CELEX: 62020CJ0431
Odvolanie
Inštitucionálne právo
Jednotný štatút európskeho poslanca
Európski poslanci zvolení v talianskych volebných obvodoch
Zmena práv na dôchodok
Akt spôsobujúci ujmu
Predbežné stanovisko
Samostatné právne účinky

Svojím odvolaním sa Carlo Tognoli a i. domáhajú zrušenia uznesenia Všeobecného súdu Európskej únie z 3. júla 2020, Tognoli a i./Parlament (
T‑395/19, T‑396/19, T‑405/19, T‑408/19, T‑419/19, T‑423/19, T‑424/19, T‑428/19, T‑433/19, T‑437/19, T‑443/19, T‑455/19, T‑458/19 à T‑462/19, T‑464/19, T‑469/19 a T‑477/19
, neuverejnené, ďalej len napadnuté uznesenie,
EU:T:2020:302
), ktorým Všeobecný súd zamietol ako zjavne neprípustné ich žaloby o neplatnosť oznámení z 11. apríla 2019, ktoré vydal vedúci oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva pre financie Európskeho parlamentu a ktoré sa týkali úpravy výšky dôchodkov, na ktoré majú nárok po nadobudnutí účinnosti, 1. januára 2019, rozhodnutia č. 14/2018 Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Úrad predsedníctva Poslaneckej snemovne, Taliansko) (ďalej len „sporné oznámenia“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobcovia sú buď bývalými poslancami Európskeho parlamentu, zvolenými v Taliansku, alebo pozostalými manželkami bývalých poslancov tejto inštitúcie. Každý z nich poberá z tohto dôvodu starobný dôchodok alebo pozostalostný dôchodok.
Dňa 12. júla 2018 Úrad predsedníctva poslaneckej snemovne rozhodol, že sa podľa odvodového systému prepočíta výška dôchodkov bývalých členov tejto snemovne za roky odpracované vo funkcii do 31. decembra 2011 (ďalej len „rozhodnutie č. 14/2018“).
Doplnením poznámky k výplatným páskam dôchodkov odvolateľov za január 2019 ich Parlament upozornil na skutočnosť, že výška ich dôchodkov sa môže upraviť na základe výkonu rozhodnutia č. 14/2018 a že tento nový výpočet by prípadne mohol viesť k vymáhaniu neoprávnene vyplatených súm.
Nedatovaným oznámením vedúceho oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva pre financie Parlamentu, ktoré bolo priložené k výplatným páskam dôchodkov odvolateľov za február 2019, ich Parlament najprv informoval, že jeho právna služba potvrdila automatickú uplatniteľnosť rozhodnutia č. 14/2018 na ich situáciu. Toto oznámenie ďalej spresňovalo, že hneď ako Parlament dostane potrebné informácie od Camera dei deputati (Poslanecká snemovňa, Taliansko), oznámi odvolateľom, v akej novej výške boli stanovené ich dôchodkové práva a počas najbližších dvanástich mesiacov pristúpi k vymáhaniu prípadného preplatku. Napokon toto oznámenie informovalo odvolateľov, že o konečnom určení ich dôchodkových práv sa rozhodne formálne prijatým aktom, proti ktorému bude možné podať sťažnosť alebo žalobu o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ.
Následne tento vedúci oddelenia týmito spornými oznámeniami informoval odvolateľov, že výška ich dôchodkov sa upraví o zníženie sumy podobných dôchodkov vyplácaných v Taliansku bývalým poslancom vnútroštátneho parlamentu na základe rozhodnutia č. 14/2018. V týchto oznámeniach sa tiež spresňovalo, že výška dôchodkov odvolateľov bude upravená od apríla 2019 podľa návrhu o stanovení dôchodkových práv v novej výške, predloženého v prílohe uvedených oznámení. Okrem toho bola v tých istých oznámeniach odvolateľom poskytnutá lehota 30 dní, ktorá začala plynúť doručením týchto oznámení, na predloženie pripomienok. V prípade nepredloženia takýchto pripomienok v stanovenej lehote sa mali sporné oznámenia považovať za právoplatné, čo by znamenalo najmä vrátenie neoprávnene prijatých súm za január až marec 2019.
E‑mailmi zaslanými medzi 13. májom a 4. júnom 2019 odvolatelia odovzdali svoje pripomienky príslušnej službe Parlamentu. E‑mailmi zaslanými medzi 22. májom a 24. júnom 2019 Parlament potvrdil doručenie týchto pripomienok a oznámil odvolateľom, že odpoveď im bude poskytnutá po preskúmaní ich tvrdení.
Po podaní žaloby na Všeobecnom súde vedúci oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva Parlamentu pre financie listami z 20. júna (vec T‑396/19), 8. júla (veci T‑405/19, T‑408/19, T‑443/19 a T‑464/19), 15. júla (veci T‑419/19, T‑433/19, T‑455/19, T‑458/19 až T‑462/19, T‑469/19 a T‑477/19) a 23. júla 2019 (veci T‑395/19, T‑423/19, T‑424/19 a T‑428/19), odpovedal odvolateľom na zaslané pripomienky tak, že neobsahovali nič, čo by mohlo odôvodniť zmenu stanoviska Parlamentu, ako bolo vyjadrené v sporných oznámeniach, a že v dôsledku toho sa práva na dôchodok, ako aj plán vymáhania neoprávnene vyplatených súm tak, ako boli prepočítané a oznámené v prílohe uvedených oznámení, stali konečnými.
Vzhľadom na osobitosti situácie Eugenia Melandriho, ktorý požiadal o uplatnenie výnimky založenej na výške jeho príjmov, Parlament ku dňu vydania napadnutého uznesenia ešte právoplatne nerozhodol o jeho situácii.
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnuté uznesenie
Návrhmi podanými do kancelárie Všeobecného súdu medzi 28. júnom a 8. júlom 2019 odvolatelia podali žaloby, v ktorých navrhovali zrušenie sporných oznámení.
Parlament 16., 19. a 24. septembra 2019 samostatnými podaniami vzniesol námietku neprípustnosti týchto žalôb.
Medzi 19. septembrom a 4. októbrom 2019 odvolatelia s výnimkou Emmy Allione a Eugenia Melandriho podali návrhy na úpravu svojich žalôb.
Dňa 15. januára 2020 Všeobecný súd rozhodol spojiť preskúmanie žalôb o neplatnosť podaných jednotlivo žalobcami.
Napadnutým uznesením prijatým podľa článku 126 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu uvedený súd zamietol žaloby podané odvolateľmi ako zjavne neprípustné.
Všeobecný súd najprv v bode 57 napadnutého uznesenia uviedol, že sporné oznámenia nepredstavujú akty spôsobujúci ujmu, a preto nemôžu byť predmetom žaloby o neplatnosť v zmysle článku 263 ZFEÚ. V dôsledku toho v bode 63 napadnutého uznesenia zamietol ako zjavne neprípustnú prvú časť návrhov odvolateľov na zrušenie týchto oznámení.
Na odôvodnenie tohto posúdenia v prvom rade v bodoch 51 až 53 napadnutého uznesenia spresnil, že okolnosť, že nový spôsob výpočtu dôchodkov sa uplatňoval od apríla 2019, nestačí na preukázanie toho, že Parlament zaujal v tejto súvislosti konečné stanovisko. Na jednej strane boli sporné oznámenia výslovne prezentované ako návrhy. Na druhej strane spresňovali, že nadobudnú právoplatnosť až vtedy, ak osoby, ktorým boli určené, nepredložia svoje pripomienky v lehote 30 dní od doručenia. Odvolatelia pritom predložili takéto pripomienky v tejto lehote.
Všeobecný súd v druhom rade v bodoch 56 a 60 napadnutého uznesenia uviedol, že neskoršie listy Parlamentu uvedené v bode 8 tohto rozsudku predstavujú zaujatie konečného stanoviska Parlamentu voči odvolateľom a nemožno ich považovať za akty výlučne potvrdzujúce sporné oznámenia.
V treťom rade v bodoch 61 a 62 napadnutého uznesenia rozhodol, že okolnosť, že sporné oznámenia nespresňovali lehotu, v ktorej mal Parlament odpovedať na pripomienky odvolateľov, je irelevantná, rovnako ako výhrady založené na nedostatočnosti odôvodnenia a porušení zásady proporcionality.
Ďalej v bodoch 66 a 67 napadnutého uznesenia Všeobecný súd zamietol žalobný návrh odvolateľov na zrušenie rozhodnutí vyjadrených v listoch uvedených v bode 8 tohto rozsudku. V tejto súvislosti rozhodol, že návrhy na úpravu žalôb podané odvolateľmi boli zjavne neprípustné z dôvodu, že účastník konania môže upraviť svoje žalobné návrhy a dôvody len vtedy, ak je v deň svojho podania prípustná samotná žaloba.
Napokon v bode 74 napadnutého uznesenia Všeobecný súd zamietol žalobný návrh odvolateľov, aby sa Parlamentu uložila povinnosť zaplatiť sumy, ktoré neoprávnene prijal, keďže tento žalobný návrh bol zjavne neprípustný.
Návrhy účastníkov konania
Odvolatelia svojimi odvolaniami navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnuté uznesenie,
–
vrátil vec Všeobecnému súdu a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a rozhodol, že o trovách konania pred Všeobecným súdom sa rozhodne neskôr.
Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľom povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania.
O odvolaní
Argumentácia účastníkov konania
Na podporu svojich odvolaní odvolatelia uvádzajú tri odvolacie dôvody založené na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého mal vychádzať Všeobecný súd pri posudzovaní napadnuteľnosti sporných oznámení, na nesprávnom výklade článku 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ako aj na porušení zásady kontradiktórnosti a nesprávnom výklade článku 126 tohto rokovacieho poriadku. Druhý a tretí odvolací dôvod sú uvedené subsidiárne.
Vzhľadom na argumentáciu, ktorú rozvíjajú na podporu svojich odvolacích dôvodov, treba na odvolateľov hľadieť tak, že navrhujú zrušenie napadnutého uznesenia v rozsahu, v akom ním Všeobecný súd zamietol ich návrhy na zrušenie sporných oznámení, ako aj rozhodnutí vyjadreného v listoch uvedených v bode 8 tohto rozsudku.
Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolatelia tvrdia, že sporné oznámenia predstavujú napadnuteľné akty.
Podľa odvolateľov z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že základné kritérium na určenie, či je akt napadnuteľný, spočíva v jeho právnych účinkoch, a nie v jeho konečnej povahe. Akty dočasnej povahy sa tak podľa nich považovali za napadnuteľné, pretože vyvolávali takéto účinky.
Odvolatelia v tejto súvislosti tvrdia, že sporné oznámenia vyvolávali účinky už od apríla 2019. Okrem toho tieto oznámenia údajne spôsobujú odvolateľom veľmi závažnú ujmu, ktorú nie je možné napraviť neskôr. Navyše dočasnosť týchto oznámení podľa nich nie je založená na označenom právnom základe.
Odvolatelia na doplnenie dodávajú, že nič im neumožňuje jednoznačne dospieť k záveru, že po sporných oznámeniach by nasledovali rozhodnutia, ktoré by neboli len potvrdzujúce. Domnievajú sa, že ich potvrdzujúci charakter týchto oznámení vyplýva aj z odpovedí Parlamentu na pripomienky, ktoré predložili, keďže Parlament vyhlásil, že nemá právomoc rozhodovať o tvrdeniach uvedených v týchto pripomienkach.
Podľa žalobcov je tiež nelogické domnievať sa, že povaha sporných oznámení sa môže líšiť podľa toho, či budú alebo nebudú predložené pripomienky. V prvom prípade by totiž jediným následkom predloženia pripomienok bola iba zmena dátumu, kedy sa akt stáva konečným, pričom tento akt zostáva ten istý. V druhom prípade by sa predmetný akt stal konečným bez toho, aby bolo potrebné čokoľvek iné.
Parlament tvrdí, že zníženie dôchodkov odvolateľov malo dočasnú povahu a že sa mohlo prehodnotiť na základe pripomienok predložených odvolateľmi, pričom neuvedenie právneho základu v tejto súvislosti podľa neho nie je relevantné. Táto dočasná povaha podľa neho jasne vyplýva zo znenia sporných oznámení a z možnosti, ktorú mali odvolatelia, aby predložili pripomienky predtým, ako sa stane konečné, čo odvolatelia skutočne využili. O konečnom stanovisku Parlamentu sa podľa neho rozhodlo až neskôr.
Odvolatelia si podľa neho vykladajú judikatúru Súdneho dvora čiastkovo, z čoho podľa nich vyplýva, že rozhodujúcim kritériom na kvalifikáciu predbežného rozhodnutia ako napadnuteľného aktu je to, že žaloba podaná proti konečnému rozhodnutiu nie je spôsobilá zaručiť dostatočnú súdnu ochranu. V prejednávanej veci však podanie žaloby proti rozhodnutiu, ktoré napokon prijal Parlament, podľa neho bolo spôsobilé zaručiť takúto ochranu.
Okrem toho konečné rozhodnutia prijaté Parlamentom neboli podľa neho len potvrdzujúce, keďže vychádzali z analýzy tvrdení, ktoré odvolatelia uviedli vo svojich pripomienkach. Neuvedenie lehoty na odpoveď na pripomienky v sporných oznámeniach je v tejto súvislosti údajne irelevantné.
Posúdenie Súdnym dvorom
Ako uviedol Všeobecný súd v bode 49 napadnutého uznesenia, z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že za „napadnuteľné akty“ v zmysle článku 263 ZFEÚ sa považujú všetky opatrenia prijímané inštitúciami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky (rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, bod
, a z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
, bod
a citovaná judikatúra).
Na účely stanovenia, či napadnutý akt vyvoláva takéto účinky, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť tieto účinky vzhľadom na objektívne kritériá, akými je obsah tohto aktu, a prípadne zohľadniť kontext, v akom bol tento akt prijatý, ako aj právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom (rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, bod
, a z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
, bod
a citovaná judikatúra).
Treba tiež pripomenúť, že ako v podstate zdôraznil Všeobecný súd v bode 50 napadnutého uznesenia, dočasné opatrenia, ktorých cieľom je pripraviť v rámci konania pozostávajúceho z viacerých fáz konečné rozhodnutie, v zásade nepredstavujú akty, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
a citovanú judikatúru),
Takýmito dočasnými aktmi sú predovšetkým akty, ktoré vyjadrujú predbežné stanovisko dotknutej inštitúcie (rozsudok z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
a citovaná judikatúra).
Všeobecný súd však v bodoch 51 až 55 napadnutého uznesenia konštatoval, že sporné oznámenia neobsahujú konečné stanovisko Parlamentu, keďže stanovisko prijaté v týchto oznámeniach bolo možné zmeniť tak, aby sa zohľadnili skutočnosti uvedené v pripomienkach odvolateľov.
V tejto súvislosti tvrdenie uvádzané odvolateľmi, podľa ktorého sporné oznámenia nemali dočasnú povahu, keďže Parlament sa napokon domnieval, že nemá právomoc rozhodnúť o tvrdeniach uvedených v týchto pripomienkach, nemôže uspieť.
Na jednej strane Parlament tým, že usúdil, že mu neprislúcha rozhodovať o zákonnosti rozhodnutia č. 14/2018, sa vyjadril k relevantnosti pripomienok predložených odvolateľmi, a teda prehodnotil svoje pôvodné rozhodnutia s ohľadom na tieto pripomienky.
Na druhej strane kvalifikácia sporných oznámení ako prípravných aktov v každom prípade nemôže závisieť od odôvodnenia rozhodnutí prijatých Parlamentom neskôr.
Konštatovanie, že akt inštitúcie predstavuje dočasné opatrenie, ktoré nevyjadruje konečné stanovisko inštitúcie, však nemôže stačiť na to, aby systematicky preukazovalo, že tento akt nepredstavuje „napadnuteľný akt“ v zmysle článku 263 ZFEÚ.
Z judikatúry Súdneho dvora teda vyplýva, že dočasný akt, ktorý vyvoláva samostatné právne účinky, môže byť predmetom žaloby o neplatnosť, keď nezákonnosť spojená s týmto aktom nemôže byť napravená v rámci žaloby nasmerovanej proti konečnému rozhodnutiu, ktorého prípravnú fázu predstavuje (rozsudok z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
a citovaná judikatúra).
Preto ak spochybnenie zákonnosti dočasného aktu v rámci takejto žaloby nemôže zabezpečiť účinnú súdnu ochranu žalobcu proti účinkom tohto aktu, musí byť možné, aby tento akt mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. októbra 2001, Nemecko/Komisia,
C‑400/99
,
EU:C:2001:528
, bod
; z 13. októbra 2011, Deutsche Post a Nemecko/Komisia,
C‑463/10 P a C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, bod
, ako aj z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
).
V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že ako konštatoval Všeobecný súd v bode 51 napadnutého uznesenia a ako to tvrdia odvolatelia vo svojich odvolaniach, sporné oznámenia viedli k okamžitému zníženiu sumy dôchodkov odvolateľov od apríla 2019, keďže uplatnenie tohto zníženia nebolo prerušené do skončenia konania vedeného Parlamentom.
Z toho vyplýva, že sporné oznámenia mali ako také samostatné právne účinky na majetkovú situáciu odvolateľov.
Takéto účinky nemožno prirovnať k procesným účinkom aktov vyjadrujúcich predbežné stanovisko Európskej komisie alebo k účinkom takých aktov, ktoré boli uznané za nezasahujúce do záujmov dotknutých osôb, ktoré Súdny dvor považoval za akty, ktoré nemôžu mať za následok prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej proti takýmto aktom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia,
60/81
,
EU:C:1981:264
, body
a
).
Skutočnosť, ktorú Všeobecný súd uviedol v bode 56 napadnutého uznesenia, že zo sporných oznámení vyplýva, že Parlament pristúpi k vymáhaniu súm prijatých za január až marec 2019 len v prípade, že odvolatelia nepredložia pripomienky v lehote 30 dní od doručenia takéhoto oznámenia, nemôže spochybniť okamžitú povahu právnych účinkov vyvolaných týmito oznámeniami.
Okrem toho, hoci sporné oznámenia stanovovali, že Parlament musí prijať konečné stanovisko po doručení pripomienok predložených odvolateľmi, je nesporné, že prijatie takéhoto stanoviska nebolo spojené so žiadnou lehotou.
Samostatné právne účinky sporných oznámení mohli v dôsledku toho pretrvávať počas potenciálne dlhého obdobia, ktorého koniec nebol vopred vymedzený.
Okrem toho z napadnutého uznesenia a z informácií poskytnutých Parlamentom vyplýva, že v prípade jedného z odvolateľov došlo ku konečnému stanovisku tejto inštitúcie až osem mesiacov po tom, čo mu bolo doručené oznámenie, ktoré sa ho týkalo.
Za týchto okolností vzhľadom na to, že trvalé zníženie sumy dôchodku môže mať potenciálne nezvratné dôsledky na situáciu dotknutej osoby, odvolatelia mali mať možnosť podať účinný prostriedok nápravy proti sporným oznámeniam a brániť tak zníženiu svojho dôchodku (pozri analogicky rozsudky z 30. júna 1992, Taliansko/Komisia,
C‑47/91
,
EU:C:1992:284
, bod
, a z 9. októbra 2001, Taliansko/Komisia,
C‑400/99 P
,
EU:C:2001:528
, bod
).
Z toho vyplýva, že podanie žaloby o neplatnosť proti konečným rozhodnutiam, ktoré mal Parlament prijať po doručení pripomienok odvolateľov, im nemohlo zaručiť účinnú súdnu ochranu.
Ani možnosť, ktorú mali dotknuté osoby k dispozícii v prípade, že Parlament neodpovie na pripomienky, ktoré predložili, podať proti Parlamentu žalobu pre nečinnosť, nie je spôsobilá zaručiť im účinnú súdnu ochranu.
Je pravda, že Parlament je povinný odpovedať na takéto pripomienky v primeranej lehote (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2013, Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB,
C‑334/12 RX‑II
,
EU:C:2013:134
, bod
) a dotknuté osoby majú v dôsledku toho právo podať žalobu na nečinnosť, ak si táto inštitúcia nesplní túto povinnosť.
Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že možnosť podať takúto žalobu na nečinnosť môže stačiť na vylúčenie pretrvávania stavu nečinnosti Komisie po prijatí prechodného opatrenia prijatého touto inštitúciou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. marca 1997, Guérin automobiles/Komisia,
C‑282/95 P
,
EU:C:1997:159
, bod
).
Tieto úvahy však v prejednávanej veci nemôžu byť rozhodujúce jednak preto, že žaloba na nečinnosť podaná proti Parlamentu nemôže spochybniť samostatné právne účinky sporných oznámení, a jednak preto, že lehoty potrebné na preskúmanie takej žaloby a prípadne žaloby o neplatnosť sú neprimerané vzhľadom na to, že tieto oznámenia okamžite vedú k zníženiu sumy dôchodkov vyplácaných fyzickým osobám.
Vzhľadom na tieto okolnosti Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 57 napadnutého uznesenia rozhodol, že dočasná povaha sporných oznámení umožňovala dospieť k záveru, že nepredstavujú akt spôsobujúci ujmu, a preto nemôžu byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ.
V dôsledku toho treba vyhovieť prvému odvolaciemu dôvodu a zrušiť napadnuté uznesenie v rozsahu, v akom sa zamietol prvý žalobný návrh odvolateľov na zrušenie sporných oznámení.
Z toho tiež vyplýva, že napadnuté uznesenie sa musí zrušiť v rozsahu, v akom sa zamietol žalobný návrh odvolateľov na zrušenie rozhodnutí vyjadrených v listoch uvedených v bode 8 tohto rozsudku, keďže zamietnutie tohto žalobného návrhu sa zakladá výlučne na neprípustnosti žalobného návrhu odvolateľov na zrušenie sporných oznámení.
Za týchto okolností je potrebné zastaviť konanie o druhom a treťom odvolacom dôvode, keďže v každom prípade nemôžu viesť k zrušeniu napadnutého uznesenia v širšom rozsahu.
O žalobách na Všeobecnom súde
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie ak Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu, môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu.
V prvom rade vzhľadom na to, že Parlament vo svojich námietkach neprípustnosti vznesených pred Všeobecným súdom tvrdil len to, že žaloby o neplatnosť podané odvolateľmi sú neprípustné z dôvodu, že sporné oznámenia sú prípravným aktom, treba z dôvodov uvedených v bodoch 41 až 57 tohto rozsudku zamietnuť tieto námietky neprípustnosti.
V druhom rade vzhľadom na to, že posúdenia Všeobecného súdu sa týkali výlučne prípustnosti žalôb a Všeobecný súd zamietol tieto žaloby ako zjavne neprípustné bez toho, aby začal ústnu časť konania, Súdny dvor nemá k dispozícii informácie potrebné na konečné rozhodnutie o tejto žalobe.
V dôsledku toho treba vrátiť veci Všeobecnému súdu, aby rozhodol o návrhoch odvolateľov na zrušenie sporných oznámení a rozhodnutí vyjadrených v listoch uvedených v bode 8 tohto rozsudku.
O trovách
Vzhľadom na to, že sa veci vracajú Všeobecnému súdu, o trovách konania treba rozhodnúť neskôr.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 3. júla 2020, Tognoli a i./Parlament (
T‑395/19, T‑396/19, T‑405/19, T‑408/19, T‑419/19, T‑423/19, T‑424/19, T‑428/19, T‑433/19, T‑437/19, T‑443/19, T‑455/19, T‑458/19 až T‑462/19, T‑464/19, T‑469/19 a T‑477/19
, neuverejnené,
EU:T:2020:302
), sa zrušuje v rozsahu, v akom sa zamietli návrhy, ktoré predložili Carlo Tognoli a i. na zrušenie oznámení z 11. apríla 2019, ktoré vydal vedúci oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva pre financie Európskeho parlamentu a ktoré sa týkali úpravy výšky dôchodkov, na ktoré majú nárok po nadobudnutí účinnosti, 1. januára 2019, rozhodnutia č. 14/2018 Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Úrad predsedníctva Poslaneckej snemovne, Taliansko), ako aj rozhodnutí Európskeho parlamentu vyjadrených v listoch z 20. júna (vec T‑396/19), 8. júla (veci T‑405/19, T‑408/19, T‑443/19 a T‑464/19), 15. júla (veci T‑419/19, T‑433/19, T‑455/19, T‑458/19 až T‑462/19, T‑469/19 a T‑477/19) a 23. júla 2019 (veci T‑395/19, T‑423/19, T‑424/19 a T‑428/19).

2.
Námietky neprípustnosti, vznesené Európskym parlamentom pred Všeobecným súdom Európskej únie, sa zamietajú.

3.
Veci sa vracajú Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o návrhoch, ktoré predložili Carlo Tognoli a i., na zrušenie týchto oznámení a týchto rozhodnutí.

4.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.