CELEX: 62017CJ0124
Ennakkoratkaisupyyntö
Direktiivi 2014/24/EU
57 artikla
Direktiivi 2014/25/EU
80 artikla
Julkiset hankintamenettelyt
Menettely
Poissulkemisperusteet
Poissulkemisen enimmäiskesto
Talouden toimijan velvollisuus tehdä yhteistyötä hankintaviranomaisen kanssa luotettavuutensa osoittamiseksi

Ennakkoratkaisupyyntö koskee vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU (
EUVL 2014, L 94, s. 243
) 80 artiklan, luettuna yhdessä julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (
EUVL 2014, L 94, s. 65
) 57 artiklan 4, 6 ja 7 kohdan kanssa, tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Vossloh Laeis GmbH ja Stadtwerke München GmbH ja joka koskee ensin mainitun poissulkemista viimeksi mainitun yhtiön käyttöön ottamasta kelpuuttamisjärjestelmästä rautateillä käytettävien elementtien toimittamisalaan kuuluvassa hankintamenettelyssä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2014/24
Direktiivin 2014/24 102 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(102)
Talouden toimijoille olisi kuitenkin annettava mahdollisuus toteuttaa säännösten noudattamiseksi toimenpiteitä, joilla on tarkoitus korjata rikosten tai virheiden seuraukset ja näin estää tehokkaasti asiattoman toiminnan toistuminen. Tällaiset toimenpiteet saattavat olla erityisesti henkilöstöä ja organisaatiota koskevia toimenpiteitä, kuten kaikkien yhteyksien katkaiseminen henkilöihin tai organisaatioihin, jotka ovat osallistuneet asiattomaan toimintaan, asianmukaiset henkilöstön uudelleenorganisointitoimet, raportointi- ja valvontajärjestelmien käyttöönotto, sisäisen tarkastusrakenteen perustaminen valvomaan säännösten noudattamista sekä sisäisten vastuu- ja korvaussääntöjen antaminen. Talouden toimijaa ei saisi enää sulkea pois yksinomaan edellä mainituin perustein, jos tällaisilla toimenpiteillä saadaan riittävät takeet. Talouden toimijoilla olisi oltava mahdollisuus pyytää säännösten noudattamiseksi toteutettujen toimenpiteiden tarkastelua, jotta kyseiset toimijat saisivat mahdollisuuden osallistua hankintamenettelyyn. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin saatava määritellä tällaisissa tapauksissa sovellettavat täsmälliset menettelyä ja sisältöä koskevat edellytykset. Niiden olisi erityisesti voitava päättää, antavatko ne yksittäisten hankintaviranomaisten tehdä asianmukaiset arvioinnit vai antavatko ne tämän tehtävän muille keskustason tai muiden kuin keskustason viranomaisille.”
Direktiivin 2014/24 57 artiklassa, jonka otsikko on ”Poissulkemisperusteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Hankintaviranomaisten on suljettava talouden toimija pois hankintamenettelystä, jos ne ovat todenneet tarkistamalla 59, 60 ja 61 artiklan mukaisesti, tai ovat muutoin tietoisia siitä, että kyseiselle talouden toimijalle on annettu lainvoimainen tuomio jostakin seuraavasta syystä:
– –
2.   Talouden toimija on suljettava pois hankintamenettelystä, jos hankintaviranomainen on tietoinen siitä, että talouden toimija on laiminlyönyt velvollisuutensa maksaa veroja tai sosiaaliturvamaksuja, ja jos tämä on todettu tuomioistuimen tai hallinnollisessa päätöksessä, joka on lainvoimainen ja sitova talouden toimijan sijoittautumismaan tai hankintaviranomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
Lisäksi hankintaviranomaiset voivat sulkea talouden toimijan pois hankintamenettelystä tai jäsenvaltiot voivat vaatia sen poissulkemista, jos hankintaviranomainen voi asianmukaisesti osoittaa, että talouden toimija on laiminlyönyt velvollisuutensa maksaa veroja tai sosiaaliturvamaksuja.
Tätä kohtaa ei enää sovelleta, kun talouden toimija on täyttänyt velvollisuutensa maksamalla asiaankuuluvat verot tai sosiaaliturvamaksut taikka sopinut sitovasta järjestelystä niiden maksamista varten, tapauksen mukaan kaikki kertyneet korot ja sakot mukaan lukien.
– –
4.   Hankintaviranomaiset voivat sulkea talouden toimijan pois hankintamenettelystä tai jäsenvaltiot voivat vaatia sen poissulkemista jossakin seuraavista tilanteista:
a)
hankintaviranomainen voi asianmukaisesti osoittaa 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen sovellettavien velvoitteiden rikkomisen;
b)
talouden toimija on tehnyt konkurssin tai sen osalta on käynnistetty maksukyvyttömyys- tai likvidaatiomenettelyjä, sen varoja hallinnoi selvitysmies tai tuomioistuin, se on sopinut järjestelystä velkojien kanssa, sen liiketoiminta on keskeytetty tai se on muun vastaavan kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvan menettelyn alainen;
c)
hankintaviranomainen voi asianmukaisesti osoittaa, että talouden toimija on syyllistynyt ammatin harjoittamiseen liittyvään vakavaan virheeseen, joka kyseenalaistaa sen rehellisyyden;
d)
hankintaviranomaisella on riittävän uskottavaa näyttöä siitä, että talouden toimija on tehnyt muiden talouden toimijoiden kanssa sopimuksia, joilla pyritään vääristämään kilpailua;
e)
edellä 24 artiklassa tarkoitettua eturistiriitaa ei voida tehokkaasti poistaa muilla vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä;
f)
kilpailun vääristymää, joka on seurausta 41 artiklassa tarkoitetusta talouden toimijoiden osallistumisesta hankintamenettelyn valmisteluun, ei voida poistaa muilla vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä;
g)
talouden toimijan toiminnassa on esiintynyt merkittäviä tai toistuvia puutteita aikaisemman hankintasopimuksen, hankintayksikön kanssa tehdyn aikaisemman sopimuksen tai aikaisemman käyttöoikeussopimuksen jonkin keskeisen vaatimuksen toteuttamisessa ja ne ovat johtaneet kyseisen aikaisemman sopimuksen ennenaikaiseen irtisanomiseen, vahingonkorvauksiin tai muihin vastaaviin rangaistuksiin;
h)
talouden toimija on vakavalla tavalla syyllistynyt väärien tietojen antamiseen toimittaessaan vaaditut tiedot sen tarkistamiseksi, että poissulkemisperusteita ei ole tai että valintaperusteet täyttyvät, se on salannut tällaisia tietoja tai jättänyt toimittamatta 59 artiklan nojalla vaaditut täydentävät asiakirjat; tai
i)
talouden toimija on pyrkinyt vaikuttamaan epäasianmukaisesti hankintaviranomaisen päätöksentekomenettelyyn, saamaan luottamuksellisia tietoja, joiden avulla se voi saada perusteettomia etuja hankintamenettelyssä, tai tarkoituksellisesti antamaan harhaanjohtavia tietoja, jotka voivat vaikuttaa olennaisesti poissulkemista, valintaa ja hankintasopimuksen tekoa koskeviin päätöksiin.
Sen estämättä, mitä ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat vaatia tai ne voivat antaa mahdollisuuden siihen, että hankintaviranomainen ei sulje jossain b alakohdassa tarkoitetuista tilanteista olevaa talouden toimijaa pois hankintamenettelystä, jos hankintaviranomainen on todennut, että asianomainen talouden toimija pystyy toteuttamaan hankintasopimuksen ottaen huomioon sovellettavat kansalliset säännöt ja toimenpiteet, jotka koskevat liiketoiminnan jatkamista b alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa.
– –
6.   Talouden toimija, joka on jossakin 1 ja 4 kohdassa tarkoitetuista tilanteista, voi esittää näyttöä, jonka perusteella talouden toimijan toteuttamat toimenpiteet ovat riittäviä osoittamaan sen luotettavuuden siitä huolimatta, että asianmukainen poissulkemisperuste on olemassa. Jos näyttö katsotaan riittäväksi, asianomaista talouden toimijaa ei saa sulkea pois hankintamenettelystä.
Tätä varten talouden toimijan on esitettävä näyttö siitä, että se on maksanut tai sitoutunut maksamaan korvauksen kaikista vahingoista, joita rangaistavasta teosta tai virheestä on aiheutunut, selvittänyt tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä tutkintaviranomaisten kanssa ja toteuttanut konkreettiset tekniset sekä organisaatioon ja henkilöstöön liittyvät toimenpiteet, joilla voidaan tarkoituksenmukaisesti estää uudet rangaistavat teot tai virheet.
Talouden toimijoiden toteuttamat toimenpiteet on arvioitava ottaen huomioon rangaistavan teon tai rikkomuksen vakavuus ja niihin liittyvät erityiset olosuhteet. Jos toimenpiteitä pidetään riittämättöminä, talouden toimijan on saatava kyseisen päätöksen perustelut.
Talouden toimijalla, joka on lainvoimaisella tuomiolla suljettu pois hankintamenettelyistä tai käyttöoikeussopimuksen tekomenettelyistä, ei saa olla oikeutta käyttää tämän kohdan mukaista mahdollisuutta kyseisestä tuomiosta johtuvan poissulkemisen keston aikana jäsenvaltioissa, joissa tuomio on lainvoimainen.
7.   Jäsenvaltioiden on vahvistettava lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten nojalla ja unionin oikeus huomioon ottaen edellytykset, joiden mukaan tätä artiklaa sovelletaan. Niiden on erityisesti määriteltävä poissulkemisen enimmäiskesto siinä tapauksessa, että talouden toimija ei toteuta 6 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä luotettavuutensa osoittamiseksi. Jos poissulkemisen kestoa ei ole vahvistettu lainvoimaisella tuomiolla, se ei saa olla pidempi kuin viisi vuotta lainvoimaisen tuomion antamisesta 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ja kolme vuotta asiaankuuluvasta tapahtumasta 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.”
Direktiivi 2014/25
Direktiivin 2014/25 77 artiklassa, jonka otsikko on ”Kelpuuttamisjärjestelmät”, säädetään seuraavaa:
”1.   Hankintayksiköt voivat halutessaan perustaa talouden toimijoiden kelpuuttamisjärjestelmän ja soveltaa sitä.
Hankintayksiköiden, jotka perustavat kelpuuttamisjärjestelmän tai soveltavat sitä, on huolehdittava siitä, että talouden toimijat voivat milloin tahansa hakea kelpuuttamista.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa järjestelmässä voi olla eri kelpuuttamisvaiheita.
Hankintayksiköiden on vahvistettava kelpuuttamista hakevien talouden toimijoiden hakemusten hyväksymistä ja hylkäämistä koskevat puolueettomat säännöt ja perusteet sekä kelpuuttamisjärjestelmän soveltamista koskevat puolueettomat säännöt ja perusteet, jotka kattavat muun muassa järjestelmään hyväksymisen, mahdollisten kelpuuttamisten saattamisen ajan tasalle määräajoin ja järjestelmän keston.
Jos näihin sääntöihin ja perusteisin sisältyy teknisiä eritelmiä, sovelletaan 60–62 artiklan säännöksiä. Sääntöjä ja perusteita voidaan päivittää tarpeen mukaan.
– –”
Direktiivin 80 artiklassa, jonka otsikko on ”Direktiivissä 2014/24/EU säädettyjen poissulkemis- ja valintaperusteiden soveltaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Kelpuuttamisjärjestelmään kelpuuttamista hakevien talouden toimijoiden hakemusten hyväksymistä ja hylkäämistä koskeviin puolueettomiin sääntöihin ja perusteisiin ja ehdokkaiden ja tarjoajien hyväksymistä ja hylkäämistä avoimissa tai rajoitetuissa menettelyissä, neuvottelumenettelyissä, kilpailullisissa neuvottelumenettelyissä tai innovaatiokumppanuuksissa koskeviin puolueettomiin sääntöihin ja perusteisiin voivat sisältyä direktiivin 2014/24/EU 57 artiklassa luetellut poissulkemisperusteet mainitussa direktiivissä vahvistettujen ehtojen mukaisesti.
Jos hankintayksikkö on hankintaviranomainen, kyseisiin sääntöihin ja perusteisiin on sisällyttävä direktiivin 2014/24/EU 57 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetellut poissulkemisperusteet mainitussa direktiivissä vahvistettujen ehtojen mukaisesti.
Jäsenvaltioiden sitä vaatiessa kyseisiin sääntöihin ja perusteisiin on lisäksi sisällyttävä direktiivin 2014/24/EU 57 artiklan 4 kohdassa luetellut poissulkemisperusteet mainitussa artiklassa vahvistettujen ehtojen mukaisesti.
– –
3.   Sovellettaessa tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa sovelletaan direktiivin 2014/24/EU 59–61 artiklaa.”
Saksan oikeus
Direktiivi 2014/24 on saatettu osaksi Saksan oikeutta kielletyistä kilpailunrajoituksista annetulla lailla (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen, jäljempänä GWB).
GWB:n 124 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Hankintaviranomaiset voivat suhteellisuusperiaatetta noudattaen sulkea yrityksen pois hankintamenettelystä menettelyn missä vaiheessa tahansa, jos
– –
3.
yritys on todistettavasti syyllistynyt toiminnassaan vakavaan virheeseen, joka kyseenalaistaa sen rehellisyyden; 123 §:n 3 momenttia sovelletaan analogisesti,
4.
hankintaviranomaisella on riittävät viitteet siitä, että yritys on tehnyt muiden yritysten kanssa sellaisia sopimuksia tai sopinut sellaisista käyttäytymistavoista, joilla on tarkoituksena estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua tai joiden vaikutuksesta kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy,
– –”
GWB:n 125 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Hankintaviranomaiset eivät saa sulkea hankintamenettelyistä pois yritystä, jota koskee jokin 123 tai 124 §:n mukaisista poissulkemisperusteista, jos asianomainen yritys on esittänyt näyttöä siitä, että
1.
se on maksanut tai sitoutunut maksamaan korvauksen kaikista vahingoista, joita rangaistavasta teosta tai virheestä on aiheutunut,
2.
se on selvittänyt tosiasiat ja olosuhteet, jotka liittyvät rangaistavaan tekoon tai virheeseen ja niillä aiheutettuihin vahinkoihin, kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä tutkintaviranomaisten ja hankintaviranomaisen kanssa ja
3.
se on toteuttanut konkreettiset tekniset sekä organisaatioon ja henkilöstöön liittyvät toimenpiteet, joilla voidaan estää uudet rangaistavat teot tai virheet.
– –”
GWB:n 126 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jos yritys, jota koskee poissulkemisperuste, ei ole toteuttanut lainkaan tai riittävästi itseoikaisutoimenpiteitä 125 §:n mukaisesti, voidaan se
1.
edellä olevan 123 §:n mukaisen poissulkemisperusteen ollessa kyseessä sulkea pois hankintamenettelyistä enintään viideksi vuodeksi lainvoimaisen tuomion antopäivästä laskettuna,
2.
edellä olevan 124 §:n mukaisen poissulkemisperusteen ollessa kyseessä sulkea pois hankintamenettelyistä enintään kolmeksi vuodeksi asiaankuuluvasta tapahtumasta laskettuna.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian oikeusriidassa asianosaisina ovat Vossloh Laeis ja Stadtwerke München hankintaviranomaisena, ja se koskee kyseessä olevan yhtiön poissulkemista kyseisen hankintaviranomaisen vuonna 2011 käyttöön ottamasta, direktiivin 2014/25 77 artiklassa tarkoitetusta kelpuuttamisjärjestelmästä rautateillä käytettävien elementtien toimittamista koskevan hankintamenettelyn yhteydessä. Tätä kelpuuttamisjärjestelmää pidennettiin useaan otteeseen, viimeksi 22.12.2015, ja sen voimassaolo päättyi vuoden 2016 lopussa.
Vossloh Laeis valmistaa rautatie-elementtejä, erityisesti raiteita ja muita teräksisiä rakennuselementtejä, joita tarvitaan rautateiden rakentamiseen. Vuoden 2016 maaliskuussa Bundeskartellamt (Saksan kartelliviranomainen) määräsi sille sakon, koska se oli osallistunut vuoteen 2011 asti sopimuksiin, jotka kuuluivat kartellioikeuden alaan ja jotka koskivat vaihdelaitteistoja (jäljempänä rautatiekartelli), ja sovelsi siihen sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevaa sääntöä ottaakseen huomioon yhteistyön, jota yhtiö harjoitti kyseisen viranomaisen kanssa kollusiivisen käyttäytymisensä selvittämiseksi. Stadtwerke München, jolle mahdollisesti on aiheutunut vahinkoa rautatiekartellista, nosti vahingonkorvauskanteen Vossloh Laeisia vastaan.
Vossloh Laeis esitti toisessa hankintamenettelyssä tarjouksen, jonka johdosta Stadtwerke München ilmaisi 15.6.2016 päivätyllä kirjeellään epäilyksensä kyseisen tarjoajayrityksen luotettavuudesta sillä perusteella, että se oli osallistunut rautatiekartelliin. Vastauksena tähän kirjeeseen Vossloh Laeis esitti 16.6.2016 luonteeltaan organisaatioon ja henkilöstöön liittyviä itseoikaisutoimenpiteitä, jotka se oli toteuttanut välttääkseen luvattomien sopimusten ja vilpillistä kilpailua merkitsevän käyttäytymisen toistumisen. Lisäksi Vossloh Laeis ilmoitti olevansa valmis korvaamaan Stadtwerke Münchenille lainvastaisesta käyttäytymisestään aiheutuneen vahingon.
Vossloh Laeis kieltäytyi kuitenkin toimittamasta Stadtwerke Münchenille sakkojen määräämistä koskevaa kartelliviranomaisen päätöstä, jota tämä hankintaviranomainen oli pyytänyt, jotta se voisi tutkia sen ja tämän yhteistyön avulla selvittää sitä kartellilainsäädännön rikkomista, johon mainittu yhtiö oli syyllistynyt. Tältä osin Vossloh Laeis väitti, että sen mukaan yhteistyö kartelliviranomaisen kanssa oli riittävää itseoikaisua varten.
Stadtwerke München katsoi, että Vossloh Laeisin selitykset eivät osoittaneet, että tämä yritys oli toteuttanut GWB:n 125 §:ssä tarkoitettuja riittäviä toimenpiteitä, ja Stadtwerke München ilmoitti tälle 4.11.2016, että se oli välittömin vaikutuksin suljettu lopullisesti pois kyseessä olevasta kelpuuttamismenettelystä GWB:n 124 §:n 1 momentin 3 ja 4 kohdan nojalla.
Vossloh Laeis valitti 17.11.2016 tämän poissulkemisen toteavasta päätöksestä Vergabekammer Südbayerniin (Etelä-Baijerin julkisia hankintoja käsittelevä oikaisulautakunta, Saksa). Se katsoo, että hankintaviranomainen on tulkinnut GWB:n 125 §:n 1 momentin 1 ja 2 kohtaa virheellisesti ja perustellut tämän päätöksen riittämättömästi siitä syystä, että direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdassa säädetään vain yhteistyöstä tutkintaviranomaisten eikä hankintaviranomaisen kanssa. Lisäksi GWB:n 126 §:n 2 kohdan mukaan poissulkeminen hankintamenettelystä on mahdollista yksinomaan poissulkemisperusteen perustana olevia tekoja seuraavina kolmena vuonna. Nyt käsiteltävässä asiassa nämä teot ovat kuitenkin tapahtuneet yli kolme vuotta ennen mainittua poissulkemista.
Näin ollen Vergabekammer Südbayern on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko jäsenvaltion säännös, jossa talouden toimijan menestyksellisesti toteuttamien itseoikaisutoimenpiteiden edellytykseksi asetetaan, että toimija selvittää rangaistavaan tekoon tai virheeseen ja niiden johdosta aiheutuneeseen vahinkoon liittyvät tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisessa yhteistyössä paitsi tutkintaviranomaisten kanssa myös hankintaviranomaisen kanssa, yhteensopiva direktiivin 2014/25 80 artiklan, luettuna yhdessä direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan kanssa, säännösten kanssa?
2)
Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annetaan kieltävä vastaus, onko direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan toista alakohtaa tulkittava tässä asiayhteydessä siten, että kyseisen talouden toimijan on joka tapauksessa selvitettävä menestyksekästä itseoikaisua varten hankintaviranomaiselle tosiasiat siten, että tämä voi arvioida, soveltuvatko toteutetut itseoikaisutoimenpiteet (tekniset, organisaatioon ja henkilöstöön liittyvät toimenpiteet ja vahingonkorvaus) tähän tarkoitukseen ja ovatko ne riittäviä sitä varten?
3)
Direktiivin 2014/24 57 artiklan 4 kohdassa säädettyjen harkinnanvaraisten poissulkemisperusteiden osalta poissulkemisen enimmäiskesto tai määräaika on direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohdan mukaan kolme vuotta asiaankuuluvasta tapahtumasta. Onko asiaankuuluvaksi tapahtumaksi katsottava jo direktiivin 2014/24 57 artiklan 4 kohdassa lueteltujen poissulkemisperusteiden täyttyminen vai onko ratkaisevana pidettävä sitä ajankohtaa, jona hankintaviranomaisella on käytössään varmennettu ja painava tieto poissulkemisperusteen olemassaolosta?
4)
Onko näin ollen silloin, kun direktiivin 2014/24/EU 57 artiklan 4 kohdan d alakohdassa tarkoitettu poissulkemisperuste täyttyy sen johdosta, että talouden toimija on osallistunut kartelliin, direktiivin 2014/24/EU 57 artiklan 7 kohdassa tarkoitettu asiaankuuluva tapahtuma kartelliin osallistumisen päättyminen vai se, että hankintaviranomainen saa varmennetun ja painavan tiedon kartelliin osallistumisesta?”
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2014/25 80 artiklaa, luettuna yhdessä direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jossa edellytetään, että talouden toimija, joka haluaa osoittaa luotettavuutensa siitä huolimatta, että asianmukainen poissulkemisperuste on olemassa, selvittää rangaistavaan tekoon tai virheeseen liittyvät tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä paitsi tutkintaviranomaisen myös hankintaviranomaisen kanssa esittääkseen tälle näytön luotettavuutensa palautumisesta.
Direktiivin 2014/24 57 artiklassa, johon direktiivin 2014/25 80 artiklassa viitataan, velvoitetaan hankintaviranomainen sulkemaan talouden toimija pois hankintamenettelystä taikka annetaan sille mahdollisuus tehdä näin, jos on olemassa jokin kyseisen artiklan 1, 2 ja 4 kohdassa luetelluista poissulkemisperusteista.
Direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan sanamuodon mukaan talouden toimijan, joka haluaa osoittaa luotettavuutensa huolimatta kyseisen artiklan 1 ja 4 kohdassa tarkoitetun asianmukaisen poissulkemisperusteen olemassaolosta, on esitettävä näyttö siitä, että se on maksanut tai sitoutunut maksamaan korvauksen kaikista vahingoista, joita rangaistavasta teosta tai virheestä on aiheutunut, selvittänyt tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä tutkintaviranomaisten kanssa ja toteuttanut konkreettiset tekniset sekä organisaatioon ja henkilöstöön liittyvät toimenpiteet, joilla voidaan tarkoituksenmukaisesti estää uudet rangaistavat teot tai virheet.
Tämän säännöksen asiayhteydestä on ensinnäkin todettava, että direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä kohdassa todetaan, että jos talouden toimijan esittämä näyttö katsotaan riittäväksi tätä varten merkityksellisiin kansallisen oikeuden sääntöihin nähden, tätä ei suljeta pois hankintamenettelystä. Jos sitä vastoin toteutettuja toimenpiteitä pidetään riittämättöminä, kyseisen direktiivin 57 artiklan 6 kohdan kolmannen kohdan nojalla talouden toimijan on saatava kyseisen päätöksen perustelut.
Toiseksi direktiivin 2014/24 102 perustelukappaleesta ilmenee, että kun talouden toimija on toteuttanut säännösten noudattamiseksi toimenpiteitä, joilla on tarkoitus korjata rangaistavan teon tai virheen seuraukset ja näin estää tehokkaasti asiattoman toiminnan toistuminen ja joilla saadaan tästä riittävät takeet, tätä talouden toimijaa ei enää saisi sulkea pois yksinomaan tällä perusteella. Kyseisen perustelukappaleen mukaan talouden toimijoilla olisi oltava mahdollisuus pyytää säännösten noudattamiseksi toteutettujen toimenpiteiden tarkastelua, jotta kyseiset toimijat saisivat mahdollisuuden osallistua hankintamenettelyyn. Lisäksi mainitussa perustelukappaleessa täsmennetään, että jäsenvaltioiden olisi saatava määritellä tällaisissa tapauksissa sovellettavat täsmälliset menettelyä ja sisältöä koskevat edellytykset ja että niiden olisi erityisesti voitava päättää, antavatko ne yksittäisten hankintaviranomaisten tehdä asianmukaiset arvioinnit vai antavatko ne tämän tehtävän muille keskustason tai muiden kuin keskustason viranomaisille.
Näyttö siitä, että on toteutettu direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan toisessa kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä, joihin kuuluu erityisesti yhteistyö tutkintaviranomaisten kanssa, on siis esitettävä kansallisen säännöstön mukaisesti samalle hankintaviranomaiselle, joka päättää kyseisen direktiivin 57 artiklan mukaisesta poissulkemisesta. Kun jäsenvaltiot siten sallivat hankintaviranomaisen suorittaa asianmukaiset arvioinnit, viimeksi mainitun on arvioitava sen lisäksi, onko olemassa talouden toimijaa koskeva poissulkemisperuste, myös sitä, onko tämä talouden toimija mahdollisesti saanut luotettavuutensa tosiasiassa palautetuksi.
Tiettyjen poissulkemisperusteiden olemassaolon tutkimiseksi hankintaviranomaiset voivat määrätyissä olosuhteissa joutua suorittamaan tutkimuksia ja tarkastuksia. Siten direktiivin 2014/24 57 artiklan 4 kohdan a alakohdan nojalla hankintaviranomainen voi ”asianmukaisesti” osoittaa talouden toimijan rikkoneen unionin oikeudessa, kansallisessa lainsäädännössä, työehtosopimuksissa taikka kansainvälisissä ympäristö-, sosiaali- ja työoikeudellisissa säännöksissä vahvistettuja ympäristö-, sosiaali- ja työoikeudellisia velvoitteita. Samoin direktiivin 2014/24 57 artiklan 4 kohdan c alakohdan mukaan hankintaviranomainen voi ”asianmukaisesti’ osoittaa, että talouden toimija on syyllistynyt ammatin harjoittamiseen liittyvään vakavaan virheeseen, joka kyseenalaistaa sen rehellisyyden. Hankintaviranomaisen suorittama tarkistus voi myös olla tarpeen esimerkiksi jonkin kyseisen direktiivin 57 artiklan 4 kohdan g ja i alakohdassa olevan poissulkemisperusteen olemassaolon toteamiseksi.
Näin ollen pääasian kaltaisissa tilanteissa, joissa on kyseessä unionin oikeudessa tai kansallisessa oikeudessa säännelty erityinen menettely seuraamusten määräämiseksi tietyistä rangaistavista teoista ja joissa erityisten elinten tehtävänä on suorittaa tätä koskevia tutkintoja, hankintaviranomaisen täytyy esitettyä näyttöä arvioidessaan tukeutua periaatteessa tällaisen menettelyn tulokseen.
Tässä asiayhteydessä on otettava huomioon yhtäältä sekä hankintaviranomaisten että toisaalta tutkintaviranomaisten toimivalta. Kun viimeksi mainittujen tehtävänä on määrittää tiettyjen toimijoiden vastuu oikeussäännön rikkomisessa toteamalla, että teot, jotka voivat merkitä tällaista rikkomista, ovat todella tapahtuneet, sekä rangaista näiden toimijoiden virheellisestä käyttäytymisestä, hankintaviranomaisten on arvioitava ne riskit, joita niille voisi aiheutua, jos ne valitsevat sopimuspuoleksi sellaisen tarjoajan, jonka rehellisyys tai luotettavuus on kyseenalainen.
Tästä seuraa, kuten Euroopan komissio huomauttaa, että tutkintaviranomaisten suorittamalla direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdassa tarkoitetulla tosiasioiden ja olosuhteiden selvittämisellä ei ole samaa tavoitetta kuin sellaisen talouden toimijan luotettavuuden tutkimisella, joka on toteuttanut samassa säännöksessä säädettyjä toimenpiteitä ja jonka on esitettävä hankintaviranomaiselle näyttö niiden riittävyydestä tullakseen hyväksytyksi hankintamenettelyyn. Mikäli ja siltä osin kuin hankintaviranomaisen ja tutkintaviranomaisen tehtävät sitä vaativat, talouden toimijan, joka haluaa osoittaa luotettavuutensa siitä huolimatta, että asianmukainen poissulkemisperuste on olemassa, on tehtävä tehokasta yhteistyötä niiden viranomaisten kanssa, joille nämä tehtävät on annettu, olipa kyseessä sitten hankintaviranomainen tai tutkintaviranomainen.
Tällaisen yhteistyön hankintaviranomaisen kanssa on kuitenkin rajoituttava toimenpiteisiin, jotka ovat ehdottoman tarpeellisia direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdassa mainitulla talouden toimijan luotettavuuden tutkimisella tavoitellun päämäärän tehokkaaksi saavuttamiseksi.
Erityisesti pääasian kaltaisessa tilanteessa tarjoajan on erityisesti annettava näyttö siitä, että se on selvittänyt kattavasti siihen kartelliin, johon se on osallistunut, liittyvät tosiasiat ja olosuhteet tekemällä aktiivista yhteistyötä tällaisten seikkojen tutkinnasta vastaavan kilpailuviranomaisen kanssa.
Tältä osin on todettava, että hankintaviranomaisen täytyy voida pyytää talouden toimijaa, jonka on todettu olevan vastuussa kilpailuoikeuden rikkomisesta, toimittamaan sitä koskevan kilpailuviranomaisen päätöksen. Se, että tällaisen asiakirjan toimittaminen voi helpottaa sitä, että hankintaviranomainen nostaa vahingonkorvauskanteen mainittua talouden toimijaa vastaan, ei voi horjuttaa tätä toteamusta. On muistutettava, että niihin toimenpiteisiin, jotka talouden toimijan on toteutettava luotettavuutensa osoittamiseksi, kuuluu näytön esittäminen siitä, että se on maksanut tai sitoutunut maksamaan korvauksen kaikista vahingoista, joita rangaistavasta teosta tai virheestä, johon se on syyllistynyt, on aiheutunut.
Lisäksi on todettava, että periaatteessa sen, että hankintaviranomaiselle toimitetaan päätös, jossa todetaan, että tarjoaja on syyllistynyt kilpailusääntöjen rikkomisen, mutta jossa siihen sovelletaan sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevaa sääntöä siitä syystä, että se on tehnyt yhteistyötä kilpailuviranomaisen kanssa, pitäisi riittää osoittamaan hankintaviranomaiselle, että kyseinen talouden toimija on selvittänyt tosiasiat ja olosuhteet kattavasti tekemällä yhteistyötä kyseisen viranomaisen kanssa, mikä kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin varmistettava.
Lisäksi niiltä osin kuin hankintaviranomainen voi myös pyytää talouden toimijaa esittämään näyttöä sen toteuttamista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan estämään todettujen rangaistavien tekojen toistumisen, on todettava, että hankintaviranomainen voi vaatia kyseistä talouden toimijaa esittämään tosiseikkoja koskevia todisteita, joiden avulla voidaan osoittaa, että toimenpiteet, joihin se vetoaa, ovat todella asianmukaisia sen välttämiseksi, että moitittu käyttäytyminen toistuu, kun otetaan huomioon ne erityiset olosuhteet, joissa mainittuihin rangaistaviin tekoihin on syyllistytty. Se, että näyttö, joka talouden toimijan on tältä osin esitettävä, on näyttöä, jota kilpailuviranomainen on jo vaatinut tutkintansa aikana talouden toimijaa esittämään, ei sellaisenaan oikeuta vapauttamaan viimeksi mainittua esittämästä sitä hankintaviranomaiselle, elleivät tosiasiat tai olosuhteet, joita koskevaa näyttöä on näin pyydetty, käy jo riittävän selvästi ilmi muista talouden toimijan toimittamista asiakirjoista, erityisesti päätöksestä, jolla kilpailusääntöjen rikkominen todetaan.
Edellä esitettyjen toteamusten perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/25 80 artiklaa, luettuna yhdessä direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jossa edellytetään, että talouden toimija, joka haluaa osoittaa luotettavuutensa siitä huolimatta, että asianmukainen poissulkemisperuste on olemassa, selvittää rangaistavaan tekoon tai virheeseen liittyvät tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä paitsi tutkintaviranomaisen myös hankintaviranomaisen kanssa viimeksi mainitun oman tehtävän puitteissa esittääkseen sille näytön luotettavuutensa palautumisesta, kunhan tämä yhteistyö rajoittuu tämän tutkinnan kannalta ehdottoman tarpeellisiin toimenpiteisiin.
Kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys
Kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, joita on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohtaa tulkittava siten, että kun talouden toimija on syyllistynyt kyseisen direktiivin 57 artiklan 4 kohdan d alakohdassa tarkoitetun poissulkemisperusteen soveltamisalaan kuuluvaan käyttäytymiseen, josta toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksen, poissulkemisen enimmäiskesto on laskettava kyseisen viranomaisen päätöksen tekopäivästä lukien.
Ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvien tietojen mukaan kartelliviranomainen määräsi Vossloh Laeisille seuraamuksen siitä, että se oli vuoteen 2011 osallistunut rautatiekartellin yhteydessä sopimuksiin, joilla pyritään vääristämään kilpailua. Tämä yritys väittää, että mainitun direktiivin 57 artiklan 7 kohdassa tarkoitettu ”asiaankuuluva tapahtuma”, josta lähtien poissulkemisen enimmäiskesto lasketaan, muodostuu kartelliin osallistumisen loppumisesta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että GWB:n perustelut, jotka koskevat mainitun lain 126 §:ää, jolla on tarkoitus panna täytäntöön mainittu 57 artiklan 7 kohta, voivat tukea väitettä, jonka mukaan mainittu tapahtuma on kilpailuasioissa toimivaltaisen viranomaisen päätös.
Ensinnäkin direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohdan sanamuodon mukaan jäsenvaltioiden on määriteltävä poissulkemisen enimmäiskesto siinä tapauksessa, että talouden toimija ei toteuta kyseisen direktiivin 57 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä luotettavuutensa osoittamiseksi, ja jos poissulkemisen kestoa ei ole vahvistettu lainvoimaisella tuomiolla, se ei saa olla pidempi kuin kolme vuotta asiaankuuluvasta tapahtumasta mainitun direktiivin 57 artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen poissulkemisperusteiden osalta.
Vaikka direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohdassa ei täsmennetä ”asiaankuuluvan tapahtuman” luonnetta eikä varsinkaan sen tapahtumishetkeä, on todettava, että tässä säännöksessä säädetään kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen poissulkemisperusteiden osalta ja sitä tapausta varten, että poissulkemisen kestoa ei ole vahvistettu lainvoimaisella tuomiolla, että viiden vuoden kesto on laskettava kyseisen lainvoimaisen tuomion antamisesta, eikä huomioon oteta päivää, jona teot, jotka ovat johtaneet mainittuun tuomioon, ovat tapahtuneet. Siten näiden poissulkemisperusteiden osalta kyseinen kesto lasketaan sellaisesta päivästä lukien, joka tietyissä tapauksissa selvästi ajoittuu rikkomisen muodostavien tekojen tapahtumisen jälkeen.
Nyt käsiteltävässä asiassa asiaankuuluvan poissulkemisperusteen soveltamisalaan kuuluvasta käyttäytymisestä on määrätty seuraamus toimivaltaisen viranomaisen päätöksellä, joka on tehty unionin oikeudessa taikka kansallisessa oikeudessa oikeussäännön rikkomista merkitsevän käyttäytymisen toteamiseksi säännellyssä menettelyssä. Syistä, jotka koskevat johdonmukaisuutta pakollisten poissulkemisperusteiden laskemiselle säädettyä määräaikaa koskevien menettelysääntöjen kanssa, sekä ennakoitavuutta ja oikeusvarmuutta koskevista syistä on todettava, että direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohdassa tarkoitettu kolmen vuoden kesto lasketaan kyseisen päätöksen tekopäivästä lähtien.
Tämä ratkaisu vaikuttaa sitäkin perustellummalta, koska – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 83–85 kohdassa – kilpailua rajoittavan käyttäytymisen olemassaolo voidaan katsoa toteennäytetyksi vasta tällaisen päätöksen, jossa juridisesti luonnehditaan teot tällaiseksi käyttäytymiseksi, antamisen jälkeen.
Kuten komissio on korostanut, kyseessä olevalla talouden toimijalla säilyy tänä aikana mahdollisuus toteuttaa direktiivin 2014/24 57 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä osoittaakseen luotettavuutensa, jos se kuitenkin haluaa osallistua hankintamenettelyyn.
Näin ollen poissulkemisen kestoa ei ole laskettava kartelliin osallistumisesta lähtien vaan siitä päivästä lähtien, jona toimivaltainen viranomainen on todennut käyttäytymisellä syyllistytyn lainsäädännön rikkomiseen.
Tästä seuraa, että kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohtaa on tulkittava siten, että kun talouden toimija on syyllistynyt mainitun direktiivin 57 artiklan 4 kohdan d alakohdassa tarkoitetun poissulkemisperusteen soveltamisalaan kuuluvaan käyttäytymiseen, josta toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksen, poissulkemisen enimmäiskesto lasketaan kyseisen viranomaisen päätöksen tekopäivästä lähtien.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU 80 artiklaa, luettuna yhdessä julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 57 artiklan 6 kohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jossa edellytetään, että talouden toimija, joka haluaa osoittaa luotettavuutensa siitä huolimatta, että asianmukainen poissulkemisperuste on olemassa, selvittää rangaistavaan tekoon tai virheeseen liittyvät tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä paitsi tutkintaviranomaisen myös hankintaviranomaisen kanssa viimeksi mainitun oman tehtävän puitteissa esittääkseen sille näytön luotettavuutensa palautumisesta, kunhan tämä yhteistyö rajoittuu tämän tutkinnan kannalta ehdottomasti tarpeellisiin toimenpiteisiin.

2)
Direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohtaa on tulkittava siten, että kun talouden toimija on syyllistynyt mainitun direktiivin 57 artiklan 4 kohdan d alakohdassa tarkoitetun poissulkemisperusteen soveltamisalaan kuuluvaan käyttäytymiseen, josta toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksen, poissulkemisen enimmäiskesto lasketaan kyseisen viranomaisen päätöksen tekopäivästä lähtien.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.