CELEX: 62018CJ0132
Odvolanie
Verejná služba
Dôchodky
Prevod práv na dôchodok získaných vo vnútroštátnom dôchodkovom systéme do systému dôchodkového zabezpečenia Európskej únie
Odpočítanie zhodnotenia, ku ktorému došlo medzi dňom podania žiadosti o prevod a dňom skutočného prevodu

Svojím odvolaním sa Európska komisia domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 5. decembra 2017 vo veci Tuerck/Komisia (
T‑728/16
, ďalej len napadnutý rozsudok,
EU:T:2017:865
), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie z 10. decembra 2015, ktoré potvrdzuje prevod práv na dôchodok do systému dôchodkového zabezpečenia Európskej únie, ktoré získala pani Sabine Tuercková pred jej nástupom do služieb Únie (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právna úprava
Článok 11 ods. 2 prílohy VIII Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) stanovuje:
„Úradník, ktorý vstúpi do služieb Únie po:
–
odchode zo služieb štátnej správy alebo vnútroštátnej alebo medzinárodnej organizácie;
alebo
–
vykonávaní činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba,
má po uvedení do funkcie, ale pred získaním nároku na výplatu starobného dôchodku… právo voči Únii na kapitálovú hodnotu, aktualizovanú [právo, aby bola na Úniu prevedená kapitálová hodnota, aktualizovaná –
neoficiálny preklad
] ku dňu skutočného prevodu, práv na dôchodok, ktoré získal na základe tejto služby alebo týchto činností.
V takom prípade menovací orgán inštitúcie, v ktorej je úradník zamestnaný, určí s ohľadom na základnú mzdu zamestnanca [úradníka –
neoficiálny preklad
], jeho vek a kurz platný v deň žiadosti o prevod, pomocou všeobecných vykonávacích ustanovení, počet rokov zamestnania, potrebných pre odchod do dôchodku, ktoré sú mu započítané v rámci systému dôchodkového zabezpečenia Únie za predchádzajúce obdobie služby, na základe prevedeného kapitálu, po odpočítaní čiastky predstavujúcej zhodnotenie kapitálu medzi dňom žiadosti o prevod a skutočným dňom prevodu.
…“
Článok 7 rozhodnutia Komisie K(2011) 1278 v konečnom znení z 3. marca 2011 o všeobecných vykonávacích ustanoveniach k článkom 11 a 12 prílohy VIII služobného poriadku (ďalej len „VVU“) okrem iného stanovuje:
„Na účely výpočtu započítateľných rokov podľa článku 11 ods. 2 a 3 prílohy VIII služobného poriadku:
1.   Počet zohľadnených odpracovaných rokov sa vypočíta na základe prevoditeľnej sumy predstavujúcej práva, ktoré získal [žiadajúci úradník]… po odpočítaní sumy predstavujúcej zhodnotenie kapitálu medzi dňom zaevidovania žiadosti o prevod a dňom skutočného prevodu.
Pokiaľ vnútroštátna alebo medzinárodná inštitúcia nie je schopná oznámiť hodnotu práv na dôchodok ku dňu zaevidovania žiadosti o prevod, od prevedenej sumy sa odpočíta jednoduchý úrok so sadzbou 3,1 % za obdobie odo dňa zaevidovania žiadosti o prevod do dňa skutočného prevodu.
…“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Pani Tuercková nastúpila do služieb inštitúcie Únie 1. marca 2004, po tom, ako prestala pracovať v nemeckej verejnej správe.
Dňa 27. mája 2010 požiadala podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku o prevod kapitálu zodpovedajúceho jej právam na dôchodok získaným na základe jej služobného pomeru pred nástupom do služieb Únie do systému dôchodkového zabezpečenia Únie.
Dňa 29. apríla 2013 Úrad pre správu a úhradu individuálnych nárokov (PMO) postúpil túto žiadosť Deutsche Rentenversicherung Bund (Nemecká spolková dôchodková poisťovňa) (ďalej len „DRV“) ako vnútroštátnej inštitúcii zodpovednej za dôchodkový systém, v ktorom boli získané príslušné práva na dôchodok.
Dňa 5. mája 2015 DRV informovala PMO, že k dátumu zaevidovania žiadosti pani Tuerckovej dosiahla prevoditeľná kapitálová hodnota zodpovedajúca právam na dôchodok, ktoré získala pani Tuercková, výšku 141652,07 eura.
Dňa 22. júna 2015 PMO predložil pani Tuerckovej návrh na započítanie odpracovaných rokov, ktoré budú zohľadnené v rámci systému dôchodkového zabezpečenia Únie na základe sumy, ktorú uviedla DRV, a to na úrovni 3 rokov, 8 mesiacov a 29 dní. Dotknutá osoba tento návrh prijala.
Dňa 10. decembra 2015 PMO informoval pani Tuerckovú o prijatí sporného rozhodnutia, podľa ktorého bolo toto započítanie odpracovaných rokov podľa článku 7 VVU napokon stanovené v rozsahu 3 rokov a 4 mesiacov, a to na základe sumy získaných práv vo výške 126048,05 eura. Táto suma bola stanovená odpočítaním sumy 20666,28 eura zodpovedajúcej zhodnoteniu práv na dôchodok, ktoré získala pani Tuercková v období od zaevidovania jej žiadosti po deň skutočného prevodu kapitálu do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, od hodnoty tohto kapitálu prevedeného z DRV vo výške 146714,33 eura. Samotná výška tohto odpočítania bola stanovená tak, že sa na uvedený kapitál za príslušné obdobie uplatnila úroková sadzba 3,1 % ročne.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 14. októbra 2016 podala pani Tuercková žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
Na podporu svojej žaloby uviedla dva žalobné dôvody, pričom prvý bol založený na porušení článku 7 ods. 1 VVU a druhý na porušení článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že prvý žalobný dôvod pani Tuerckovej je dôvodný, a preto sporné rozhodnutie zrušil.
Návrhy účastníkov konania v konaní na Súdnom dvore
Komisia vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
s konečnou platnosťou rozhodol vo veci tak, že zamietne žalobu, a
–
uložil pani Tuerckovej povinnosť nahradiť trovy konania v prvostupňovom konaní a v odvolacom konaní.
Vo svojom vyjadrení k odvolaniu pani Tuercková navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie,
–
subsidiárne v prípade zrušenia napadnutého rozsudku vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o druhom žalobnom dôvode, ktorý bol pred ním vznesený, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania Komisia uvádza štyri odvolacie dôvody.
O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení pri určení subjektu, ktorý má právomoc vykonať odpočítanie zhodnotenia kapitálu podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku
Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 23 a 24 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Komisia nemá právomoc prostredníctvom vykonávania mechanizmu stanoveného v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku vykonať „žiadne odpočítanie“ od sumy kapitálu, ktorý na ňu v konkrétnom prípade previedla príslušná vnútroštátna štátna správa, orgán alebo organizácia (ďalej len „príslušný vnútroštátny orgán“).
Tento mechanizmus sa totiž podľa nej skladá z dvoch po sebe nasledujúcich etáp, ktoré pozostávajú po prvé z výpočtu aktualizovanej kapitálovej hodnoty, ktorú získal žiadajúci úradník vo vnútroštátnom dôchodkovom systéme, a jej prevode do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, a po druhé v konverzii tohto kapitálu na počet rokov zamestnania, potrebných pre odchod do dôchodku, ktoré budú započítané v rámci systému dôchodkového zabezpečenia Únie.
Z judikatúry Súdneho dvora pritom podľa Komisie vyplýva, že aj keď výhradnú právomoc v prvej z týchto etáp má príslušný vnútroštátny orgán, druhá z nich sa riadi právom Únie. Okrem toho sa podľa nej v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku výslovne stanovuje, že v rámci druhej fázy je inštitúcia Únie, v ktorej je žiadajúci úradník v služobnom pomere, oprávnená vykonať z kapitálu prevedeného príslušným vnútroštátnym orgánom odpočítanie zodpovedajúce zhodnoteniu práv na dôchodok, ku ktorému došlo medzi dňom podania žiadosti o prevod a dňom skutočného prevodu.
Pani Tuercková spochybňuje dôvodnosť tejto argumentácie.
Posúdenie Súdnym dvorom
V článku 11 ods. 2 prvom pododseku prílohy VIII služobného poriadku sa stanovuje, že úradník, ktorý vstúpi do služieb Únie po odchode okrem iného zo služieb štátnej správy, vnútroštátnej alebo medzinárodnej organizácie, má v období po uvedení do funkcie, ale pred získaním nároku na výplatu starobného dôchodku, právo, aby bola na Úniu prevedená kapitálová hodnota práv na dôchodok, ktoré získal na základe tejto služby alebo týchto činností, aktualizovaná ku dňu skutočného prevodu. Pokiaľ ide o druhý pododsek tohto ustanovenia, uvádza sa v ňom, že inštitúcia Únie, v ktorej je žiadajúci úradník zamestnaný, musí vykonať z prevedeného kapitálu odpočítanie zodpovedajúce zhodnoteniu uvedených práv na dôchodok, ku ktorému došlo medzi dňom podania žiadosti o prevod a dňom skutočného prevodu.
Z uvedeného ustanovenia vyplýva, že keď príslušný vnútroštátny orgán previedol kapitál zodpovedajúci právam na dôchodok, ktoré získal žiadajúci úradník ku dňu svojej žiadosti o prevod, aktualizovaný ku dňu skutočného prevodu, na inštitúciu Únie, v ktorej je uvedený úradník zamestnaný, táto inštitúcia je príslušná odpočítať od tohto kapitálu sumu zodpovedajúcu zhodnoteniu práv na dôchodok, ku ktorému došlo medzi dňom podania žiadosti o prevod a dňom skutočného prevodu.
Z uvedeného vyplýva, že článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku neoprávňuje príslušnú inštitúciu vykonať žiadne odpočítanie od tej časti tohto kapitálu, ktorá zodpovedá výške samotných práv na dôchodok. V tejto súvislosti z judikatúry, ktorú pripomenul Všeobecný súd v bode 24 napadnutého rozsudku, vyplýva nielen to, že príslušný vnútroštátny orgán je ako jediný oprávnený na výpočet poslednej uvedenej sumy, ale aj to, že táto suma nemôže byť následne zmenená ani spochybnená zo strany Komisie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. novembra 1989, Bonazzi‑Bertotili/Komisia,
75/88, 146/88 a 147/88
, neuverejnený,
EU:C:1989:410
, body
a
, ako aj z 5. decembra 2013, Časta,
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
, body
a
).
Pokiaľ ide o otázku, či Všeobecný súd v napadnutom rozsudku porušil článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ako tvrdí Komisia, je potrebné konštatovať, že tento súd neuviedol bez rozlišovania, že Komisia nemá právomoc vykonať „žiadne odpočítanie“ z kapitálu, ktorý jej previedol príslušný vnútroštátny orgán. Všeobecný súd sa totiž obmedzil len na to, že v bode 23 napadnutého rozsudku uviedol, že „v prípade, že [príslušné vnútroštátne] orgány oznámili [Komisii] hodnotu práv na dôchodok ku dňu zaevidovania žiadosti, [tá] nemôže vykonať žiadne odpočítanie z tejto sumy a výpočet odpracovaných rokov na účely dôchodku podľa služobného poriadku tak musí byť založený na základe celkovej uvedenej sumy“.
Z tohto konštatovania pritom vyplýva, že „suma“, z ktorej Komisia nemá právomoc vykonať odpočet, nie je celkovou sumou kapitálu, ktorý príslušný vnútroštátny orgán previedol, ale len tou časťou tohto kapitálu, ktorá zodpovedá právam na dôchodok, ktoré získal žiadajúci úradník vo vnútroštátnom dôchodkovom systéme ku dňu zaevidovania jeho žiadosti o prevod.
V rovnakom bode napadnutého rozsudku sa navyše výslovne uvádza, že Komisia je naopak oprávnená odpočítať od celkovej sumy prevedeného kapitálu sumu predstavujúcu inú časť tohto kapitálu, ktorú predstavuje zhodnotenie práv na dôchodok medzi dňom zaevidovania žiadosti a dňom skutočného prevodu.
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia pri určení subjektu zodpovedného za odpočítanie zhodnotenia kapitálu podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Tento odvolací dôvod teda nie je dôvodný, a preto musí byť zamietnutý.
O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o podmienky odpočítania zhodnotenia kapitálu podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku a článku 7 ods. 1 VVU
Argumentácia účastníkov konania
Komisia v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 23, 31 a 32 napadnutého rozsudku konštatoval, že inštitúcia Únie, v ktorej je žiadajúci úradník zamestnaný, je oprávnená odpočítať zhodnotenie kapitálu podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku tak, že uplatní úrokovú sadzbu 3,1 %, na ktorú odkazuje druhý pododsek článku 7 ods. 1 VVU, len vtedy, ak príslušný vnútroštátny orgán nie je schopný oznámiť hodnotu práv na dôchodok, ktoré úradník získal ku dňu, keď bola jeho žiadosť o prevod zaevidovaná, a nie v ľubovoľnom prípade.
V druhom rade sa podľa nej Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 23, 26 až 28 a 33 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že takéto odpočítanie sa vykoná na základe „prevoditeľného“ kapitálu, ktorý predstavuje práva na dôchodok získané uvedeným úradníkom k dátumu, keď bola jeho žiadosť o prevod zaevidovaná. Článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku totiž jasne uvádza, že toto odpočítanie by sa malo vykonať na základe kapitálu „prevedeného“ zo strany príslušného vnútroštátneho orgánu.
Pani Tuercková spochybňuje dôvodnosť tejto argumentácie.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenie založené na nesprávnom právnom posúdení uvedené v bode 28 tohto rozsudku, v článku 7 ods. 1 VVU sa v prvom pododseku uvádza, že odpočítanie, ktoré sa má vykonať z kapitálu prevedeného príslušným vnútroštátnym orgánom, musí zodpovedať sume, ktorá predstavuje zhodnotenie tohto kapitálu medzi dňom zaevidovania žiadosti o prevod a dňom skutočného prevodu, pričom následne sa v druhom pododseku uvádza, že ak príslušný vnútroštátny orgán nie je schopný oznámiť hodnotu práv na dôchodok, ktoré žiadajúci úradník získal ku dňu zaevidovania jeho žiadosti o prevod, takéto odpočítanie sa uskutoční odpočítaním úroku so sadzbou 3,1 % od prevedeného kapitálu za obdobie odo dňa zaevidovania žiadosti o prevod do dňa skutočného prevodu.
Z týchto ustanovení jasne vyplýva, že hoci je na Komisii, aby v konkrétnom prípade určila, či jej príslušný vnútroštátny orgán bol alebo nebol schopný oznámiť hodnotu práv na dôchodok, ktoré žiadajúci úradník získal ku dňu zaevidovania žiadosti o prevod, táto inštitúcia je oprávnená uplatniť odpočet stanovený na základe paušálnej úrokovej sadzby vo výške 3,1 % len vtedy, ak v tejto súvislosti dospeje ku kladnému záveru o existencii takejto neschopnosti.
Preto tvrdenie o nesprávnom právnom posúdení uvedené v bode 28 tohto rozsudku nie je dôvodné.
Pokiaľ ide o druhé tvrdenie založené na nesprávnom právnom posúdení uvedené v bode 29 tohto rozsudku, je potrebné na začiatok zdôrazniť, že podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku sa odpočítania uvedené v tomto ustanovení musí vykonať na základe výšky kapitálu, ktorý previedol príslušný vnútroštátny orgán, ako sa uvádza v bode 20 tohto rozsudku, a ako to správne pripomína Komisia.
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že Všeobecný súd v bode 23 napadnutého rozsudku neodkazuje na „prevoditeľný“ kapitál ku dňu zaevidovania žiadosti o prevod ako na základ, ktorý sa má použiť na účely takéhoto odpočítania, ale na účely výpočtu rokov zamestnania potrebných pre odchod do dôchodku, ktoré budú započítané v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie na základe práv, ktoré získal žiadajúci úradník vo svojom vnútroštátnom dôchodkovom systéme. Všeobecný súd tiež v bodoch 26 až 28 a 33 napadnutého rozsudku uvádza, že výpočet je predbežný.
V dôsledku toho Komisia mylne vytýka Všeobecnému súdu, že dospel k záveru, že zhodnotenie kapitálu uvedené v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku by sa malo odpočítať na základe „prevoditeľného“ kapitálu.
Okrem toho, ako bolo pripomenuté v bode 21 napadnutého rozsudku, použitie „prevoditeľného“ kapitálu ako základu pre výpočet rokov započítateľných do dôchodku, ktoré sa majú zohľadniť v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie, je výslovne uvedené v článku 7 ods. 1 prvom pododseku VVU.
Z toho vyplýva, že tvrdenie založené na nesprávnom právnom posúdení uvedené v bode 29 tohto rozsudku, nie je dôvodné.
Keďže nie je možné preukázať žiadny z prípadov nesprávneho právneho posúdenia, na ktoré sa odvoláva Komisia v rámci tohto odvolacieho dôvodu, tento odvolací dôvod je potrebné v celom rozsahu zamietnuť ako nedôvodný.
O treťom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa nezlučiteľnosti výkladu článku 7 ods. 1 VVU, ktorý prijal Všeobecný súd, s článkom 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ako aj na porušení povinnosti odôvodnenia a nesprávnom právnom posúdení v súvislosti s analýzou tohto prípadu
Argumentácia účastníkov konania
Komisia vo svojom odvolaní v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 23, 31 a 32 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď vyložil článok 7 ods. 1 VVU v tom zmysle, že úroková sadzba vo výške 3,1 %, na ktorú toto ustanovenie odkazuje, sa má uplatniť len v prípade, keď jej príslušný vnútroštátny orgán nie je schopný oznámiť hodnotu práv na dôchodok, ktoré žiadajúci úradník získal k dátumu zaevidovania žiadosti o presun, a to vzhľadom na nezlučiteľnosť tohto výkladu s článkom 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ktorý má toto ustanovenie vykonávať.
V druhom rade podľa nej Všeobecný súd v bodoch 26 až 30 a 33 napadnutého rozsudku porušil svoju povinnosť odôvodnenia, keď uviedol, že v tomto prípade sa DRV nenachádzala v situácii, že by nebola schopná oznámiť Komisii hodnotu práv na dôchodok, ktoré pani Tuercková získala k dátumu zaevidovania jej žiadosti o prevod, pričom však k tejto otázke neposkytol dostatočné vysvetlenie.
Komisia vo svojej replike v tejto súvislosti dodáva, že Všeobecný súd sa nemohol odvolávať na dohovor, ktorý uzavrela so Spolkovou republikou Nemecko v priebehu roka 1994, v rozpore s tým, čo sa uvádza v bode 33 napadnutého rozsudku. Tento dohovor totiž stratil platnosť pred prijatím sporného rozhodnutia.
Pani Tuercková spochybňuje celú túto argumentáciu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenie založené na nesprávnom právnom posúdení uvedené v bode 40 tohto rozsudku, je potrebné uviesť, že v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku sa nedefinujú podmienky vykonávania pravidla odpočítania, ktoré je v ňom stanovené, ale na tento účel sa predpokladá prijatie všeobecných vykonávacích ustanovení každou inštitúciou Únie.
Cieľom článku 7 ods. 1 VVU je stanoviť tieto vykonávacie pravidlá, pokiaľ ide o Komisiu.
Za týchto podmienok taký výklad článku 7 ods. 1 všeobecných vykonávacích predpisov, ktorý prijal Všeobecný súd v bodoch 23, 31 a 32 napadnutého rozsudku, možno považovať za nezlučiteľný s článkom 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku len vtedy, ak by takýto výklad bol takej povahy, že by bránil alebo aspoň sťažoval uplatňovanie pravidla odpočítania podľa uvedeného článku 11.
Uplatňovanie úrokovej sadzby na úrovni 3,1 % uvedenej v článku 7 ods. 1 druhom pododseku VVU však práve umožňuje Komisii prekonať prekážku, ktorú predstavuje situácia, keď jej príslušný vnútroštátny orgán nie je schopný oznámiť hodnotu práv na dôchodok, ktoré získal žiadajúci úradník ku dňu zaevidovania jeho žiadosti o prevod. V prípade neexistencie tohto ustanovenia by totiž Komisia v takejto situácii nemohla vykonať povinnosť, ktorú má podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Preto nie je možné vychádzať z toho, že Všeobecný súd vyložil článok 7 ods. 1 VVU spôsobom nezlučiteľným s článkom 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Pokiaľ ide v druhom rade o tvrdenia založené na porušení povinnosti odôvodnenia uvedené v bode 41 tohto rozsudku, je potrebné konštatovať, že Komisia v žiadnom štádiu neodôvodnila sporné rozhodnutie pred Všeobecným súdom ani pred Súdnym dvorom tým, že DRV jej nebola schopná oznámiť hodnotu práv na dôchodok, ktoré pani Tuercková získala k dátumu zaevidovania jej žiadosti o prevod. Ako totiž vyplýva z bodov 18 a 32 napadnutého rozsudku, ktoré neboli napadnuté v odvolaní, jej stanovisko spočívalo v tvrdení, že sadzba vo výške 3,1 %, na ktorú odkazuje článok 7 ods. 1 druhý pododsek VVU, sa musí uplatniť vo všeobecnosti vo všetkých konaniach týkajúcich sa prevodu práv na dôchodok a konkrétnejšie v tomto prípade.
Keďže teda Komisia pred Všeobecným súdom tvrdila, že predmetná sadzba sa má uplatniť za každých okolností, a teda implicitne, ale nevyhnutne, že podmienka neexistencie oznámenia informácií uvedená v článku 7 ods. 1 druhom pododseku VVU je v tejto súvislosti irelevantná, nie je oprávnená vytýkať Všeobecnému súdu, že v tejto veci nedostatočne odôvodnil svoje preskúmanie dodržania takejto podmienky.
V každom prípade je potrebné konštatovať, že napadnutý rozsudok je v tomto ohľade dostatočne právne odôvodnený. Všeobecný súd v bodoch 26 až 30 uvedeného rozsudku podrobne vysvetlil, že DRV sa nenachádzala v situácii, že by nebola schopná oznámiť Komisii hodnotu práv na dôchodok, ktoré pani Tuercková získala ku dňu, keď bola zaevidovaná jej žiadosť o prevod, ale naopak, poskytla jej informácie tak o tejto hodnote, ako aj o výške zhodnotenia jej práv medzi týmto dňom a dňom skutočného prevodu kapitálu. Všeobecný súd v bode 33 uvedeného rozsudku vysvetlil aj dôvody, ktoré ho viedli k záveru, že tieto informácie sú presné a spoľahlivé.
Pokiaľ ide v treťom a poslednom rade o tvrdenia uvedené v bode 42 tohto rozsudku, v ktorom Komisia spochybňuje dôvodnosť bodu 33 napadnutého rozsudku, je potrebné uviesť, že podľa článku 127 ods. 1 rokovacieho poriadku Súdneho dvora je uvádzanie nových dôvodov počas súdneho konania zakázané, pokiaľ nejde o dôvody založené na právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.
Z tohto dôvodu musia byť takéto dôvody v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora zamietnuté ako neprípustné, pokiaľ nepredstavujú doplnenie dôvodov uvedených v návrhu na začatie konania, pričom s nimi musia byť v úzkom vzťahu (rozsudok z 20. decembra 2017, Španielsko/Rada,
C‑521/15
,
EU:C:2017:982
, bod
a citovaná judikatúra).
V tomto prípade Komisia zakladá svoje tvrdenie na samotnom znení napadnutého rozsudku, a nie na právnych alebo skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania pred Súdnym dvorom.
Okrem toho sa toto tvrdenie nemôže považovať ani za rozšírenie tvrdenia založeného na porušení povinnosti odôvodnenia, ktoré sa nachádzalo v odvolaní, ani za tvrdenie, ktoré by s ním bolo úzko spojené.
Ako totiž vyplýva z ustálenej judikatúry, napadnutie odôvodnenia aktu, ktoré predstavuje základnú procesnú náležitosť, a spochybnenie dôvodnosti tohto aktu, ktoré sa týka jeho vecnej zákonnosti, predstavujú dva rôzne dôvody, na ktoré sa možno odvolať v žalobe o neplatnosť alebo v odvolaní (rozsudky z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
, bod
, ako aj z 28. júla 2011, Mediaset/Komisia,
C‑403/10 P
, neuverejnený,
EU:C:2011:533
, bod
).
Toto tvrdenie je preto neprípustné.
Z toho vyplýva, že tento odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako čiastočne nedôvodný a čiastočne neprípustný.
O štvrtom odvolacom dôvode založenom sčasti na nesprávnom právnom posúdení a sčasti na porušení povinnosti odôvodnenia, v rozsahu, v akom Všeobecný súd potvrdil, že došlo k bezdôvodnému obohateniu
Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 32 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že ak by sa Komisii umožnilo, aby vykonala zrážku uplatnením úrokovej sadzby na kapitál prevedený príslušným vnútroštátnym orgánom, viedlo by to k bezdôvodnému obohateniu v neprospech žiadajúceho úradníka. V rozpore s tým, ako rozhodol Všeobecný súd, je to totiž podľa nej práve uplatnenie odpočítania podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ktorého cieľom je zabrániť bezdôvodnému obohateniu v prospech dotknutého úradníka, a to tak, že sa zabezpečí, aby sa prevod práv na dôchodok nadobudnutých v rámci vnútroštátneho dôchodkového systému do systému dôchodkového zabezpečenia Únie vzťahoval len na hodnotu práv na dôchodok, ktoré dotknutá osoba nadobudla ku dňu zaevidovania jej žiadosti o prevod, s vylúčením sumy vyplývajúcej zo zhodnotenia týchto práv medzi týmto dňom a dňom skutočného prevodu tohto kapitálu.
Okrem toho, pokiaľ ide o odôvodnenie napadnutého rozsudku, Všeobecný súd podľa Komisie neodpovedal na jej tvrdenie, že suma presahujúca 3,1 % úrokovej sadzby, ktorú uvádza článok 7 ods. 1 VVU, sa v každom konkrétnom prípade vráti žiadajúcemu úradníkovi.
Pani Tuercková spochybňuje dôvodnosť tejto argumentácie.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenie založené na nesprávnom právnom posúdení uvedené v bode 59 tohto rozsudku, je potrebné konštatovať, že Všeobecný súd v bode 32 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že ak by sa Komisii umožnilo, aby vykonala odpočítanie podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku tak, že uplatní úrokovú sadzbu na kapitál prevedený príslušným vnútroštátnym orgánom, mohlo by to viesť k bezdôvodnému obohateniu na úkor žiadajúceho úradníka, a to v prípade, keď bola Komisii oznámená presná výška práv na dôchodok dotknutej osoby, a preto bola schopná postupovať v súlade s článkom 7 ods. 1 prvým pododsekom VVU.
Pritom hoci vznik bezdôvodného obohatenia nie je v takejto situácii automatickým následkom paušálneho uplatňovania úrokovej sadzby, jeho inherentným následkom je vznik nebezpečenstva bezdôvodného obohatenia, keďže je možné, že toto uplatňovanie povedie Komisiu k tomu, aby z kapitálu, ktorý previedol príslušný vnútroštátny orgán, odpočítala vyššiu sumu, než aké bolo skutočné zhodnotenie práv na dôchodok žiadajúceho úradníka, a aby si teda privlastnila časť týchto práv na dôchodok.
Vzhľadom na existenciu tohto nebezpečenstva nemožno dospieť k záveru, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď uviedol úvahy uvedené v bode 59 tohto rozsudku.
Pokiaľ ide v druhom rade o tvrdenie o porušení povinnosti odôvodnenia uvedené v bode 60 tohto rozsudku, z ustálenej judikatúry vyplýva, že táto povinnosť nevyžaduje, aby Všeobecný súd odpovedal na všetky tvrdenia jednotlivých strán, ale len to, aby odôvodnil svoje rozhodnutie spôsobom, ktorý im umožní pochopiť dôvody, na ktorých je založené, a Súdnemu dvoru vykonať preskúmanie v prípade odvolania (rozsudky z 9. septembra 2008, FIAMM a i./Rada a Komisia,
C‑120/06 P a C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, bod
, a zo 6. septembra 2012, Prezes Urzędu Kommunikacji Elektricznej/Komisia,
C‑422/11 P a C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
, bod
).
Ako vyplýva z bodu 63 tohto rozsudku, v tomto prípade z predpokladu bezdôvodného obohatenia, ktorý uviedol Všeobecný súd, vyplýva, že skutočná výška zhodnotenia práv na dôchodok, ktoré získal daný úradník, bude nižšia ako suma vyplývajúca z paušálneho uplatnenia úrokovej sadzby vo výške 3,1 % zo strany Komisie.
Tvrdenie tejto inštitúcie sa pritom odvoláva na opačný predpoklad, v ktorom by zrazená suma presiahla uplatnenie tejto úrokovej sadzby, a preto nemá žiadnu súvislosť s odôvodnením Všeobecného súdu. Všeobecnému súdu preto nemožno vytýkať, že nezaujal stanovisko k tomuto tvrdeniu.
Preto je potrebné tento odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
V dôsledku toho sa toto odvolanie musí zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom pani Tuerckovej.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.