CELEX: 62018CJ0239
Řízení o předběžné otázce
Ochrana odrůdových práv
Nařízení (ES) č. 2100/94
Výjimka stanovená v článku 14
Nařízení (ES) č. 1768/95
Článek 11 odst. 1 a 2
Žádosti o informace
Informace poskytované úředními orgány
Žádost o informace ohledně použití materiálu určitých druhů nebo odrůd
Obsah žádosti

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 o odrůdových právech Společenství (
Úř. věst. 1995, L 173, s. 14
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (dále jen „STV“) a Freistaat Thüringen (spolková země Durynsko, Německo) ve věci odmítnutí posledně uvedené sdělit prvně uvedené informace, které lze získat z databáze vytvořené z údajů poskytnutých zemědělci v rámci žádostí o dotace vyplacených z evropských zemědělských fondů.
Právní rámec
Základní nařízení
Sedmnáctý a osmnáctý bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (
Úř. věst. 1994, L 227, s. 1
; Zvl. vyd. 03/16, s. 390, dále jen „základní nařízení“) uvádějí:
„vzhledem k tomu, že výkon odrůdových práv ve Společenství musí ostatně podléhat omezením, která jsou stanovena ustanoveními přijatými ve veřejném zájmu;
vzhledem k tomu, že sem náleží rovněž zajištění zemědělské produkce; že za tímto účelem musí zemědělci obdržet schválení používat sklizené osivo za určitých podmínek pro množení“.
Článek 5 zmíněného nařízení, nadepsaný „Předmět odrůdových práv Společenství“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Předmětem odrůdových práv Společenství mohou být odrůdy všech botanických rodů a druhů, mimo jiné i hybridy mezi rody nebo druhy.
2.   ‚Odrůdou‘ ve smyslu tohoto nařízení se rozumí soubor rostlin uvnitř jediného botanického taxonu nejnižšího známého botanického třídění[…]“
Článek 13 uvedeného nařízení, nadepsaný „Práva držitele odrůdového práva Společenství a zakázané úkony“, v odstavci 2 stanoví: stanoví:
„1.   Odrůdové právo Společenství má ten účinek, že úkony uvedené v odstavci 2 je oprávněn provádět pouze držitel nebo držitelé odrůdového práva Společenství, dále jen ‚držitel‘.
2.   Aniž jsou dotčeny články 15 a 16, vyžadují souhlas držitele níže uvedené úkony, pokud jde o složky odrůdy nebo sklizený materiál chráněné odrůdy[…]:
a)
produkce nebo reprodukce (množení);
b)
úprava za účelem množení;
c)
nabízení k prodeji;
d)
prodej nebo jiné uvedení do oběhu;
e)
vývoz [z Evropské unie];
f)
dovoz do [Unie];
g)
uschování za některým z účelů uvedených v písmenech a) až f).
Držitel může svůj souhlas učinit závislým na podmínkách a omezeních.“
Článek 14 téhož nařízení, nadepsaný „Odchylka od odrůdového práva Společenství“, zní následovně:
„1.   Odchylně od čl. 13 odst. 2 mohou zemědělci k zajištění zemědělské produkce pro účely množení na šlechtitelských polích ve svém vlastním hospodářství použít produkt sklizně, který ve svém vlastním hospodářství získaly vyšlechtěním rozmnožovacího materiálu odrůdy spadající pod odrůdové právo Společenství, přičemž se nesmí jednat o hybrid nebo syntetickou odrůdu.
2.   Odstavec 1 se vztahuje pouze na tyto zemědělské druhy rostlin:
[…]
b) obiloviny:
Avena sativa
– oves
Hordeum vulgare L
. – ječmen
Oryza sativa L
. – rýže
Phalaris canariensis L
. – lesknice kanárská
Secale cereale L
. – žito
X Triticosecale Wittm
. – tritikale
Triticum aestivum L. emend. Fiori et Paol
. – pšenice obecná
Triticum durum Desf
. – pšenice tvrdá
Triticum spelta L
. – pšenice špalda
c) brambory:
Solanum tuberosum
– brambor
[…]
3.   Podmínky pro účinnost výjimky podle odstavce 1, jakož i pro zachování oprávněných zájmů šlechtitele rostlin a zemědělce stanoví před vstupem tohoto nařízení v platnost prováděcí pravidla uvedená v článku 114 na základě níže uvedených kritérií:
–
neexistují žádná množstevní omezení na úrovni hospodářství zemědělce, pokud je to nezbytné pro potřeby hospodářství,
–
sklizený produkt může být pro výsev připraven samotným zemědělcem nebo prostřednictvím […] poskytovaných služeb[…],
–
malí zemědělci nejsou povinni platit držiteli odrůdového práva úhradu; za malé zemědělce jsou považováni:
–
v případě rostlinných druhů uvedených v odstavci 2 tohoto článku, na které se vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 1765/92 ze dne 30. června 1992, kterým se zřizuje režim podpor pro pěstitele některých plodin na orné půdě [(
Úř. věst. 1992, L 181, s. 12
)], ti zemědělci, kteří rostliny nešlechtí na ploše větší, než je plocha, která by byla zapotřebí pro produkci 92 tun obilí; pro výpočet plochy se použije čl. 8 odst. 2 výše uvedeného nařízení,
–
v případě ostatních rostlinných druhů, než jsou druhy uvedené v odstavci 2 tohoto článku, ti zemědělci, kteří vyhovují srovnatelně přiměřeným kritériím,
–
malí zemědělci jsou povinni zaplatit držiteli odrůdového práva přiměřenou úhradu, která musí být zjevně nižší než částka, která se v téže oblasti požaduje za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu téže odrůdy; skutečná výše této přiměřené úhrady se může časem změnit, přičemž se přihlédne k tomu, do jaké míry je, pokud jde o dotyčnou odrůdu, použito odchylky podle odstavce 1,
–
za dohled nad dodržováním ustanovení tohoto článku nebo ustanovení přijatých na základě tohoto článku jsou výlučně odpovědní držitelé odrůdových práv; při tomto dohledu nesmí přijímat pomoc úředních subjektů,
–
zemědělci, jakož i poskytovatelé zpracovatelských služeb předají držitelům odrůdových práv na jejich žádost příslušné informace; příslušné informace mohou rovněž zaslat úřední subjekty účastnící se dohledu nad zemědělskou produkcí, pokud byly tyto informace shromážděny v rámci jejich běžné činnosti a nejsou spojeny s dodatečnými náklady. Předpisy Společenství a vnitrostátní předpisy o ochraně osob při zpracování a volném oběhu osobních údajů nejsou, pokud jde o osobní údaje, dotčena [dotčeny].“
Nařízení č. 1768/95
První až pátý bod odůvodnění nařízení č. 1768/95 uvádějí:
„vzhledem k tomu, že článek 14 základního nařízení stanoví odchylku od odrůdového práva Společenství za účelem zabezpečení zemědělské výroby […];
vzhledem k tomu, že podmínky pro účinek této odchylky, jakož i pro zachování oprávněných zájmů šlechtitele a zemědělce stanoví prováděcí pravidla podle kritérií stanovených v čl. 14 odst. 3 základního nařízení;
vzhledem k tomu, že toto nařízení upravuje tyto podmínky, zejména pokud jde o povinnosti zemědělce, zpracovatele a držitele odrůdového práva plynoucí z výše uvedených kritérií;
vzhledem k tomu, že se tyto povinnosti v podstatě vztahují na přiměřenou úhradu, kterou platí zemědělec držiteli odrůdového práva za použití této výjimky, na podané informace, na zabezpečení shody sklizeného materiálu předaného ke zpracování s výrobkem vzešlým ze zpracování, jakož i na dohled nad plněním ustanovení odchylky;
vzhledem k tomu, že také vymezení pojmu ‚malý zemědělec‘, který nemusí platit úhradu držiteli odrůdového práva za použití odchylky, má být doplněno zejména, pokud jde o zemědělce pěstující určité pícniny a brambory“.
Článek 7 nařízení č. 1768/95 se týká specificky „malých zemědělců“. Jeho odstavec 5 stanoví:
„Zemědělec, který tvrdí, že je ‚malý zemědělec‘, musí ve sporném případě předložit důkaz, že splňuje požadavky pro tuto kategorii zemědělců. […]“
Články 8 a 9 nařízení č. 1768/95 se týkají informací, jež musí poskytnout zemědělci a zpracovatelé. Odstavce 4 těchto ustanovení ukládají držiteli odrůdového práva uvést v žádosti o informace jeho jméno a adresu, název odrůdy, pro kterou požaduje informace, a odkaz na dotyčné odrůdové právo Společenství.
Článek 11 nařízení č. 1768/95, nadepsaný „Informace poskytované úředními orgány“, stanoví:
„1.   Žádost o informaci určenou úředním orgánům ohledně použití rozmnožovacího materiálu určitých druhů nebo odrůd za účelem výsevu nebo ohledně výsledků tohoto použití je nutno podat písemně. V této žádosti držitel odrůdového práva uvede své jméno a adresu, dotyčnou odrůdu, pro niž požaduje informace, a druh požadovaných informací. Kromě toho musí prokázat vlastnictví.
2.   Orgán může, aniž je dotčen článek 12, požadované informace odepřít, pokud
–
se nezabývá dohledem nad zemědělskou produkcí, nebo
–
není oprávněn tyto informace držitelům odrůdových práv poskytovat na základě [unijních] právních předpisů […] nebo [právních předpisů] členských států upravujících obecné uvážení ohledně činnosti orgánů, nebo
–
podle [unijních] právních předpisů […] nebo [právních předpisů] členských států, podle kterých byly informace shromážděny, je na jejich uvážení tyto informace odepřít, nebo
–
požadovaná informace již není k dispozici, nebo
–
tato informace nemůže být opatřena v rámci běžné úřední činnosti orgánů, nebo
–
tato informace může být opatřena pouze s dodatečnými obtížemi nebo náklady, nebo
–
tato informace se vztahuje výlučně na rozmnožovací materiál, který nepatří k odrůdě držitele odrůdového práva.
Dotyčné úřední orgány sdělí Komisi, jakým způsobem zamýšlejí použít uvážení uvedené ve třetí odrážce.
3.   Při poskytování informací nečiní orgány mezi držiteli odrůdových práv žádné rozdíly. Pro účely poskytování požadovaných informací mohou orgány poskytnout držiteli k dispozici kopie podkladů, které pocházejí z dokumentů obsahujících kromě informací vztahujících se k dotyčným odrůdám držitele odrůdového práva další informace, pokud je zajištěno, že neumožní zjištění totožnosti fyzických osob, které jsou chráněny podle článku 12.
4.   Pokud se orgán rozhodne požadované informace odepřít, písemně informuje o tomto rozhodnutí dotyčného držitele odrůdového práva s uvedením důvodů.“
Článek 12 nařízení č. 1768/95 se týká ochrany osob při zpracování osobních údajů a volného pohybu těchto údajů.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Společnost STV zastupuje podniky vyrábějící osiva, které jsou držiteli odrůdového práva Společenství, a je těmito podniky zejména pověřena kontrolou zemědělců při výsevu odrůd chráněných z tohoto titulu a uplatňováním u těchto zemědělců práva na odměnu, na kterou mají uvedené podniky nárok.
Durynsko je odpovědné za kontrolu výdajů z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a dohled nad nimi. Podle předkládacího rozhodnutí tato spolková země za tímto účelem vede databázi zvanou „InVeKoS“ (
Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem
, integrovaný systém řízení a kontroly), založenou na údajích poskytnutých za tímto účelem zemědělci žádajícími o podpory. Společnost STV tvrdí, že mezi tyto údaje patří odrůdy pěstované těmito zemědělci a plochy, na nichž toto pěstování probíhá.
Dopisem ze dne 5. dubna 2016 požádala STV na základě článku 11 nařízení č. 1768/95 Durynsko o předání informací z databáze InVeKoS. Tato žádost byla zamítnuta.
Žalobou ze dne 23. prosince 2016 se STV obrátila na Landgericht Erfurt (zemský soud v Erfurtu, Německo), aby bylo Durynsku na základě čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 uloženo předat jí následující informace z databáze InVeKoS:
–
jména a adresy zemědělských podniků,
–
pěstební plochy jednotlivých podniků v hektarech a
–
pěstební plochy obilí a brambor v hektarech.
Tato žaloba byla uvedeným soudem dne 17. srpna 2017 zamítnuta na základě ustanovení čl. 11 odst. 2 druhé a třetí odrážky nařízení č. 1768/95 ve spojení s jeho článkem 12.
STV podala proti tomuto rozhodnutí odvolání k předkládajícímu soudu.
STV v tomto ohledu tvrdí, že informace z databáze InVeKoS mohou osvětlit, na jaké ploše zemědělci skutečně plodiny pěstují, a tudíž i kvalifikaci takových zemědělců jako „malých zemědělců“ ve smyslu čl. 14 odst. 3 základního nařízení. Získání těchto informací by jí tedy umožnilo nepožadovat informace přímo od nich. STV dodává, že je ochotna nahradit Durynsku případné výdaje, které případně vynaloží na vyhovění její žádosti.
Durynsko namítá, že databáze InVeKoS neobsahuje žádné informace týkající se konkrétní odrůdy, mimo konopí a chmel. Kromě toho tato spolková země nemá vlastní programátorské kapacity, aby vyvinula zvláštní způsob vyhledávání, které zpracování požadovaných údajů vyžaduje, přičemž využití takových programovacích prací externího subjektu je odhadováno na 6000 eur.
Za těchto okolností se Thüringer Oberlandesgericht (durynský vrchní zemský soud, Německo) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Zakládá čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 vůči úředním orgánům právo na informace, které se omezuje jen na informace o rostlinných druzích, aniž by zároveň byly požadovány také informace o chráněné odrůdě?
2)
V případě, že z odpovědi na první otázku vyplyne, že je možné takové právo na informace uplatnit:
a)
Je orgán, který se zabývá kontrolou poskytování zemědělských dotací z unijních prostředků a shromažďováním s tím souvisejících údajů, které se týkají též (rostlinných) druhů, od zemědělců, kteří žádají o dotace, úředním orgánem, který se zabývá dohledem nad zemědělskou produkcí ve smyslu čl. 11 odst. 2 první odrážky nařízení č. 1768/95?
b)
Je úřední orgán oprávněn odepřít požadovanou informaci, pokud poskytnutí dané informace vyžaduje zpracování, to znamená katalogizaci údajů, které má k dispozici, třetí osobou, s čímž jsou spojeny finanční náklady ve výši cca 6000 eur? Hraje nějakou roli okolnost, že osoba, která informaci požaduje, je ochotna vzniklé náklady uhradit?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 vykládán v tom smyslu, že stanoví možnost držitele odrůdového práva vyžádat si od úředního orgánu informace o použití materiálu určitých druhů, aniž by taková žádost upřesňovala konkrétní chráněnou odrůdu, pro kterou jsou tyto informace požadovány.
Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 13 odst. 2 základního nařízení je souhlas držitele vyžadován, pokud jde o složky odrůdy nebo sklizený materiál chráněné odrůdy, zejména pro produkci nebo reprodukci (množení) a pro úpravy pro účely množení, pro nabízení k prodeji, pro prodej nebo jiné uvedení do oběhu a pro uschování za některým z těchto účelů.
Jak již Soudní dvůr připomněl, ustanovení článku 14 základního nařízení, která, jak vyplývá ze sedmnáctého a osmnáctého bodu odůvodnění uvedeného nařízení, byla přijata ve veřejném zájmu zajištění zemědělské produkce, představují výjimku z tohoto pravidla (rozsudky ze dne 10. dubna 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, bod
, a ze dne 14. října 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, bod
).
V tomto ohledu článek 14 uvedeného nařízení stanoví, že užití produktu sklizně, jejž zemědělci získali ve vlastním hospodářství, pro účely množení na pěstební ploše nepodléhá souhlasu držitele, splňuje-li určité podmínky stanovené v prováděcím nařízení na základě několika kritérií, která jsou v něm vyjmenována.
Nařízení č. 1768/95 tak podle prvního až pátého bodu odůvodnění stanoví podmínky zajišťující účinnost výjimky z odrůdového práva Společenství stanovené v článku 14 základního nařízení za účelem zajištění zemědělské produkce, jakož i oprávněných zájmů šlechtitele rostlin a zemědělce, a to na základě kritérií stanovených v odstavci 3 uvedeného článku.
Mezi těmito kritérii uvedený čl. 14 odst. 3 ve čtvrté odrážce mimo jiné stanoví, že s výjimkou malých zemědělců jsou ostatní zemědělci „povinni zaplatit držiteli odrůdového práva přiměřenou úhradu“, a v šesté odrážce, že „příslušné informace mohou […] zaslat úřední subjekty […]“.
V tomto ohledu čl. 11 odst. 1 první věta nařízení č. 1768/95 stanoví možnost držitel podat k úředním orgánům „žádost o informaci […] ohledně [skutečného] použití rozmnožovacího materiálu určitých druhů nebo odrůd za účelem výsevu nebo ohledně výsledků tohoto použití“.
STV z toho v projednávaném případě vyvozuje, že držitelé mají právo požádat o poskytnutí informací o pěstitelské praxi zemědělců, které mají k dispozici úřední orgány, zejména pak o zemědělských plochách vyčleněných na pěstování určitých druhů, přičemž tyto informace jsou relevantní pro výkon práv vyplývajících z výsevu chráněných odrůd. STV zejména tvrdí, že uvedené informace by jí umožnily určit, kteří zemědělci jsou považováni za „malé zemědělce“ ve smyslu čl. 14 odst. 3 třetí odrážky základního nařízení ve spojení s článkem 7 nařízení č. 1768/95.
Durynsko má zase za to, že čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 1768/95 zakotvuje právo na informace jen u chráněných odrůd, které jsou konkrétně vyjmenovány.
Je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že pro výklad ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i kontext, při zohlednění systematiky a cílů sledovaných právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudek ze dne 19. října 2017, Vion Livestock,
C‑383/16
,
EU:C:2017:783
, bod
a citovaná judikatura).
Zaprvé, pokud jde o znění čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95, je třeba uvést, že jak bylo připomenuto v bodě 27 tohoto rozsudku, je sice pravda, že první věta uvedeného čl. 11 odst. 1 zmiňuje možnost držitele získat od úředních orgánů mimo jiné informace o skutečném použití „materiálu určitých druhů nebo odrůd“.
Tato zmínka však nemůže být určující, jelikož čl. 11 odst. 1 druhá věta uvedeného nařízení vyžaduje, aby držitel v žádosti o informace upřesnil „dotyčnou odrůdu, pro niž požaduje informace“.
Mimoto podle čl. 11 odst. 1 třetí věty uvedeného nařízení musí držitel, který takovou žádost o informace předkládá, rovněž prokázat vlastnictví. Jak přitom uvedl generální advokát v bodě 48 svého stanoviska, ze znění čl. 5 odst. 1 základního nařízení vyplývá, že předmětem odrůdových práv Společenství mohou být pouze „odrůdy všech botanických rodů a druhů“, takže prokázání vlastnictví vyžadované v uvedeném čl. 11 odst. 1 se může týkat pouze odrůd, a nikoli obecně druhů.
Ze znění čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 tedy vyplývá, že žádost o informace podaná na základě daného ustanovení musí nutně specifikovat konkrétní odrůdu, pro kterou je informace požadována.
Takový doslovný výklad čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 je zadruhé podepřen cílem sledovaným daným nařízením.
Je totiž třeba připomenout, že jak uvádí druhý bod jeho odůvodnění, cílem uvedeného nařízení je na základě kritérií uvedených v čl. 14 odst. 3 základního nařízení stanovit podmínky zajišťující jednak účinnost výjimky z odrůdového práva Společenství za účelem ochrany zemědělské produkce a jednak ochranu oprávněných zájmů šlechtitele rostlin a zemědělce.
V tomto ohledu čtvrtý bod odůvodnění nařízení č. 1768/95 uvádí, že povinnosti upřesněné v daném nařízení se vztahují především na přiměřenou úhradu, kterou platí zemědělec držiteli odrůdového práva za použití této výjimky, na podané informace, na zabezpečení shody sklizeného materiálu předaného ke zpracování s výrobkem vzešlým ze zpracování, jakož i na dohled nad plněním ustanovení odchylky.
Cílem práva na informace přiznaného držiteli je tudíž poskytnout mu prostředky k zajištění toho, aby zemědělci dodržovali podmínky umožňující účinnost výjimky stanovené v čl. 14 odst. 1 základního nařízení.
Za tímto účelem články 8, 9 a 11 nařízení č. 1768/95 opravňují držitele předložit zemědělci, zpracovateli nebo úřednímu orgánu žádost o poskytnutí veškerých informací, které jsou relevantní pouze pro účely ochrany jeho práv průmyslového vlastnictví, která jak bylo připomenuto v bodě 33 tohoto rozsudku, se mohou týkat pouze odrůd, a nikoli obecně druhů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, body
a
).
V tomto ohledu by výklad čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95, podle kterého by kterýkoliv držitel mohl od úředního orgánu požadovat informace o výsevu provedeném zemědělci, přestože ti nikdy nepoužili ani neměli v úmyslu použít chráněné odrůdy na základě čl. 14 odst. 1 základního nařízení, překračoval meze toho, co je nezbytné k ochraně oprávněných zájmů šlechtitele (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. dubna 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, bod
).
Jak sice zdůraznila společnost STV, čl. 14 odst. 3 třetí odrážka základního nařízení stanoví jako jedno z kritérií, na jejichž základě jsou stanoveny podmínky zajišťující účinnost výjimky podle odstavce 1 uvedeného článku, že „malí zemědělci nejsou povinni platit držiteli odrůdového práva odměnu“. Mimoto kvalifikace „malý zemědělec“ je závislá, jak vyplývá z téže odrážky, na velikosti plochy, na níž takoví zemědělci pěstují rostlinné druhy.
Nicméně použití kritéria, podle kterého „malí zemědělci“ nejsou povinni platit držiteli odměnu, pokud splňují podmínky stanovené v článku 7 nařízení č. 1768/95, nemůže odůvodnit výklad článku 11 nařízení č. 1768/95, který by překračoval meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle připomenutého v bodě 38 tohoto rozsudku. Přitom podle čl. 7 odst. 5 nařízení č. 1768/95 musí zemědělec, který tvrdí, že je „malým zemědělcem“, a nikoliv tedy držitel, předložit důkazy, že splňuje požadavky na tuto kategorii zemědělců. Z toho plyne, že získání informací od úředního orgánu o velikosti plochy, na níž zemědělec pěstuje určité rostlinné druhy, není opatřením nezbytným pro ochranu práv držitelů.
Zatřetí je tento závěr podepřen i kontextem, do něhož je čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 zasazen.
V tomto ohledu zaprvé z čl. 11 odst. 2 sedmé odrážky nařízení č. 1768/95 vyplývá, že úřední orgán je oprávněn požadované informace odepřít, pokud se tyto informace vztahují výlučně na „materiál, který nepatří k odrůdě držitele odrůdového práva“. Jak přitom v podstatě uvedl generální advokát v bodě 49 svého stanoviska, okolnost, že úřední orgán je v každém případě oprávněn odepřít veškeré informace, které se vztahují výlučně na materiál, který nepatří k uvedeným odrůdám, hovoří proti výkladu, podle něhož by byl držitel oprávněn podat žádost o informace, které se netýkají výlučně odrůd, pro které požívá ochrany.
Zadruhé, jak bylo připomenuto v bodě 39 tohoto rozsudku, články 8, 9 a 11 nařízení č. 1768/95 opravňují držitele předložit zemědělci, zpracovateli nebo úřednímu orgánu žádost o poskytnutí veškerých informací, které jsou relevantní pro ochranu jeho práv průmyslového vlastnictví.
Co se týče žádostí, které mohou být předkládány zemědělcům podle článku 8 nařízení č. 1768/95, odstavec 4 uvedeného článku výslovně uvádí, že držitel v žádosti musí uvést „název odrůdy, pro kterou požaduje informace, a odkaz na dotyčné odrůdové právo Společenství“, a pokud to zemědělec vyžaduje, dokáže vlastnictví. Totožné požadavky se přiměřeně použijí na žádosti předložené zpracovateli podle čl. 9 odst. 4 nařízení. Článek 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 zase ukládá držiteli, aby v žádosti o informace zaslané úřednímu orgánu uvedl „dotyčnou odrůdu, pro niž požaduje informace, a druh požadovaných informací“.
V tomto ohledu Soudní dvůr rozhodl, že pokud jde o žádosti, které mohou být předkládány zemědělcům, je držitel oprávněn podle uvedeného článku 8 od zemědělce požadovat informace, pouze pokud má indicii, jako například nabytí rozmnožovacího materiálu chráněné rostlinné odrůdy držitele, o tom, že daný zemědělec využil nebo využije výjimky stanovené v čl. 14 odst. 1 základního nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. dubna 2003, Schulin,
C‑305/00
,
EU:C:2003:218
, body
a
).
Zadruhé, pokud jde o žádosti předkládané zpracovatelům, Soudní dvůr měl za to, že jakmile držitel odrůdového práva disponuje indicií, že zpracovatel provedl nebo zamýšlí provést takové úkony v rámci zpracování produktu sklizně, který zemědělec získal výsevem rozmnožovacího materiálu odrůdy držitele odrůdového práva za účelem jeho výsevu, má takový zpracovatel povinnost poskytnout držiteli užitečné informace týkající se nejen zemědělců, u kterých držitel disponuje indiciemi, že zpracovatel provedl nebo zamýšlí provést uvedené úkony, ale rovněž užitečné informace týkající se všech ostatních zemědělců, pro které tento zpracovatel provedl nebo zamýšlí provést tyto úkony, pokud dotčená odrůda byla zpracovateli ohlášena nebo jiným způsobem oznámena (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 2004, Brangewitz,
C‑336/02
,
EU:C:2004:622
, bod
).
Zejména z této judikatury vyplývá, že se žádosti o informace předkládané zemědělcům a zpracovatelům na základě čl. 8 odst. 4 a čl. 9 odst. 4 nařízení č. 1768/95 výslovně týkají odrůd držitele, a nikoliv druhů. Vzhledem k obdobnému znění čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení, které je připomenuto v bodě 46 tohoto rozsudku, je přitom třeba mít za to, že žádost o informace zaslaná úřednímu orgánu se musí rovněž týkat pouze odrůdy držitele.
S ohledem na předchozí úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 11 odst. 1 nařízení č. 1768/95 musí být vykládán v tom smyslu, že nestanoví možnost držitele odrůdového práva Společenství vyžádat si od úředního orgánu informace o použití materiálu určitých druhů, aniž by taková žádost upřesňovala konkrétní chráněnou odrůdu, pro kterou jsou tyto informace požadovány.
Ke druhé otázce
S ohledem na odpověď na první otázku není třeba na druhou otázku odpovídat.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

Článek 11 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 o odrůdových právech Společenství, musí být vykládán v tom smyslu, že nestanoví možnost držitele odrůdového práva Společenství vyžádat si od úředního orgánu informace o použití materiálu určitých druhů, aniž by taková žádost upřesňovala konkrétní chráněnou odrůdu, pro kterou jsou tyto informace požadovány.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.