CELEX: 62014TJ0341
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika
Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas
Rahaliste vahendite külmutamine
Nende isikute, üksuste ja asutuste loetelu, kelle suhtes kohaldatakse rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamist
Hageja nime lisamine
Loetellu kandmise põhjendatuse tõendamine

Vaidluse taust
Hageja Serhii Kliuiev on Ukraina presidendi administratsiooni endise juhi Andrii Kliuievi vend.
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 5. märtsil 2014 ELL artikli 29 alusel vastu otsuse 2014/119/ÜVJP teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (
ELT L 66, lk 26
).
Otsuse 2014/119 artikli 1 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad või milles kontroll või kasutusõigus kuulub isikutele, kes on tuvastatud kui Ukraina riigivara seadusevastase omastamise eest vastutajad, Ukrainas inimõiguste rikkumise eest vastutavatele isikutele ning nendega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele, nii nagu nad on lisas loetletud.
2.   Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei anta otse ega kaudselt lisas loetletud füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste käsutusse ega nende toetamiseks.”
Sama artikli järgmistes lõigetes määratakse kindlaks kõnealuste piiravate meetmete kehtestamise tingimused.
Samal kuupäeval võttis nõukogu ELTL artikli 215 lõike 2 alusel vastu määruse (EL) nr 208/2014 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (
ELT L 66, lk 1
).
Kooskõlas otsusega 2014/119 näeb määrus nr 208/2014 ette kõnealuste piiravate meetmete võtmise ja määrab kindlaks nende piiravate meetmete tingimused sõnastuses, mis on sisuliselt identne viimati nimetatud otsuse sõnastusega.
Otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014 käsitletud isikute nimed on esitatud otsuse lisas ja määruse I lisas toodud loetelus (edaspidi „loetelu”), kus on eelkõige esitatud nende isikute loetellu kandmise põhjendused.
Hageja nimi on esitatud loetelus koos tuvastamisandmetega „ärimees, Andrii Kliuievi vend” ja järgmise põhjendusega:
Nõukogu avaldas 6. märtsil 2014 Euroopa Liidu Teatajas teatise isikutele, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, mis on sätestatud otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (
ELT C 66, lk 1
). Teatise kohaselt „[võivad a]sjaomased isikud esitada nõukogule koos täiendavate dokumentidega taotluse, et otsus nende kandmise kohta [...] loetelusse uuesti läbi vaadataks”. Teatises juhitakse asjaomaste isikute tähelepanu samuti „võimalusele vaidlustada nõukogu otsus [...] Üldkohtus vastavalt [ELTL] artikli 275 teises lõigus ning artikli 263 neljandas ja kuuendas lõigus sätestatud tingimustele”.
Otsust 2014/119 muudeti nõukogu 29. jaanuari 2015. aasta otsusega (ÜVJP) 2015/143 (
ELT L 24, lk 16
), mis jõustus 31. jaanuaril 2015. Mis puudutab nende isikute nimetamise kriteeriume, kelle suhtes kohaldatakse kõnealuseid piiravaid meetmeid, siis ilmneb selle otsuse artiklist 1, et otsuse 2014/119 artikli 1 lõige 1 asendati järgmise tekstiga:
„1.   Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad või mille kontroll või kasutusõigus kuulub Ukraina riigivara seadusvastase omastamise eest vastutavatena tuvastatud isikutele ja Ukrainas inimõiguste rikkumise eest vastutavatele isikutele ning nendega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele, nii nagu on loetletud lisas.
Käesoleva otsuse kohaldamise eesmärgil kuuluvad Ukraina riigivara seadusvastase omastamise eest vastutavatena tuvastatud isikute hulka isikud, kelle suhtes Ukraina ametiasutused on algatanud uurimise seoses järgmisega:
a)
Ukraina avaliku sektori vahendite või vara seadusvastane omastamine või sellele kaasaaitamine või
b)
ametiseisundi kuritarvitamine avaliku võimu kandjana eesmärgiga saavutada põhjendamatu eelis endale või kolmandale isikule ja põhjustades sellega Ukraina avaliku sektori vahendite või vara vähenemise või sellele tegevusele kaasaaitamine.”
Nõukogu 29. jaanuari 2015. aasta määrus (EL) 2015/138, millega muudetakse määrust nr 208/2014 (
ELT L 24, lk 1
), muutis viimati nimetatud määrust kooskõlas otsusega 2015/143.
Seejärel muudeti otsust 2014/119 ja määrust nr 208/2014 nõukogu 5. märtsi 2015. aasta otsusega (ÜVJP) 2015/364, millega muudetakse otsust 2014/119 (
ELT L 62, lk 25
), ja nõukogu 5. märtsi 2015. aasta rakendusmäärusega (EL) 2015/357, millega rakendatakse määrust nr 208/2014 (
ELT L 62, lk 1
). Otsusega 2015/364 muudeti otsuse 2014/119 artiklit 5, pikendades piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. juunini 2015. Seega asendas rakendusmäärus nr 2015/357 määruse nr 208/2014 I lisa.
Otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357 jäeti hageja nimi loetellu tuvastamisandmetega „Andrii Kliuievi vend, ärimees”, millele järgnes uus põhjendus:
Nõukogu võttis 5. juunil 2015 vastu otsuse (ÜVJP) 2015/876, millega muudetakse otsust 2014/119 (
ELT L 142, lk 30
), ja rakendusmääruse (EL) 2015/869, millega rakendatakse määrust nr 208/2014 (
ELT L 142, lk 1
). Otsusega 2015/876 asendati esiteks otsuse 2014/119 artikkel 5 ja pikendati piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. oktoobrini 2015, ning teiseks muudeti viimati nimetatud otsuse lisa. Rakendusmäärusega 2015/869 muudeti selle tulemusel määruse nr 208/2014 I lisa.
Otsusega 2015/876 ja rakendusmäärusega 2015/869 jäeti hageja nimi loetellu pealkirjaga „Andrii Kliuievi vend, ärimees” ja uue põhjendusega, mis on sõnastatud järgmiselt:
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 15. mail 2014.
Nõukogu esitas 12. augustil 2014 ja 18. detsembril 2014 Üldkohtu kohtusekretäri ametijuhendi artikli 18 lõike 4 alusel põhjendatud taotluse, et kostja vastuse ja vasturepliigi teatavate lisade sisu ei tsiteeritaks selle kohtuasjaga seotud dokumentides, millele üldsusel on juurdepääs.
Euroopa Komisjon esitas 18. septembril 2014 Üldkohtu kantseleisse avalduse käesolevas asjas menetlusse astumiseks nõukogu nõuete toetuseks. Üldkohtu üheksanda koja esimees andis 6. novembri 2014. aasta määrusega menetlusse astumise loa. Üldkohtu kantseleisse 17. detsembril 2014 saabunud dokumendiga loobus komisjon menetlusse astuja seisukohtade esitamisest.
Üldkohtu kodukorra artiklis 89 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames palus Üldkohus 14. augustil 2015 esitada pooltel oma märkused küsimuses, kas hagejal säilis põhjendatud huvi esitada hagi pärast seda, kui tema nime loetellu kandmise põhjendust oli muudetud ning otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357 oli tema suhtes piiravate meetmete kehtivust pikendatud kuni 6. juunini 2015, ning jaatava vastuse korral, milliste väidete suhtes see huvi püsis. Pooled täitsid need nõuded määratud tähtaja jooksul. Samuti esitasid pooled määratud tähtajal oma seisukohad vastusena esitatud küsimustele.
Üldkohtu kantseleisse 12. augustil 2015 saabunud dokumendis muutis hageja oma nõudeid kohtuasjas T‑341/14 nii, et nõudis ka otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse 2015/869 tühistamist. Nõukogu esitas 14. septembril 2015 põhjendatud taotluse vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 66, taotledes et nõuete muutmise avalduse kohta esitatud seisukohtade teatavate lisade sisu ei tsiteeritaks selle kohtuasjaga seotud dokumentides, millele üldsusel on juurdepääs.
Poolte kohtukõned ja Üldkohtu küsimustele antud vastused kuulati ära 24. septembri 2015. aasta kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
—
tühistada teda puudutavas osas otsus 2014/119 ja määrus nr 208/2014;
—
tühistada teda puudutavas osas otsus 2015/876 ja rakendusmäärus 2015/869;
—
mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu, keda toetab komisjon, palub Üldkohtul:
—
jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
—
tunnistada nõuete muutmise avaldus vastuvõetamatuks või teise võimalusena põhjendamatuks;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 tühistamise nõuded hagejat puudutavas osas
Hageja põhjendatud huvi säilimine
Nagu eespool punktides 12 ja 13 märgitud, muudeti otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357 hageja nime loetellu kandmise põhjendust ning pikendati piiravate meetmete kohaldamist tema suhtes kuni 6. juunini 2015. Otsusega 2015/876 ja rakendusmäärusega 2015/869 muudeti seejärel nimetatud kande põhjendust ja pikendati piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. oktoobrini 2015.
Hageja ei vaidlustanud hagiga otsust 2015/364 ega rakendusmäärust 2015/357, mis muutusid seega tema suhtes lõplikuks. Seevastu muutis ta oma nõudeid käesolevas asjas nii, et nendega oleks hõlmatud ka otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse 2015/869 tühistamise nõuded.
Nõukogu, keda toetab komisjon, väidab, et kuna hageja ei vaidlustanud otsust 2015/364 ega rakendusmäärust 2015/357, millega asendati otsusega 2014/119 ja määrusega nr 208/2014 kehtestatud piiravad meetmed, siis aktsepteeris ta vaikimisi enda suhtes nende meetmete kohaldamist ja kaotas seega põhjendatud huvi. Hageja nõuete muutmisele, et nendega oleks hõlmatud ka otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse 2015/869 tühistamise nõuded, ei saa ka viidata hageja põhjendatud huvi säilimise toetuseks, sest see on ainetu ja vastuvõetamatu.
Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et nii vaidluse ese kui ka hageja põhjendatud huvi peavad säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, kuna vastasel juhul võib otsuse tegemise vajadus ära langeda; see tähendab, et hagi tulemusel peab selle esitanud poolel olema võimalik saada mingit kasu (vt selle kohta analoogia alusel kohtuotsus, 6.6.2013, Ayadi vs. komisjon,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et kuigi vaidlustatud akti õigusvastaseks tunnistamisega iseenesest ei kaasne varalise kahju või eraelu puutumatuse riive hüvitamist, võib see siiski puudutatud isiku rehabiliteerida või kujutada endast teatavat mittevaralise kahju (mida ta selle õigusvastasuse tulemusel kandma pidi) hüvitamise viisi, ning see võib õigustada tema põhjendatud huvi säilimist (vt selle kohta kohtuotsus, 28.5.2013, Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon,
C‑239/12 P
, EKL,
EU:C:2013:331
, punktid
–
).
Käesoleval juhul väidab hageja oma seisukohtades nõukogu ja komisjoni vastuste kohta Üldkohtu kirjalikult esitatud küsimusele (vt punkt 19 eespool), et kuigi tema suhtes võetud piiravad meetmed asendati uute meetmetega, on tal esiteks säilinud õigus esitada võimaliku vastutuse tuvastamise hagi seoses ajavahemikuga, mil õigusvastane meede oli kehtiv, ning teiseks on tal säilinud huvi tema maine teatavas ulatuses taastamise vastu.
Seoses asjaoluga, et ta ei vaidlustanud otsust 2015/364 ega rakendusmäärust 2015/357, väidab hageja, et kuna nendega pikendati piiravaid meetmeid tema suhtes ainult kuue kuu võrra, see tähendab kuni 6. juunini 2015, oli ebatõenäoline, et kohtuasi jõuaks lahendini enne meetmete järgmist muutmist. Ta lisab, et ta muutis sellest hoolimata oma nõudeid seoses otsusega 2015/876 ja rakendusmäärusega 2015/869, millega hiljem pikendati tema suhtes piiravaid meetmeid, ning et seetõttu on tal käesolevas asjas säilinud põhjendatud huvi.
Tuleb märkida, et hagejal säilib põhjendatud huvi, kuna otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 õigusvastasuse tuvastamine võib olla aluseks seejärel esitatud mittevaralise ja varalise kahju hüvitamise hagile, et hüvitataks nende õigusaktide kohaldamise ajal, see tähendab ajavahemikul 6. märtsist 2014 kuni 6. märtsini 2015 nende tõttu tekitatud kahju (vt selle kohta analoogia alusel kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, punkt
eespool,
EU:C:2013:331
, punkt
).
Asjaolu, et otsus 2014/119 ja määrus nr 208/2014 ei ole enam jõus, kuna neid on hageja osas muudetud otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357, ei saa võrdsustada algul vastu võetud õigusaktide võimaliku tühistamisega Üldkohtu poolt, kuivõrd nimetatud muudatus ei tähenda nende aktide õigusvastasuse tuvastamist (vt selle kohta analoogia alusel kohtuotsus, 11.6.2014, Syria International Islamic Bank vs. nõukogu,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb järeldada, et hageja põhjendatud huvi säilib, ehkki teda puudutavaid piiravaid meetmeid on muudetud ja hoolimata asjaolust, et ta ei vaidlustanud otsust 2015/364 ja rakendusmäärust 2015/357.
Otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 tühistamise nõuete põhjendatus
Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks seitse väidet. Esimese väite kohaselt puudub õiguslik alus. Teise väite kohaselt ei ole järgitud loetellu kandmise kriteeriume. Kolmanda väite kohaselt on rikutud kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele. Neljas väide käsitleb puudulikku põhjendamist. Viienda väite kohaselt on rikutud omandiõigust ja õigust mainele. Kuuenda väite kohaselt on tehtud faktiviga ja ilmne hindamisviga ning seitsmenda väite kohaselt on tehtud viga tõendite hindamisel.
Teise, kuuenda ja seitsmenda väitega, mida tuleb analüüsida esimesena, väidab hageja peamiselt seda, et meede võeti tema suhtes vastu ilma piisavalt kindla faktilise aluseta. Eelkõige ei ole tema sõnul tõendatud, et ta vastutas Ukrainas riigi rahaliste vahendite omastamise eest või inimõiguste rikkumise eest, või et ta oli sellisena tuvastatud isikuga seotud, ega ka see, et tema suhtes oli algatatud uurimine.
Nõukogu väidab, et Ukraina peaprokuröri büroo 3. märtsi 2014. aasta kiri Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale (edaspidi „3. märtsi 2014. aasta kiri”) sisaldas piisavalt faktilisi asjaolusid, et põhjendada hageja suhtes otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 vastuvõtmist, ning et nende õigusaktide vastuvõtmisest hilisemad tõendid kinnitasid, et hageja suhtes oli Ukrainas alustatud eeluurimist seoses kriminaalmenetlusega riigi rahaliste vahendite omastamises, mille põhjal võis asuda seisukohale, et loetellu kandmise üldkriteerium oli täidetud, olenemata sellest, millisele tulemusele uurimises jõutakse.
Nõukogu rõhutab ka seda, et eristada tuleb ühelt poolt Ukrainas pooleli olevat kriminaalmenetlust, mille käigus hageja saab ennast kaitsta vastavalt Ukraina kriminaalmenetluse normidele, ning teiselt poolt ajutisi ja tagasipööratavaid meetmeid, millega külmutatakse hageja vara Euroopa Liidu tasandil ja mille võtmiseks ei pea nõukogu tõendama rikkumisi, mille tõttu on hageja suhtes algatatud uurimine.
Tuleb meenutada, et ehkki nõukogul on ulatuslik kaalutlusõigus seoses üldiste kriteeriumidega, mida peab piiravate meetmete vastuvõtmisel arvestama, nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda või jätta konkreetse isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis puudutab seda isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab kõnealuse otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud väidetud asjaolude kontrollimist, mistõttu kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste tõepärasuse abstraktse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse põhjendamise jaoks piisavaks, on piisavalt täpselt ja konkreetselt tõendatud (vt kohtuotsus, 21.4.2015, Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
, EKL,
EU:C:2015:248
, punktid
ja
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas näeb otsuse 2014/119 artikli 1 lõikes 1 sätestatud kriteerium ette, et piiravad meetmed kehtestatakse isikutele, kes on tuvastatud kui riigivara seadusvastase omastamise eest vastutajad. Lisaks nähtub kõnealuse otsuse põhjendusest 2, et nõukogu võttis need meetmed „eesmärgiga tugevdada õigusriigi [...] põhimõtteid Ukrainas”.
Hageja nimi kanti loetellu põhjusel, et ta on „[i]sik, kelle suhtes algatati Ukrainas uurimine tema osalemise kohta kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja”. Sellest tuleneb, et nõukogu leidis, et hageja suhtes toimus vähemalt uurimine või esialgne uurimine, mis ei olnud (või ei olnud veel) viinud ametliku süüdistuse esitamiseni seoses tema eeldatava seotusega riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamises.
Põhjendamaks hageja nime kandmist loetellu, viitab nõukogu 3. märtsi 2014. aasta kirjale ja teistele tõenditele, mis on otsusest 2014/119 ja määrusest nr 208/2014 hilisemad.
3. märtsi 2014. aasta kirja esimeses osas on märgitud, et „Ukraina õiguskaitseorganid” on algatanud rea kriminaalmenetlusi, et uurida kuritegusid, mille on toime pannud endised kõrged riigiametnikud, kelle nimed on allpool loetletud ja kelle suhtes võimaldas eespool viidatud kuritegude uurimine tuvastada suurte summade ulatuses riigivara omastamist ja selle hilisemat õigusvastast ülekandmist Ukrainast välja.
3. märtsi 2014. aasta kirja teises osas on lisatud, et „uurimise käigus kontrollitakse teiste varasemaid ametivõime esindavate kõrgete riigiametnike osalust sama liiki kuritegudes” ja et lähiajal on plaanis teavitada neid selle uurimise algatamisest. Nende kõrgete ametnike nimed, sealhulgas hageja nimi, on samuti kohe selle järel loetletud.
Kohtuasja toimikus on 3. märtsi 2014. aasta kiri nõukogu poolt käesolevas menetluses esitatud tõenditest ainus tõend, mis eelneb otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 vastuvõtmisele. Seetõttu tuleb nende aktide õiguspärasust hinnata üksnes selle tõendi alusel.
Seega tuleb kontrollida, kas 3. märtsi 2014. aasta kiri on piisav tõend, et kinnitada järeldust, et hageja oli tuvastatud „kui Ukraina riigivara seadusvastase omastamise eest vastutaja […]” otsuse 2014/119 artikli 1 lõike 1 tähenduses.
Ehkki nagu nõukogu rõhutab, pärineb 3. märtsi 2014. aasta kiri kolmanda riigi kõrgest justiitsasutusest (st Ukraina peaprokuröri büroo), on selles kirjas üksnes üldine kinnitus, mille kohaselt toimub endiste kõrgete riigiametnike (sh hageja) suhtes uurimine, mille käigus tahetakse sisuliselt kontrollida nende isikute osalust riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamises. Kirjas ei ole nimelt ühtegi täpsustust nende tegude tuvastamise kohta, mis olid Ukraina ametivõimude teostatava uurimise esemeks, ning veelgi vähem hageja kas või eeldatava isikliku vastutuse kohta seoses nende tegudega.
Nagu märgib nõukogu, siis vastab küll tõele, et liidu kohus on tuvastanud piiravate meetmete kohaldamise kontekstis, et isiku tuvastamine rikkumise eest vastutavana ei tähenda tingimata sellise rikkumise eest süüdimõistmist (vt selle kohta kohtuotsused, 5.3.2015, Ezz jt vs. nõukogu,
C‑220/14 P
, EKL,
EU:C:2015:147
, punkt
, ja 27.2.2014, Ezz jt vs. nõukogu,
T‑256/11
, EKL,
EU:T:2014:93
, punktid
–
).
Siiski oli eespool punktis 47 viidatud kohtuotsuste aluseks olnud asjades hagejate suhtes tehtud vähemalt asjassepuutuva kolmanda riigi peaprokuröri määrus nende vara arestimiseks, ja selle määruse oli heaks kiitnud kriminaalkohus (kohtuotsus Ezz jt vs. nõukogu, punkt
eespool,
EU:T:2014:93
, punkt
). Seetõttu tugines nendes kohtuasjades hagejate suhtes piiravate meetmete võtmine konkreetsetele faktilistele asjaoludele, millest nõukogu oli teavitatud.
Käesolevas asjas tuleb märkida esiteks, et nõukogul ei olnud teavet asjaoludest või tegevusest, mida Ukraina ametiasutused olid hagejale konkreetselt süüks pannud, ja teiseks, et tema viidatud 3. märtsi 2014. aasta kiri – isegi kui seda hinnata selle kontekstis – ei saa endast kujutada piisavalt kindlat faktilist alust eespool punktis 38 viidatud kohtupraktika tähenduses, et kanda hageja nimi loetellu põhjendusega, et ta oli tuvastatud kui riigivara omastamise eest „vastutaja”.
Olenemata selle menetluse etapist, mida hageja suhtes läbi viidi, ei saanud nõukogu võtta hageja suhtes vastu piiravaid meetmeid, kui talle ei olnud teada need riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise teod, milles Ukraina ametivõimud hagejat konkreetselt süüdistasid. Nimelt ainult neid tegusid teades oleks nõukogu olnud võimeline tuvastama, et neid võis esiteks kvalifitseerida riigivara omastamiseks ja teiseks, et need võisid kahtluse alla seada Ukraina õigusriigi, mille tugevdamine ja toetamine – nagu eespool punktis 39 märgitud – on kõnealuste piiravate meetmete vastuvõtmisega taotletud eesmärk.
Lisaks peab liidu pädev asutus vaidlustamise korral tõendama puudutatud isiku vastu kasutatud põhjenduste põhjendatust, mitte puudutatud isik ise ei pea tõendama nende põhjenduste alusetust (kohtuotsused, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
, EKL,
EU:C:2013:518
, punktid
ja
, ja 28.11.2013, nõukogu vs. Fulmen ja Mahmoudian,
C‑280/12 P
, EKL,
EU:C:2013:775
, punktid
ja
).
Kõike eelnevat silmas pidades ei ole hageja nime loetelusse kandmisel järgitud kriteeriume, mis on otsuses 2014/119 kehtestatud nende isikute nimetamiseks, kelle suhtes kõnealuseid piiravaid meetmeid kohaldatakse.
Kuna teine, kuues ja seitsmes väide on põhjendatud, tuleb hagi otsuse 2014/119 tühistamise nõudes hagejat puudutavas osas rahuldada, ilma et oleks vaja võtta seisukohta hageja esitatud ülejäänud väidete kohta.
Samal põhjusel tuleb määrus nr 208/2014 tühistada hagejat puudutavas osas.
Otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse 2015/869 tühistamise nõuded hagejat puudutavas osas
Nõuete muutmise avalduses taotleb hageja otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse 2015/869 tühistamist teda puudutavas osas.
Nõukogu, keda toetab komisjon, väidab kõigepealt, et nõuete muutmise avaldus on vastuvõetamatu. Esiteks ei saanud hageja muuta otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 tühistamise nõudeid teda puudutavas osas nii, et need nõuded hõlmaksid ka otsust 2015/876 ja rakendusmäärust 2015/869, kuna otsus 2014/119 ja määrus nr 208/2014 olid juba asendatud otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357. Otsus 2015/876 ja rakendusmäärus 2015/869 seega ainult muutsid nõukogu arvates otsust 2015/364 ja rakendusmäärust 2015/357 ega puudutanud otsust 2014/119 ja määrust nr 208/2014.
Teiseks väidab nõukogu, et nõuete muutmise avaldus ei sisalda põhjendusi, samas kui see oleks pidanud kodukorra artikli 86 lõike 3 kohaselt neid sisaldama, arvestades uut faktilist ja juriidilist olukorda ‐ see tähendab otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse nr 2015/869 jõustumisega seotud olukorda ‐ uute meetmete võtmise päeval.
Samuti väidab komisjon, et nõuete muutmise avaldus ei ole igal juhul põhjendatud.
Väljakujunenud kohtupraktikas on leitud, et kui algselt vaidlustatud akt asendatakse menetluse käigus samasuguse esemega aktiga, tuleb seda akti käsitada uue asjaoluna, mis lubab hagejal oma nõudeid ja väiteid muuta (vt selle kohta kohtuotsus, 5.11.2014, Mayaleh vs. nõukogu,
T‑307/12 ja T‑408/13
, EKL,
EU:T:2014:926
, punkt
).
Samuti tuleb meenutada, et kodukorra artikli 86 lõike 3 kohaselt sisaldab nõuete muutmise avaldus vajaduse korral muu hulgas väiteid ja argumente, mida muudetakse.
Käesoleval juhul see nii aga ei ole. Nimelt tuleb meenutada, et otsuse 2014/119 lisa ja määruse nr 208/2014 I lisa asendati vastavalt otsusega 2015/364 ja määrusega 2015/357. Nagu eespool punktis 13 selgitatud, jäeti hageja nimi selle muudatuse järgselt loetellu uue põhjendusega. Hageja ei vaidlustanud neid akte uue eraldi hagiga ega nõuete muutmise avaldusega.
Seejärel „muudeti” kõnealuseid lisasid otsusega 2015/876 ja rakendusmäärusega 2015/869. Nagu eespool punktis 15 selgitatud, jäeti selle muudatuse järgselt hageja nimi loetellu uue põhjendusega. Need aktid on nõuete muutmise avalduse ese.
Hageja nime loetellu kandmise põhjendused olid järgmised.
Kõigepealt kanti hageja nimi otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014 toodud loetellu järgmise põhjendusega: „[i]sik, kelle suhtes algatati Ukrainas uurimine tema osalemise kohta kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja”.
Seejärel jäeti hageja nimi otsuses 2015/364 ja määruses 2015/357 sisalduvasse loetellu põhjendusega: „[i]sik, kelle suhtes Ukraina asutused on algatanud uurimise seoses osalemisega riigile kuuluvate rahaliste vahendite või vara omastamises ning seoses ametiseisundi kuritarvitamisega avaliku võimu kandja poolt, et saada põhjendamatut kasu endale või kolmandale isikule, põhjustades seeläbi kahju Ukraina riigi rahalistele vahenditele või varale” ja „[i]sik, kes on seotud loetellu kantud isikuga (Andrii Petrovych Kliuiev), kelle suhtes Ukraina asutused algatasid kriminaalmenetluse seoses riigile kuuluvate rahaliste vahendite või vara omastamisega”.
Lõpuks jäeti hageja nimi otsuses 2015/876 ja rakendusmääruses 2015/869 toodud loetellu, kuna ta oli „[i]sik, kelle suhtes Ukraina ametivõimud on algatanud uurimise seoses osalemisega riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamises” ja „[i]sik, kes on seotud loetellu kantud isikuga (Andrii Petrovych Kliuiev), kelle suhtes Ukraina asutused algatasid kriminaalmenetluse seoses riigile kuuluvate rahaliste vahendite või vara omastamisega”.
Seega põhjendus, millega hageja nimi kanti loetellu seoses otsusega 2015/876 ja rakendusmäärusega 2015/869 ja mida on silmas peetud nõuete muutmise avalduses, on sisuliselt erinev sellest, kuidas on loetellu kandmist põhjendatud otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014, mis on hagiavalduse ese.
Kui nimelt otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014 sisalduvas hageja nime loetellu kandmise põhjenduses viidati lihtsalt uurimisele Ukrainas seoses osalemisega kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja, siis otsuses 2015/876 ja rakendusmääruses 2015/869 toodud hageja nime loetellu kandmise põhjendus sisaldab rohkem selgitusi nende põhjuste kohta, miks hageja suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid ning lisatud on eelkõige viide tema seosele loetellu kantud isikuga, nimelt tema vennaga Andrii Kliuieviga, kelle suhtes Ukraina asutused algatasid kriminaalmenetluse seoses riigile kuuluvate rahaliste vahendite või vara omastamisega.
Sellega seoses tuleb märkida, et hageja väidab hagiavalduses peamiselt seda, et tema nime loetellu kandmine ei ole põhjendatud ega põhine tõenditel ning et ta ei ole saanud konkreetset teavet tema suhtes käiva uurimise kohta.
Kuigi aga eespool punktis 69 viidatud argumendid on hageja nime loetellu kandmise tõendite osas põhjendatud, nagu nähtub eespool punktidest 35–53, tuleb tõdeda, et hageja nime loetellu kandmise põhjendus otsuses 2015/876 ja rakendusmääruses 2015/869 põhineb muudel nõukogu poolt käesolevas menetluses esitatud tõenditel. Ehkki viimati nimetatud tõendid, mis on otsusest 2014/119 ja määrusest nr 208/2014 hilisemad, ei ole asjakohased eelmainitud esialgse loetellu kandmise õiguspärasuse hindamiseks, tuleb neid siiski arvesse võtta siis, kui hinnatakse hilisemate õigusaktidega hageja nime loetelusse jätmise õiguspärasust.
Sellest järeldub, et kuna hageja ainult teatas ilma täiendavate selgitusteta, et tema esialgsed nõuded, millega ta taotles otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 tühistamist teda puudutavas osas, hõlmavad ka teda puudutavas osas otsust 2015/876 ja rakendusmäärust 2015/869, ei esitanud ta ühtegi asjaolu, mis seaks kahtluse alla nende aktide põhjendatuse ja võimaldaks Üldkohtul hinnata nende seaduslikkust.
Seega tuleb järeldada, et nõuete muutmise avaldus ei vasta kodukorra artikli 86 lõikes 3 sätestatud tingimustele.
Järelikult tuleb otsuse 2015/876 ja rakendusmääruse 2015/869 hagejat puudutavas osas tühistamise nõuded jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Otsuse 2014/119 osalise tühistamise ajaline mõju
Juhul kui Üldkohus tühistab otsuse 2014/119 hagejat puudutavas osas, on nõukogu arvates vaja, et otsuse tagajärjed jääksid hageja suhtes ELTL artikli 264 teise lõigu kohaselt kehtima kuni määruse nr 208/2014 osalise tühistamise jõustumiseni, et tagada õiguskindlus ning õiguskorra järjekindlus ja ühtsus.
Hageja vaidleb neile argumentidele vastu.
Olgu meenutatud, et otsust 2014/119 muudeti otsusega 2015/364, millega asendati loetelu alates 7. märtsist 2015 ja pikendati piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. juunini 2015. Nende muudatuste tulemusel jäeti hageja nimi loetellu uue loetellu kandmise põhjendusega (vt punktid 12 ja 13 eespool).
Seejärel muudeti otsust 2014/119 otsusega 2015/876, millega pikendati piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. oktoobrini 2015 ja muudeti loetelu alates 7. juunist 2015. Nende muudatuste tulemusel kanti hageja nimi loetellu uue loetellu kandmise põhjendusega (vt punktid 14 ja 15 eespool).
Järelikult kehtib praegu hageja suhtes uus piirav meede. Sellest järeldub, et otsuse 2014/119 tühistamine hagejat puudutavas osas ei too kaasa hageja nime kustutamist loetelust.
Seega ei ole vaja jätta kehtima otsuse 2014/119 tagajärgi hagejat puudutavas osas.
Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikes 2 on ette nähtud, et kui kaotanud poolel on mitu isikut, otsustab Üldkohus kohtukulud jagada. Kuna käesolevas asjas on kohtuotsus seoses hagis esitatud tühistamisnõudega tehtud nõukogu kahjuks, tuleb vastavalt hageja nõudele mõista selle nõudega seotud kohtukulud välja nõukogult. Kuna hageja nõuete muutmise avalduses esitatud tühistamisnõuet ei rahuldatud, siis tuleb vastavalt nõukogu nõudele mõista selle nõudega seotud kohtukulud välja hagejalt.
Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel kannavad menetlusse astunud institutsioonid ise oma kohtukulud. Seega kannab komisjon ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda)
otsustab:

1.
Tühistada nõukogu 5. märtsi 2014. aasta otsus 2014/119/ÜVJP teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas ja nõukogu 5. märtsi 2014. aasta määrus (EL) nr 208/2014 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas osas, milles Serhii Kliuievi nimi on kantud nende isikute, üksuste ja asutuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid.

2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3.
Hagis esitatud tühistamisnõude osas jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja S. Kliuievi kohtukulud.

4.
Nõuete muutmise avalduses esitatud tühistamisnõude osas jätta S. Kliuievi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja nõukogu kohtukulud.

5.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.

Berardis
Czúcz
Popescu
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 28. jaanuaril 2016 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)   Kohtumenetluse keel: inglise.