CELEX: 62019CJ0665
Överklagande
Statligt stöd
Stöd till förmån för anläggningen Nürburgring (Tyskland)
Beslut i vilket det fastställs att det statliga stödet är oförenligt med den inre marknaden
Försäljning av tillgångar tillhörande mottagarna av det stöd som förklarats oförenligt med den inre marknaden
Öppet, transparent, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande
Beslut enligt vilket återbetalning av oförenligt stöd inte avser den nya ägaren av anläggningen Nürburgring och att denne inte har erhållit något nytt stöd för förvärvet av denna anläggning
Upptagande till prövning
Ställning som berörd part
Personligen berörd
Åsidosättande av berörda parters processuella rättigheter
Svårigheter som kräver att ett formellt granskningsförfarande inleds
Motivering

NeXovation Inc. har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 19 juni 2019, NeXovation/kommissionen (
T‑353/15
,
EU:T:2019:434
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen bolagets talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut (EU) 2016/151 av den 1 oktober 2014 om det statliga stöd SA.31550 (2012/C) (f.d. 2012/NN) som Tyskland har genomfört till förmån för Nürburgring (
EUT L 34, 2016, s. 1
) (nedan kallat det slutliga beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 [FEUF] (
EGT L 83, 1999, s. 1
), i dess lydelse enligt rådets förordning (EU) nr 734/2013 av den 22 juli 2013 (
EUT L 204, 2013, s. 15
) (nedan kallad förordning nr 659/1999), vilken upphävdes genom rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 [FEUF] (
EUT L 248, 2015, s. 9
), är tillämplig på omständigheterna i förevarande mål.
I artikel 1 h i förordning nr 659/1999 definieras begreppet ”intresserad part” som ”en medlemsstat eller en person, ett företag eller en företagssammanslutning, vars intressen kan påverkas av att stöd beviljas, framför allt stödmottagaren, konkurrerande företag och branschorganisationer”.
I punkterna 2–4 i artikel 4 i förordningen, som har rubriken ”Preliminär granskning av anmälan samt kommissionens beslut”, föreskrivs följande:
”2.   Om kommissionen efter en preliminär granskning finner att den anmälda åtgärden inte utgör stöd ska den fastställa detta genom ett beslut.
3.   Om kommissionen efter en preliminär granskning finner att en anmäld åtgärd, i den mån den omfattas av artikel [107.1 FEUF], inte föranleder tveksamhet i fråga om dess förenlighet med den gemensamma marknaden, skall den besluta att åtgärden är förenlig med den gemensamma marknaden (nedan kallat beslut om att inte göra invändningar). I beslutet skall närmare anges vilket undantag i fördraget som har tillämpats.
4.   Om kommissionen efter en preliminär granskning finner att en anmäld åtgärd föranleder tveksamhet i fråga om dess förenlighet med den gemensamma marknaden, skall den besluta att inleda ett förfarande enligt artikel [108.2 FEUF] (nedan kallat beslut om att inleda formellt granskningsförfarande).”
Artikel 6.1 i förordningen har följande lydelse:
”Beslutet om att inleda ett formellt granskningsförfarande ska sammanfatta relevanta sak- och rättsfrågor, kommissionens preliminära bedömning beträffande den föreslagna åtgärdens karaktär av stöd ska inbegripas och tvivlen beträffande åtgärdens förenlighet med den inre marknaden ska anges. I beslutet ska den berörda medlemsstaten och andra berörda parter uppmanas att lämna sina synpunkter inom en föreskriven tidsfrist som normalt inte ska överskrida en månad. I vederbörligen berättigade fall får kommissionen förlänga den föreskrivna tidsfristen.”
I artikel 13.1 första meningen i förordning nr 659/1999 föreskrivs att undersökningen av eventuellt olagligt stöd ska leda till ett beslut enligt artikel 4.2, 4.3 eller 4.4 i denna förordning.
Bakgrund till tvisten och de omtvistade besluten
Bakgrunden till tvisten beskrivs i punkterna 1–15 i den överklagade domen och kan, i den mån den är relevant i det aktuella förfarandet, sammanfattas enligt följande.
Anläggningen Nürburgring (nedan kallad Nürburgring) i delstaten Rheinland-Pfalz (Tyskland) omfattar en tävlingsbana för motorsport, en fritidsanläggning hotell och restauranger.
Mellan åren 2002 och 2012 erhöll de publika företag som ägde Nürburgring (nedan kallade säljarna) stöd, i huvudsak från delstaten Rheinland-Pfalz. Detta stöd har varit föremål för ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 108.2 FEUF, vilket kommissionen inledde år 2012. Amtsgericht Bad Neuenahr-Ahrweiler (distriktsdomstolen i Bad Neuenahr-Ahrweiler, Tyskland) konstaterade samma år att säljarna var på obestånd och beslutade att säljarnas tillgångar skulle avyttras. Ett anbudsförfarande (nedan kallat anbudsförfarandet) inleddes och avslutades genom att tillgångarna såldes till Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH (nedan kallat Capricorn).
Den 10 april 2014 ingav klaganden ett klagomål till kommissionen, med motiveringen att anbudsförfarandet inte hade varit öppet, transparent, icke-diskriminerande och villkorslöst och inte hade lett till att tillgångarna från Nürburgring såldes till marknadspris, eftersom dessa tillgångar hade överförts till en lokal anbudsgivare, vars anbud var lägre än dess eget och som hade gynnats i anbudsförfarandet. Enligt klaganden hade Capricorn erhållit ett stöd som motsvarar skillnaden mellan det pris som det skulle betala för tillgångarna från Nürburgring och marknadspriset för samma tillgångar, och garanterade kontinuiteten i säljarnas ekonomiska verksamhet, så att föreläggandet att återkräva det stöd som togs emot av säljarna skulle utvidgas till att omfatta Capricorn.
I artikel 2 i det slutliga beslutet konstaterade kommissionen att vissa av de stödåtgärder som beviljats säljarna (nedan kallat stödet till säljarna) var olagliga och oförenliga med den inre marknaden. I artikel 3.2 i det slutliga beslutet angav kommissionen att Capricorn och dess dotterbolag inte påverkades av ett eventuellt återkrav av stödet till säljarna (nedan kallat det första omtvistade beslutet).
I artikel 1 sista strecksatsen i det slutliga beslutet fastställde kommissionen att försäljningen av tillgångarna från Nürburgring till Capricorn inte utgjorde statligt stöd (nedan kallat det andra omtvistade beslutet). Kommissionen ansåg att anbudsförfarandet hade genomförts på ett öppet, transparent och icke-diskriminerande sätt, att detta förfarande hade lett fram till ett marknadsmässigt försäljningspris och att det inte förelåg någon ekonomisk kontinuitet mellan säljarna och förvärvaren.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 26 juni 2015 väckte klaganden en talan om ogiltigförklaring av såväl det första som det andra omtvistade beslutet.
Tribunalen avvisade talan i den del den avsåg ogiltigförklaring av det första omtvistade beslutet, eftersom klaganden inte hade visat att denna var personligen berörd av detta beslut. Tribunalen fann i punkt 53 i den överklagade domen att enbart den omständigheten att klaganden deltog i det administrativa förfarandet inte kunde leda till slutsatsen att klaganden hade talerätt med avseende på det första omtvistade beslutet. I punkt 55 i den överklagade domen konstaterade tribunalen dessutom att klaganden inte hade någon ställning på de relevanta marknader som kunde påverkas av stödet till säljarna. Slutligen fann tribunalen, i punkt 56 i den överklagade domen, att klagandens argument att den kunnat förvärva tillgångarna från Nürburgring och följaktligen komma in på de relevanta marknaderna om den inte hade diskriminerats inom ramen för anbudsförfarandet och att det varit svårt för klaganden att förvärva eller driva andra tävlingsbanor med hänsyn till det förlorade anseendet och den negativa publiciteten till följd av det bakslag som den erfarit i anbudsförfarandet, inte kunde räcka för att särskilja klaganden med avseende på stödet till säljarna och det första angripna beslutet.
Vad gäller yrkandet om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet slog tribunalen i punkt 76 i den överklagade domen fast dels att kommissionens yrkande om förklaring av att det saknas anledning att döma i saken inte kunde bifallas, dels att detta yrkande om ogiltigförklaring kunde tas upp till sakprövning, eftersom det syftade till att tillvarata klagandens processuella rättigheter enligt artikel 108.2 FEUF. Därefter prövade tribunalen de grunder som klaganden hade åberopat till stöd för sitt yrkande och fann, efter att ha underkänt samtliga grunder, i punkt 214 i den överklagade domen att yrkandet om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet skulle ogillas.
Parternas yrkanden vid domstolen
Klaganden har yrkat att domstolen ska
–
upphäva punkterna 3 och 4 i domslutet i den överklagade domen,
–
ogiltigförklara det första och det andra omtvistade beslutet,
–
i andra hand, återförvisa målet till tribunalen, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Klaganden har till stöd för sitt överklagande åberopat sex grunder. Den första grunden avser att tribunalen felaktigt fann att klaganden inte berördes personligen av det första omtvistade beslutet. Som andra grund har klaganden anfört felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av begreppet statligt stöd. Den tredje grunden rör felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av begreppet ”allvarliga svårigheter”. Den fjärde grunden avser felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av artikel 20.2 i förordning nr 659/1999. Med den femte grunden hävdar klaganden att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i samband med prövningen av huruvida det andra klagomålet bedömdes opartiskt. Som sjätte grund har klaganden gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid sin bedömning av huruvida det andra omtvistade beslutet var bristfälligt motiverat.
Den första grunden avser upphävande av den överklagade domen, i den del tribunalen avvisade yrkandet om ogiltigförklaring av det första omtvistade beslutet. De övriga grunderna avser tribunalens ogillande av yrkandet om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet.
Den första grunden
Parternas argument
Klaganden har genom sin första grund gjort gällande att bedömningen att klaganden inte var personligen berörd av det första omtvistade beslutet, eftersom klaganden inte hade en ställning på de relevanta marknaderna som kunde påverkas av det stöd som beviljats säljarna, är felaktig såväl i faktiskt som rättsligt hänseende.
Enligt klaganden framgår det av domen av den 28 januari 1986, Cofaz m.fl./kommissionen (
169/84
,
EU:C:1986:42
, punkt
), att det vid prövningen av huruvida en talan mot ett sådant beslut som det första omtvistade beslutet kan tas upp till sakprövning inte ankommer på tribunalen att dra en definitiv slutsats om sökandens konkurrensställning på de relevanta marknaderna, utan att bedöma huruvida detta beslut kan skada sökandens berättigade intressen genom att skada dennes ställning på marknaden.
Klaganden har tillagt att enbart den omständigheten att den inte var verksam på de relevanta marknaderna inte utesluter att dess ställning på marknaden kan ha påverkats väsentligt, vilket bekräftas av domen av den 22 november 2007, Spanien/Lenzing (
C‑525/04 P
,
EU:C:2007:698
, punkt
), och dom av den 22 december 2008, British Aggregates/kommissionen (
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
, punkt
). Det ankommer på tribunalen att göra en prövning från fall till fall för att avgöra om den aktuella personen är personligen berörd av ett sådant beslut som det första omtvistade beslutet.
Den omständigheten att klaganden konkurrerade med Capricorn vid förvärvet av tillgångarna från Nürburgring och misslyckats med att förvärva dessa på grund av ett stöd som beviljats Capricorn, den omständigheten att den ingav ett klagomål till kommissionen, stöddes i sina åtgärder av Förenta staternas representation vid Europeiska unionen och att den förlitade sig på kommissionens uttalanden att den särskilt skulle övervaka anbudsförfarandet, precis som det faktum att klaganden varit föremål för negativ publicitet som skadat dess anseende, visar ytterligare hur klaganden påverkats av de stöd som avses i det första omtvistade beslutet. Den omständigheten att klaganden uttryckligen angetts i det slutliga beslutet och att dess argument har varit föremål för en omfattande prövning i detta beslut bekräftar att beslutet berör klaganden direkt.
Klaganden har dessutom understrukit att den inte drog sig ur anbudsförfarandet och om det skulle visa sig att Capricorn inte skulle ha valts ut inom ramen för detta förfarande, är det klaganden som skulle ha valts ut. Detta bekräftar dess rätt att väcka talan mot det första omtvistade beslutet. Detta synsätt är även förenligt med rättspraxis avseende talerätt på området för offentlig upphandling.
Kommissionen anser att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid prövningen av frågan huruvida klaganden var personligen berörd av det första omtvistade beslutet och att överklagandet således inte kan vinna bifall på den första grunden.
Domstolens bedömning
Enligt domstolens fasta praxis på statsstödsområdet, som tribunalen erinrade om i punkt 49 i den överklagade domen, har, förutom det stödmottagande företaget exempelvis även företag som konkurrerar med det stödmottagande företaget, vilka har varit aktiva under ett formellt granskningsförfarande, ansetts vara personligen berörda av kommissionens beslut att avsluta detta förfarande, förutsatt att deras ställning på marknaden väsentligt påverkas av den stödåtgärd som det omtvistade beslutet avser (dom av den 17 september 2015, Mory m.fl./kommissionen,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
, punkt
, samt dom av den 15 juli 2021, Deutsche Lufthansa/kommissionen,
C‑453/19 P
,
EU:C:2021:608
, punkt
).
I punkt 55 i den överklagade domen angav tribunalen att klaganden själv, som svar på en fråga från tribunalen, hade medgett att den inte var verksam på de relevanta marknader som räknas upp i punkt 54 i domen, på vilka konkurrensen kunde snedvridas genom stöd till säljarna. I punkt 57 i den överklagade domen slog tribunalen följaktligen fast att klaganden inte var personligen berörd av det första omtvistade beslutet och inte hade rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av detta beslut.
Klaganden har inte heller bestritt att den inte var verksam på de relevanta marknaderna och således inte heller omfattas av de fall som avses i den rättspraxis som anges i punkt 26 i förevarande dom. Under dessa omständigheter kan tribunalen inte anses ha gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att slå fast att klaganden inte var personligen berörd av det första omtvistade beslutet och således inte kunde väcka talan om ogiltigförklaring av detta beslut med stöd av artikel 263 fjärde stycket FEUF.
Klagandens argument kan inte föranleda någon annan slutsats.
När det gäller domen av den 22 november 2007, Spanien/Lenzing (
C‑525/04 P
,
EU:C:2007:698
, punkt
), och domen av den 22 december 2008, British Aggregates/kommissionen (
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
, punkt
), framgår det endast av dessa domar att en negativ inverkan på en sådan ställning inte nödvändigtvis måste anses följa av en betydande minskning av omsättningen, en icke försumbar ekonomisk förlust eller en betydande minskning av marknadsandelar, utan även kan följa av en minskad vinst eller en mindre fördelaktig utveckling än vad som skulle ha varit fallet om det aktuella stödet inte hade beviljats. I motsats till vad klaganden har gjort gällande kan man således inte av denna rättspraxis dra slutsatsen att ett företags ställning på marknaden kan påverkas, även om företaget inte är verksamt på de relevanta marknaderna.
När det gäller argumentet att klaganden konkurrerade med Capricorn vid förvärvet av tillgångarna från Nürburgring och borde ha vunnit anbudsförfarandet i stället för Capricorn, var det inte fråga om någon felaktig rättstillämpning när tribunalen inte beaktade denna omständighet. Det första omtvistade beslutet avser nämligen stödet till säljarna och särskilt frågan huruvida stödet kan återkrävas från Capricorn. Klaganden har emellertid inte förklarat sambandet mellan den omständigheten att den konkurrerade med Capricorn vid förvärvet av tillgångarna från Nürburgring och den påstådda skadan på dess ställning på marknaden genom det första omtvistade beslutet.
När det gäller de övriga omständigheter som klaganden har åberopat, nämligen att bolaget ingav ett klagomål till kommissionen, att det stöds av Förenta staternas representation vid unionen eller förlitat sig på kommissionens uttalanden, räcker det att påpeka att de inte heller kan visa att klagandens marknadsställning påverkats, i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkt 26 i förevarande dom, genom det första omtvistade beslutet.
Av vad som anförts ovan följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den första grunden. Överklagandet ska således ogillas såvitt det avser upphävande av den överklagade domen, i den del tribunalen däri ogillade yrkandet om ogiltigförklaring av det första omtvistade beslutet.
Den andra grunden
Den andra grunden för överklagandet består av fyra delgrunder. Domstolen kommer först att pröva den andra, den tredje och den fjärde delen av denna grund.
Parternas argument
Inom ramen för den andra grundens andra del har klaganden för det första gjort gällande att tribunalen, genom att i punkt 119 i den överklagade domen ange att fristen för att inkomma med bekräftande anbud i anbudsförfarandet löpte ut den 17 februari 2014, inte beaktade att bolaget hade vilseletts av säljarna som hade uppgett att dessa frister hade förlängts till och med den 31 mars 2014 och att en sådan ändring av villkoren för förfarandet borde ha tillämpats på alla anbudsgivare.
Klaganden har för det andra gjort gällande att tribunalen även bortsåg från de argument med vilka klaganden rättsligt sett hade hävdat att det använda tillvägagångssättet i anbudsförfarandet, såsom anges i det slutliga beslutet, med avseende på att fristen inte hade uppfyllt kraven på transparens och att ingen privat investerare skulle ha följt ett sådant tillvägagångssätt. För det tredje beaktade tribunalen inte heller den omständigheten att det slutliga beslutet innehöll motstridiga påståenden i skälen 272 och 275 c angående frågan om säljarnas förlängning av fristen för att inkomma med anbud.
Med den andra grundens tredje del har klaganden gjort gällande att tribunalen bortsåg från tre argument som klaganden hade framfört inom ramen för sin invändning om att anbudsförfarandet inte hade varit transparent. Dessa tre argument gällde ändringar som hade gjorts under anbudsförfarandet. Enligt klagandens uppfattning hade inte samtliga potentiella anbudsgivare informerats om dessa ändringar, vilket stred mot kraven på transparens.
För det första gjorde klaganden vid tribunalen gällande att det, trots att den inledningsvis hade erbjudits att förvärva tillgångarna från Nürburgring på grundval av en ”ren balansräkning”, senare visade sig att den, för det fall förvärvet från Nürburgring hade genomförts, hade varit skyldig att överta ett kommersiellt hyresavtal som ingåtts av tredje man, som det förelåg.
För det andra har klaganden även hävdat att samtliga anbudsgivare inte hade fått del av informationen om det kommersiella hyresavtal som ingåtts till förmån för Capricorn, vilken ursprungligen hade utformats som ett ”andrahandsalternativ” för det fall anbudsförfarandet inte skulle kunna slutföras eller för det fall kommissionens därmed sammanhängande beslut bestreds, trots att dessa uppgifter var relevanta för fastställandet av det pris som skulle erbjudas i detta förfarande.
För det tredje har klaganden även gjort gällande att ett miljömässigt urvalskriterium infördes senare i anbudsförfarandet, utan att ha meddelats samtliga anbudsgivare. I motsats till vad som anges i skäl 275 i) i det slutliga beslutet har detta kriterium faktiskt påverkat resultatet av detta förfarande.
Med den andra grundens fjärde del har klaganden gjort gällande att tribunalen inte tog ställning till två grupper av argument. Den ena gruppen avser invändningen om att anbudsförfarandet inte hade varit transparent. Den andra gruppen avser invändningen om förfarandets påstått diskriminerande karaktär.
Vad gäller att anbudsförfarandet inte hade varit transparent gjorde klaganden vid tribunalen gällande följande: För det första hade anbudsförfarandet inte offentliggjorts utanför unionen. För det andra hade en rad handlingar av relevans för försäljningen inte offentliggjorts alls, för sent eller på ett vilseledande sätt. För det tredje hade kommissionen felaktigt slagit fast att inlämnandet av ett kommenterat köpeavtal för tillgångarna endast avsåg affärsförhandlingarna och därför inte var relevant med avseende på statligt stöd. För det fjärde hade kommissionen felaktigt slagit fast att det försenade offentliggörandet av informationen under anbudsförfarandets gång inte hade påverkat anbudsgivarnas slutgiltiga anbud eller genomförandet av de ekonomiska beräkningar som var nödvändiga. För det femte hade kommissionen felaktigt konstaterat att KPMG hade gett alla anbudsgivare all information som de behövde för att kunna göra en korrekt värdering av Nürburgrings tillgångar.
Vad beträffar argumenten avseende invändningen om anbudsförfarandets diskriminerande karaktär hade klaganden vid tribunalen gjort gällande att kommissionen inte hade undersökt en rad omständigheter. För det första hade klaganden diskriminerats, eftersom klaganden inte hade fått någon kopia av den fullständiga dokumentationen av anbudsförfarandet på engelska. För det andra hade Capricorn fått en förmånlig tillgång till information jämfört med de andra anbudsgivarna. För det tredje hade samma delägare i en stor amerikansk advokatbyrå först företrätt säljarna och därefter Capricorn. För det fjärde hade Capricorn åtnjutit ett särskilt stöd både efter den 17 februari 2014 och vad gäller den beviljade finansieringen från Deutsche Bank AG.
Kommissionen har, som svar på den andra grundens andra del, anfört att eftersom denna delgrund avser punkt 119 i den överklagade domen, bestrider klaganden tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna utan att åberopa någon som helst missuppfattning och det är således uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning. Vad gäller klagandens övriga argument är det inte möjligt att klart fastställa vilka punkter i den överklagade domen som avses, vilket innebär att denna del av argumentationen inte heller kan tas upp till sakprövning.
Vad gäller den andra grundens tredje del har kommissionen för det första gjort gällande att klagandens argument att förvärvet av Nürburgring borde ha gjorts på grundval av en ”ren balansräkning” i själva verket avser en ny bedömning av de faktiska omständigheterna. Det framgår nämligen av punkt 9 fjärde strecksatsen i den överklagade domen att tribunalen medgav att potentiella förvärvare inte var skyldiga att ta över befintliga avtal eller skyldigheter och behandlade därför frågan om en ”ren balansräkning”.
För det andra prövade tribunalen, i punkterna 146–149 i den överklagade domen, frågan om ett kommersiellt hyresavtal genom att underkänna påståendena om diskriminering och bristande transparens, av de skäl som anges i punkterna 119–133 i den domen. Klaganden har således gjort en felaktig tolkning av den överklagade domen genom att påstå att tribunalen inte beaktade klagandens argument avseende det kommersiella hyresavtalet.
Vad för det tredje gäller tribunalens påstådda underlåtenhet att pröva frågan huruvida säljarna tillämpade ett miljömässigt urvalskriterium, har kommissionen understrukit att säljarna bekymrade sig för huruvida klagandens verksamhetskoncept var genomförbart och således avsåg trovärdigheten i klagandens anbud. Tribunalen redogjorde för andra skäl som visade att klaganden inte hade lagt fram något trovärdigt och bindande anbud med bevis på finansiering och att den följaktligen inte behövde uttala sig om frågan om urvalskriteriet av miljökaraktär.
Vad gäller den andra grundens fjärde del har kommissionen understrukit att tribunalen prövade argumentet att anbudsförfarandet inte hade tillkännagetts utanför unionen och konstaterade, i punkt 9 andra strecksatsen i den överklagade domen, att säljarna hade offentliggjort en inbjudan till intresseanmälan i Financial Times, i Handelsblatt och på Nürburgrings webbplats. Tribunalen behandlade således denna fråga.
För övrigt konstaterade tribunalen att anbudsförfarandet, efter ett öppet, transparent och icke-diskriminerande förfarande, hade lett till att tillgångarna från Nürburgring tilldelades den anbudsgivare som lämnat ett trovärdigt och bindande anbud, vilket också var det högsta anbudet. Tribunalen hade således under alla omständigheter tillräckliga skäl för att inte godta argumentet att kommissionen borde ha hyst allvarliga tvivel beträffande förekomsten av ett stöd till förmån för Capricorn. Kommissionen anser att det således inte var nödvändigt för tribunalen att pröva andra aspekter av detta förfarande, varför klagandens olika argument ska underkännas då de är verkningslösa.
Domstolens bedömning
Genom att klandra tribunalen för att den, inom ramen för den andra grundens andra till fjärde del, inte bemötte flera argument som klaganden hade anfört vid tribunalen, har klaganden i huvudsak gjort gällande att motiveringsskyldigheten enligt artikel 36 i stadgan för Europeiska unionens domstol, vilken enligt artikel 53 första stycket i samma stadga och artikel 117 i tribunalens rättegångsregler är tillämplig på tribunalen, har åsidosatts (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 maj 2010, Gogos/kommissionen,
C‑583/08 P
,
EU:C:2010:287
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I den mån kommissionen har gjort gällande att klaganden inte har angett vilka punkter i den överklagade domen som avses i bland annat den andra grundens andra del, ska det inledningsvis påpekas att det framgår tillräckligt klart av överklagandet att den andra grundens andra, tredje och fjärde del avser dels punkterna 119–121 i den överklagade domen, vilka rör anmärkningen om att anbudsförfarandet inte var transparent, dels punkterna 122–134 i den överklagade domen, vilka avser att detta förfarande var diskriminerande. Eftersom klaganden har kritiserat tribunalen för att den inte bemötte vissa argument som klaganden hade anfört vid den, kunde klaganden uppenbarligen inte lämna en mer exakt uppgift om vilka punkter i den överklagade domen som avsågs i den andra grundens andra, tredje och fjärde del.
Efter detta klargörande ska det erinras om att tribunalens skyldighet att motivera sina beslut enligt fast rättspraxis inte innebär någon skyldighet för tribunalen att lämna en uttömmande redogörelse för vart och ett av de resonemang som parterna i tvisten fört. Motiveringen kan således vara underförstådd under förutsättning att den ger de berörda personerna möjlighet att få reda på varför tribunalen inte ansåg att det fanns fog för deras argument och att domstolen kan få tillräckligt underlag för att utöva sin kontroll (se dom av den 9 september 2008, FIAMM m.fl./rådet och kommissionen,
C‑120/06 P och C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad för det första gäller tribunalens prövning av invändningen om att anbudsförfarandet inte var transparent, konstaterar domstolen att tribunalen i punkterna 119–121 i den överklagade domen endast besvarade denna anmärkning mycket kortfattat.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 52, 60, 61 och 65 i sitt förslag till avgörande, svarar dessa punkter i den överklagade domen inte, ens underförstått, på flera av klagandens argument som åberopats inom ramen för den andra grundens andra, tredje och fjärde del, vilka klaganden faktiskt framförde vid tribunalen, vilket bekräftas av en läsning av klagandens ansökan till tribunalen som återfinns i de handlingar i första instans som översänts till domstolen i enlighet med artikel 167.2 i domstolens rättegångsregler.
Det rör sig närmare bestämt om det argument som anges i punkt 36 i förevarande dom, nämligen att anbudsförfarandet inte uppfyller kraven på öppenhet vad gäller fristerna, liksom de som nämns i punkterna 38–40 och 42 i förevarande dom.
För det andra konstaterar domstolen, i likhet med vad generaladvokaten har angett i punkt 67 i sitt förslag till avgörande, att punkterna 122–134 i den överklagade domen, avseende anmärkningen att detta förfarande var diskriminerande, inte innehåller något, inte ens underförstått, svar på de argument som klaganden framförde vid tribunalen och som anges i punkt 43 i förevarande dom.
Dessa överväganden påverkas inte av kommissionens argument att åtminstone vissa av klagandens argument som tribunalen inte bemötte motsägs av uppgifterna i punkt 9 i den överklagade domen. Det räcker i detta hänseende att påpeka att denna punkt i den överklagade domen ingår i den del av domen som rör bakgrunden till tvisten och innehåller en sammanfattning av de uppgifter som framgår av skälen 44–51 i det slutliga beslutet. Den kan således inte anses innehålla något svar från tribunalen på klagandens argument.
Under dessa omständigheter ska talan bifallas såvitt avser den andra, den tredje och den fjärde delen av den andra grunden och, utan att det är nödvändigt att pröva den andra grundens första del eller den tredje till och med den sjätte grunden, den överklagade domen i den del tribunalen ogillade yrkandet om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet, upphävas.
Prövning av talan vid tribunalen
Enligt artikel 61 första stycket andra meningen i stadgan för Europeiska unionens domstol kan denna, om den upphäver tribunalens avgörande, själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande.
Med hänsyn till bland annat den omständigheten att den talan om ogiltigförklaring som väckts av klaganden i mål T‑353/15 vilar på grunder som har varit föremål för ett kontradiktoriskt förfarande vid tribunalen och vars prövning inte kräver någon ytterligare åtgärd för processledning eller för bevisupptagning, anser domstolen att denna talan är färdig för avgörande och att det finns anledning att slutligt avgöra målet (se, analogt, dom av den 8 september 2020, kommissionen och rådet/Carreras Sequeros m.fl.,
C‑119/19 P och C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, punkt
), i den del av tvisten som återstår att avgöra, nämligen yrkandet om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juli 2008, Chronopost och La Poste/UFEX m.fl.,
C‑341/06 P och C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
, punkt
).
Det ska erinras om att det andra omtvistade beslutet är ett beslut att inte göra invändningar med stöd av artikel 4.3 i förordning nr 659/1999, vars lagenlighet beror på huruvida bedömningen av de uppgifter och omständigheter som kommissionen förfogade över under den preliminära granskningen av den anmälda åtgärden objektivt sett borde ha föranlett tveksamhet i fråga om åtgärdens förenlighet med den inre marknaden (dom av den 3 september 2020, Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland m.fl./kommissionen,
C‑817/18 P
,
EU:C:2020:637
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Eftersom sådan tveksamhet ska föranleda att ett formellt granskningsförfarande inleds, i vilket de berörda parter som avses i artikel 1 h i förordning 659/1999 kan delta, måste alla berörda parter i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse anses direkt och personligen berörda av ett sådant beslut. De personer som omfattas av de processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i artikel 108.2 FEUF och artikel 6.1 i förordning nr 659/1999 kan nämligen endast göra dem gällande om de har möjlighet att väcka talan mot beslutet att inte göra invändningar vid unionsdomstolen (dom av den 24 maj 2011, kommissionen/Kronoply och Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I likhet med vad tribunalen fann i punkt 70 i den överklagade domen anser domstolen att klaganden i förevarande fall genom sitt aktiva deltagande fram till slutskedet i anbudsförfarandet och genom det klagomål som den ingett till kommissionen i detta sammanhang har visat sin allvarliga vilja att träda in på de relevanta marknaderna och, följaktligen, dess egenskap som potentiell konkurrent till Capricorn, som enligt klagomålet och med hänsyn till de konkreta omständigheterna vid försäljningen av Nürburgrings tillgångar påstods ha fått ett statligt stöd, vars förekomst kommissionen avfärdade genom det omtvistade beslutet. Klaganden ska följaktligen tillerkännas ställning som berörd part med avseende på detta beslut.
Klaganden åberopade fem grunder till stöd för sin talan vid tribunalen. Den första grunden avsåg en felaktig tolkning av begreppet statligt stöd. Den andra grunden gällde endast det första omtvistade beslutet och rörde felaktig tolkning av principen om ekonomisk kontinuitet. Den tredje grunden avsåg att försäljningstransaktionen inte hade beaktats. Den fjärde grunden avsåg åsidosättande av klagandens processuella rättigheter och den femte grunden avsåg åsidosättande av motiveringsskyldigheten.
Den fjärde grunden ska prövas först.
Parternas argument
Genom sin fjärde grund har klaganden gjort gällande att kommissionen antog det andra omtvistade beslutet utan att inleda det formella granskningsförfarandet, trots att den inledande granskningen redan avslöjade allvarliga svårigheter. För det första sköt kommissionen upp antagandet av sitt beslut vid flera tillfällen. För det andra gjorde kommissionen inte en uttömmande prövning av de faktiska omständigheterna och underlät att undersöka flera avgörande aspekter av ärendet. För det tredje var den inkonsekvent i sitt svar på klagandens argument. För det fjärde tillämpade kommissionen artikel 107.1 FEUF och de övriga tillämpliga bestämmelserna på ett felaktigt sätt och lämnade inte en adekvat motivering.
Klaganden har särskilt kritiserat kommissionen för att inte ha gjort en korrekt bedömning av arten av Capricorns finansieringsåtagande och av Capricorns ägares finansiella soliditet. Enligt klaganden hade Capricorn betydande finansieringsproblem redan från början av anbudsförfarandet och finansieringen av det anbud som Capricorn lämnade var långt ifrån säkerställd. Klaganden hade uttryckt sin oro över Capricorns ekonomiska tillförlitlighet i sitt klagomål av den 10 april 2014 samt i kompletterande skrivelser av den 19 maj och den 16 juni 2014. Det visade sig senare att den andra delbetalningen av köpeskillingen i augusti 2014 skulle skjutas upp och Capricorns ägare var tvungen att ställa säkerhet till säljarna.
Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014, till stöd för Capricorns anbud, var nämligen endast en avsiktsförklaring och blev dessutom ogiltig och återkallades av Deutsche Bank några veckor senare. I en skrivelse av den 15 april 2015 till klagandens advokater bekräftade åklagaren i Koblenz (Tyskland), efter en analys av Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014, att denna skrivelse faktiskt inte var bindande.
Kommissionen har svarat att förekomsten av allvarliga svårigheter inte framgår av ändringen av det datum som kommissionen fastställt för att anta ett beslut utan att inleda ett formellt granskningsförfarande. Klaganden har inte heller påstått att de påstådda förändringarna av datumet för antagandet av det slutliga beslutet orsakades av kommissionens begäran om kompletterande upplysningar.
Vad beträffar Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014 har kommissionen understrukit att denna skrivelse innehåller ett finansieringsåtagande, vilket de tyska myndigheterna har bekräftat. Kommissionen gjorde en egen bedömning av nämnda skrivelse och konstaterade att det otvetydigt framgick att Deutsche Bank var beredd att bevilja Capricorn ett lån på 45 miljoner euro. Skrivelsen innehåller visserligen hela tiden även en friskrivningsklausul, men den avser ”villkorsbladet”, eftersom de närmare villkoren kunde ändras. Dessa villkor ska ses över vid tidpunkten för undertecknandet och ikraftträdandet av finansieringsavtalet.
Kommissionen har tillagt att konkursförvaltaren för Nürburgring och borgenärskommittén ansåg att Capricorn hade lämnat det bästa anbudet med den bästa finansieringsgarantin, bland annat på grundval av Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014. När det gäller skrivelsen från åklagaren i Koblenz, som klaganden har åberopat, har den upprättats efter antagandet av det slutliga beslutet och kommissionen kan inte klandras för att inte ha beaktat skrivelsen.
Kommissionen har slutligen understrukit att dess prövning var mer än tillräckligt noggrann, eftersom de uttalanden som gjorts av myndigheterna i den berörda medlemsstaten inte innehöll någon intern inkonsekvens som skulle ha krävt en mer ingående granskning och klagandens klagomål bestod i spekulationer och påståenden som inte stöds av någon bevisning.
Domstolens bedömning
Det ska påpekas att kommissionen, för att utesluta att det förelåg ett olagligt stöd som Capricorn hade beviljats vid dess förvärv av tillgångarna från Nürburgring, måste försäkra sig om att detta förvärv skedde till marknadspris, vilket skulle vara fallet om det kunde bekräftas att anbudsförfarandet var öppet, transparent, icke-diskriminerande och villkorslöst.
Såsom framgår av skäl 48 i det slutliga beslutet var en av de faktorer som beaktades vid valet av förvärvare av tillgångarna från Nürburgring en bekräftelse av finansieringen av dess anbud.
Det framgår nämligen av skäl 272 i det slutliga beslutet att anbudet från klaganden, som hade erbjudit ett högre försäljningspris än Capricorn, förkastades på grund av att det inte visats att finansieringen var säker.
Enligt skäl 273 i det slutliga beslutet ansågs endast två anbud ha säkerställd finansiering, nämligen Capricorns anbud och en annan anbudsgivares anbud. Eftersom såväl beloppet för den säkerställda finansieringen som den andra anbudsgivaren hade tillgång till som det försäljningspris som denne erbjöd var lägre än Capricorns anbud, antogs slutligen Capricorns anbud.
Härav följer att om det skulle visa sig att Capricorn felaktigt skulle ansetts ha haft en bekräftad finansiering för sitt anbud, trots att så i själva verket inte var fallet, skulle denna omständighet bland annat kunna leda till ett ifrågasättande av att anbudsförfarandet inte var diskriminerande, eftersom den kunde visa att Capricorn hade beviljats en förmånlig behandling, då Capricorns anbud, till skillnad från vad som var fallet i fråga om klagandens anbud, inte förkastades.
Eftersom det förelåg tvivel om huruvida finansieringen av Capricorns anbud bekräftats, vilket inte hade kunnat undanröjas, var kommissionen således skyldig att inleda det formella granskningsförfarandet och kunde inte anta ett beslut om att inte göra invändningar, såsom det andra omtvistade beslutet.
De omständigheter som klaganden har åberopat visar att det föreligger sådana tvivel.
För det första kunde kommissionen, i likhet med vad klaganden har gjort gällande, inte anse att Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014 innehöll ett bindande finansieringsåtagande.
Det framgår nämligen av Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014, såsom den ingetts av kommissionen vid tribunalen och som återfinns i handlingarna i första instans, att skrivelsen på första sidan innehåller en tydlig anvisning om att ”åtagandet” i denna skrivelse är underställt de villkor som bland annat anges i det ”villkorsblad” som bifogats nämnda skrivelse som bilaga A.
I denna bilaga finns, i slutet, en ”viktig anmärkning” som anger att ”detta villkorsblad endast utgör ett diskussionsunderlag och är inte avsett att skapa juridiskt bindande skyldigheter mellan oss … Vi påtar oss följaktligen inte något ansvar för förluster, direkta eller indirekta, som uppkommit till följd av denna skrivelse”.
Det framgår tydligt av dessa uppgifter att Deutsche Banks skrivelse av den 10 mars 2014 inte var avsedd att skapa en bindande finansieringsskyldighet för den bank som utställt den och till förmån för Capricorn.
Denna slutsats bekräftas för övrigt av uppgiften i punkt 9 på sidan 5 i denna skrivelse, med rubriken ”Tillämplig lag och behörighet”, i vilken det hänvisas till ”eventuella utomobligatoriska förpliktelser” som följer av nämnda skrivelse, utan att ange några avtalsförpliktelser, just därför att denna skrivelse inte var avsedd att skapa sådana förpliktelser.
För det andra framgår det av fotnot 79 i det slutliga beslutet att Capricorn inte betalade den andra delen av försäljningspriset inom den föreskrivna fristen och att betalningen av denna del, genom ett avtal som ingicks den 13 augusti 2014 mellan konkursförvaltaren för Nürburgring, säljarna och Capricorn, sköts upp till ett senare datum i utbyte mot Capricorns betalning av dröjsmålsränta och ytterligare garantier. Om finansieringen av Capricorns anbud verkligen varit säkerställd, skulle Capricorn logiskt sett ha kunnat betala den andra delen av försäljningspriset inom den föreskrivna fristen och borde inte ha behövt förhandla fram uppskovet med betalningen.
Utan att det är nödvändigt att pröva de andra grunder som klaganden har åberopat till stöd för sin talan än den fjärde, finner domstolen att bedömningen av huruvida försäljningen av tillgångarna från Nürburgring till Capricorn innebar att Capricorn beviljades ett stöd som var oförenligt med den inre marknaden gav upphov till tvivel i den mening som avses i artikel 4 i förordning nr 659/1999, vilka borde ha föranlett kommissionen att inleda det förfarande som avses i artikel 108.2 FEUF.
Talan ska följaktligen bifallas och det andra omtvistade beslutet ogiltigförklaras.
Rättegångskostnader
När överklagandet avvisas eller ogillas, eller när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken, ska domstolen enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna besluta om rättegångskostnaderna.
Enligt artikel 138.3 i samma rättegångsregler, som med stöd av artikel 184.1 i dessa regler är tillämplig i mål om överklagande, ska vardera parten bära sina rättegångskostnader, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter.
I förevarande fall ska sistnämnda bestämmelse tillämpas, eftersom överklagandet ogillas avseende den överklagade domen, i den del tribunalen ogillade yrkandet om ogiltigförklaring av det första omtvistade beslutet, men överklagandet vinner bifall i den del tribunalen däri ogillade yrkandet om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet, och domstolen ogiltigförklarar detta beslut.
Således ska vardera parten bära sin rättegångskostnad.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:

1)
Den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 19 juni 2019, NeXovation/kommissionen (
T‑353/15
,
EU:T:2019:434
), upphävs, i den del Europeiska unionens tribunal ogillade yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 sista strecksatsen i kommissionens beslut (EU) 2016/151 av den 1 oktober 2014 om det statliga stöd SA.31550 (2012/C) (f.d. 2012/NN) som Tyskland har genomfört till förmån för Nürburgring.
2)
Överklagandet ogillas i övrigt.
3)
Artikel 1 sista strecksatsen i kommissionens beslut (EU) 2016/151 av den 1 oktober 2014 om det statliga stöd SA.31550 (2012/C) (f.d. 2012/NN) som Tyskland har genomfört till förmån för Nürburgring, ogiltigförklaras.
4)
NeXovation Inc. och kommissionen ska bära sina rättegångskostnader.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.