CELEX: 62016CJ0645
Præjudiciel forelæggelse
selvstændige handelsagenter
direktiv 86/653/EØF
handelsagentens ret til en godtgørelse eller skadeserstatning efter handelsagenturkontraktens ophør
artikel 17
udelukkelse af retten til godtgørelse i tilfælde af opsigelse af handelsagenturkontrakten under den i aftalen omhandlede prøveperiode

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 17 i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter (
EFT 1986, L 382, s. 17
).
Anmodningen er indgivet i forbindelse med en tvist mellem Conseils et mise en relations (CMR) SARL (herefter »CMR«) og Demeures terre et tradition SARL (herefter »DTT«) om CMR’s søgsmål med påstand om, at DTT tilpligtes at betale dels en godtgørelse for det tab, som ophævelsen af handelsagenturkontrakten med DTT har medført, dels skadeserstatning for uberettiget ophævelse af denne kontrakt.
Retsforskrifter
EU-retten
Følgende fremgår af anden og tredje betragtning til direktiv 86/653:
»Inden for [Den Europæiske Union] har forskellene mellem de nationale lovgivninger om handelsagentur mærkbar indflydelse på konkurrencevilkårene og på de vilkår, hvorunder dette hverv udøves, og de kan have uheldig indflydelse på handelsagenters retsbeskyttelse i forhold til deres agenturgivere samt på retssikkerheden i handelssamkvemmet; desuden vanskeliggør disse forskelle i mærkbart omfang indgåelse og gennemførelse af kontrakter om handelsagentur mellem en agenturgiver og en handelsagent med forretningssted i forskellige medlemsstater.
[S]amhandelen mellem medlemsstaterne bør foregå på samme vilkår som på et enhedsmarked, hvilket indebærer en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes retssystemer, for så vidt det er nødvendigt af hensyn til fællesmarkedets funktion; reglerne om lovkonflikter fjerner ikke de omtalte ulemper for handelsagentur, selv ikke efter udarbejdelse af ensartede regler, og gør derfor ikke den foreslåede harmonisering overflødig.«
Direktivets artikel 1 bestemmer:
»1.   De i dette direktiv fastsatte harmoniseringsforanstaltninger finder anvendelse på medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forholdet mellem handelsagenter og disses agenturgivere.
2.   Ved handelsagent forstås i dette direktiv en selvstændig mellemmand, som er vedvarende antaget til at formidle salg eller køb af varer for en anden person, i det følgende benævnt agenturgiveren, eller til at formidle og afslutte sådanne forretninger i agenturgiverens navn og for dennes regning.
[…]«
Direktivets artikel 17, stk. 1-3, fastsætter:
»1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at handelsagenten ved kontraktforholdets ophør får godtgørelse i henhold til stk. 2 eller skadeserstatning i henhold til stk. 3.
a)
Handelsagenten har ret til en godtgørelse, såfremt og i det omfang:
–
han har skaffet agenturgiveren nye kunder eller i betydeligt omfang har øget forretningerne med den bestående kundekreds, og forretningsforbindelserne med disse kunder fortsat vil give agenturgiveren betydelige fordele
og
–
betaling af godtgørelse er rimelig under hensyn til samtlige omstændigheder, herunder navnlig handelsagentens tab af provision af forretninger med disse kunder. […]
b)
Godtgørelsen kan ikke overstige et beløb svarende til en årlig godtgørelse, der beregnes på grundlag af handelsagentens gennemsnitlige årlige vederlag i de sidste fem år; hvis kontrakten er indgået for mindre end fem år siden, beregnes godtgørelsen på grundlag af det gennemsnitlige vederlag i perioden.
c)
Ydelse af denne godtgørelse er ikke til hindrer for, at agenten kan påberåbe sig skadeserstatning.
3.   Handelsagenten har ret til erstatning for den skade, som ophøret af hans forhold til agenturgiveren forvolder ham.
Sådan skade opstår hovedsagelig, når kontrakten ophører under omstændigheder
–
der berøver handelsagenten provisionsbeløb, som ville have tilkommet ham i tilfælde af normal opfyldelse af kontrakten, samtidig med at agenturgiveren opnår væsentlig fordel af handelsagentens indsats
–
og/eller under omstændigheder, hvor handelsagenten ikke har kunnet afskrive de omkostninger og udgifter, som han efter henstilling fra agenturgiveren har afholdt med henblik på opfyldelse af kontrakten.«
Samme direktivs artikel 18 har følgende ordlyd:
»Godtgørelsen eller erstatningen i henhold til artikel 17 skal ikke udbetales:
a)
hvis agenturgiveren hæver kontrakten på grund af en misligholdelse, som kan tilregnes handelsagenten, og som i medfør af national lovgivning giver adgang til at hæve kontrakten uden varsel
b)
hvis handelsagenten hæver kontrakten, medmindre dette er berettiget som følge af omstændigheder, der skyldes agenturgiveren, eller som følge af alder, svagelighed eller sygdom hos handelsagenten, således at det ikke med rimelighed kan kræves af ham, at han fortsætter sin virksomhed
c)
hvis handelsagenten efter aftale med agenturgiveren overfører sine rettigheder og forpligtelser ifølge agenturkontrakten til en anden.«
Artikel 19 i direktiv 86/653 bestemmer:
»Parterne kan ikke, før kontrakten er ophørt, fravige artikel 17 og 18 til skade for handelsagenten.«
Fransk ret
Artikel L. 134-12 i code de commerce (handelsloven) bestemmer:
»I tilfælde af ophør af handelsagentens forhold til agenturgiveren har handelsagenten ret til erstatning for den forvoldte skade.
Handelsagenten fortaber retten til godtgørelse, hvis kan ikke inden et år fra kontraktforholdets ophør har meddelt agenturgiveren, at han vil gøre sine rettigheder gældende.
Handelsagentens retsefterfølgere har ligeledes ret til erstatning, når kontraktens ophør skyldes handelsagentens død.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den 2. december 2011 indgik DTT i sin egenskab af agenturgiver en handelsagenturkontrakt med CMR om salg af enfamiliehuse. I henhold til kontrakten er DTT og CMR henholdsvis agenturgiver og handelsagent. Det fremgik af kontrakten, at der var en prøveperiode på 12 måneder, hvorefter kontrakten skulle anses for at være ubegrænset med mulighed for, at begge parter kunne opsige kontrakten i denne periode med et varsel på 15 dage i den første måned og derefter et varsel på 1 måned. Handelsagenturkontrakten fastsatte et mål på 25 salg om året.
Ved skrivelse af 12. juni 2012 underrettede DTT CMR om sin beslutning om at ophæve den pågældende kontrakt ved udløbet af det i kontrakten fastsatte opsigelsesvarsel på en måned. Denne beslutning skyldtes den manglende opfyldelse af det i kontrakten fastsatte mål, henset til, at CMR kun havde foretaget ét salg på fem måneder.
Ved processkrift af 20. marts 2013 anlagde CMR sag mod DTT ved tribunal de commerce d’Orléans (handelsretten i Orléans, Frankrig) med påstand om betaling af en godtgørelse for det tab, som ophævelsen af handelsagenturkontrakten havde medført og skadeserstatning for uberettiget ophævelse af denne kontrakt. Ved dom af 30. januar 2014 tog denne ret delvist CMR’s påstande til følge.
Den 14. februar 2014 appellerede DTT denne dom. Ved dom af 18. december 2014 omstødte cour d’appel d’Orléans (appeldomstolen i Orléans, Frankrig) delvist handelsrettens dom. Appeldomstolen fandt navnlig, at godtgørelsen i henhold til artikel L. 134-12 i code de commerce ikke skulle betales i tilfælde af ophør af kontraktforholdet i prøveperioden. Den fastslog ligeledes, at ophævelsen af kontrakten indgået mellem DTT og CMR ikke var uberettiget, henset til, at der alene var foretaget et salg i fem måneder, mens kontraktens mål var 25 salg om året.
Cour de cassation (kassationsdomstol), hvortil CMR har iværksat appel, har for det første angivet, at dommen afsagt af cour d’appel d’Orléans (appeldomstolen i Orléans, Frankrig) er baseret på fast retspraksis ved chambre commerciale, financière et économique de la Cour de cassation (kassationsdomstol, afdelingen for sager om kommercielle, finansielle og økonomiske anliggender), hvorefter der er en undtagelse til retten til godtgørelse, når handelsagenturkontrakten opsiges i prøveperioden. For det andet bemærkede Cour de cassation (kassationsdomstol), at direktiv 86/653 ikke henviser til en eventuel prøveperiode, og at en sådan prøveperiode derfor må kunne fastsættes af parterne i en handelsagenturkontrakt, uden at dette udgør en tilsidesættelse af EU-retten. For det tredje bemærkede Cour de cassation (kassationsdomstol) med henvisning til Domstolens retspraksis om, at dette direktiv tilsigter at sikre handelsagenter i dennes forhold til agenturgiveren, at direktivets artikel 17, stk. 2, skal fortolkes på en måde, der bidrager til denne beskyttelse.
Cour de cassation (kassationsdomstol) har på den baggrund besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Finder artikel 17 i […] direktiv [86/653] anvendelse, når ophævelsen af handelsagentur[kontrakten] sker i løbet af den i [kontrakten] omhandlede prøveperiode?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 17 i direktiv 86/653 skal fortolkes således, at de godtgørelses- og erstatningsordninger, som er foreskrevet i denne artikels stk. 2 og 3 i tilfælde af kontraktforholdets ophævelse, finder anvendelse, når kontrakten ophæves under den prøveperiode, som er fastsat i kontrakten.
Der skal indledningsvis tages stilling til spørgsmålet, om direktiv 86/653 er til hinder for fastsættelsen af en prøveperiode i en handelsagenturkontrakt.
Som generaladvokaten har anført i punkt 34 i forslaget til afgørelse, henviser dette direktiv ikke til en »prøveperiode«. Eftersom dette direktiv ikke omfatter en bestemmelse, hvorefter der skal fastsættes en prøveperiode, må det fastslås, at en sådan fastsættelse, som henhører under den aftalefrihed, som tilkommer parterne i handelsagenturkontrakten, ikke i sig selv er i strid med dette direktiv.
I den foreliggende sag fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at chambre commerciale, financière et économique de la Cour de cassation (kassationsdomstol, afdelingen for sager om kommercielle, finansielle og økonomiske anliggender) har fastslået, at handelsagenten ikke har en ret til godtgørelse, når ophævelsen af handelsagenturkontrakten forekommer under prøveperioden.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at i medfør af artikel 288, stk. 3, TEUF »[er] [e]t direktiv […] med hensyn til det tilsigtede mål bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til, men overlader det til de nationale myndigheder at bestemme form og midler for gennemførelsen«.
Som generaladvokaten ligeledes har fremhævet i punkt 34 i forslaget til afgørelse, forholder det sig således, at selv om direktiv 86/653 ikke er til hinder for fastsættelsen af en prøveperiode i en handelsagenturkontrakt, må retsvirkninger af en sådan prøveperiode, som vil kunne påvirke direktivets fulde virkning, imidlertid ikke i henhold til national ret tillægges en prøveperiode.
Det er på baggrund af ovennævnte betragtninger, at det skal efterprøves, om fastsættelsen af en prøveperiode i en handelsagenturkontrakt er til hinder for anvendelsen af godtgørelses- og erstatningsordningerne i henholdsvis artikel 17, stk. 2 og 3, i direktiv 86/653, hvis denne kontrakt ophæves under prøveperioden.
I henhold til Domstolens faste praksis skal rækkevidden af en EU-retlig bestemmelse, i det foreliggende tilfælde artikel 17 i direktiv 86/653, både vurderes ud fra dens indhold, dens formål og dens kontekst (dom af 16.4.2015, Angerer,
C-477/13
,
EU:C:2015:239
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Hvad angår ordlyden af denne artikel skal det for det første bemærkes, at i henhold til artikel 17, stk. 1, i direktiv 86/653 træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at handelsagenten »ved kontraktforholdets ophør« får godtgørelse eller skadeserstatning. På samme måde bestemmer dette direktivs artikel 17, stk. 3, at handelsagenten har ret til erstatning for den skade, som »ophøret af hans forhold til agenturgiveren« forvolder ham. Således er handelsagentens ret til godtgørelse eller erstatning betinget af ophøret af hans kontraktforhold til agenturgiveren.
Selv om fastsættelsen af en prøveperiode, således som anført af generaladvokaten i punkt 38 i forslaget til afgørelse, har til formål at gøre det lettere at ophæve en handelsagenturkontrakt, udgør ophævelsen af en sådan kontrakt under den i denne kontrakt fastsatte prøveperiode under alle omstændigheder »kontraktforholdets ophør«, eller et »[ophør] af [handelsagentens] forhold til agenturgiveren« som omhandlet i artikel 17, stk. 1 og 3, i direktiv 86/653.
Det skal i denne forbindelse præciseres, at det af de for Domstolen afgivne indlæg fremgår, at den retspraksis fra Cour de cassation (kassationsdomstol), hvortil er henvist i denne doms præmis 18, hvorefter handelsagenten ikke har en ret til godtgørelse, når ophævelsen af handelsagenturkontrakten forekommer under prøveperioden, bygger på den antagelse, at handelsagenturkontrakten ikke anses for at være endeligt indgået.
En sådan fortolkning har på ingen måde støtte i direktiv 86/653. Som anført af generaladvokaten i punkt 39 i forslaget til afgørelse eksisterer der i henhold til artikel 1 i direktiv 86/653 tværtimod et forhold mellem en handelsagent og en agenturgiver fra det øjeblik, hvor der indgås en kontrakt om enten at formidle salg eller køb af varer eller at formidle og afslutte sådanne forretninger for agenturgiverens regning, uanset om denne kontrakt omfatter en prøveperiode. Det følger heraf, at dette direktivs bestemmelser finder anvendelse fra det øjeblik en sådan kontrakt er indgået mellem agenturgiveren og handelsagenten, uanset om kontrakten fastsætter en prøveperiode.
For det andet fremgår det af artikel 17, stk. 2, litra a), i direktiv 86/653, at handelsagenten har ret til en godtgørelse, såfremt og i det omfang han har skaffet agenturgiveren nye kunder eller i betydeligt omfang har øget forretningerne med den bestående kundekreds, og forretningsforbindelserne med disse kunder fortsat vil give agenturgiveren betydelige fordele. I henhold til dette direktivs artikel 17, stk. 2, litra b), fastesættes størrelsen af denne godtgørelse desuden efter handelsagentens resultater i kontraktperioden. Det fremgår ydermere af ordlyden af direktivets artikel 17, stk. 3, at handelsagenten har ret til erstatning for den skade, som er forvoldt ham, og at sådan skade hovedsageligt opstår som følge af ophøret af hans forhold til agenturgiveren, hvilket berøver denne handelsagent provisionsbeløb, som ville have tilkommet ham i tilfælde af normal opfyldelse af kontrakten, samtidig med at agenturgiveren opnår væsentlig fordel af handelsagentens indsats, og/eller under omstændigheder, hvor handelsagenten ikke har kunnet afskrive de omkostninger og udgifter, som han efter henstilling fra agenturgiveren har afholdt med henblik på opfyldelse af kontrakten.
Som anført af generaladvokaten i punkt 26 og 50 i forslaget til afgørelse følger det af artikel 17, stk. 2 og 3, i direktiv 86/653, at godtgørelse- og erstatningsordningerne i denne bestemmelse ikke har til formål at sanktionere ophævelsen af kontrakten, men derimod at godtgøre agenten for dennes tidligere ydelser, som agenturgiveren fortsat drager fordel af efter ophøret af kontraktforholdet, eller for de omkostninger og udgifter, som han har afholdt med henblik på leverer disse ydelser. Denne agent skal således ikke fratages en godtgørelse eller erstatning alene af den grund, at ophævelsen af handelsagenturkontrakten forekom under prøveperioden, såfremt betingelser i denne artikel 17, stk. 2 og 3, er opfyldt.
Det følger således af ordlyden af denne artikel, at retten til godtgørelse og erstatning for den skade, der er sket, gælder, uanset om kontraktforholdet mellem agenturgiveren og handelsagenten ophører under prøvetiden.
Ovenstående betragtninger understøttes af den analyse af den sammenhæng, som artikel 17 i direktiv 86/653 indgår i, og formålet med dette direktiv.
Hvad for det første angår den sammenhæng, dette direktivs artikel 17 indgår i, skal det bemærkes dels, at samme direktivs artikel 18 indeholder en udtømmende opregning af de tilfælde, hvor der ikke skal udbetales godtgørelse eller erstatning. Et ophør af kontraktforholdet i prøveperioden fremgår ikke heraf. Eftersom artikel 18 udgør en undtagelse fra retten til godtgørelse og erstatning, skal den fortolkes strengt. Heraf følger, at denne artikel ikke skal fortolkes således, at der skal tilføjes en grund til fortabelse af godtgørelse eller erstatning, der ikke udtrykkeligt er fastsat i bestemmelsen (jf. i denne retning af 28.10.2010, Volvo Car Germany,
C-203/09
,
EU:C:2010:647
, præmis
). Hvis det antages, at der ikke skal udbetales godtgørelse eller erstatning, når ophøret af kontraktforholdet sker i prøveperioden, ville dette svare til at godkende en fortabelsesgrund, som ikke er omfattet i dette direktivs artikel 18.
Dels bemærkes, at artikel 19 i direktiv 86/653 forbyder parterne at fravige artikel 17 og 18 til skade for handelsagenten, før kontrakten er ophørt. Som anført af generaladvokaten i punkt 48 i forslaget til afgørelse svarer den omstændighed, at fastsættelsen af en prøveperiode i en handelsagenturkontrakt har til følge, at retten til godtgørelse og erstatning i henhold til dette direktiv artikel 17 ikke kan gøres gældende, til en sådan fravigelse til skade for handelsagenten. En handelsagent vil nemlig for samme indsats få tildelt godtgørelse eller få afslag herpå alene afhængigt af, om der er fastsat en prøveperiode i handelsagenturkontrakten.
Hvad for det andet angår formålet med direktiv 86/653 skal det bemærkes, at det fremgår af anden og tredje betragtning til dette direktiv, at det bl.a. har til formål at sikre handelsagentens retsbeskyttelse i forhold til agenturgiveren (dom af 17.5.2017, ERGO Poist’ovňa,
C-48/16
,
EU:C:2017:377
, præmis
).
Domstolen har i denne forbindelse fastslået, at dette direktivs artikel 17 og 18 har afgørende betydning, da de fastsætter det beskyttelsesniveau, som EU-lovgiver har fundet rimeligt at tildele handelsagenterne i forbindelse med oprettelsen af det indre marked (dom af 17.10.2013, Unamar,
C-184/12
,
EU:C:2013:663
, præmis
). Ifølge Domstolens faste praksis har samme direktivs artikel 17, 18 og 19 til formål at beskytte handelsagenten efter kontraktforholdets ophør. Den ordning, som er indført ved direktiv 86/653, er ufravigelig (dom af 9.11.2000, Ingmar,
C-381/98
,
EU:C:2000:605
, præmis
, og af 23.3.2006, Honyvem Informazioni Commerciali,
C-465/04
,
EU:C:2006:199
, præmis
).
Domstolen har ligeledes præciseret, at med hensyn til formålet med direktiv 86/653 er enhver fortolkning af dets artikel 17, som kan være til skade for handelsagenten, udelukket (jf. i denne retning dom af 26.3.2009, Semen,
C-348/07
,
EU:C:2009:195
, præmis
).
En fortolkning, hvorefter der ikke skal udbetale erstatning i tilfælde af ophør af kontraktforholdet i prøveperioden, er dermed ikke i overensstemmelse med den ufravigelige karakter af den ordning, som er indført med artikel 17 i direktiv 86/653. En sådan fortolkning, der vil gøre udbetalingen af en godtgørelse betinget af, om der er fastsat en prøveperiode i handelsagenturkontrakten uden hensyn til handelsagentens resultater eller til de omkostninger og udgifter, som han har haft – hvilket er i strid med denne artikel – udgør dermed af de samme grunde, som er anført ovenfor i præmis 32, en fortolkning til skade for handelsagenten, som vil få frataget enhver ret til godtgørelse alene af den grund, at den kontrakt, som forbinder ham med agenturgiveren, omfatter en prøveperiode.
Det skal derfor fastslås, at en fortolkning af artikel 17 i direktiv 86/653, hvorefter der ikke udbetales nogen godtgørelse eller erstatning, når handelsagenturkontrakten er opsagt under prøveperioden, ville være i strid med formålet med dette direktiv.
Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares således, at artikel 17 i direktiv 86/653 skal fortolkes således, at den godtgørelses- og erstatningsordning, som er foreskrevet i denne artikels stk. 2 og 3 i tilfælde af ophævelse af handelsagenturkontrakten, finder anvendelse, når denne ophævelse sker i løbet af den i aftalen fastsatte prøveperiode.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:

Artikel 17 i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter skal fortolkes således, at den godtgørelses- og erstatningsordning, som er foreskrevet i denne artikels stk. 2 og 3 i tilfælde af ophævelse af handelsagenturkontrakten, finder anvendelse, når denne ophævelse sker i løbet af den i aftalen fastsatte prøveperiode.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.