal indeholde tilstrækkelige beviser som specificeret i sidstnævnte bestemmelse for, at producenten driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår (jf. i denne retning dom af 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet,
C-249/10 P
,
EU:C:2012:53
, præmis
, og af 2.12.2021, Kommissionen og GMB Glasmanufaktur Brandenburg mod Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C-884/19 P og C-888/19 P
,
EU:C:2021:973
, præmis
).
Disse kriterier omfatter i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), andet led, det andet kriterium for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, som nærværende anbringende omhandler. I medfør af dette kriterium skal den pågældende producent benytte ét klart sæt grundlæggende regnskabsforskrifter, som revideres uafhængigt i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder og anvendes til alle formål.
I første række har Changmao i det væsentlige anført, at virksomheden opfylder nævnte kriterium, eftersom dens regnskaber er i overensstemmelse med Hongkongs regnskabsstandarder, og den anvender IAS 36-standarden korrekt. Ved at fastslå det modsatte tilsidesatte Retten grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), og gengav de faktiske omstændigheder urigtigt.
Det skal i denne forbindelse imidlertid for det første bemærkes, at det fremgår af Domstolens faste praksis, at det følger af artikel 256 TEUF og af artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, at det alene er Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den har behandlet, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Når Retten har fastlagt eller vurderet de faktiske omstændigheder, har Domstolen i henhold til artikel 256 TEUF kompetence til at gennemføre en kontrol med den retlige subsumption af disse faktiske omstændigheder og de retlige konsekvenser, Retten har draget. Domstolen har således ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Rettens vurdering heraf udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre oplysningerne er gengivet urigtigt (jf. i denne retning dom af 10.7.2008, Bertelsmann og Sony Corporation of America mod Impala,
C-413/06 P
,
EU:C:2008:392
, præmis
, og af 14.12.2017, EBMA mod Giant (China),
C-61/16 P
,
EU:C:2017:968
, præmis
).
Når appellanten påberåber sig Rettens urigtige gengivelse af de faktiske omstændigheder, påhviler det i henhold til artikel 256 TEUF, artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og procesreglementets artikel 168, stk. 1, litra d), vedkommende præcist at angive, hvilke omstændigheder Retten gengav urigtigt, og at påvise de fejl i dens undersøgelse, der efter appellantens opfattelse foranledigede Retten til denne urigtige gengivelse. Det følger endvidere af Domstolens faste praksis, at en urigtig gengivelse af omstændighederne skal fremgå på åbenbar vis af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne (jf. i denne retning dom af 3.9.2009, Moser Baer India mod Rådet,
C-535/06 P
,
EU:C:2009:498
, præmis
, og af 29.4.2021, Fortischem mod Kommissionen,
C-890/19 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2021:345
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde skal det fastslås, at Changmaos argumentation, som er nævnt i nærværende doms præmis 72, hverken består i en anfægtelse af den fortolkning, som Retten i den appellerede doms præmis 51-53 foretog af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), andet led, eller af fortolkningen i denne doms præmis 59-63 af IAS 36-standarden.
Denne argumentation vedrører i virkeligheden spørgsmålet om overensstemmelsen af virksomhedens regnskabsdokumenter og overholdelsen af IAS 36-standarden og tilsigter således i det væsentlige at anfægte Rettens vurdering af disse dokumenter og denne regnskabsførelse. Denne vurdering vedrører de faktiske omstændigheder og kan dermed ikke drages i tvivl under appelsagen, medmindre der er tale om en urigtig gengivelse. Selv om Changmao har anført, at Retten gengav de faktiske omstændigheder urigtigt, har virksomheden hverken præciseret, hvilke faktiske omstændigheder Retten gengav forkert, eller hvordan den gengav disse forkert.
Nævnte argumentation skal derfor afvises.
For det andet skal det, for så vidt som Changmao med den argumentation, der er anført i nærværende doms præmis 56, har tilsigtet at foreholde Retten, at den ikke fastslog, at Kommissionen havde begået en fejl, idet den blot støttede sine konklusioner om det andet kriterium for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, på ikke-underbyggede »mangler«, bemærkes, at Domstolens kompetence inden for rammerne af en appelsag principielt er begrænset til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, som er blevet behandlet i første instans (dom af 9.11.2017, SolarWorld mod Rådet,
C-204/16 P
,
EU:C:2017:838
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Eftersom Changmao ikke fremsatte et sådant argument for Retten, skal det dermed afvises.
Dette argument er under alle omstændigheder ugrundet. Det fremgår nemlig utvetydigt af sagsakterne for Domstolen, at det andet kriterium for at indrømme status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, var genstand for indgående drøftelser mellem Kommissionen og Changmao under den procedure, der førte til vedtagelsen af den omtvistede forordning, og at Kommissionen i denne forbindelse klart angav grundene til, at den fandt, at Changmao ikke opfyldte nævnte kriterium.
I anden række skal det med hensyn til udsagnet om en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, som den appellerede doms præmis 54 indeholder, bemærkes, at Retten i denne præmis anførte, at Changmao syntes at gøre gældende, at eventuelle »regnskabsmæssige fejl« ikke er til hinder for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår. Herved anvendte Retten ganske vist en anden terminologi end den, der fremgår af stævningens punkt 7, hvori Changmao gjorde gældende, at selv hvis det antages, at der var begået »regnskabsmæssige fejl«, havde Kommissionen gjort sig skyldig i magtfordrejning, for så vidt som den konkluderede, at simple regnskabsmæssige fejl kunne danne grundlag for et afslag på at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår. Det skal imidlertid bemærkes, at Retten faktisk forstod det væsentligste indhold af denne argumentation og undersøgte det i realiteten. Den terminologiske variation gør det således ikke muligt at konstatere, at Retten foretog en urigtig gengivelse af Changmaos argumenter.
I tredje række skal det hvad angår de argumenter, der er rettet mod den appellerede doms præmis 78-80, bemærkes, at disse præmisser indgår i Rettens undersøgelse af Kommissionens konklusion om, at Changmao havde undladt at fremlægge visse dokumenter rettidigt med henblik på analyse heraf under kontrolbesøget i virksomhedens lokaler. I den appellerede doms præmis 79 fastslog Retten, at Kommissionens afslag på at indrømme status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, ikke var støttet på, at Changmao havde fremlagt visse dokumenter for sent.
Eftersom Changmao ikke specifikt har anfægtet Rettens konklusion i denne henseende, skal virksomhedens argumenter om, at Kommissionen takket være tidligere undersøgelser kunne have foretaget den fornødne efterprøvelse, dermed forkastes som uvirksomme.
Selv hvis det antages, at Changmao med disse argumenter har tilsigtet at gøre gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 87 med urette fastslog, at denne part ikke kunne påberåbe sig Kommissionens tidligere afgørelser for at rejse tvivl om konstateringerne i den omtvistede forordning, er argumenterne i øvrigt ugrundede. Det fremgår nemlig af Domstolens faste praksis, at Kommissionen inden for den fælles handelspolitik og navnlig med hensyn til handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger har et vidt skøn som følge af kompleksiteten af de økonomiske og politiske situationer, den skal undersøge (jf. i denne retning dom af 2.12.2021, Kommissionen og GMB Glasmanufaktur Brandenburg mod Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C-884/19 P og C-888/19 P
,
EU:C:2021:973
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). De erhvervsdrivende kan ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestående situation, som EU-institutionerne kan ændre ved afgørelser truffet inden for rammerne af deres skøn (jf. analogt dom af 7.5.1991, Nakajima mod Rådet,
C-69/89
,
EU:C:1991:186
, præmis
og
, og af 10.3.1992, Canon mod Rådet,
C-171/87
,
EU:C:1992:106
, præmis
).
I sidste række skal det hvad angår de argumenter, der er rettet mod den appellerede doms præmis 97 og 98, bemærkes, at Retten i disse præmisser forkastede Changmaos første anbringendes andet led til støtte for søgsmålet i første instans som uvirksomt, ved hvilket led virksomheden havde anfægtet Kommissionens konklusioner vedrørende det tredje kriterium for at blive indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, som er fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led. I denne doms præmis 96 anførte Retten nemlig, hvilket Changmao ikke har anfægtet inden for rammerne af denne appel, at de betingelser for at indrømme status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, som er fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), er af kumulativ karakter. Det er af denne grund, at Retten, efter i den nævnte doms præmis 97 at have anført, at Changmao ikke havde godtgjort, at Kommissionen havde begået en fejl ved at fastslå, at det andet kriterium for at indrømme status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, ikke var opfyldt, i samme doms præmis 98 bestemte, at dette andet led skulle forkastes som uvirksomt.
Eftersom Changmao heller ikke for Domstolen har godtgjort, at Rettens afgørelse om at forkaste virksomhedens argumentation vedrørende Kommissionens tilsidesættelse af bestemmelserne om det andet kriterium for at indrømme status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, var behæftet med en retlig fejl, skal virksomhedens argumenter, som tilsigter at anfægte den appellerede doms præmis 97 og 98, forkastes som ugrundede.
Følgelig skal det første anbringende forkastes, idet det delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet.
2.

Det andet anbringende
a)

Parternes argumentation
Med det andet anbringende har Changmao foreholdt Retten, at den i den appellerede doms præmis 113, 115-118, 125, 126 og 128-130 begik retlige fejl og foretog en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, for så vidt som den fastslog, at Kommissionen hverken havde tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), artikel 6, stk. 8, i forordning 2016/1036 og grundforordningens artikel 9, stk. 4, eller sin forpligtelse til at udvise omhu og princippet om god forvaltningsskik ved at undlade at anmode producenten i referencelandet om en detaljeret liste over sine eksporttransaktioner.
I første række har Changmao gjort gældende, at Retten tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a). I henhold til denne bestemmelse skal Kommissionen for at fastlægge normalværdien tage hensyn til afsætningen for en producent fra referencelandet på det indre marked eller, hvis dette ikke er muligt, denne producents eksportsalg. Kun som sidste udvej kan Kommissionen anvende de priser, der faktisk er betalt eller skal betales i Unionen.
I den foreliggende sag fandt Kommissionen, at den ikke kunne forlade sig på den japanske producents nationale afsætning eller eksportsalg som producent i referencelandet, og fastlagde derfor normalværdien på grundlag af afsætningen fra den EU-producent, der er denne japanske producents helejede datterselskab. Kommissionen anmodede alene nævnte producent om detaljerede lister over deres afsætning, transaktion for transaktion, for den nationale afsætning. Selv om Kommissionen fandt, at disse lister ikke var pålidelige, stillede den sig tilfreds med et resumé af de finansielle resultater af denne producents eksport, som blev fremlagt i tabel 15 i sidstnævntes svar på antidumpingspørgeskemaet. Denne tabel er ikke tilstrækkeligt detaljeret. I modsætning til, hvad Retten anførte i den appellerede doms præmis 113, giver tabellen ikke mulighed for at konstatere, at »hele« afsætningen til eksport var klart underskudsgivende, men alene at denne afsætning »samlet set« var underskudsgivende. Denne præmis 113 er således behæftet med en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder.
Ifølge Changmao kan det, når der ikke foreligger en liste over afsætningen til eksport, transaktion for transaktion, ikke udelukkes, at visse af den japanske producents transaktioner med eksport til tredjelande eller Unionen var tilstrækkeligt pålidelige til at tjene som grundlag for fastsættelsen af normalværdien. Kommissionen burde således have anmodet denne om en sådan liste.
Changmao har heraf udledt, at i modsætning til, hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 115, 116, 128 og 129, tilsidesatte Kommissionen grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), ligesom den handlede uden den fornødne omhu og i strid med princippet om god forvaltningsskik.
I anden række har Changmao under henvisning til den appellerede doms præmis 125 gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at Kommissionen ikke havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 8, i forordning 2016/1036.
I tredje række har Changmao anført, at virksomhedens dumpingmargen med al sandsynlighed ville have været lavere, og potentielt lavere end skadesmargenen, såfremt Kommissionen ikke havde begået fejl. I denne henseende begik Retten en retlig fejl, idet den i den appellerede doms præmis 117 og 118 fastslog, at virksomheden skulle have ført bevis for, at dumpingmargenen ville have været lavere end skadesmargenen. Denne fremgangsmåde er støttet på en urigtig fortolkning af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og er i strid med Domstolens praksis, hvorefter Kommissionen af egen drift skal undersøge alle tilgængelige oplysninger.
Kommissionen har heroverfor anført, det andet anbringende er uvirksomt og under alle omstændigheder skal forkastes, idet det delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet.
b)

Domstolens bemærkninger
I første række har Changmao anført, at Retten i den appellerede doms præmis 115, 116, 128 og 129 tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og med urette fastslog, at Kommissionen havde handlet med den fornødne omhu og under overholdelse af princippet om god forvaltningsskik.
I grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), anføres den metode, der som en undtagelse fra de bestemmelser, som er fastsat i denne artikels stk. 1-6, finder anvendelse med henblik på fastsættelsen af normalværdien ved import fra lande uden markedsøkonomi.
Henset til denne bestemmelses ordlyd og opbygning er den vigtigste metode til fastsættelse af normalværdien ved import fra lande uden markedsøkonomi metoden med referencelandet, dvs. metoden med »prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi« eller »prisen ved salg fra et sådant tredjeland til andre lande, herunder [Unionen]«. I mangel heraf er der, »hvis dette ikke er muligt«, fastlagt en subsidiær metode, hvorefter normalværdien fastsættes »på ethvert andet rimeligt grundlag, herunder den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i [Unionen] for samme vare, om nødvendigt justeret for at indregne en rimelig fortjenstmargen«. Det følger heraf, at det skøn, som Kommissionen har ved valget af referenceland, ikke berettiger den til at se bort fra kravet om, at der skal vælges et tredjeland med markedsøkonomi i alle tilfælde, hvor det er muligt (jf. i denne retning dom af 22.3.2012, GLS,
C-338/10
,
EU:C:2012:158
, præmis
og
).
Ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), andet afsnit, udvælges et egnet tredjeland med markedsøkonomi på en ikke urimelig måde under skyldig hensyntagen til alle pålidelige oplysninger, der er fremlagt på tidspunktet for udvælgelsen. Det tilkommer nemlig Kommissionen under hensyntagen til de foreliggende alternativer at forsøge at finde et tredjeland, hvor priserne for samme vare fastsættes under betingelser, der er så sammenlignelige som muligt med dem, der gælder i eksportlandet, under forudsætning af, at det drejer sig om et land med markedsøkonomi (jf. i denne retning dom af 22.3.2012, GLS,
C-338/10
,
EU:C:2012:158
, præmis
).
I forbindelse med domstolskontrollen af det skøn, som Kommissionen har med hensyn til valget af referenceland, skal det særligt undersøges, om denne institution har undladt at tage hensyn til omstændigheder, som er væsentlige for at fastslå, om det valgte land er egnet, og om oplysningerne i sagen er blevet bedømt med den omhu, som kræves, for at normalværdien kan anses for fastsat på en hensigtsmæssig og ikke-urimelig måde (dom af 22.10.1991, Nölle,
C-16/90
,
EU:C:1991:402
, præmis
og
, og af 22.3.2012, GLS,
C-338/10
,
EU:C:2012:158
, præmis
).
I den foreliggende sag fremhævede Retten i den appellerede doms præmis 112-114, at det fremgik af såvel den omtvistede forordning som af Kommissionens forklaringer, at, for det første, de oplysninger, der var blevet afgivet af den japanske producent, ikke var pålidelige, navnlig for så vidt som dennes fortjenstmargen varierede betydeligt og ubegrundet alt efter købers art og størrelse, at, for det andet, hele denne producents eksportsalg var klart underskudsgivende, selv om hele vedkommendes nationale afsætning var rentabel, og at, for det tredje, de interesserede parter, herunder Changmao, efter de midlertidige konklusioner havde betænkeligheder med hensyn til, at Japan var blevet valgt som referenceland.
Det var i betragtning af disse omstændigheder, hvoraf Changmao ikke har anfægtet den første og den tredje, at Retten i den appellerede doms præmis 115 og 116 fastslog, at Kommissionen ikke havde tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), ved at anvende EU-erhvervsgrenens data med henblik på fastsættelsen af normalværdien for den pågældende vare, for så vidt som de oplysninger, der var tilgængelige på tidspunktet for dette valg, ikke var pålidelige og risikerede at føre til valg af et uegnet og ikke-rimeligt referenceland.
I samme forbindelse fastslog Retten i den appellerede doms præmis 128 og 129, at Kommissionen ikke kunne foreholdes, at den ikke havde udvist omhu. Retten nåede til denne konklusion på baggrund af alle de faktuelle forhold, der er anført i denne doms præmis 120-124 og 127, som Changmao ikke har anfægtet. Disse forhold vedrører det begrænsede antal lande, der producerer aspartam, Kommissionens afvikling af undersøgelsen og de oplysninger, som den kunne indhente.
Herved begik Retten ikke en retlig fejl.
Som Changmao har anført, er det ganske vist kun, hvis det ikke er muligt at anvende metoden med referenceland, at Kommissionen kan fastsætte normalværdien på ethvert andet rimeligt grundlag i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), hvis rækkevidde er anført i nærværende doms præmis 98.
I modsætning til, hvad Changmao har gjort gældende, følger det imidlertid ikke heraf, at Kommissionen under omstændighederne i denne sag havde pligt til at anmode om detaljerede oplysninger om den japanske producents eksporttransaktioner.
På denne baggrund og i betragtning af, at de oplysninger, som denne producent havde fremlagt vedrørende sit eksportsalg, og de mere kortfattede oplysninger om producentens afsætning til import ikke var pålidelige, var det nemlig hverken upassende eller urimeligt, at Kommissionen fastsatte normalværdien på ethvert andet rimeligt grundlag i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og Domstolens praksis, som er nævnt i nærværende doms præmis 99 og 100. Kommissionen kunne handle således uden først at anmode om mere detaljerede oplysninger om dette eksportsalg.
Det var dermed uden at begå en retlig fejl, at Retten i den appellerede doms præmis 115 og 116 i det væsentlige fastslog, at Kommissionen ikke havde tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), ved at anvende EU-erhvervsgrenens data med henblik på at fastsætte normalværdien for den pågældende vare, selv om den ikke først havde anmodet om detaljerede oplysninger om den japanske producents eksportsalg.
Den omstændighed, at Retten i den appellerede doms præmis 113 generelt fastslog, at det ifølge Kommissionens forklaringer fremgik af den tabel, som den japanske producent havde fremlagt, at »hele [denne producents] eksportsalg var klart underskudsgivende«, selv om det, som Changmao med føje har anført, fremgik af disse forklaringer, at denne afsætning »samlet set« var underskudsgivende, er ikke i sig selv tilstrækkelig til at rejse tvivl om den konklusion, som er draget i den foregående præmis. Denne manglende præcision i denne doms præmis 113 ændrer nemlig ikke ved betragtningen om, at de oplysninger, som den japanske producent havde fremlagt, samlet set ikke var pålidelige. Henset hertil kunne Kommissionen under de omstændigheder, som Retten har anført, fastsætte normalværdien på grundlag af EU-erhvervsgrenens data.
I anden række tog Retten i den appellerede doms præmis 125 på ingen måde stilling til artikel 6, stk. 8, i forordning 2016/1036, og Changmao har først under appelsagen påberåbt sig en tilsidesættelse af denne bestemmelse. I henhold til den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 78, skal dette argument således afvises.
I tredje række skal det fastslås, at den appellerede doms præmis 117 og 118 indeholder en grund til støtte for, at Retten forkastede det andet anbringende, som er fremsat for fuldstændighedens skyld. For det første indledes denne grund med udtrykket »endvidere«. For det andet forkastede Retten med nævnte grund i det væsentlige Changmaos argument om, at Kommissionen burde have prioriteret anvendelsen af eksportpriserne fra en producent i referencelandet, som uvirksomt, eftersom argumentet allerede var blevet forkastet som ugrundet i den appellerede doms præmis 116.
Det følger heraf, at Changmaos argumenter, der er rettet mod den appellerede doms præmis 117 og 118, er uvirksomme.
Henset til det ovenstående skal det andet anbringende forkastes, idet det delvist skal afvises, delvist er ugrundet og delvist er uvirksomt.
3.

Det tredje anbringende
a)

Parternes argumentation
Med det tredje anbringende har Changmao kritiseret den appellerede doms præmis 141-144, 152, 153 og 155-162. I disse præmisser fastslog Retten urigtigt, at Kommissionen ved at give afslag på de anmodninger om justeringer, som Changmao havde fremsat med henblik på beregningen af dumpingmargenen, hverken havde tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 10, og artikel 9, stk. 4, eller antidumpingaftalens artikel 2.4. Dette anbringende består af tre led.
1)

Det første led
Med det tredje anbringendes første led har Changmao anført, at Retten »gengav de faktiske omstændigheder urigtigt med hensyn til begrebet bevis«.
Changmao har anført, at selskabet under undersøgelsesproceduren anmodede Kommissionen om at justere priserne i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra a), b), e)-h) og k), eftersom sammenligneligheden af de priser i Unionen, som blev benyttet til at fastsætte normalværdien, og eksportprisen påvirkedes af forskellene med hensyn til metoderne til produktion af aspartam, de lovmæssige krav, eftersalgsservice, energiudgifter, lønudgifter, adgang til råmaterialer, gebyrer til patent og knowhow, emballageudgifter samt søtransport, forsikring, håndtering, bankudgifter og kreditomkostninger.
Kommissionen gav afslag på alle de ønskede justeringer, som kunne have ført til højere eksportpriser eller en lavere normalværdi, med den begrundelse, at Changmao ikke havde godtgjort, »at kunderne konsekvent betaler andre priser på hjemmemarkedet på grund af forskelle i disse faktorer«. Kommissionen foretog derimod justeringer, som til skade for Changmao førte til en nedsættelse af eksportpriserne og en forhøjelse af normalværdien, uden at den krævede et sådant bevis, hvorfor den handlede vilkårligt.
I modsætning til, hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 141-144, idet den gengav de faktiske omstændigheder urigtigt, er det Changmaos opfattelse, at virksomheden har fremlagt beviser til støtte for de ønskede justeringer. Virksomheden identificerede nemlig alle faktorer, der påvirkede prisernes sammenlignelighed, og godtgjorde, at hver faktor havde indvirkning på priserne.
De beviser, som Changmao har fremlagt, er i øvrigt sammenfaldende med Kommissionens konstateringer i 80. betragtning til den midlertidige forordning og 76. betragtning til den omtvistede forordning, hvorefter EU-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige priser i undersøgelsesperioden pr. type aspartam var 21,1% højere end priserne på den sammenlignelige, importerede varetype.
Desuden kunne Changmao ikke fremlægge de beviser, der var nødvendige i betragtning af Rettens tilgang, for så vidt som det ville have drejet sig om fortrolige dokumenter, som virksomheden ikke ville have haft indsigt i. Kommissionen havde derimod indsigt i disse oplysninger.
Efter Kommissionens opfattelse er argumenterne, som i det væsentlige vedrører den administrative procedure, uden betydning under appelsagen. Denne institution har derfor gjort gældende, at det tredje anbringendes første led delvist afvises, delvist forkastes som ugrundet.
2)

Det andet led
Changmaos tredje anbringendes andet led består af to klagepunkter vedrørende to retlige fejl begået af Retten.
Med det første klagepunkt har virksomheden foreholdt Retten, at den i den appellerede doms præmis 151 og 153 fastlagde en urigtig fortolkning af grundforordningens artikel 2, stk. 10, idet den så bort fra den omstændighed, at ifølge WTO’s tvistbilæggelsesorgan skal en eksportør, som ikke er indrømmet status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, på så konstruktiv vis som muligt godtgøre de faktiske omstændigheder, som nødvendiggør en justering, mens Kommissionen skal vurdere og indrømme de ønskede justeringer på grundlag af informationskilder fra et ikke-fordrejet marked.
I det foreliggende tilfælde støttede Changmao ikke sin anmodning om justeringer på sine egne produktionsomkostninger i Kina i modsætning til, hvad Retten anførte i den appellerede doms præmis 151, idet den med urette knyttede de beviser, som virksomheden havde fremlagt, hvorefter forskellene i omkostninger påvirkede prisernes sammenlignelighed, til den omstændighed, at omkostningerne var fordrejede i Kina. Kommissionen skulle have søgt at opnå de nødvendige oplysninger fra en EU-producent med henblik på at foretage de ønskede justeringer og vurdere forskellene i omkostninger i EU på råmaterialer, fremstillingsprocesser, som var knyttet til overholdelsen af lovgivningen, fragt og forsikring samt importafgifter, patentgebyrer og emballageudgifter.
Det er i denne henseende Changmaos opfattelse, at de faktiske omstændigheder i denne sag i væsentlig grad adskiller sig fra omstændighederne i den sag, der gav anledning til dom af 29. juli 2019, Shanxi Taigang Stainless Steel mod Kommissionen (
C-436/18 P
,
EU:C:2019:643
).
Med støtte i antidumpingaftalens artikel 2.4 har Changmao tilføjet, at der altid skal foretages en rimelig sammenligning af normalværdien og eksportprisen, også når normalværdien er beregnet på grundlag af et tredjeland med markedsøkonomi, og når den pågældende eksportør har fået afslag på status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår. Såfremt det kræves, at en eksportør som Changmao skal godtgøre, at kunderne konsekvent betaler andre priser på hjemmemarkedet på grund af de angivelige forskelle i produktionsomkostningerne, hindres enhver justering i denne henseende. Kommissionens og Rettens urigtige fremgangsmåde er i strid med WTO’s lovgivning, Unionens retsinstansers praksis samt EU-institutionernes praksis.
Med det andet klagepunkt har Changmao anført, at Retten med urette fastslog, at grundforordningens artikel 2, stk. 10, gør justeringer betinget af, at kunderne konsekvent betaler andre priser på hjemmemarkedet som følge af forskelle i de pågældende faktorer. En sådan betingelse er kun specifikt fastsat i denne forordnings artikel 2, stk. 10, litra k), men ikke generelt i nævnte forordnings artikel 2, stk. 10, litra a)-j). Denne betingelse kræves ikke opfyldt i henhold til antidumpingaftalens artikel 2.4, hvorefter den bevisbyrde, som er pålagt de berørte parter, ikke må være urimelig. Nævnte betingelse lægger en urimelig bevisbyrde på eksportører, som ikke stammer fra en markedsøkonomi, idet de ikke råder over de oplysninger fra producenten i referencelandet, som benyttes til at beregne normalværdien.
I replikken har Changmao præciseret, at virksomheden påberåbte sig WTO’s lovgivning for Retten, som det fremgår af punkt 31 og 33 og fodnote 24-26 i replikken i første instans.
Kommissionen har gjort gældende, at samtlige disse argumenter forkastes. Det første klagepunkt, som tilsigter at anfægte den appellerede doms præmis 151-153 i betragtning af WTO’s lovgivning, skal afvises og er under alle omstændigheder ugrundet. Det andet klagepunkt er ugrundet.
3)

Det tredje led
Med det tredje anbringendes tredje led har Changmao i første række kritiseret den appellerede doms præmis 155-160. Rettens betragtninger i disse præmisser er behæftet med processuelle fejl og tilsidesættelser af virksomhedens ret til forsvar samt af Kommissionens pligt til god forvaltning og til at udvise omhu. I denne forbindelse tilsidesatte Retten ligeledes artikel 20, stk. 2 og 4, i forordning 2016/1036 samt antidumpingaftalens artikel 6.2, 6.4, 12.2.1 og 12.2.2.
Changmao har anført, at den appellerede doms præmis 155, henset til disse bestemmelser, er behæftet med en fejl, eftersom Kommissionen ikke meddelte virksomheden grunden til afvisningen af beviserne vedrørende forskellene i de fysiske kendetegn ved EU-producentens varer, som skyldtes forskelle i de lovgivningsmæssige krav. I strid med antidumpingaftalens artikel 6.4 gav Kommissionen endvidere virksomheden en frist på kun ti dage til at fremsætte bemærkninger til det ændrede valg af referenceproducent, hvilket skete sent under proceduren. EU-producenten fremlagde ikke tilstrækkelige oplysninger.
I anden række har Changmao kritiseret den appellerede doms præmis 207, hvorved Retten med urette afviste at træffe de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse eller bevisoptagelse, som virksomheden havde anmodet om i forbindelse med sit anbringende om justeringerne, og som var nødvendige med henblik på dens effektive domstolsbeskyttelse.
Endelig har Changmao under henvisning til grundforordningens artikel 9, stk. 4, andet afsnit, fremhævet, at de ønskede justeringer ville havde gjort det muligt at nedbringe virksomhedens dumpingmargen til et lavere niveau end skadesmargenen.
Kommissionen har gjort gældende, at det tredje led skal forkastes, da det delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet.
b)

Domstolens bemærkninger
Hvad angår det tredje anbringende, som vedrører en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og retlige og processuelle fejl, undersøges indledningsvis det første led og det andet leds andet klagepunkt, dernæst det tredje led og endelig det andet leds første klagepunkt.
1)

Det første led og det andet leds andet klagepunkt
Med dette led og dette klagepunkt har Changmao i det væsentlige foreholdt Retten, at den gengav de faktiske omstændigheder urigtigt og begik retlige fejl, da den i den appellerede doms præmis 141-144 undersøgte virksomhedens argumenter, hvorved denne anfægtede Kommissionens afslag på de justeringer, som virksomheden havde anmodet om i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 10.
Det skal i denne henseende bemærkes, at denne bestemmelse foreskriver, at når normalværdien og eksportprisen ikke kan gøres til genstand for en rimelig sammenligning, tages der i form af justeringer hensyn til de konstaterede forskelle i faktorerne, der angiveligt og påviseligt påvirker priserne og dermed prisernes sammenlignelighed.
Ifølge Domstolens praksis fremgår det af såvel ordlyden som opbygningen af grundforordningens artikel 2, stk. 10, at en justering af eksportprisen eller normalværdien kun kan foretages for at tage hensyn til forskelle i faktorer, der påvirker de to priser, og som derfor påvirker deres sammenlignelighed, for at sikre at sammenligningen foretages i samme handelsled (jf. i denne retning dom af 16.2.2012, Rådet og Kommissionen mod Interpipe Niko Tube og Interpipe NTRP,
C-191/09 P og C-200/09 P
,
EU:C:2012:78
, præmis
, og af 4.5.2017, RFA International mod Kommissionen,
C-239/15 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2017:337
, præmis
).
Det følger ligeledes af Domstolens praksis, at hvis en part anmoder om, at der i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, foretages justeringer, for at der kan foretages en passende sammenligning mellem normalværdien og eksportprisen ved fastsættelsen af dumpingmargenen, skal denne part godtgøre, at anmodningen er berettiget. Bevisbyrden for, at de specifikke justeringer nævnt i grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra a)-k), skal foretages, påhviler således dem – uanset hvem det er – der ønsker at påberåbe sig dem (jf. i denne retning dom af 16.2.2012, Rådet og Kommissionen mod Interpipe Niko Tube og Interpipe NTRP,
C-191/09 P og C-200/09 P
,
EU:C:2012:78
, præmis
og
). Det følger heraf, at det påhviler den part, som ønsker at påberåbe sig en sådan justering, at godtgøre, at den faktor, for hvilken denne justering ønskes, kan påvirke priserne og dermed sammenligneligheden heraf.
I denne sag fastslog Retten i den appellerede doms præmis 139 og 141-143 i det væsentlige, at Changmao skulle føre bevis for, at virksomhedens anmodning om justeringer i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 10, var begrundet, og at de af denne virksomhed anførte forskelle i omkostningerne medførte prisforskelle, samtidig med at Retten anførte, at denne part ikke anfægtede konstateringen i 49. betragtning til den omtvistede forordning, hvorefter virksomheden ikke havde fremlagt noget bevis til støtte for sin anmodning om justeringer. I denne doms præmis 144 fastslog Retten følgelig, at Changmao ikke kunne foreholde Kommissionen, at den havde tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 10, ved at afslå at foretage de ønskede justeringer med henblik på fastlæggelse af dumpingmargenen.
Disse vurderinger er ikke behæftet med en retlig fejl.
For det første fastslog Retten i modsætning til, hvad Changmao har anført, med føje, at det i henhold til såvel ordlyden og opbygningen af grundforordningens artikel 2, stk. 10, som Domstolens praksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 138 og 139, tilkom denne virksomhed til støtte for sin anmodning om justeringer at godtgøre, at de angivelige forskelle i omkostninger kunne påvirke priserne og dermed sammenligneligheden heraf.
For det andet, og for så vidt som Changmao med sine argumenter, der er gengivet i nærværende doms præmis 116 og 117, synes at anføre, at virksomheden i modsætning til, hvad Retten fastslog, faktisk havde ført bevis for, at dens anmodninger om justeringer i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 10, var begrundede, fører virksomhedens argumentation i virkeligheden til, at Domstolen anmodes om at foretage en ny bedømmelse af de faktiske omstændigheder og beviserne. Eftersom det hverken er godtgjort eller anført, at der er foretaget en urigtig gengivelse af disse faktiske omstændigheder eller disse beviser, skal denne argumentation således afvises i overensstemmelse med Domstolens faste praksis, som er nævnt i nærværende doms præmis 73.
For så vidt som Changmao synes at gøre gældende, at Retten tilsidesatte selve begrebet »bevis«, udspringer virksomhedens argumentation af en sammenblanding af på den ene side et udsagn om eller en konstatering af faktuelle omstændigheder, som alene støttes på formodninger, og på den anden side beviset for, at disse omstændigheder er væsentlige. Ud over den omstændighed, at Changmao for Domstolen blot har fremsat udsagn uden at underbygge disse med beviser, som gør det muligt at efterprøve og fastlægge, om de angivelige forskelle i omkostninger faktisk foreligger og disses indvirkning på prisernes sammenlignelighed som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 10, har denne part ikke identificeret noget bevis, som Retten ikke tog hensyn til eller gengav urigtigt.
For det tredje har Changmao med urette forsøgt at begrunde sine anmodninger om justeringer med 76. betragtning til den omtvistede forordning, hvoraf fremgår, at Kommissionen lagde til grund, at EU-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige priser pr. type aspartam var 21,1% højere end priserne på sammenlignelige, importerede varetyper. Denne prisforskel afspejler nemlig underbudsmargenen og indgår i konstateringen af, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade. Som generaladvokaten har anført i punkt 151 i forslaget til afgørelse, betyder denne betragtning derimod på ingen måde, at denne underbudsmargen skyldtes forskellene i produktionsomkostningerne.
Under hensyn til det ovenstående skal det tredje anbringendes første led og anbringendets andet leds andet klagepunkt forkastes, idet de delvist skal afvises og delvist er ugrundede.
2)

Det tredje led
Med det tredje anbringendes tredje led har Changmao kritiseret den appellerede doms præmis 155-160 og 207 med den begrundelse, at Retten ved at forkaste virksomhedens argumenter om en urimelig bevisbyrde tilsidesatte dens ret til forsvar, Kommissionens pligt til god forvaltning og til at udvise omhu samt antidumpingaftalens artikel 6.2, 6.4, 12.2.1 og 12.2.2 og artikel 20, stk. 2 og 4, i forordning 2016/1036.
Det skal indledningsvis fastslås, at Changmao for første gang under appelsagen har påberåbt sig en tilsidesættelse af antidumpingaftalens artikel 6.2, 6.4, 12.2.1 og 12.2.2 samt artikel 20, stk. 2 og 4, i forordning 2016/1036. Det følger heraf, som generaladvokaten har anført i punkt 124 og 125 i forslaget til afgørelse, at det tredje led i henhold til den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 78, skal afvises, for så vidt som det vedrører en angivelig tilsidesættelse af disse bestemmelser.
Hvad angår realiteten har Changmao i første række i det væsentlige anført, at Retten i den appellerede doms præmis 155-160 pålagde virksomheden en urimelig bevisbyrde, hvorved den tilsidesatte Changmaos ret til forsvar, Kommissionens pligt til at udvise omhu og princippet om god forvaltningsskik.
I disse præmisser fastslog Retten, at Changmao, henset til de oplysninger, som Kommissionen havde meddelt under undersøgelsen, og til virksomhedens bevisbyrde i forbindelse med anmodningerne om justeringer, ikke kunne foreholde denne institution, at den havde pålagt virksomheden en urimelig bevisbyrde.
I modsætning til, hvad Changmao synes at anføre, kan den omstændighed alene, at normalværdien i denne sag blev fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), på grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i Unionen, ikke føre til en lempelse af reglen om fordeling af bevisbyrden, som den følger af denne forordnings artikel 2, stk. 10, og af den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 138 og 139. Som generaladvokaten har fremhævet i punkt 140 i forslaget til afgørelse, gælder denne regel, hvorefter den part, der anmoder om justering af en de faktorer, der er nævnt i grundforordningens artikel 2, stk. 10, skal godtgøre, at denne faktor kan påvirke priserne og dermed sammenligneligheden heraf, nemlig uafhængigt af den metode, der anvendes til at beregne normalværdien.
Changmao har desuden anført, at når normalværdien beregnes på grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i Unionen, hindres en eksporterende producent i det land, som undersøgelsen vedrører, i at udøve sin ret til forsvar i fuldt omfang, eftersom vedkommende ikke har indsigt i EU-erhvervsgrenens oplysninger, hvilket var tilfældet i denne sag. Det følger udtrykkeligt af Rettens konstateringer i den appellerede doms præmis 155 og 156, at det fremgik af den omtvistede forordning, at Kommissionen havde meddelt de kinesiske eksporterende producenter oplysninger om EU-producenten, og at Changmao havde haft mulighed for at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger. På baggrund af disse konstateringer, som Changmao ikke som sådan har anfægtet i forbindelse med denne appel, kunne Retten uden at begå en retlig fejl i den appellerede doms præmis 159 udlede, at virksomheden ikke kunne foreholde Kommissionen, at den ikke havde handlet i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik, og at den havde tilsidesat virksomhedens ret til forsvar ved at pålægge den en urimelig bevisbyrde.
Dermed skal de argumenter, som Changmao har fremsat til støtte for det tredje anbringendes tredje led om, at den appellerede doms præmis 155-160 er behæftet med fejl vedrørende retten til forsvar, Kommissionens pligt til at udvise omhu og princippet om god forvaltningsskik, forkastes som ugrundede.
I anden række har Changmao kritiseret den appellerede doms præmis 207, for så vidt som Retten herved med urette afviste at træffe de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse og bevisoptagelse, som virksomheden havde anmodet om.
I denne præmis i den appellerede dom frifandt Retten Kommissionen i det søgsmål, der var anlagt af Changmao i første instans, »uden at det er fornødent at tage de af [Changmao] fremsatte anmodninger om foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse og bevisoptagelse til følge«.
Det skal bemærkes, at det i henhold til Domstolens faste praksis alene tilkommer Retten at bedømme, om det er nødvendigt at supplere bevismaterialet i de sager, der forelægges til afgørelse (dom af 10.7.2001, Ismeri Europa mod Revisionsretten,
C-315/99 P
,
EU:C:2001:391
, præmis
, og af 22.10.2020, Silver Plastics og Johannes Reifenhäuser mod Kommissionen,
C-702/19 P
,
EU:C:2020:857
, præmis
).
Derfor kan Changmao ikke under appelsagen anfægte Rettens afgørelse om ikke have truffet de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse og bevisoptagelse, som virksomheden anmodede om i sine processkrifter for denne retsinstans.
Det følger heraf, at det tredje anbringendes tredje led skal forkastes, idet det delvist skal afvises, delvist er ugrundet.
3)

Det andet leds første klagepunkt
Med dette klagepunkt har Changmao foreholdt Retten, at den begik en retlig fejl i den appellerede doms præmis 151-153.
I disse præmisser præciserede Retten, at eftersom Changmao »[u]nder alle omstændigheder« ikke havde status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, kunne der ikke tages hensyn til oplysningerne om denne i forbindelse med justeringer som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 10, hvilken bestemmelse ikke kan anvendes med henblik på at fratage forordningens artikel 2, stk. 7, litra a), sin virkning.
Det følger af formuleringen »under alle omstændigheder«, at de betragtninger, der fremgår af disse præmisser i den appellerede dom, udgør en grund, der er fremsat for fuldstændighedens skyld.
Det fremgår af analysen af nærværende anbringendes første og tredje led samt af det andet leds andet klagepunkt, at Changmao ikke har godtgjort, at hovedbegrundelsen, som bl.a. fremgår af den appellerede doms præmis 141 og 144, sammenholdt med dommens præmis 155-160, er behæftet med en retlig fejl.
Det følger heraf, som generaladvokaten har anført i punkt 186 og 187 i forslaget til afgørelse, at nærværende klagepunkt skal forkastes som uvirksomt, uden at det er fornødent at undersøge formaliteten.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det tredje anbringende forkastes i sin helhed.
4.

Det fjerde anbringende
a)

Parternes argumentation
Med det fjerde anbringende har Changmao foreholdt Retten, at den begik retlige fejl og gengav de faktiske omstændigheder urigtigt, for så vidt som den i den appellerede doms præmis 148 og 150 fastslog, at Kommissionen ikke var forpligtet til at foretage de justeringer, der foreskrives i grundforordningens artikel 2, stk. 10, med henblik på konstatering af skade, og at Retten af denne grund forkastede virksomhedens argumenter om en tilsidesættelse af denne forordnings artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 9, stk. 4, af princippet om god forvaltningsskik og af pligten til at udvise omhu.
Changmao har af Rettens praksis udledt, at konstateringen af, at der foreligger en skade for EU-erhvervsgrenen i medfør af nævnte forordnings artikel 3, stk. 2, forudsætter en rimelig sammenligning af eksportprisen og den pris, som EU-erhvervsgrenen har opnået eller burde have opnået ved afsætning på EU’s område. For at foretage en rimelig sammenligning skal priserne sammenlignes i samme handelsled, inklusive alle omkostninger vedrørende de handelsled, som der skal tages hensyn til.
Med henblik på disse justeringer, der er foreskrives i grundforordningens artikel 2, stk. 10, skal der skal tages hensyn til forskellene i omkostninger mellem EU-erhvervsgrenen og eksportørerne som følge af den eftersalgsservice, som alene den førstnævnte yder, emballage, gebyrer til patenter eller til knowhow. I henhold til Kommissionens praksis indrømmes sådanne justeringer ved at nedsætte EU-erhvervsgrenens salgspriser og ‑omkostninger i fornødent omfang.
De nævnte justeringer kan følgelig indrømmes i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra f) og h), samt denne forordnings artikel 3, stk. 2.
Retten begik herved en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 148 og 150 at tiltræde Kommissionens afslag på at foretage de justeringer, som Changmao beviseligt havde anmodet om, med henblik på konstateringen af skade. Retten fastslog ligeledes urigtigt, at Kommissionen ikke havde tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og havde handlet med den fornødne omhu. Changmao har anført, at såfremt de ønskede justeringer var blevet foretaget, ville Kommissionen ikke kunne have konstateret en skade eller ville i hvert fald have fastslået en mindre skadesmargen. Retten begik dermed en fejl ved at fastslå, at Kommissionens fremgangsmåde ikke var i strid med grundforordningens artikel 9, stk. 4.
Kommissionen har gjort gældende, at samtlige disse argumenter skal forkastes, idet de enten skal afvises eller er uvirksomme og under alle omstændigheder er ugrundede.
b)

Domstolens bemærkninger
Med det fjerde anbringende har Changmao foreholdt Retten, at den begik retlige fejl i den appellerede doms præmis 148 og 150.
I disse præmisser fastslog Retten, at grundforordningens artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 9, stk. 4, ikke krævede, at Kommissionen med henblik på konstateringen af skade foretog de justeringer, der foreskrives i denne forordnings artikel 2, stk. 10, hvorfor Changmao ikke kunne foreholde Kommissionen, at den havde tilsidesat sidstnævnte bestemmelse ved at give afslag på at foretage de ønskede justeringer med henblik på konstateringen af skade.
Changmao har i det væsentlige gjort gældende, at konstateringen af skade i overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, indebærer, at der foretages justeringer, som svarer til dem, der er fastsat i denne forordnings artikel 2, stk. 10, når justeringerne er nødvendige for at foretage en rimelig sammenligning, hvilket vil sige en sammenligning i samme handelsled, mellem eksportprisen og den pris, som EU-erhvervsgrenen har opnået eller burde have opnået.
Selv hvis det, som Changmao har anført, antages, at grundforordningens artikel 3, stk. 2, til trods for denne bestemmelses ordlyd indebærer, at Kommissionen har pligt til ved konstateringen af skade at foretage sådanne justeringer, skal det, som generaladvokaten har anført i punkt 206 i forslaget til afgørelse, og i lighed med den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 139, fastslås, at det tilkommer den part, som påberåber sig en justering, at føre bevis for, at dette er begrundet.
For det første står det fast, at Changmao i det væsentlige anmodede om de samme justeringer med henblik på såvel konstateringen af dumping som konstateringen af skade. Disse justeringer var i øvrigt omhandlet af det eneste anbringende for Retten. Som det fremgår af nærværende doms præmis 140 og 142-146, fastslog Retten i forbindelse med sin enebedømmelse af de faktiske omstændigheder og uden at begå en retlig fejl, at Changmao ikke havde bevist, at disse justeringer var nødvendige.
For det andet afviste Kommissionen anmodningerne om justeringer med henblik på konstateringen af skade med den begrundelse, som fremgår af 70. betragtning til den omtvistede forordning, at undersøgelsen »viste, at der ikke er nogen forskel i kvalitet eller nogen anden forskel mellem den pågældende vare og samme vare, som […] konsekvent vil blive afspejlet i priserne«. Som generaladvokaten har anført i punkt 207 i forslaget til afgørelse, tiltrådte Retten i det væsentlige denne begrundelse. Changmao har kun kritiseret denne præmis som led i det tredje appelanbringendes tredje led, som er blevet forkastet i nærværende doms præmis 164.
På denne baggrund skal det fjerde anbringende forkastes som uvirksomt, uden at det skal afgøres, om Kommissionen ved konstatering af skade i medfør af grundforordningens artikel 3, stk. 2, kan eller skal foretage justeringer for at sikre sammenligning af priserne i samme handelsled.
5.

Det femte anbringende
a)

Parternes argumentation
Med det femte anbringende har Changmao gjort gældende, at den appellerede doms præmis 187, 189-191, 194, 200, 201 og 203-206 er behæftede med retlige fejl og en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder.
Dette anbringende er støttet på antagelsen om, at EU-producenten og dennes leverandører af råmaterialer, dvs. den japanske producent og leverandører i EU, som er sidstnævntes helejede datterselskaber, tilhørte samme økonomiske og selskabsmæssige enhed. Changmao har heraf udledt, at de priser, som EU-producenten betalte for at købe råmaterialer, var priser mellem forbundne parter, og at de beroede på producentens produktionsomkostninger og vedkommendes salgspriser.
Det fremgår af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og artikel 3, at Kommissionen med henblik på konstatering af dumping og af skade har pligt til med støtte i beviser at sikre, at de anvendte priser er pålidelige og ikke-fordrejede. Artikel 6, stk. 8, i forordning 2016/1036 kræver, at Kommissionen så vidt muligt anvender oplysninger fra samarbejdende parter. Det tilkommer imidlertid leverandørerne at fremlægge beviser, der godtgør, at priserne på deres råmaterialer, som sælges til forbundne parter i EU, er markedspriser.
I modsætning til Rettens tilgang i den appellerede doms præmis 187, 200, 201 og 203-206 indebærer Kommissionens sædvanlige praksis, at de interesserede parter, der samarbejder, såsom EU-erhvervsgrenen, anmodes om at sende spørgeskemaer til deres forbundne leverandører uden for og i EU. Changmao har anfægtet de priser på råmaterialer, som Kommissionen lagde til grund.
Retten begik ligeledes en fejl i den appellerede doms præmis 191, hvori den fastslog, at Kommissionen havde overholdt princippet om god forvaltningsskik og havde støttet sig på beviser for at konstatere, at leverandørernes priser på råmaterialer over for den forbundne producent i EU opfyldte markedsvilkårene. Ifølge Changmao havde Kommissionen ikke efterprøvet rigtigheden af de oplysninger, som den i denne henseende havde udledt af en generel rapport, som et kinesisk selskab havde udarbejdet over priserne på råmaterialer i Kina, for at sikre sig, at oplysningerne var positivt og objektivt bevismateriale. Disse oplysninger var ikke tilstrækkelige til at sikre, at disse leverandørers priser rent faktisk var markedspriser. Kommissionen kunne have anmodet EU-producenten om at udfylde et detaljeret spørgeskema vedrørende priserne og efterprøvet svarene.
Denne pligt til efterprøvelse forelå uafhængigt af beviserne og de interesserede parters anmodninger. Den appellerede doms præmis 206 er således urigtig.
Changmao har tilføjet, at dom af 23. september 2015, Hüpeden mod Rådet og Kommissionen (
T-206/14
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2015:672
), der er nævnt i den appellerede doms præmis 187 og 203, ikke er relevant, eftersom den sag, der gav anledning til denne dom, ikke vedrørte Kommissionens udøvelse af sin skønsbeføjelse med hensyn til dumping og skade i lyset af princippet om god forvaltningsskik og pligten til at udvise omhu.
Kommissionen har gjort gældende, at det nærværende anbringende skal afvises og under alle omstændigheder er ugrundet.
b)

Domstolens bemærkninger
Det følger af artikel 169, stk. 2, i Domstolens procesreglement, at de retlige anbringender og argumenter, der gøres gældende, skal angive præcist, hvilke præmisser i Rettens afgørelse der anfægtes. Ifølge fast retspraksis skal appelskriftet således præcist angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, og de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand, idet appellen eller det pågældende anbringende i modsat fald afvises (dom af 20.9.2018, Agria Polska m.fl. mod Kommissionen,
C-373/17 P
,
EU:C:2018:756
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Et anbringende opfylder således ikke disse krav og skal afvises, såfremt dets argumentation ikke er tilstrækkelig klar og præcis til, at Domstolen kan udøve sin legalitetskontrol, navnlig fordi de væsentlige elementer, som anbringendet er støttet på, ikke fremgår på en tilstrækkelig sammenhængende og forståelig måde af dette appelskrifts ordlyd, der i denne henseende er formuleret på en uklar og tvetydig måde (dom af 10.7.2014, Telefónica og Telefónica de España mod Kommissionen,
C-295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og kendelse af 29.6.2016, Médiateur mod Staelen,
C-337/15 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2016:670
, præmis
).
Selv om Changmao har angivet, hvilke præmisser i den appellerede dom virksomheden har villet kritisere med det femte anbringende, har den imidlertid ikke præcist og specifikt anført de retlige fejl, som Retten angiveligt begik.
Desuden ses det ikke, at Changmao med de argumenter, som virksomheden har fremsat inden for rammerne af nærværende anbringende, har anfægtet den appellerede doms begrundelse. Derimod synes disse argumenter i det væsentlige at søge at kritisere Kommissionens adfærd under den procedure, der første til vedtagelsen af den omtvistede forordning.
Det følger heraf, at det femte anbringende skal afvises.
Da ingen af de anbringender, som Changmao har fremsat til støtte for sin appel, kan tiltrædes, skal appellen forkastes i sin helhed.
Sagsomkostninger
I henhold til artikel 138, stk. 1, i Domstolens procesreglement, der i medfør af samme reglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Changmao tilpligtes at betale sagsomkostningerne, og da denne virksomhed har tabt sagen, bør Changmao pålægges at bære sine egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):

1)
Appellen forkastes.

2)
Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.