CELEX: 62015TJ0518
EPZF a EPFRV
Výdavky vylúčené z financovania
Program rozvoja francúzskeho vidieka
Opatrenia na podporu rozvoja vidieka
Oblasti s prírodným znevýhodnením
Paušálna finančná oprava
Výdavky vynaložené Francúzskom
Kontroly na mieste
Kritérium miery zaťaženia
Spočítanie zvierat
Zvýšenie sadzby paušálnej opravy v prípade opakovaného porušenia
Procesné záruky

Okolnosti predchádzajúce sporu
Francúzske úrady prijali na základe článku 36 písm. a) bodov i) a ii) nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1
) program rozvoja francúzskeho vidieka na obdobie rokov 2007 – 2013 (ďalej len „PRFV 2007 – 2013“), ktorý okrem iného stanovuje poskytnutie platieb odškodného z titulu prírodného znevýhodnenia (ďalej len „POPZ“) poľnohospodárom v oblastiach so znevýhodnenými prírodnými podmienkami.
Európska Komisia rozhodnutím K(2007) 3446 z 19. júla 2007 schválila PRFV 2007 – 2013, ktorý obsahuje okrem iného opatrenia podľa článku 36 písm. a) bodov i) a ii) nariadenia č. 1698/2005, teda opatrenia 211 a 212. Tieto opatrenia umožňujú zabezpečiť, že poľnohospodári nachádzajúci sa v oblastiach so znevýhodnenými prírodnými podmienkami, a síce v horských oblastiach a mimo horských oblastí, dodržia postupy správneho využívania pôdy, keďže vyplatenie príspevku odškodného na plochy určené na pestovanie krmovín je podmienené rešpektovaním kritéria zaťaženia. Toto kritérium zaťaženia, vyjadrené vo veľkých dobytčích jednotkách (VDJ) na hektár, umožňuje stanoviť rámec pre hustotu stáda prítomného na plochách určených na pestovanie krmovín s cieľom vyhnúť sa fenoménu nedostatočného alebo nadmerného spásania. Podľa článku 71 ods. 3 nariadenia č. 1698/2005 PRFV 2007 – 2013 stanovuje podmienky oprávnenosti týchto opatrení, medzi ktorými je uvedené najmä dodržanie miery zaťaženia pasienkov, ktoré je definované na úrovni departementov a jeho hranice sú stanovené s ohľadom na oblasť alebo podoblasť.
Finančnú opravu, ktorá je predmetom tejto žaloby, vystavila Komisia v nadväznosti na šetrenie zapísané pod číslom RD 2/2012/005/FR, týkajúce sa špecifických opatrení na os 2 z PRFV 2007 – 2013 v roku 2011, a síce opatrení 211 a 212 týkajúcich sa POPZ a čiastkového opatrenia 214‑A týkajúceho sa agroenvironmentálnej prémie vzťahujúcej sa na pastviny (ďalej len „AEP“).
Šetrenie bolo vedené v súlade s článkom 31 ods. 1 až 3 nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (
Ú. v. EÚ L 209, 2005, s. 1
), ktoré bolo uplatniteľné v čase začatia šetrenia.
Listom z 11. decembra 2012 Komisia oznámila francúzskym úradom, podľa článku 11 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 885/2006 z 21. júna 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1290/2005, pokiaľ ide o akreditáciu platobných agentúr a iných orgánov a zúčtovania EPZF a EPFRV (
Ú. v. EÚ L 171, 2006, s. 90
), svoje pripomienky vyplývajúce zo šetrenia a požiadala ich o doplňujúce informácie (ďalej len „oznámenie výsledkov“).
Komisia v bode 4.3 oznámenia výsledkov, nazvanom „Absencia kontroly miery zaťaženia“, okrem iného uviedla, že spôsoby kontroly na mieste opatrení týkajúcich sa POPZ a čiastkového opatrenia týkajúceho sa AEP boli v rozpore s článkom 4 ods. 1, článkom 10 ods. 1 a článkom 14 ods. 2 nariadenia Komisie (EÚ) č. 65/2011 z 27. januára 2011, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1698/2005, pokiaľ ide o realizáciu kontrolných postupov a krížového plnenia pri opatreniach na podporu rozvoja vidieka (
Ú. v. EÚ L 25, 2011, s. 8
), v miere, v akej hovädzí dobytok, ovce a kozy, ktoré boli predmetom osobitnej žiadosti o pomoc, neboli pri kontrole na mieste skontrolované ani spočítané a neboli ani predmetom vierohodného spočítania. Komisia zdôraznila, že k rovnakému konštatovaniu v tomto smere došlo už pri dvoch predchádzajúcich šetreniach RD 2/2008/10/FR a RD 2/2011/03/FR, a požiadala francúzske orgány, aby upravili svoje postupy kontrol na mieste.
Listom z 2. apríla 2013 francúzske úrady doručili Komisii svoje pripomienky k oznámeniu výsledkov.
Francúzske úrady v bode 4.3 týchto pripomienok:
–
vyvrátili použitie vierohodného spočítania ako dôkazného prostriedku o dôvodnosti pomoci,
–
uviedli, že výpočet miery zaťaženia v prípade hovädzieho dobytka bol uskutočnený prostredníctvom použitia automatizovanej vnútroštátnej databázy, kontrolovanej podľa postupov stanovených viacerými nariadeniami Európskej únie, ktoré sa jej týkajú,
–
pripomenuli, že kontrola miery zaťaženia na účely POPZ bola vykonaná pri príležitosti kontrol na mieste, uskutočnených buď z titulu oprávnenosti na získanie podpory poskytovanej na zvieratá, alebo z dôvodu krížového plnenia a identifikácie, pričom spočítanie hovädzieho dobytka mimo automatizovanej vnútroštátnej databázy a oviec a kôz, ktoré neboli predmetom žiadosti o podporu na zvieratá, sa robilo systematicky pri kontrolách na mieste z titulu POPZ.
Listom z 24. júna 2013 Komisia v súlade s článkom 11 ods. 1 tretím pododsekom nariadenia č. 885/2006 pozvala francúzske úrady na bilaterálne stretnutie, ktoré sa konalo 28. novembra 2013.
Dňa 11. decembra 2013 Komisia zaslala francúzskym úradom v súlade s článkom 11 ods. 2 nariadenia č. 885/2006 zápisnicu zo stretnutia, v ktorej ich požiadala o doplňujúce informácie. Francúzske úrady odpovedali 27. februára 2014.
Listom z 27. mája 2014 (ďalej len „formálne oznámenie“) Komisia formálne oznámila francúzskym úradom, že trvá na svojom stanovisku. Domnievala sa, že zistený nedostatok bol pochybením kľúčovej kontroly vytvárajúcim riziko „pre Fondy“, ktoré zvyčajne vedie k finančnej oprave vo výške 5 %. Spresnila však, že vzhľadom na to, že tento nedostatok sa zdôrazňoval už počas dvoch predchádzajúcich šetrení, považuje sa za opakovaný, na základe čoho bolo vhodné navrhnúť uplatnenie paušálnej opravy vo výške 10 % z čistej sumy, ktorá má byť vylúčená z financovania výdavkov prihlásených Európskemu poľnohospodárskemu záručnému fondu (EPZF) a Európskemu poľnohospodárskemu fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) vo výške 115971211,03 eura. Komisia tiež spresnila, že paušálna oprava sa vzťahovala na výdavky týkajúce sa rokov podávania žiadosti 2011 až 2013, vynaložené počas rozpočtových rokov 2011 až 2013, pretože v rámci týchto rokov nebolo prijaté žiadne nápravné opatrenie.
Francúzske úrady sa 3. júla 2014 obrátili na zmierovací orgán, ktorý 15. januára 2015 vydal svoju správu č. 14/FR/635.
Z dôvodu neúspešného zmierovacieho konania Komisia listom zo 16. marca 2015 oznámila francúzskym úradom svoje konečné stanovisko (ďalej len „konečné stanovisko“), v ktorom čiastočne zachovala stanovisko uvedené vo formálnom oznámení a navrhla vylúčiť z financovania výdavky prihlásené v EPZF a EPFRV v čistej sume 98276677,07 eura, pokrývajúce výdavky týkajúce sa roku podávania žiadosti 2011, ako aj výdavky týkajúce sa rokov podávania žiadosti 2012 a 2013, vynaložené od 11. decembra 2010 za rozpočtové roky 2011 až 2013 z titulu opatrení týkajúcich sa POPZ a čiastkového opatrenia týkajúceho sa AEP.
S ohľadom na riešenie Všeobecného súdu uvedené v jeho rozsudku z 30. apríla 2015, Francúzsko/Komisia (
T‑259/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:250
), Komisia listom z 18. júna 2015 navrhla vylúčiť v rozhodnutí, ktoré sa má prijať, zo základu paušálnej finančnej opravy výdavky týkajúce sa oviec a kôz, ktoré neboli predmetom žiadosti o pomoc určenú na zvieratá. Keďže Komisia nemohla urobiť toto vylúčenie pred uverejnením daného rozhodnutia, navrhla vykonať nevyhnutné úpravy po jeho uverejnení a na tento účel požiadala francúzske orgány, aby jej oznámili hrubé sumy, ktoré majú byť vylúčené zo základu finančnej opravy.
Dňa 22. júna 2015 Komisia prijala vykonávacie rozhodnutie (EÚ) 2015/1119, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú niektoré výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci EPZF a EPFRV (
Ú. v. EÚ L 182, 2015, s. 39
) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Komisia napadnutým rozhodnutím v rámci postupu overovania súladu poľnohospodárskych účtov vylúčila z financovania Úniou čistú sumu vo výške 98276627,35 eura. Táto paušálna oprava zodpovedá niektorým výdavkom vynaloženým Francúzskou republikou v rámci opatrení 211 a 212 týkajúcich sa POPZ a čiastkového opatrenia 214‑A týkajúceho sa AEP, vzťahujúcich sa na os 2 PRFV 2007 – 2013. Tieto výdavky zodpovedajú pomoci vyplatenej francúzskymi orgánmi na základe žiadostí podávaných za roky 2011 až 2013.
Napadnuté rozhodnutie bolo prijaté v súlade s článkom 52 ods. 1 až 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 zo 17. decembra 2013 o financovaní, riadení a monitorovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 549
), ktoré zrušilo nariadenie č. 1290/2005 od 1. januára 2014. Postup overenia súladu zavedený článkom 52 nariadenia č. 1306/2013 zodpovedá v podstate postupu, ktorý bol stanovený článkom 31 nariadenia č. 1290/2005.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 2. septembra 2015 podala Francúzska republika túto žalobu.
Dňa 30. novembra 2015 predložila Komisia vyjadrenie k žalobe. Replika a duplika boli podané v stanovených lehotách.
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 1. decembra 2015 požiadalo Španielske kráľovstvo o účasť v tomto konaní ako vedľajší účastník konania na podporu návrhov Francúzskej republiky. Rozhodnutím z 11. januára 2016 predseda šiestej komory Všeobecného súdu vyhovel tomuto návrhu. Španielske kráľovstvo podalo svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania a ostatní účastníci konania predložili svoje pripomienky k tomuto vyjadreniu v stanovených lehotách.
Keďže sa zmenilo zloženie komôr Všeobecného súdu, v záujme riadneho výkonu spravodlivosti predseda Všeobecného súdu podľa článku 27 ods. 3 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu pridelil vec inému sudcovi spravodajcovi, ktorý bol pridelený k druhej komore. Keďže sa zmenilo zloženie komôr Všeobecného súdu, podľa článku 27 ods. 5 rokovacieho poriadku bola predmetná vec pridelená šiestej komore, ku ktorej bol pridelený ten istý sudca spravodajca.
Opatrením na zabezpečenie priebehu konania zo 4. mája 2017, prijatým podľa článku 89 ods. 3 rokovacieho poriadku, boli účastníci konania vyzvaní, aby sa vyjadrili k dôsledkom, ktoré by sa mali vyvodiť v prejednávanej veci z rozsudkov z 26. januára 2017, Španielsko/Komisia (
C‑506/15 P
, neuverejnený,
EU:C:2017:42
), a z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
). Účastníci konania tejto žiadosti vyhoveli v stanovených lehotách. Komisia bola ďalej vyzvaná, aby do kancelárie Všeobecného súdu doručila určité dokumenty, čo urobila v stanovenej lehote.
Francúzska republika podporovaná v konaní Španielskym kráľovstvom navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
v prvom rade čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú niektoré výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci EPZF a v rámci EPFRV v rozsahu, v akom sa z financovania Úniou vylučujú výdavky Francúzskej republiky vynaložené v rámci POPZ a v rámci AEP, týkajúce sa osi 2 PRFV 2007 – 2013 na rozpočtové roky 2011 až 2013 v súvislosti so sumami pomocí poskytnutých pre žiadosti podané v rámci rokov 2011 až 2013,
–
subsidiárne čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom do základu pre paušálnu opravu zahŕňa výdavky na ovce a kozy, ktoré neboli predmetom žiadosti o pomoc určenú na zvieratá,
–
subsidiárne v druhom rade čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom uplatňuje paušálnu opravu zvýšenú o 10 % z dôvodu, že nedostatok vytýkaný francúzskym úradom v súvislosti so spočítaním zvierat sa opakoval,
–
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
vyhlásil, že zastavuje konanie o druhom žalobnom dôvode,
–
zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania.
Právny stav
Francúzska republika uviedla na podporu svojej žaloby tri žalobné dôvody, na pojednávaní sa však vzdala druhého žalobného dôvodu.
Prvý žalobný dôvod sa týka porušenia článku 4 ods. 1, článku 10 ods. 1 a článku 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011, ako aj článku 11 ods. 1 nariadenia č. 885/2006 v rozsahu, v akom sa Komisia domnievala, že francúzska vláda si nesplnila svoje povinnosti v oblasti kontroly miery zaťaženia.
Tretí žalobný dôvod, uvádzaný subsidiárne v druhom rade, je založený na tom, že Komisia porušila pravidlá stanovené v dokumente Komisie VI/5330/97 z 23. decembra 1997 s názvom „Usmernenia na výpočet finančných dôsledkov pri príprave rozhodnutia o zúčtovaní výdavkov záručnej sekcie EPUZF“ [
neoficiálny preklad
] (ďalej len „dokument VI/5330/97“) a v dokumente AGRI/60637/2006, nazvanom „Oznámenie Komisie – Postup Komisie v prípadoch opakujúcich sa nedostatkov kontrolných systémov v rámci zúčtovania záručnej sekcie EPUZF“ (ďalej len „dokument AGRI/60637/2006“), uplatnením paušálnej opravy zvýšenej o 10 % z dôvodu, že nedostatok vytýkaný francúzskym úradom v súvislosti so spočítaním zvierat sa opakoval, pretože sa týkal kľúčovej kontroly, ktorá už bola opravená počas dvoch predchádzajúcich šetrení, a nebol predmetom zlepšení zo strany francúzskych úradov.
Úvodné pripomienky
Na úvod treba pripomenúť, že EPZF financuje iba zásahy uskutočnené v súlade s ustanoveniami práva Únie v rámci spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov (rozsudok zo 4. septembra 2015, Spojené kráľovstvo/Komisia,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
, bod
) a že podľa pravidiel práva Únie týkajúcich sa najmä EPZF musia členské štáty organizovať účinný systém kontroly a dohľadu (pozri rozsudok zo 17. mája 2013, Bulharsko/Komisia,
T‑335/11
, neuverejnený,
EU:T:2013:262
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho podľa ustálenej judikatúry prináleží Komisii, aby preukázala porušenie pravidiel spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov. V dôsledku toho je Komisia povinná odôvodniť svoje rozhodnutie, v ktorom konštatuje nevykonanie alebo nedostatky kontrol vykonaných príslušným členským štátom. Komisia však nie je povinná v plnom rozsahu preukázať nedostatky v kontrolách, ktoré vykonali vnútroštátne správne orgány, alebo nesprávnosť nimi predložených čísel, ale len existenciu vážnej a opodstatnenej pochybnosti týkajúcej sa týchto kontrol alebo čísel. Samotný daný členský štát nemôže vyvrátiť zistenia Komisie bez tvrdení, ktoré sú podložené dôkazom o spoľahlivosti a funkčnosti kontrolného systému. Ak sa mu teda nepodarí preukázať, že zistenia Komisie sú nesprávne, majú tieto zistenia za následok vznik vážnych pochybností týkajúcich sa vytvorenia primeraného a účinného systému opatrení pre dohľad a kontrolu. Dôvodom zmiernenia dôkazného bremena na strane Komisie je skutočnosť, že je to práve členský štát, ktorý má najlepšie podmienky na zhromažďovanie a overovanie údajov potrebných na zúčtovanie výdavkov z EPZF, a v dôsledku toho je na tomto štáte, aby poskytol maximálne podrobný a úplný dôkaz, že kontroly boli vykonané alebo že jeho čísla sú správne, prípadne, že tvrdenia Komisie sú nesprávne (pozri rozsudok zo 4. septembra 2015, Spojené kráľovstvo/Komisia,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
, bod
a citovanú judikatúru).
Napokon podľa ustálenej judikatúry platí, že hoci Komisii prináleží preukázať existenciu porušenia pravidiel Únie, členskému štátu, len čo je toto porušenie dokázané, prináleží, aby prípadne preukázal, že Komisia sa dopustila pochybenia, pokiaľ ide o finančné dôsledky, ktoré z toho vyplývajú (pozri rozsudok zo 4. septembra 2015, Spojené kráľovstvo/Komisia,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
, bod
a citovanú judikatúru). Riadenie financovania z EPZF totiž spočíva predovšetkým na vnútroštátnych správnych orgánoch, ktoré sú poverené dohľadom nad prísnym dodržiavaním pravidiel Únie, a je založené na dôvere medzi vnútroštátnymi orgánmi a orgánmi Únie. Jedine členský štát môže poznať a s presnosťou určiť, ktoré údaje sú potrebné na zostavenie účtov fondu, keďže Komisia nie je dostatočne blízko na to, aby mohla od hospodárskych subjektov získať potrebné informácie (pozri rozsudok zo 4. septembra 2015, Spojené kráľovstvo/Komisia,
T‑245/13
,
EU:T:2015:595
, bod
a citovanú judikatúru).
Žalobné dôvody uvádzané Francúzskou republikou treba preskúmať vo svetle týchto úvah.
O prípustnosti a relevantnosti žalobných dôvodov v rozsahu, v akom sa vzťahujú mutatis mutandis na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP
Francúzska republika na úvod uvádza, že Komisia sa počas správneho konania domnievala, že absencia kontroly miery zaťaženia sa nevzťahovala iba na opatrenia týkajúce sa POPZ, ale aj na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP, a to napriek ich rozdielnym účelom a kritériám prideľovania. Francúzska republika na základe toho uvádza, že žalobné dôvody, ktoré rozvíja v súvislosti s opatreniami 211 a 212 týkajúcimi sa POPZ, „platia tiež
mutatis mutandis
pre čiastkové opatrenie 214‑A [týkajúce sa] AEP“, a že jej spochybnenie sa teda týka celkovej sumy paušálnej opravy stanovenej v napadnutom rozhodnutí, čiže čistej sumy 98276677,07 eura. V replike potvrdzuje svoj úmysel uplatniť vznesené žalobné dôvody na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP.
Komisia namieta voči tvrdeniam Francúzskej republiky.
V tejto súvislosti treba uviesť, že Komisia sa svojimi tvrdeniami snaží spochybniť súčasne prípustnosť a relevantnosť žalobných dôvodov uvádzaných Francúzskou republikou v rozsahu, v akom sa uplatňujú na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP.
V rozsahu, v akom sa Komisia svojimi tvrdeniami snaží spochybniť prípustnosť žalobných dôvodov v miere, v akej sa tieto žalobné dôvody vzťahujú na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP, treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry z článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, uplatniteľného na Všeobecný súd podľa článku 53 uvedeného štatútu, ako aj z článku 76 rokovacieho poriadku vyplýva, že všetky návrhy na začatie konania o žalobe musia zreteľne a jasne uvádzať predmet sporu, návrhy, ako aj stručný opis uvádzaných žalobných dôvodov, aby sa umožnilo žalovanému pripraviť si svoju obranu a Všeobecnému súdu vykonať preskúmanie bez toho, aby musel prípadne požadovať ďalšie informácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. januára 2017, GGP Italy/Komisia,
T‑474/15
,
EU:T:2017:36
, body
a
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci treba uviesť, že Francúzska republika jasne a zreteľne uviedla predmet sporu, ako aj stručné vysvetlenie uvádzaných žalobných dôvodov. Vysvetlila tiež dôvody, na základe ktorých sa domnieva, že tieto žalobné dôvody uvádzané vo vzťahu k opatreniam týkajúcim sa POPZ možno uplatniť aj na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP. Zo žaloby totiž jasne vyplýva, že toto uplatnenie sa zakladá na údajnom pripodobnení, ktoré urobila Komisia medzi predmetnými dvoma druhmi opatrení v rámci výhrady založenej na absencii kontroly miery zaťaženia.
Vyplýva z toho, že Francúzska republika môže uplatniť svoje žalobné dôvody vo vzťahu k čiastkovému opatreniu týkajúcemu sa AEP.
V rozsahu, v akom sa Komisia svojimi tvrdeniami snaží spochybniť relevantnosť žalobných dôvodov v miere, v akej sa uplatňujú na čiastkové opatrenie týkajúce sa AEP, treba po prvé uviesť, že ustanovenia uplatniteľné na opatrenia týkajúce sa POPZ sú rovnaké ako tie, ktoré sú uplatniteľné na agroenvironmentálne opatrenia, akými sú opatrenia týkajúce sa AEP. Z hlavy IV nariadenia č. 1698/2005 totiž vyplýva, že tak opatrenia týkajúce sa POPZ, ako aj agroenvironmentálne opatrenia sú súčasťou pomoci určenej na rozvoj vidieka, sledujúcej zlepšenie konkurencieschopnosti odvetvia poľnohospodárstva a lesného hospodárstva.
Po druhé z obežníka DGPAAT/SDEA/C2011‑3030 z 22. apríla 2011 týkajúceho sa agroenvironmentálnych opatrení vyplýva, že miera zaťaženia sa pri týchto druhoch opatrení vypočíta rovnakým spôsobom ako miera zaťaženia pri opatreniach týkajúcich sa POPZ. Miera zaťaženia pri opatreniach týkajúcich sa AEP sa totiž počíta ako „vzťah medzi počtom bylinožravých zvierat hospodárskeho podniku vyjadreným vo VDJ a nahlásenými plochami podniku určenými na pestovanie krmovín“, zatiaľ čo obežník DGPAAT/SDEA/C2011‑3071 z 29. augusta 2011 uvádzajúci podmienky POPZ stanovené právnymi predpismi v rámci rokov 2011 až 2013 spresňuje, že miera zaťaženia pri týchto opatreniach sa vypočíta ako „vzťah počtu VDJ na počet hektárov plôch určených na pestovanie krmovín“.
Po tretie z konečného stanoviska prijatého Komisiou jasne vyplýva, že vylúčenie časti výdavkov prihlásených v EPFRV je založené na absencii kontroly miery zaťaženia v prípade opatrení týkajúcich sa POPZ a čiastkového opatrenia týkajúceho sa AEP a že finančná oprava sa uplatňuje na oba druhy opatrení.
Po štvrté, ako uvádza Francúzska republika, Komisia v rámci postupu overovania súladu, ktorý viedol k napadnutému rozhodnutiu, nikdy nerozvinula argumentáciu v súvislosti s čiastkovým opatrením týkajúcim sa AEP, ktorá by sa líšila od tej, ktorú uviedla vo vzťahu k opatreniam týkajúcim sa POPZ.
So zreteľom na vyššie uvedené treba dospieť k záveru, že Francúzska republika odôvodnene uplatnila svoje žalobné dôvody tak vo vzťahu k opatreniam týkajúcim sa POPZ, ako aj k čiastkovému opatreniu týkajúcemu sa AEP.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 4 ods. 1, článku 10 ods. 1 a článku 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011, ako aj článku 11 ods. 1 nariadenia č. 885/2006
Francúzska republika podporovaná Španielskym kráľovstvom vo svojom prvom žalobnom dôvode uvádza, že Komisia porušila článok 4 ods. 1, článok 10 ods. 1 a článok 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011, ako aj článok 11 ods. 1 nariadenia č. 885/2006, keď sa domnievala, že Francúzska republika si nesplnila svoje povinnosti týkajúce sa kontroly miery zaťaženia.
Francúzska republika delí tento žalobný dôvod na dve časti.
Francúzska republika v prvej časti v podstate uvádza, že počas kontrol na mieste nebola povinná pristúpiť k spočítaniu zvierat na účely overenia kritéria týkajúceho sa miery zaťaženia, keďže táto povinnosť nevyplýva z článku 4 ods. 1, ani z článku 10 ods. 1 a ani z článku 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011. Kontroly zavedené francúzskymi úradmi, pokiaľ ide o vnútroštátnu databázu systému identifikácie (ďalej len „VDSI“), spĺňali požiadavky stanovené článkom 4 ods. 1 nariadenia č. 65/2011, keďže umožňovali účinné overenie dodržania podmienok poskytnutia POPZ.
Francúzska republika svojou druhou časťou v podstate uvádza, že zvieratá nemajú byť počas kontrol na mieste predmetom prijateľného spočítania, keďže táto povinnosť nevyplýva z článku 4 ods. 1, ani z článku 10 ods. 1 a ani z článku 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011. Komisia použila pojem „vierohodnosť“ bez spresnenia jeho právneho základu, jeho významu a praktických spôsobov jeho uskutočnenia.
Komisia namieta voči tvrdeniam žalobkyne.
Keďže obe časti prvého žalobného dôvodu sú tesne spojené, je potrebné skúmať ich spoločne.
Vzhľadom na to, že ide o zásady v oblasti kontrol opatrení týkajúcich sa POPZ a čiastkového opatrenia týkajúceho sa AEP, treba na úvod pripomenúť, že podľa článku 4 nariadenia č. 65/2011:
„1.   Členský štát zriadi kontrolný systém, ktorý zabezpečí, že všetky potrebné kontroly sa vykonávajú na účinné overenie súladu s podmienkami, podľa ktorých sa podpora poskytla.
…
4.   Kontroly na mieste stanovené v článkoch 12, 20 a 25 tohto nariadenia a iné kontroly stanovené v pravidlách Únie na podporu poľnohospodárstva sa podľa možnosti vykonávajú súčasne.
…“
Článok 10 nariadenia č. 65/2011 uvádza:
„1.   Členské štáty využívajú integrovaný správny a kontrolný systém stanovený v kapitole 4 hlavy II nariadenia (ES) č. 73/2009…
2.   Overovanie súladu s kritériami oprávnenosti pozostáva z administratívnych kontrol a kontrol na mieste.
3.   Dodržiavanie požiadaviek krížového plnenia sa overuje prostredníctvom kontrol na mieste a v prípadoch, keď to je vhodné, prostredníctvom administratívnych kontrol.
4.   Počas lehoty, v ktorej platí záväzok, sa parcely s podporou nesmú vymieňať okrem prípadov osobitne stanovených v programe rozvoja vidieka.“
Pokiaľ ide konkrétnejšie o kontroly na mieste, článok 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011 stanovuje, že kontroly na mieste „zahŕňajú všetky záväzky a povinnosti užívateľa, ktoré možno skontrolovať v čase návštevy“.
Po prvé treba pripomenúť, že hoci právna úprava Únie týkajúca sa poskytovania podpôr a príspevkov výslovne nestanovuje povinnosť členských štátov zaviesť opatrenia dohľadu a osobitné spôsoby kontroly, stále platí, že podľa článku 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011 musia členské štáty uskutočňovať kontroly na mieste týkajúce sa všetkých záväzkov a povinností príjemcu vrátane tých, ktoré vyplývajú z vnútroštátneho práva, ktoré je možné skontrolovať v čase návštevy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. januára 2017, Španielsko/Komisia,
C‑506/15 P
, neuverejnený,
EU:C:2017:42
, bod
a z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
, bod
).
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, PRFV 2007 – 2013, tak ako bol schválený Komisiou, stanovoval na účely oprávnenosti na POPZ kritérium zaťaženia vyjadrené vo VDJ, ktorého cieľom bolo stanoviť rámec pre hustotu stáda prítomného na plochách určených na pestovanie krmovín s cieľom vyhnúť sa fenoménu nedostatočného alebo nadmerného spásania. Francúzske orgány boli teda povinné stanoviť počas kontrol na mieste kritérium zaťaženia prostredníctvom spočítania zvierat prítomných v podniku v čase návštevy inšpekcie, pričom toto spočítanie je stanovené v bode 7.2 obežníka DGPAAT/SDEA/C2011‑3071 z 29. augusta 2011 citovaného v bode 39 vyššie, s cieľom overiť, či v danom prípade bolo toto kritérium dodržané, a tým potvrdiť údaje vyplývajúce z administratívnych kontrol (pozri analogicky rozsudok z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
, bod
).
Po druhé treba uviesť, že Komisia spomenula výpočet prijateľnosti ako alternatívnu možnosť k presnému spočítaniu zvierat v prípadoch veľkých chovov, umožňujúc vykonať kontrolu miery zaťaženia. Komisia vo svojom oficiálnom oznámení vytýkala francúzskym úradom, že „miera zaťaženia nebola overená na mieste…, keďže zvieratá neboli ani skontrolované, ani spočítané, ani neboli predmetom výpočtu vierohodnosti“. Uviedla tiež, že „kontrola chovu zvierat alebo jeho vierohodnosti [mala] byť súčasťou kontrol na mieste“. Rovnaké výhrady sú uvedené v oznámení výsledkov, ako aj v pozvánke na bilaterálne stretnutie. Komisia vo svojom konečnom stanovisku ďalej vytýkala francúzskym úradom, že „kontroly na mieste vykonané v súvislosti s opatreniami na rozvoj vidieka [nezahŕňali] spočítanie alebo kontrolu vierohodnosti počtu hospodárskych zvierat“, spresňujúc, že „tieto zvieratá [neboli] spočítané, ani neboli predmetom kontroly vierohodnosti počtu“ a že „miera zaťaženia [nebola] určená v nadväznosti na kontrolu na mieste“.
Okrem toho počas správneho konania Komisia zopakovala, že kontrola chovu alebo jeho vierohodnosti mala byť súčasťou kontrol na mieste v rámci opatrení osi 2, pre ktoré záväzky príjemcov spresňovali mieru zaťaženia. Opakovane preto vyzvala francúzske úrady, aby uviedli do súladu svoj kontrolný postup. Ak mali francúzske úrady v priebehu správneho konania pochybnosti o význame a praktických spôsoboch vykonania vierohodného výpočtu, mohli požiadať Komisiu o vysvetlenia, no namiesto toho sa obmedzili na konštatovanie absencie právneho základu daného vierohodného výpočtu.
Treba preto zamietnuť tvrdenie, podľa ktorého Komisia porušila článok 11 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 885/2006, keď v žiadnom okamihu správneho konania nespresnila nápravné opatrenia, ktoré mala Francúzska republika prijať na účely zosúladenia sa s povinnosťou podriadiť zvieratá vierohodnému spočítaniu.
So zreteľom na vyššie uvedené treba dospieť k záveru, že Komisia správne rozhodla, že francúzske úrady boli povinné pristúpiť počas kontrol na mieste k spočítaniu zvierat alebo k vierohodnému výpočtu na účely určenia kritéria miery zaťaženia v podniku, ktorý bol príjemcom POPZ. To isté platí v súvislosti so záverom Komisie týkajúcim sa povinnosti spočítania zvierat alebo vierohodného výpočtu na účely určenia kritéria zaťaženia pri čiastkovom opatrení týkajúcom sa AEP.
Tento záver nemôže byť spochybnený rozsudkom z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
), v rozsahu, v akom ruší rozsudok z 30. apríla 2015, Francúzsko/Komisia (
T‑259/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:250
).
V tomto smere treba pripomenúť, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia (
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
, bod
), rozhodol, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bode 74 rozsudku z 30. apríla 2015, Francúzsko/Komisia (
T‑259/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:250
), konštatoval, že systém kontrol na mieste, ktoré treba uskutočniť na základe článku 12 a nasl. nariadenia Komisie (ES) č. 1975/2006 zo 7. decembra 2006, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1698/2005, pokiaľ ide o realizáciu kontrolných postupov a krížového plnenia pri opatreniach na podporu rozvoja vidieka (
Ú. v. EÚ L 368, 2006, s. 74
), ktorého znenie zodpovedá zneniu článku 12 a nasl. nariadenia č. 65/2011, je autonómny a nezávislý od kontrol uskutočnených v rámci správy identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok, pričom nestanovil, či posledné uvedené kontroly sú kontrolami upravenými v pravidlách Únie na podporu poľnohospodárstva v zmysle článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1975/2006, ktorého znenie zodpovedá článku 4 ods. 4 nariadenia č. 65/2011, ani to, či mohli byť uskutočnené súčasne s kontrolami upravenými v článku 12 a nasl. tohto nariadenia.
Členské štáty teda v zásade môžu vykonávať kontroly na mieste podľa článku 12 a nasl. nariadenia č. 65/2011, akými sú kontroly na mieste v rámci POPZ, súčasne s kontrolami na mieste uskutočnenými z titulu identifikácie zvierat alebo príspevkov na hovädzí dobytok, pokiaľ sú splnené dve podmienky, a síce, po prvé, že tieto kontroly predstavujú kontroly stanovené právnou úpravou Únie na podporu poľnohospodárstva v zmysle článku 4 ods. 4 nariadenia č. 65/2011, a po druhé, že môžu byť uskutočnené súčasne s kontrolami upravenými v článku 12 a nasl. tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
, body
a
).
Pokiaľ ide o prvú podmienku, účastníci konania sa nezhodujú v otázke, či kontroly vykonávané v rámci správy identifikácie hovädzieho dobytka predstavujú kontroly stanovené v právnej úprave Únie na podporu poľnohospodárstva. Naproti tomu zhodujú sa v tom, že kontroly správy príspevkov na hovädzí dobytok považujú za kontroly stanovené právnou úpravou Únie na podporu poľnohospodárstva.
V tomto ohľade treba uviesť, že kontroly v rámci identifikácie hovädzieho dobytka sú kontrolami uskutočnenými podľa nariadenia Komisie (ES) č. 1082/2003 z 23. júna 2003, ktoré stanovuje podrobné pravidlá na vykonanie nariadenia (ES) č. 1760/2000 Európskeho parlamentu a Rady vzhľadom na minimálnu úroveň kontrol, ktoré sa majú vykonať v rámci systému na identifikáciu a registráciu hovädzieho dobytka (
Ú. v. EÚ L 156, 2003, s. 9
; Mim. vyd. 03/039, 135). Toto nariadenie, prijaté podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 zo 17. júla 2000, ktorým sa zriaďuje systém identifikácie a registrácie hovädzieho dobytka, o označovaní hovädzieho mäsa a výrobkov z hovädzieho mäsa, a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 820/97 (
Ú. v. ES L 204, 2000, s. 1
; Mim. vyd. 03/030, s. 248), je súčasťou veterinárnej a zootechnickej právnej úpravy Únie zameranej na ochranu verejného zdravia a zdravia zvierat. Ako však uviedla Francúzska republika, kontroly v rámci identifikácie hovädzieho dobytka sú stanovené aj nariadením Komisie (ES) č. 1122/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 73/2009, pokiaľ ide o krížové plnenie, moduláciu a integrovaný správny a kontrolný systém v rámci schém priamej podpory pre poľnohospodárov ustanovených uvedeným nariadením, ako aj podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o krížové plnenie v rámci schémy podpory ustanovenej pre odvetvie vinohradníctva a vinárstva (
Ú. v. EÚ L 316, 2009, s. 65
).
Ide konkrétne o kontroly vykonávané na účely zabezpečenia požiadaviek krížového plnenia stanovených v článku 4 nariadenia Rady (ES) č. 73/2009 z
19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003 (
Ú. v. EÚ L 30, 2009, s. 16
).
Vyplýva z toho, že kontroly v rámci identifikácie hovädzieho dobytka predstavujú kontroly stanovené právnou úpravou Únie na podporu poľnohospodárstva, na základe čoho prvá z dvoch podmienok uvedených v bode 60 vyššie je splnená.
Okrem toho samotná Komisia vo svojej odpovedi na otázky Všeobecného súdu uznala, že systém registrácie a identifikácie zvierat predstavuje podporu systémov poľnohospodárskych dotácií.
Pokiaľ ide o druhú podmienku uvedenú v bode 60 vyššie, Francúzska republika v podstate uvádza, že spočítania vykonané francúzskymi úradmi pri kontrolách na mieste v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok umožňujú zohľadniť osobitosti režimu POPZ a určiť kritérium zaťaženia v rámci tohto režimu. Jedno a to isté spočítanie zvierat môže platiť na účely každej z týchto kontrol.
Podľa Francúzskej republiky je francúzsky kontrolný systém účinný v zmysle článku 4 ods. 1 nariadenia č. 65/2011 vzhľadom na to, že spočítania zvierat vykonané počas kontrol na mieste v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok sú predmetom neustálej analýzy prostredníctvom databáz údajov, ktoré kontrolujú vyplatenie pomocí podľa veľkosti plochy, ako sú POPZ.
Francúzska republika predovšetkým zdôrazňuje, že dva parametre umožňujúce overiť kritérium miery zaťaženia pre poskytnutie POPZ, a síce vek hovädzieho dobytka a priemerná ročná doba prítomnosti zvierat v hospodárskom podniku, sú zohľadnené vo VDSI. VDSI hovädzieho dobytka totiž obsahuje identifikačné číslo každého podniku, v ktorom sa nachádzalo každé zviera, dátumy každého presunu každého zvieraťa, ako aj dátum narodenia každého zvieraťa, čo umožňuje určiť vek každého zvieraťa a následne mieru zaťaženia, disponovať v každom okamihu identifikačným číslom všetkých zvierat hovädzieho dobytka nachádzajúcich sa v podniku a poznať počet týchto zvierat prítomných v podniku. Údaje potrebné na výpočet zaťaženia týkajúce sa dobytka boli preto zozbierané počas kontrol na mieste v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok, keďže pri tej príležitosti sa uskutočnilo spočítanie zvierat, ako aj overenie ich veku a doby ich prítomnosti na danom poľnohospodárskom území.
Komisia v podstate spochybňuje, že by kontroly v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok, ktoré uvádza Francúzska republika, mohli vo veci samej slúžiť kontrole dodržiavania podmienky zaťaženia stanovenej z titulu POPZ.
Po prvé treba pripomenúť, že už bolo rozhodnuté, že žiadne ustanovenie nariadenia č. 65/2011 nemôže byť vykladané v tom zmysle, že v prípade, že sa administratívne kontroly uskutočnia s využitím informácií získaných z dôveryhodnej databázy, kontroly na mieste stanovené podľa tohto nariadenia nie sú viac potrebné. Tento výklad totiž porušuje cieľ kontrol na mieste, ktorý spočíva najmä v overení súladu informácií obsiahnutých v databázach zriadených členskými štátmi, v súlade s článkom 15 ods. 3 nariadenia č. 65/2011 a článkom 42 nariadenia č. 1122/2009 (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. januára 2017, Francúzsko/Komisia,
C‑373/15 P
,
EU:C:2017:55
, body
,
a
, a z 30. apríla 2015, Francúzsko/Komisia,
T‑259/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:250
, bod
).
Na základe toho skutočnosť, že kontroly vykonané vnútroštátnymi orgánmi zodpovedajú požiadavkám stanoveným v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 65/2011 v tom, že VDSI zohľadňuje dva parametre umožňujúce overiť kritérium miery zaťaženia, a síce parameter týkajúci sa veku dobytka a parameter týkajúci sa doby ich priemernej ročnej prítomnosti v hospodárskom podniku, nemôže oslobodiť francúzske úrady od povinnosti spočítať zvieratá pri kontrole na mieste na účely uskutočnenia overení požadovaných podľa nariadenia č. 65/2011 a na účely zabezpečenia zosúladenia databáz údajov používaných na výpočet miery zaťaženia.
Po druhé, ako uvádza Komisia vo svojej odpovedi na otázky položené Všeobecným súdom, treba zdôrazniť, že z článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1975/2006, ktorého znenie zodpovedá zneniu článku 4 ods. 4 nariadenia č. 65/2011, vyplýva, že kontroly na mieste z titulu POPZ budú „podľa možnosti“ vykonávané súčasne s kontrolami stanovenými v právnych predpisoch Únie na podporu poľnohospodárstva. Vyplýva z toho, že v zásade môžu existovať prípady, v ktorých nie je možné vykonať kontroly na mieste z titulu POPZ v rovnakom čase ako iné kontroly stanovené právnou úpravou Únie na podporu poľnohospodárstva, keďže spojené kontroly nie sú absolútnym pravidlom, ale iba možnosťou, z ktorej môžu existovať výnimky.
Po tretie treba uviesť, že Francúzska republika v prejednávanej veci nepreukazuje, že spočítania vykonané francúzskymi úradmi pri kontrolách na mieste v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo v rámci príspevkov na hovädzí dobytok v plnom rozsahu zohľadňujú osobitosti režimu POPZ, a najmä rozmanitosť zvierat, ktoré sú predmetom kontrol z titulu POPZ.
Komisia totiž bez toho, aby jej v tomto smere Francúzska republika odporovala, uvádza, že kontroly v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok podliehajú odlišným kritériám, než sú kritériá kontrol z titulu POPZ, najmä pokiaľ ide o zariadenia, ktoré sú predmetom kontroly, počítané alebo identifikované zvieratá a periodicitu kontrol.
Napríklad zvieratá, ktoré boli predmetom spočítania v rámci POPZ, nie sú nevyhnutne zhodné s tými, ktoré boli predmetom spočítania v rámci identifikácie zvierat alebo príspevkov na hovädzí dobytok. Totiž aj keď sa toto druhé spočítanie vzťahuje na všetok hovädzí dobytok, ovce, kozy a ošípané na účely ich registrácie do databázy údajov o zvieratách a vytvorenia reprezentatívnej vzorky pre ušné štítky, kontroly na mieste z titulu POPZ sa týkajú všetkých bylinožravých druhov.
Je nutné konštatovať, že Francúzska republika svojimi tvrdeniami nepreukázala, že v prejednávanej veci boli všetky zvieratá, ktoré boli predmetom overovaní z titulu opatrení týkajúcich sa POPZ, kontrolované počas kontrol na mieste v rámci identifikácie zvierat alebo príspevkov na hovädzí dobytok. V tomto ohľade sú poznámky, ktoré sú uvedené v prílohe k žalobe, ktoré francúzske úrady adresovali Komisii a ktorých predmetom je správa o kontrolách týkajúcich sa identifikácie hovädzieho dobytka a malých prežúvavcov uskutočnených vo Francúzsku v rokoch 2011 až 2013, v súlade s článkom 5 nariadenia č. 1082/2003 a článkom 7 nariadenia Komisie (ES) č. 1505/2006 z 11. októbra 2006, ktorým sa implementuje nariadenie Rady (ES) č. 21/2004, pokiaľ ide o minimálnu úroveň kontrol, ktoré sa majú vykonať v súvislosti s identifikáciou a registráciou oviec a kôz (
Ú. v. EÚ L 280, 2006, s. 3
), zbavené akejkoľvek relevantnosti, keďže sa týkajú iba hovädzieho dobytka, oviec a kôz a keďže nepreukazujú, že kontroly, ktoré sú predmetom týchto správ, zahŕňajú tiež všetky druhy zvierat, ktoré boli kontrolované z titulu POPZ.
Za týchto okolností tvrdenie Francúzskej republiky, podľa ktorého jedno a to isté spočítanie zvierat môže byť uplatnené tak na účely kontrol na mieste v rámci identifikácie hovädzieho dobytka alebo príspevkov na hovädzí dobytok, ako aj na účely POPZ, nemôže uspieť.
Rovnako jednoduché vyhlásenie týkajúce sa existencie kontrol, ktoré majú odlišné predmety a ktoré, ako to Francúzska republika uznala na pojednávaní, boli vykonané v odlišných rokoch, nemožno považovať za dostatočné na preukázanie toho, že Komisia sa nesprávne domnievala, že francúzske orgány si nesplnili svoje povinnosti spočítať zvieratá počas kontrol na mieste z titulu opatrení týkajúcich sa POPZ na účely overenia miery zaťaženia.
Keďže druhá podmienka uvedená v bode 60 vyššie nie je splnená, prvý žalobný dôvod treba zamietnuť.
Záver vyvodený v bode 57 vyššie nemôže byť spochybnený ani tvrdením Francúzskej republiky a Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého spočítanie zvierat počas kontrol na mieste neumožňuje overiť dodržanie kritéria miery zaťaženia, keďže ide o priemernú ročnú mieru zaťaženia. Francúzska republika vo svojich písomnostiach totiž nespresňuje právny základ vyplývajúci z práva Únie, podľa ktorého by sa miera zaťaženia mala chápať ako priemerná ročná miera. Okrem toho na podporu svojho tvrdenia neuviedla žiadnu judikatúru Súdneho dvora alebo Všeobecného súdu. Treba navyše pripomenúť, že tak ako konštatovala Komisia, PRFV 2007 – 2013, ktorý vypracovala samotná Francúzska republika, nestanovuje, že miera zaťaženia je priemernou ročnou mierou.
PRFV 2007 – 2013 sa totiž obmedzuje na stanovenie požiadavky, že zaťaženie má byť stanovené medzi minimálnou a maximálnou hranicou, definovanou prefektom pre každú zónu alebo podzónu oblasti v závislosti od agro‑klimatických podmienok, bez spresnenia, že ide o ročnú hodnotu. Okrem toho aj za predpokladu, že by dotknutým obdobím bol rok, príjemcovia pomoci musia dodržiavať hodnoty stanoveného rozmedzia. Odchýlky medzi maximálnymi a minimálnymi hodnotami sa môžu objaviť v priebehu celého dotknutého obdobia, a keďže nie je možné každodenne kontrolovať tieto hodnoty, dá sa akceptovať priemerná ročná hodnota. Na účely zabezpečenia dodržiavania podmienky týkajúcej sa miery zaťaženia však táto priemerná hodnota musí byť vypočítaná na základe hodnôt, ktoré sa nachádzajú medzi maximálnymi a minimálnymi hodnotami rozmedzia (pozri analogicky rozsudok z 15. júla 2015, Španielsko/Komisia,
T‑561/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:496
, bod
).
Prijať výklad Francúzskej republiky, podľa ktorého sa dodržiavanie kritéria miery zaťaženia musí zakladať na výpočte priemernej ročnej miery, by umožnil príjemcom pomoci prekročiť v niektorých obdobiach roka maximálne a minimálne hodnoty rozmedzia stanovené v PRFV 2007 – 2013 v miere, v akej by tieto prekročenia nemali dosah na konečnú priemernú hodnotu za celý rok. Takýto postup by tak podporoval strategické správanie príjemcov pomoci, ktoré by nemuselo byť zlučiteľné s cieľmi sledovanými predmetnými podporami, najmä so zachovaním a podporou trvalo udržateľných systémov poľnohospodárstva (pozri odôvodnenie 33 nariadenia č. 1698/2005). Prekročenie maximálnych hodnôt v niektorých obdobiach roka by totiž mohlo viesť k nadmernému využívaniu dotknutých oblastí a nedosiahnutie minimálnych hodnôt k situáciám nedostatočného využívania daných oblastí (pozri analogicky rozsudok z 15. júla 2015, Španielsko/Komisia,
T‑561/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:496
, bod
).
Vnútroštátne orgány sú teda počas kontrol na mieste povinné určiť kritérium miery zaťaženia v čase návštevy inšpekcie, najmä prostredníctvom spočítania zvierat, na účely overenia, či sú v konkrétnom prípade dodržané maximálne a minimálne hodnoty stanovené v PRFV 2007 – 2013, a potvrdiť tým údaje vyplývajúce zo správnych kontrol (pozri analogicky rozsudok z 26. januára 2017, Španielsko/Komisia,
C‑506/15 P
, neuverejnený,
EU:C:2017:42
, bod
).
Tvrdenie Francúzskej republiky, podľa ktorého okolnosť, že podnik mal v danom dni nižšiu mieru zaťaženia než spodná hranica alebo vyššiu než horná hranica zaťaženia stanovená v rámci POPZ, nepredstavuje porušenie podmienok oprávnenosti pomoci, preto nemôže uspieť. Podľa článku 14 ods. 2 nariadenia č. 65/2011 totiž kontroly na mieste zahŕňajú všetky záväzky a povinnosti užívateľa, ktoré možno skontrolovať v čase návštevy.
Okrem toho okolnosť, ktorú uvádza Francúzska republika, že niektoré faktory ovplyvňujúce stanovenie miery zaťaženia, ako je vek zvierat, nemusia byť určené s maximálnou presnosťou, nemôže zbaviť vnútroštátne orgány ich povinnosti kontroly v tomto smere. Navyše nemožno vylúčiť, tak ako tvrdí Komisia, že inšpektori vykonávajúci kontroly na mieste vedia s dostatočnou presnosťou určiť vek zvierat (rozsudok z 26. januára 2017, Španielsko/Komisia,
C‑506/15 P
, neuverejnený,
EU:C:2017:42
, bod
).
Na základe vyššie uvedeného treba prvý žalobný dôvod zamietnuť.
O treťom žalobnom dôvode, uvádzanom subsidiárne v druhom rade, založenom na tom, že Komisia porušila pravidlá stanovené v dokumentoch VI/5330/97 a AGRI/60637/2006
Francúzska republika svojím tretím žalobným dôvodom uvádzaným subsidiárne v druhom rade tvrdí, že Komisia porušila pravidlá stanovené v dokumentoch VI/5330/97 a AGRI/60637/2006, keď uplatnila paušálnu opravu zvýšenú o 10 % z dôvodu, že nedostatok vytýkaný francúzskym úradom v súvislosti so spočítaním zvierat sa opakoval, pretože sa týkal kľúčovej kontroly, ktorá už bola opravená počas dvoch predchádzajúcich šetrení, a nebol predmetom zlepšení.
Francúzska republika uvádza, že podľa dokumentu AGRI/60637/2006 v spojení s dokumentom VI/5330/97 musia byť splnené dve podmienky na účely toho, aby Komisia mohla uplatniť toto zvýšenie, a síce na jednej strane, že Komisia oznámi dotknutému členskému štátu zlepšenia, ktoré musí daný štát vykonať na účely odstránenia nezrovnalostí, ktoré mu boli vytýkané v rámci skorších postupov overovania, a na druhej strane, že členský štát neodstránil nezrovnalosti, hoci tak mohol urobiť.
Podľa Francúzskej republiky druhá podmienka nie je v prejednávanej veci splnená, keďže francúzske úrady nemohli odstrániť nezrovnalosti, ktoré konštatovala Komisia počas prvého šetrenia, pred začatím dvoch nasledujúcich šetrení. Kontroly na mieste totiž mohli zapracovať zlepšenia, ktoré Komisia stanovila v nadväznosti na prvé správne konanie, až po prijatí vykonávacieho rozhodnutia Komisie 2013/123 z 26. februára 2013, ktorým sa z financovania Európskej únie vylučujú niektoré výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci EPZF a EPFRV (
Ú. v. ES L 67, 2013, s. 20
), prijatého v nadväznosti na prvé správne konanie, teda po skončení hospodárskych období, ktoré boli predmetom nasledujúcich dvoch šetrení. Na základe toho nezrovnalosti konštatované počas konania, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia, nemožno kvalifikovať za opakujúce sa v zmysle dokumentu AGRI/60637/2006.
Po prvé Komisia uvádza, že Francúzska republika vedela o nedostatkoch zistených v jej kontrolnom systéme už od 23. februára 2009, dátumu oznámenia výsledkov prvého šetrenia, ktoré podrobne uvádzalo zistené nedostatky a odporúčania, a že tri šetrenia sa týkali tej istej problematiky. Francúzska republika teda vedela, že predmetné konanie sa týkalo nedostatkov, ktoré trvali niekoľko rokov. Po druhé Komisia tvrdí, že úvaha Francúzskej republiky sa uplatňuje len na prípady „recidívy“, pričom tento pojem Všeobecný súd výslovne vylúčil v oblasti finančných opráv vo svojom rozsudku zo 17. mája 2013, Grécko/Komisia (
T‑294/11
, neuverejnený,
EU:T:2013:261
, body
a
). Naproti tomu prijatie rozhodnutia formálne konštatujúceho existenciu takéhoto nedostatku nie je potrebné, pokiaľ ide o „opakované porušenie“, pojem, ktorý sa uplatňuje v prípade konštatovania opakovania nedostatkov predstavujúcich riziko pre kontrolný systém ako celok.
Na úvod treba pripomenúť, že usmernenia v oblasti paušálnych finančných opráv boli definované v dokumente VI/5330/97. Príloha II tohto dokumentu s názvom „Usmernenia na účely uplatnenia paušálnych finančných opráv“ stanovuje jednotlivé sadzby paušálnej finančnej opravy:
„Ak nie je vykonaná jedna alebo niekoľko [kľúčových] kontrol, alebo sú vykonávané tak nedostatočne alebo tak nepravidelne, že vôbec nie je možné posúdiť oprávnenosť žiadosti, alebo predchádzať nezrovnalostiam, je opodstatnená oprava vo výške 10 %, pretože možno dôvodne predpokladať, že vzniklo vysoké riziko značných strát pre EPUZF.
Ak boli vykonané všetky kľúčové kontroly, ale bez dodržania počtu, frekvencie alebo prísnosti stanovených nariadeniami, je namieste uplatniť úpravu vo výške 5 %, keďže sa možno racionálne domnievať, že tieto kontroly neposkytujú požadovanú záruku zákonnosti žiadostí a že riziko strát pre EPUZF bolo značné.
Ak členský štát správne vykonáva kľúčové kontroly, ale celkom opomenie vykonať jednu alebo niekoľko sekundárnych kontrol, je s prihliadnutím na nižšie riziko straty pre EPUZF a menšiu závažnosť porušenia opodstatnená oprava vo výške 2 %.
…“
Dokument AGRI/60637/2006 spresňuje podmienky, za ktorých Komisia zamýšľa uplatniť zásadu obsiahnutú v dokumente VI/5330/97, podľa ktorej je nesplnenie povinnosti závažnejšie, keď členský štát nezlepší svoje kontroly, hoci Komisia mu už oznámila, aké nevyhnutné zlepšenia treba uskutočniť.
Bod 1 druhý odsek dokumentu AGRI/60637/2006 uvádza zásadu, podľa ktorej Komisia zohľadní povahu a závažnosť porušenia, ako aj finančnú ujmu spôsobenú Únii.
Bod 2 dokumentu AGRI/60637/2006 stanovuje:
„V prípade, že sú absencia alebo nedostatočnosť systému kontroly alebo niektorej zložky tohto systému predmetom jedného alebo niekoľkých rozhodnutí o finančných opravách v rámci schvaľovania účtovnej uzávierky záručnej sekcie EPUZF,
a
po uplynutí obdobia, ktoré nasleduje po období, v ktorom sa už opravy uskutočnili, sa zistilo, že pretrvávajú rovnaké nedostatky,
Komisia sa domnieva…, že je vcelku oprávnené uplatňovať zvýšenie sadzby paušálnej opravy použitej pri predchádzajúcej oprave, a to z dôvodu zvýšeného rizika finančnej straty pre EPUZF.“ [
neoficiálny preklad
]
Na základe toho z bodu 2 dokumentu AGRI/60637/2006 v podstate vyplýva, že aby Komisia usúdila, že je odôvodnené uplatniť zvýšenie sadzby paušálnej opravy, ktorá bola uplatnená v rámci predchádzajúcej opravy, musia byť splnené dve podmienky, a síce, aby:
–
neexistencia alebo nedostatok kontrolného systému alebo určitého prvku tohto systému boli predmetom jedného alebo viacerých rozhodnutí o finančných opravách v rámci zúčtovania výdavkov,
–
sa po uplynutí obdobia nasledujúceho po období, v ktorom sa už opravy uskutočnili, zistilo, že pretrvávajú rovnaké nedostatky.
V prejednávanej veci ide o výklad týchto dvoch podmienok.
Pokiaľ ide o prvú podmienku, treba uviesť, že zo znenia dokumentu AGRI/60637/2006 vyplýva, že na účely uplatnenia zvýšenej sadzby z dôvodu opakovania musí byť neexistencia alebo nedostatok kontrolného systému alebo určitého prvku tohto systému predmetom „rozhodnutia o finančných opravách“ prijatého v rámci zúčtovania výdavkov, teda rozhodnutia prijatého Komisiou podľa článku 31 nariadenia č. 1290/2005.
Preto oficiálne oznámenie vydané v súlade s článkom 11 ods. 1 nariadenia č. 885/2006, keďže je aktom, ktorého cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie, sa nemôže ako také považovať za rozhodnutie o finančných opravách v rámci zúčtovania výdavkov v zmysle uvedenej podmienky.
Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že rozhodnutia v oblasti zúčtovania výdavkov Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) sa prijímajú na záver kontradiktórneho konania, na základe čoho výsledky kontrol uvedené v prvom oznámení nie sú definitívne a môžu byť spresnené a zmenené vo svetle odpovedí, ktoré členský štát poskytol v priebehu ďalšieho správneho konania (rozsudky zo 17. júna 2009, Portugalsko/Komisia,
T‑50/07
, neuverejnený,
EU:T:2009:206
, body
a
, a z 12. novembra 2010, Španielsko/Komisia,
T‑113/08
, neuverejnený,
EU:T:2010:465
, bod
; pozri tiež rozsudok z 24. marca 2011, Grécko/Komisia,
T‑184/09
, neuverejnený,
EU:T:2011:120
, bod
a citovanú judikatúru).
Komisia v prejednávanej veci v podstate uvádza, že Francúzska republika mohla vedieť o namietaných nezrovnalostiach a zlepšeniach, ktoré mali byť zavedené do jej kontrolného systému, od doručenia listu z 23. februára 2009.
V tomto smere treba uviesť, že Komisia uvedeným listom zaslala Francúzskej republike oficiálne oznámenie vypracované v súlade s článkom 11 ods. 1 nariadenia č. 885/2006. Tento list patril do rámca konania stanoveného v článku 11 nariadenia č. 885/2006, ktoré viedlo k prijatiu vykonávacieho rozhodnutia Komisie č. 2013/123, ktorým sa z financovania Úniou vylučujú niektoré výdavky v súlade s článkom 31 nariadenia č. 1290/2005. Konečné rozhodnutie Komisie o vylúčení niektorých súm z financovania Úniou teda ešte nebolo prijaté v čase zaslania listu z 23. februára 2009, keďže tento list bol prípravným aktom, ktorého cieľom bolo pripraviť vykonávacie rozhodnutie 2013/123.
Vyplýva z toho, že list z 23. februára 2009 nestačí na to, aby prvá z dvoch podmienok uvedených v bode 94 vyššie bola splnená. Na základe toho tvrdenie Komisie, podľa ktorého nie je potrebné ani vhodné čakať na prijatie rozhodnutia formálne konštatujúceho existenciu nedostatku na účely potvrdenia opakovaného konania, nemôže vzhľadom na to, že oficiálne oznámenie prijaté podľa článku 11 ods. 1 nariadenia č. 885/2006 je dostačujúce, uspieť.
Pokiaľ ide o druhú podmienku uvedenú v bode 94 vyššie, účastníci konania sa v podstate nezhodujú vo výklade vety „po uplynutí obdobia, ktoré nasleduje po období, v ktorom sa už opravy uskutočnili“.
Komisia totiž striktne sleduje doslovný výklad, podľa ktorého je relevantným obdobím to obdobie, ktoré je predmetom kontroly nasledujúcej po kontrole, pri ktorej boli po prvýkrát zistené nedostatky a boli sankcionované rozhodnutím o finančných opravách. Francúzska republika naproti tomu v podstate uvádza výklad, podľa ktorého je relevantným obdobím to obdobie, ktoré nasleduje po prijatí rozhodnutia o finančných opravách a ktorým sa ukončuje kontrola, pri ktorej boli po prvýkrát zistené namietané nedostatky.
Z konečného stanoviska Komisie v prejednávanej veci vyplýva, že Komisia uplatnila opravu zvýšenú o 10 % z dôvodu, že nedostatok vytýkaný francúzskym úradom v súvislosti so spočítaním zvierat bol opakovaný, pretože sa týkal kľúčovej kontroly, ktorá už bola opravená počas dvoch predchádzajúcich šetrení a nebola predmetom zlepšení zo strany uvedených úradov.
V prejednávanej veci totiž za sebou nasledovali tri odlišné šetrenia, ktoré viedli k trom odlišným rozhodnutiam o finančných opravách:
–
šetrenie RDG/2008/010/FR týkajúce sa rokov 2007 a 2008, ktoré viedlo k prijatiu vykonávacieho rozhodnutia 2013/123, ktoré bolo prijaté 26. februára 2013,
–
šetrenie RD 2/2011/003/FR týkajúce sa rokov 2009 a 2010, ktoré viedlo k prijatiu vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2015/103 zo 16. januára 2015, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci EPZF a v rámci EPFRV (
Ú. v. EÚ L 16, 2015, s. 33
),
–
šetrenie RD 2/2012/005/FR týkajúce sa rokov 2011 až 2013, ktoré viedlo k napadnutému rozhodnutiu, ktoré bolo prijaté 22. júna 2015.
K dátumu prijatia napadnutého rozhodnutia, k 22. júnu 2015, Komisia už prijala dve rozhodnutia, a síce rozhodnutie 2013/123 z 26. februára 2013 a rozhodnutie 2015/103 zo 16. januára 2015. Okrem toho napadnuté rozhodnutie konštatuje, že rovnaký nedostatok ako ten, ktorý bol uvedený už v prvom rozhodnutí, zotrval do obdobia nasledujúceho po období, ktoré bolo predmetom opravy, a síce období zahŕňajúcom roky 2007 a 2008. Tento nedostatok bol totiž zistený aj v rámci rokov 2009 až 2013.
Ako však uviedla Francúzska republika, v rokoch 2009 až 2013, teda v období, ktoré bolo predmetom druhého a tretieho šetrenia, Komisia ešte neprijala rozhodnutie o finančných opravách uvádzajúce jej definitívne stanovisko, pokiaľ ide o zistené pochybenia Francúzskej republiky pri prvom šetrení. V priebehu rokov 2009 až 2013 preto Francúzska republika nemala žiadnu istotu, pokiaľ ide o nedostatky zistené pri prvom šetrení, a nebola ani povinná riadiť sa pokynmi uvedenými v liste z 23. februára 2009 na účely prispôsobenia kontrolných opatrení miery zaťaženia v zmysle náprav požadovaných Komisiou, aby sa vyhla konštatovaniu rovnakého nedostatku kontrolného systému v rámci rokov 2009 až 2013.
Inými slovami, Komisia napadnutým rozhodnutím vytýka Francúzskej republike ako „závažnejší“ nedostatok odôvodňujúci zvýšenie sadzby z dôvodu opakovania skutočnosť, že nenapravila nedostatok týkajúci sa absencie spočítania zvierat za roky 2011 až 2013, ktorý bol konštatovaný už v rokoch 2007 až 2010. Absencia zlepšenia systému kontroly vytýkaná Komisiou však bolo konštatovaná až v rozhodnutí prijatom 26. februára 2013.
Vyplýva z toho, že výklad Komisie nie je koherentný so znením dokumentu VI/5330/97, ktorého dosah spresňuje dokument AGRI/60637/2006.
Pokiaľ ide o uplatnenie paušálnych opráv, dokument VI/5330/97 totiž stanovuje, že „nesplnenie povinnosti je závažnejšie, keď členský štát nezlepší svoje kontroly, hoci Komisia mu už oznámila, aké nevyhnutné zlepšenia treba uskutočniť“. Zo znenia tohto dokumentu teda vyplýva, že k zlepšeniu, ktorého opomenutie môže predstavovať priťažujúcu okolnosť, musí dôjsť po oznámení potrebných zlepšení, alebo, ako to spresňuje dokument AGRI/60637/2006, po rozhodnutí o finančných opravách prijatom v rámci zúčtovania.
Okrem toho považovanie vytýkaných nedostatkov, tak ako to robí Komisia, za opakované bez preskúmania, či mal členský štát možnosť napraviť ich po prvom upozornení, vedie napokon k predstave o jednoduchom opakovaní namietaných nedostatkov nezávisle na prijatí rozhodnutia, ako to požaduje dokument AGRI/60637/2006.
So zreteľom na vyššie uvedené je potrebné vyhovieť tretiemu žalobnému dôvodu a zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom uplatňuje paušálnu opravu zvýšenú o 10 %, z dôvodu, že nedostatok vytýkaný francúzskym úradom v súvislosti so spočítaním zvierat sa opakoval a nebol z ich strany predmetom zlepšení.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 3 rokovacieho poriadku, ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša vlastné trovy konania.
V prejednávanej veci je potrebné zaviazať Francúzsku republiku a Komisiu, aby znášali svoje vlastné trovy konania.
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku Španielske kráľovstvo znáša vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora)
rozhodol takto:

1.
Vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2015/1119 z 22. júna 2015, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV), sa ruší v rozsahu, v akom uplatňuje paušálnu opravu zvýšenú o 10 %, z dôvodu, že nedostatok vytýkaný francúzskym úradom v súvislosti so spočítaním zvierat sa opakoval a nebol z ich strany predmetom zlepšení.

2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3.
Francúzska republika a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.

4.
Španielske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.

Berardis
Spielmann
Csehi
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 1. februára 2018.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.