CELEX: 62019CJ0404
Pritožba
Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS) in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP)
Izvedbeni sklep (EU) 2017/2014
Odhodki, izključeni iz financiranja Evropske unije
Odhodki Francoske republike
100‑odstotni pavšalni popravek
Sorazmernost
Smernice Evropske komisije za izračun finančnih popravkov v okviru postopkov potrditve skladnosti in finančne potrditve obračunov

Francoska republika s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. marca 2019, Francija/Komisija (
T‑26/18
, neobjavljena,
EU:T:2019:153
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo na podlagi člena 263 PDEU, katere predmet je bil razglasitev delne ničnosti Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2017/2014 z dne 8. novembra 2017 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (
UL 2017, L 292, str. 61
, v nadaljevanju: sporni sklep).
Pravni okvir
Uredba (ES) št. 1120/2009
Člen 2(c) Uredbe Komisije (ES) št. 1120/2009 z dne 29. oktobra 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila iz naslova III Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (
UL 2009, L 316, str. 1
) vsebuje to opredelitev:
„‚trajni pašnik‘ pomeni zemljišče, ki se uporablja za naravno gojenje trave ali druge zelnate krme (samoposajene) ali gojene (posejane) in ki ni vključeno v kolobarjenje gospodarstva pet let ali več, razen območij v prahi v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 2078/92 [z dne 30. junija 1992 o proizvodnih metodah v kmetijstvu, ki so združljive z zahtevami varstva okolja in ohranjanja podeželja (
UL 1992, L 215, str. 85
)], območij v prahi v skladu s členi 22, 23 in 24 Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 [z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 25, str. 391)] ter območij v prahi v skladu s členom 39 Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 [z dne 20. septembra 2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) (
UL 2005, L 277, str. 1
)]; in v ta namen ‚trave ali druga zelnata krma‘ pomenijo trave, ki tradicionalno rastejo na naravnih pašnikih ali so običajno vsebovane v mešanicah semen za pašnike ali travnike v državi članici (ne glede na to, ali se uporabljajo za pašo ali ne). Države članice lahko vključijo poljščine, naštete v Prilogi I.“
Uredba (ES) št. 1122/2009
Del II Uredbe Komisije (ES) št. 1122/2009 z dne 30. novembra 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 v zvezi z navzkrižno skladnostjo, modulacijo ter integriranim administrativnim in kontrolnim sistemom v okviru shem neposrednih podpor za kmete, določenih za navedeno uredbo, ter za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 v zvezi z navzkrižno skladnostjo v okviru sheme podpore, določene za sektor vina (
UL 2009, L 316, str. 65
) je vseboval naslov III, ki se je nanašal na „kontrole“ in katerega del je bil člen 34 te uredbe, ki se je nanašal na „[d]oločitev površin“. Ta člen je v odstavkih 2 in 4 določal:
„2.   Skupna površina enote rabe ali poljine se lahko upošteva pod pogojem, da je v celoti uporabljena v skladu z običajnimi standardi zadevne države članice ali regije. V drugih primerih se upošteva dejansko uporabljena površina.
Glede regij, v katerih so nekatere značilnosti, zlasti žive meje, jarki in zidovi, tradicionalno del dobre kmetijske prakse pri pridelavi ali rabi, se lahko države članice odločijo, da se ustrezna površina šteje za del površine, ki je polno v rabi, pod pogojem, da ne preseže skupne širine, ki jo določijo države članice. Ta širina mora ustrezati tradicionalni širini v zadevni regiji in ne presega 2 metrov.
Če pa so države članice pred začetkom veljavnosti te uredbe skladu s členom 30(2), tretji pododstavek, Uredbe [Komisije] (ES) št. 796/2004 [z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike ter o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 243)], uradno sporočile Komisiji širino, ki je večja od 2 metrov, se ta širina lahko vseeno uporabi.
[…]
4.   Brez poseganja v člen 34(2) Uredbe [Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (
UL 2009, L 30, str. 16
)] enota rabe ali poljina, ki vsebuje drevesa, šteje za upravičeno površino za namene shem pomoči na površino, če se kmetijske dejavnosti ali, kjer je to primerno, predvidena proizvodnja, lahko izvedejo na podoben način kot na enotah rabe ali poljinah brez dreves na isti površini.“
Uredba (EU) št. 1306/2013
Naslov IV „Finančno upravljanje skladov“ Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (ES) št. 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (
UL 2013, L 347, str. 549
, in popravek
UL 2016, L 130, str. 13
), vsebuje Poglavje IV, naslovljeno „Potrditev obračunov“, katerega oddelek II, naslovljen „Potrditve“, vsebuje člen 52 te uredbe, ki se nanaša na „[p]otrditev skladnosti“. Ta člen v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Kadar Komisija ugotovi, da odhodki iz področja uporabe člena 4(1) in člena 5 niso bili izvršeni v skladu s pravom Unije oziroma, za EKSRP, v skladu z veljavnim pravom Unije in nacionalnim pravom iz člena 85 Uredbe (EU) št. 1303/2013 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (
UL 2013, L 347, str. 320
)], sprejme izvedbene akte, s katerimi določi zneske, ki se izključijo iz financiranja Unije. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s svetovalnim postopkom iz člena 116(2).
2.   Komisija oceni zneske, ki se izključijo iz financiranja, na podlagi teže ugotovljene neskladnosti. Upošteva naravo kršitve ter finančno škodo, povzročeno Uniji. Pri izključitvi upošteva ugotovljene neupravičeno porabljene zneske, kadar teh ni mogoče ugotoviti s sorazmernim prizadevanjem, pa lahko uporabi ekstrapolacijske ali pavšalne popravke. Pavšalni popravki se uporabijo le takrat, kadar zaradi narave primera ali zato, ker država članica Komisiji ni predložila potrebnih informacij, s sorazmernim prizadevanjem ni mogoče natančneje opredeliti finančne škode, povzročene Uniji.“
Delegirana uredba (EU) št. 907/2014
Poglavje III, naslovljeno „Potrditev obračunov in drugi pregledi“, Delegirane uredbe Komisije (EU) z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe št. 1306/2013 v zvezi s plačilnimi agencijami in ostalimi organi, finančnim upravljanjem, potrditvijo obračunov, varščinami in uporabo eura (
UL 2014, L 255, str. 18
) zajema člen 12 te uredbe, naslovljen „Merila in metodologija za uporabo popravkov v okviru potrditve skladnosti“. Ta člen v odstavku 7 določa:
„Pri določanju ravni pavšalnih popravkov Komisija posebej upošteva naslednje okoliščine, ki kažejo večjo težo pomanjkljivosti, kar razkriva večje tveganje izgube za proračun Unije:
[…]
(c)
država članica ne uporablja kontrolnega sistema oziroma ga uporablja zelo pomanjkljivo, poleg tega obstajajo dokazi o številnih nepravilnosti in malomarnosti pri odpravljanju nepravilnih in goljufivih praks; ali
[…]“.
Izvedbena uredba (EU) št. 908/2014
Člen 34(2) Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 908/2014 z dne 6. avgusta 2014 o pravilih za uporabo Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi agencijami in drugimi organi, finančnim upravljanjem, potrjevanjem obračunov, pravili o kontrolah, varščinami in preglednostjo (
UL 2014, L 255, str. 59
), določa:
„Kadar Komisija pri poizvedbi ugotovi, da odhodek ni bil izvršen v skladu s predpisi Unije, zadevni državi članici sporoči svoje ugotovitve in navede popravne ukrepe, potrebne za prihodnjo skladnost z navedenimi predpisi, ter začasno raven finančnega popravka, za katerega v tej fazi postopka meni, da ustreza njenim ugotovitvam. V sporočilu se načrtuje tudi dvostranski sestanek v štirih mesecih po poteku obdobja za odgovor države članice. Sporočilo se sklicuje na ta člen.
Država članica odgovori v dveh mesecih po prejemu sporočila. V svojem odgovoru ima država članica zlasti možnost, da:
(a)
Komisiji dokaže, da je dejanski obseg neskladnosti ali tveganja za sklada manjši od tistega, ki ga je navedla Komisija;
(b)
Komisijo obvesti o popravnih ukrepih, ki jih je sprejela za zagotovitev skladnosti s predpisi Unije, in o datumu začetka veljavnosti njihovega izvajanja.
V utemeljenih primerih lahko Komisija na obrazloženo zahtevo države članice odobri podaljšanje dvomesečnega obdobja za največ dva meseca. Zahteva se naslovi na Komisijo pred iztekom navedenega roka.
Če država članica meni, da dvostranski sestanek ni potreben, o tem obvesti Komisijo v svojem odgovoru na zgoraj omenjeno sporočilo.“
Smernice iz leta 2015
Sporočilo Komisije z dne 8. junija 2015, naslovljeno „Smernice za izračun finančnih popravkov v okviru postopkov potrditve skladnosti in finančne potrditve obračunov“ (C(2015) 3675 final, v nadaljevanju: Smernice iz leta 2015), vsebuje poglavje 3 z naslovom „Pavšalni finančni popravki za pomanjkljivosti v administrativnih in kontrolnih sistemih glede zakonitosti in pravilnosti odhodkov“. To poglavje zajema točke od 3.1 do 3.5 Smernic iz leta 2015. Pod naslovom „Raven finančnega popravka“ točka 3.2 teh smernic določa:
„[…]
V skladu s členom 12(7) Uredbe [št. 907/2014] službe Komisije ‚posebej upošteva naslednje okoliščine, ki kažejo večjo težo pomanjkljivosti, kar razkriva večje tveganje izgube za proračun Unije‘ in ki torej upravičujejo višjo raven pavšalne stopnje:
[…]
5.
[Če] ‚država članica ne uporablja kontrolnega sistema oziroma ga uporablja zelo pomanjkljivo[ in] poleg tega obstajajo dokazi o številnih nepravilnosti in malomarnosti pri odpravljanju nepravilnih in goljufivih praks[]‘, je utemeljen 25‑odstotni popravek, ker se lahko upravičeno predpostavlja, da bo možnost nekaznovane predložitve nepravilnih zahtevkov povzročila izjemno velike izgube za proračun Unije.
Po potrebi je stopnja popravka lahko celo višja. To bi se lahko zgodilo, če je na podlagi informacij, ki jih zagotovi država članica, populacija, pri kateri obstaja tveganje, (zelo) omejena. Lahko pa so odhodki v celoti zavrnjeni, kadar so pomanjkljivosti tako resne, da pomenijo popolno neupoštevanje pravil Unije, zaradi česar vsa plačila postanejo nepravilna.“
[…]“.
Dejansko stanje
Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 1 do 37 izpodbijane sodbe, za potrebe te sodbe pa ga je mogoče povzeti, kot sledi.
Evropska komisija je od 24. do 28. novembra 2014 v Franciji opravila preiskavo v sektorju pomoči na površino v okviru prvega stebra skupne kmetijske politike (SKP), zahtevanih za leti zahtevka 2013 in 2014.
Komisija je v dopisu z dne 25. februarja 2015 na eni strani Francoski republiki v skladu s členom 34(2) Izvedbene uredbe št. 908/2014 sporočila rezultate te preiskave, na drugi pa od te države zahtevala, naj ji pošlje dodatne informacije.
Francoska republika je 26. junija 2015 Komisiji sporočila svoje pripombe in zahtevane dodatne informacije, ki so se nanašale na navedeno preiskavo.
Komisija je 3. julija 2015 francoske organe povabila na dvostransko srečanje, ki je potekalo 7. julija 2015.
Francoska republika je Komisiji v dopisih z dne 22. septembra 2015 in 22. oktobra 2015 sporočila dodatne informacije.
Službe Komisije so od 30. novembra do 4. decembra 2015 v Franciji opravile dodatno preiskavo, da bi preverile oceno – ki so jo predlagali francoski organi – finančne izgube, ki jo je imel Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS) zaradi določenih nepravilnosti.
Ti organi so v dopisih z dne 15. decembra 2015, 23. decembra 2015 in 12. januarja 2016 Komisiji sporočili dodatne informacije v zvezi z oceno navedene finančne izgube.
Navedeni organi so v odgovor na dopis Komisije z dne 25. januarja 2016 v dopisih z dne 27. januarja, 12. februarja, 22. februarja in 26. februarja 2016 Komisiji sporočili dodatne informacije v zvezi s tem.
Komisija je v dopisu z dne 20. maja 2016, poslanim na podlagi člena 34(3), tretji pododstavek, Izvedbene uredbe št. 908/2014 francoskim organom uradno sporočila svoj predlog o izključitvi zneska 117.439.017,55 EUR iz financiranja Unije zaradi neskladnosti izvajanja sheme pomoči na površino v Franciji s pravili Unije v letih zahtevka 2013 in 2014 (v nadaljevanju: uradno sporočilo z dne 20. maja 2016). Ta predlog popravka je temeljil na ugotovitvi več pomanjkljivosti.
Natančneje, prva pomanjkljivost je temeljila na pomanjkljivostih identifikacijskega sistema za enote rabe ali poljine – geografski informacijski sistem (LPIS/GIS), ki so ga vzpostavili francoski organi, imenovan „Geografski register parcel“ (GRP).
Druga pomanjkljivost se je nanašala na težave – povezane z opredelitvijo površin, upravičenih do pomoči – ki so izhajale iz napačne razlage člena 34 Uredbe št. 1122/2009, ki so jo francoski organi še naprej uporabljali. Zaradi te razlage niso vedno izločili površin, ki so bile glede na predpise Unije o „dobrem kmetijskem in okoljskem stanju“ neupravičene.
V zvezi s tem se je francoskim organom očitalo zlasti, da so za krajinske značilnosti in tako za upravičene do pomoči šteli večinoma pogozdene površine, ki imajo zelo malo pašnih virov ali niso dostopne živalim, razglašene za „grmičaste površine in poti“, čeprav te površine niso izpolnjevale pogojev iz francoskih predpisov in predpisov Unije, ker niso spadale niti na področje uporabe člena 34(3) Uredbe št. 1122/2009 niti pod pojem „trajni pašnik“ iz člena 2(c) Uredbe št. 1120/2009.
Tretja pomanjkljivost se je nanašala na neskladnost metode, ki so jo francoski organi uporabili za izračun plačil in sankcij za leti zahtevka 2013 in 2014 ter na neobstoj retroaktivnega povračila.
Četrta pomanjkljivost se je nanašala na nekatere težave, povezane z dvema departmajema, ki sestavljata ozemeljsko skupnost Korzike (Francija), in sicer departma Haute-Corse in departma Corse-du-Sud. Komisija je ugotovila, da so prve tri ugotovitve o zgoraj navedenih pomanjkljivostih veljale za vsakega od obeh departmajev. Komisija je glede departmaja Haute-Corse navedla, da so se popravki v zvezi s tem departmajem v prejšnjih preiskavah – ob neobstoju sprememb v pristopu, ki se mu je sledilo doslej, ki bi lahko imele dejanski učinek na terenu – uporabili tudi za leti zahtevka za leti 2013 in 2014. Prav tako je ugotovila, da se je za departma Haute-Corse še naprej uporabljal 100‑odstotni pavšalni popravek.
Zato je Komisija v skladu z metodo, navedeno v Smernicah iz leta 2015, v uradnem sporočilu z dne 20. maja 2016 predlagala, naj se uporabijo finančni popravki, razdeljeni v štiri skupine. V eni od teh skupin so bili razvrščeni 100‑odstotni pavšalni popravki, ki so se nanašali na neposredne pomoči na površino iz prvega stebra, dodeljene v ozemeljski skupnosti Korzika za leti zahtevka 2013 in 2014, zlasti zaradi ugotovljenih pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino, natančneje zato, ker površine, neupravičene do teh pomoči, še vedno niso bile izločene, in iz razloga, ker so bile te pomanjkljivosti ugotovljene že v okviru postopka skladnosti za leta zahtevka od 2008 do 2012, vendar francoski organi niso spremenili svojega pristopa v zvezi s tem.
Francoski organi so v dopisu z dne 22. junija 2016 spravnemu organu predložili vprašanje glede finančnega popravka, ki ga je Komisija uporabila za departma Haute-Corse. V bistvu so trdili, da argument, s katerim je Komisija zavrnila oceno, ki so jo predlagali v zvezi s tem, ne zadostuje glede na predpise Unije in da predlog 100‑odstotnega pavšalnega popravka v primeru tega departmaja ni bil skladen s postopki ocene škode, določenimi v teh predpisih.
Spravni organ je mnenje izdal 19. decembra 2016. V bistvu je ugotovil, da sprava v tej fazi ni mogoča, in menil, da bi bil 100‑odstotni pavšalni popravek verjetno nesorazmeren glede na resnično tveganje za EKJS. Posledično je službe Komisije pozval, naj določijo nižji popravek.
Komisija je 21. februarja 2017 sprejela končno stališče, s katerim je ohranila stališče, ki ga je navedla v uradnem sporočilu z dne 20. maja 2016. Ta institucija meni, da je bil 100‑odstotni pavšalni popravek utemeljen, ker razpoložljive informacije kažejo, da so bile pomanjkljivosti pri kontrolah pomoči v departmaju Haute-Corse tako resne, da so bile povsem v neskladju s pravili Unije in so ustvarile zelo veliko tveganje za EKJS.
Komisija je 8. novembra 2017 sprejela sporni sklep, s katerim je pod razlogom, naslovljenim „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“, Francoski republiki med drugim naložila finančni popravek v višini 28.973.945,46 EUR v zvezi z odhodki, ki se nanašajo na neposredne pomoči na površino iz prvega stebra, povezane z ozemeljsko skupnostjo Korzike za leti zahtevka 2013 in 2014, zaradi hudih pomanjkljivosti, ugotovljenih v sistemu kontrol navedenih pomoči.
Komisija je v zbirnem poročilu, priloženem spornemu sklepu, naložitev tega finančnega popravka utemeljila z enakimi razlogi, kot jih je navedla v svojem sporočilu z dne 20. maja 2016.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Francoska republika je 19. januarja 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev delne ničnosti spornega sklepa, pri čemer je v bistvu navedla pet razlogov.
Tretji in četrti tožbeni razlog sta se nanašala na del spornega sklepa, s katerim je Komisija pod razlogom, naslovljenim „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“, Francoski republiki za departma Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014 naložila 100‑odstotne pavšalne popravke (v nadaljevanju: zadevni pavšalni popravki). Tretji tožbeni razlog se je nanašal na kršitev načela sorazmernosti, četrti pa na kršitev člena 34(2) Izvedbene uredbe št. 908/2014 in obveznosti obrazložitve.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi razsodilo, da je treba vse razloge, ki jih je ta država članica navedla v utemeljitev tožbe, zavrniti, in zato tožbo zavrniti v celoti.
Predlogi strank pred Sodiščem
Francoska republika Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo delno razveljavi;
–
dokončno odloči o sporu, tako da sporni sklep razglasi za ničen v delu, v katerem so ji naloženi 100‑odstotni pavšalni popravki zaradi pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino v departmaju Haute-Corse, in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija predlaga, naj se pritožba zavrne in naj se Francoski republiki naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Trditve strank
Francoska republika v utemeljitev pritožbe navaja en sam razlog, ki se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je razsodilo, da ji je Komisija upravičeno določila 100‑odstotne finančne popravke, ki se nanašajo na neposredne pomoči na površino, izplačane v departmaju Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014, zaradi pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino v tem departmaju.
Francoska republika meni, da je iz točke 3.2 Smernic iz leta 2015 razvidno, da bi bila uporaba stopnje popravka, ki presega 25 %, in sicer 100‑odstotne stopnje, utemeljena, kadar so pomanjkljivosti, ki vplivajo na sistem kontrol, tako resne, da bi pomenile popolno neupoštevanje pravil Unije, zaradi česar bi bila vsa plačila nepravilna.
Le ob izpolnitvi več meril naj bi bilo Komisiji dovoljeno določiti stopnjo popravka, ki presega 25 %. Tako bi morala ta institucija, da bi utemeljila uporabo 100‑odstotnega popravka zaradi hudih pomanjkljivosti v sistemu nadzora, dokazati, da je ta sistem popolnoma neskladen z upoštevnimi predpisi Unije, da se z njim ne upoštevajo bistveni elementi zadevne sheme pomoči in njihovi cilji ter da zaradi svoje narave ne omogoča odkrivanja praks zadevnih subjektov, s katerimi se obidejo vsebinski elementi ali se z njimi manipulira.
Splošno sodišče pa naj bi v točki 118 izpodbijane sodbe pri razlagi točke 3.2 Smernic iz leta 2015 napačno uporabilo pravo, ker je razsodilo, da niso pomanjkljivosti pri uporabi nekaterih ključnih kontrol, ampak neupoštevanje vsebinskih elementov zadevne sheme pomoči in njenih ciljev tisto, kar utemeljuje uporabo 100‑odstotnega pavšalnega popravka, saj neizpolnjevanje vsebinskega pogoja ali pogojev za dodelitev pomoči utemeljuje izključitev vseh odhodkov.
Na podlagi te napačne razlage naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v točkah od 134 do 136 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče naj bi namreč – zatem, ko je v točki 134 te sodbe presodilo, da je bil 100‑odstotni pavšalni popravek upravičen ne zaradi izplačila pomoči, ki naj bi bilo brez vsakršne pravne podlage v pravu Unije ali naj bi neposredno kršilo pravila prava Unije, ampak zaradi dovolj hude pomanjkljivosti sistema nadzora – v točkah 135 in 136 navedene sodbe napačno ugotovilo, da je bila izključitev vseh odhodkov upravičena zaradi neizpolnjevanja vsebinskih pogojev v zvezi z odobritvijo zadevne sheme pomoči.
Iz tega naj bi sledilo, da naj bi Splošno zamešalo in glede posledic izenačilo popolno neupoštevanje vseh vsebinskih pogojev za dodelitev pomoči, ki naj bi upravičilo izključitev vseh odhodkov, in samo dejstvo, da sistem kontrole ne upošteva vsebinskega elementa, čeprav naj bi taka pomanjkljivost pomenila le eno od treh meril, ki lahko upraviči 100‑odstotni pavšalni popravek, ki temelji na hudi pomanjkljivosti sistema kontrol.
Francoska republika meni, da to, da se v sistemu kontrol ne upošteva vsebinskega pogoja sheme pomoči na površino, samo po sebi ne zadostuje za utemeljitev uporabe 100‑odstotnega pavšalnega popravka.
Nazadnje, Francoska republika trdi, da bi moralo Splošno sodišče ob pravilni uporabi Smernic iz leta 2015 zavrniti uporabo 100‑odstotnega pavšalnega popravka, ker ni bilo nobenega merila, ki bi upravičilo uporabo take stopnje.
Komisija trditve Francoske republike zavrača in predlaga, naj se pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.
Komisija v bistvu trdi, da je Splošno sodišče za naložitev zadevnih pavšalnih popravkov pravilno razlagalo in uporabilo točko 3.2 Smernic iz leta 2015.
Ta institucija na eni strani nasprotuje trditvi Francoske republike iz točk 118 in od 134 do 136 izpodbijane sodbe, v skladu s katero naj bi uporaba 100‑odstotnega pavšalnega popravka temeljila le na nepravilnem delovanju sistema kontrol. Nasprotno, ta stopnja naj ne bi bila utemeljena le glede na nepravilno delovanje sistema kontrol, ampak tudi glede na nepravilnosti, ki vplivajo na enega od vsebinskih pogojev sheme pomoči na površino in ki jih Francoska republika ni prerekala.
Na drugi strani Komisija trdi, da je Splošno sodišče za utemeljitev naložitve zadevnih pavšalnih popravkov pravilno uporabilo točko 3.2 Smernic iz leta 2015. Natančneje, iz točk 130 in 131 izpodbijane sodbe naj bi bilo razvidno, da je Splošno sodišče ugotovilo sistematičnost pomanjkljivosti ali goljufij, ker je v teh točkah navedlo, da je napaka v določitvi upravičene površine vplivala na integrirani administrativni in nadzorni sistem (IAKS) in ker so na podlagi te napake lahko kmetje v številnih primerih prijavili zemljišča, neupravičena do pomoči.
Poleg tega naj bi bil sistem kontrol pomoči na površino pomanjkljiv v smislu, da ne upošteva vsebinskih elementov. Splošno sodišče naj bi namreč večkrat ugotovilo, da pri določitvi upravičenih površin v departmaju Haute-Corse ni bil upoštevan bistveni pogoj sheme pomoči na površino, in sicer natančna določitev površin.
Presoja Sodišča
Francoska republika z edinim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče pri razlagi točke 3.2 Smernic iz leta 2015 v točki 118 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo in da je zato napačno uporabilo to točko Smernic pri preučitvi sorazmernosti zadevnih pavšalnih popravkov v točkah od 134 do 136 izpodbijane sodbe.
Glede trditev, ki sta jih stranki navedli v tem okviru, je treba na prvem mestu pojasniti pravno podlago finančnih popravkov, pogoje njihove uporabe ter pravni nadzor, ki ga Splošno sodišče opravi glede teh popravkov. Na drugem mestu bo treba preučiti, ali je Splošno sodišče v točkah od 134 do 136 izpodbijane sodbe pravilno razsodilo, da je Komisija s tem, da je zgolj ugotovila neupoštevanje vsebinskih pogojev zadevne sheme pomoči, pravilno utemeljila izključitev vseh odhodkov v zvezi s pomočmi na površino v departmaju Haute-Corse.
Člen 52(1) Uredbe št. 1306/2013 določa, da kadar Komisija meni, da odhodki niso bili izvršeni v skladu s pravom Unije, ta institucija sprejme sklep, s katerim določi zneske, ki se izključijo iz financiranja Unije. Komisija v skladu z odstavkom 2 tega člena oceni zneske, ki se izključijo iz financiranja, zlasti na podlagi teže ugotovljene neskladnosti. V ta namen upošteva naravo kršitve in finančno škodo, povzročeno Uniji. Poleg tega izključitev opre na ugotovljene neupravičeno porabljene zneske, kadar teh ni mogoče ugotoviti s sorazmernim prizadevanjem, pa lahko med drugim uporabi pavšalne popravke. Pavšalni popravki se uporabijo le takrat, kadar zaradi narave primera ali zato, ker država članica Komisiji ni predložila potrebnih informacij, s sorazmernim prizadevanjem ni mogoče natančneje opredeliti finančne škode, povzročene Uniji.
Tako je prišlo do razlikovanja med enkratnimi popravki neupravičeno porabljenih zneskov s strani držav članic in pavšalnimi popravki. Zato je treba, tudi kadar Komisija odloči, kot v obravnavani zadevi, da se iz financiranja Unije izločijo vse izplačane pomoči, razlikovati, kot je poudaril tudi generalni pravobranilec v točki 34 sklepnih predlogov, položaj, v katerem je država članica te pomoči izplačala brez vsakršne pravne podlage v pravu Unije, kar bi upravičilo naložitev 100‑odstotnega enkratnega popravka, od položaja, v katerem je – kljub temu, da pravna podlaga obstaja – vzpostavljeni sistem kontrol zelo pomanjkljiv, zaradi česar so vsa izplačila nepravilna in v katerem bi Komisija naložila 100‑odstotni pavšalni popravek.
V zvezi s tem je na prvem mestu iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da EKJS financira le intervencije, izvedene v skladu z določbami Unije v okviru skupne ureditve kmetijskih trgov. EKJS tako krije le zneske, izplačane v skladu s pravili, določenimi v okviru te skupne ureditve kmetijskih trgov. Države članice morajo torej kriti vse druge izplačane zneske, zlasti zneske, za katere so nacionalni organi napačno šteli, da so jih v okviru te skupne ureditve pooblaščeni plačati (glej v tem smislu sodbo z dne 18. aprila 2002, Belgija/Komisija,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
, točki
in
).
Tako so v položaju, v katerem so bile vse pomoči izplačane brez vsakršne pravne podlage v pravu Unije, te pomoči iz financiranja Unije izključene neodvisno od ugotovitve nepravilnosti ali malomarnosti, ki so jo storili nacionalni organi (glej v tem smislu sodbo z dne 18. aprila 2002, Belgija/Komisija,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
, točka
).
V takem položaju mora Komisija, ki nima nobene diskrecijske pravice, da sprejme ali zavrne odhodek iz financiranja Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 18. aprila 2002, Belgija/Komisija,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
, točki
in
), dokazati, da so bile izključene pomoči dejansko izplačane brez vsakršne pravne podlage.
V primeru tožbe za razglasitev ničnosti sklepa, s katerim je naložen enkratni popravek, mora Splošno sodišče, kot je v bistvu generalni pravobranilec navedel v točki 44 sklepnih predlogov, glede na razloge, navedene pred njim, preveriti, ali je Komisija dokazala, da pri pomočeh, ki jih je izplačala zadevna država članica in so bile izključene iz financiranja Unije, dejansko niso bili upoštevani vsebinski pogoji zadevne sheme pomoči, tako da so bile vse te pomoči dodeljene v nasprotju s to shemo.
Na drugem mestu, Komisija lahko izključitev vseh izplačanih pomoči utemelji v obliki 100‑odstotnega pavšalnega popravka, če zadevna država članica zelo pomanjkljivo izvaja sistem kontrol.
Kot je razvidno iz točke 49 te sodbe je pavšalni popravek mogoč le takrat, kadar zaradi narave primera ali zato, ker država članica Komisiji ni predložila potrebnih informacij, s sorazmernim prizadevanjem ni mogoče natančneje opredeliti finančne škode, povzročene Uniji.
V zvezi s tem je iz člena 12(7)(c) Uredbe št. 907/2014 razvidno, da Komisija pri določanju ravni pavšalnih popravkov posebej upošteva okoliščine, ki kažejo večjo težo pomanjkljivosti in zato večje tveganje izgube za proračun Unije, kot so neuporaba ali zelo pomanjkljiva uporaba kontrolnega sistema s strani države članice ter obstoj dokazov o številnih nepravilnostih in malomarnosti pri odpravljanju nepravilnih in goljufivih praks.
Komisija v skladu s točko 3.2 Smernic iz leta 2015 v takih okoliščinah načeloma uporabi 25‑odstotni pavšalni popravek. Lahko pa določi še višjo stopnjo popravka. Tako je 100‑odstotni pavšalni popravek utemeljen, kadar so pomanjkljivosti sistema kontrol tako resne, da pomenijo popolno neupoštevanje pravil Unije, zaradi česar so vsa izplačila nepravilna.
Iz tega sledi, da je uporaba 100‑odstotnega pavšalnega popravka zadnji ukrep, kadar se lahko, ne da bi bilo mogoče natančno določiti finančno škodo, povzročeno Uniji, vseeno domneva, da so vsa plačila glede na veliko težo pomanjkljivosti sistema kontrol nepravilna. Iz tega izhaja, da morajo za uporabo take stopnje pavšalnega popravka veljati strogi pogoji.
Glede na zgoraj navedeno in ugotovitve, ki jih je generalni pravobranilec navedel v točkah od 52 do 58 sklepnih predlogov, je 100‑odstotni pavšalni popravek mogoče uporabiti le, če so pomanjkljivosti danega sistema kontrol tako hude, da pomenijo popolno neupoštevanje pravil Unije, tako da so vsa plačila nepravilna, kar pomeni, da je, prvič, ta sistem kontrol popolnoma neskladen z upoštevnimi predpisi Unije, drugič, da z njim niso upoštevani vsebinski elementi zadevne sheme pomoči in njihovi cilji, ter tretjič, da zaradi svoje narave ne omogoča odkrivanja praks zadevnih subjektov, s katerimi se obidejo ti vsebinski elementi ali se z njimi manipulira. Komisija mora ugotoviti, ali so ti trije pogoje izpolnjeni.
Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 45 sklepnih predlogov, mora Splošno sodišče v primeru tožbe za razglasitev ničnosti sklepa, s katerim je naložen tak pavšalni popravek, glede na tožbene razloge, navedenimi pred njim, preizkusiti utemeljenost presoje Komisije glede uporabe dane stopnje pavšalnega popravka glede na tveganje dejanske izgube, ki nastane za proračun Unije, in še posebej glede na tri merila, navedena v prejšnji točki.
V tej zadevi je treba navesti, da je Komisija, kot izhaja iz točke 36 izpodbijane sodbe in zbirnega poročila, priloženega spornemu sklepu, naložitev zadevnih pavšalnih popravkov oprla na obstoj tveganja, ki bi ga zelo pomanjkljiv sistem kontrol v departmaju Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014 lahko povzročil za EKJS.
Iz tega izhaja, da mora Splošno sodišče v obravnavani zadevi v okviru nadzora sorazmernosti zadevnih pavšalnih popravkov preveriti, ali je Komisija dokazala, da so bila tri kumulativna merila, ki upravičujejo 100‑odstotni pavšalni popravek, navedena v točki 60 te sodbe, izpolnjena.
Splošno sodišče je na ta merila opozorilo v točki 117 izpodbijane sodbe, preden je na podlagi tega v točki 118 navedene sodbe ugotovilo, da niso pomanjkljivosti pri uporabi ključnih kontrol, ampak neupoštevanje vsebinskih elementov zadevne sheme pomoči in njenih ciljev tisto, kar utemeljuje uporabo 100‑odstotnega pavšalnega popravka, in da neizpolnjevanje vsebinskih pogojev za odobritev pomoči zadostuje za utemeljitev izključitve vseh odhodkov.
Splošno sodišče je tako napačno uporabilo pravo, ker je utemeljitev v zvezi z naložitvijo 100‑odstotnega pavšalnega popravka izenačilo z utemeljitvijo finančnega popravka, ki se nanaša na vse pomoči, dodeljene brez vsakršne pravne podlage.
Ta napaka je prav tako vplivala na nadzor, ki ga je Splošno sodišče opravilo glede sorazmernosti zadevnih pavšalnih popravkov.
Tako je Splošno sodišče, zatem ko je v točkah od 130 do 133 izpodbijane sodbe opozorilo na nepravilnosti, ki vplivajo na IAKS, ki se izvaja v departmaju Haute-Corse, in ki jih je ugotovila Komisija, ter razsodilo, da te nepravilnosti potrjujejo obstoj dovolj resnega nedelovanja sistema kontrol, v točkah od 134 do 136 izpodbijane sodbe razsodilo, da bi bilo mogoče zadevne pavšalne popravke upravičiti z neupoštevanjem vsebinskih pogojev sheme pomoči na površino. Vendar Splošno sodišče ni preučilo, ali je Komisija dokazala, da so bila izpolnjena tri kumulativna merila, navedena v točki 60 te sodbe.
Natančneje, v okviru preučitve prvega merila bi moralo preveriti, ali je bil sistem kontrol, ki se izvaja v departmaju Haute-Corse, popolnoma neskladen s pogoji za upravičenost površin, ki se zahtevajo za dodelitev pomoči na površino. Splošno sodišče pa s tem, da se je v točkah od 130 do 133 izpodbijane sodbe oprlo le na napačne in ponavljajoče se razlage pojma „trajni pašniki“ v smislu člena 2(c) Uredbe št. 1120/2009, ki so jih podali francoski organi, ter na upoštevanje krajinskih značilnosti za ugotovitev, da tak sistem ni nujno primeren za to, da bi francoskim organom omogočal odkrivanje napak v zvezi z določitvijo kmetijskih površin, ni ugotovilo, da je bil sistem kontrol, ki se izvaja v departmaju Haute-Corse, popolnoma neskladen s pogoji za upravičenost površin, ki se zahtevajo za dodelitev pomoči na površino.
Splošno sodišče bi moralo v okviru preučitve drugega merila preveriti, ali je Komisija ugotovila vsaj eno pomanjkljivost, ki vpliva na sistem kontrol, ki se izvaja v departmaju Haute-Corse, in zaradi katere bi bila vsa plačila nepravilna. V zvezi s tem presoja iz točke 134 izpodbijane sodbe, v skladu s katero so bile na podlagi IAKS, ki se izvaja v departmaju Haute-Corse, skoraj sistematično priznane neupravičene površine, ne zadošča za ugotovitev, da bi bila lahko vsa plačila nepravilna.
Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 77 sklepnih predlogov, dejstvo, da se v sistemu kontrol ne upoštevajo vsebinski pogoji sheme pomoči, samo po sebi ne zadošča za utemeljitev naložitve 100‑odstotnega pavšalnega popravka, ker to neupoštevanje samo po sebi ne povzroči nepravilnosti vseh plačil.
Splošno sodišče bi moralo v okviru tretjega merila preveriti tudi, ali so obstajali dokazi, s katerimi bi se dokazalo, da se v sistemu kontrol, ki se izvaja v departmaju Haute-Corse, dogajajo velike malomarnosti kontrolnih organov pri odpravljanju nepravilnih ali goljufivih praks.
Zato Splošno sodišče ne bi moglo, ne da bi napačno uporabilo pravo, razsoditi, da je bila Komisija upravičena naložiti 100‑odstotni pavšalni popravek na podlagi okoliščine, da zaradi pomanjkljivosti v IAKS niso bili upoštevani vsebinski pogoji zadevne sheme pomoči in da so bile zato te pomanjkljivosti tako hude, da so pomenile popolno neupoštevanje pravil Unije, zaradi česar bi bila vsa plačila nepravilna.
Posledično je treba edini pritožbeni razlog v utemeljitev pritožbe sprejeti in izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je Splošno sodišče zavrnilo tožbo Francoske republike zoper sporni sklep v delu, v katerem so z njim naloženi 100‑odstotni pavšalni popravki zaradi pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino v departmaju Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014.
Tožba pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče v primeru razveljavitve odločbe Splošnega sodišča zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ali pa samo dokončno odloči o sporu, če stanje postopka to dovoljuje.
Sodišče v obravnavani zadevi meni, da ima na voljo vse elemente, ki jih potrebuje za to, da lahko samo odloči o tožbi, ki jo je Francoska republika vložila zoper sporni sklep v delu, v katerem ta pod razlogom z naslovom „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“ tej državi članici nalaga 100‑odstotne pavšalne popravke, ki se uporabijo za neposredne pomoči na površino, dodeljene v departmaju Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014, zaradi pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino v departmaju Haute-Corse.
Francoska republika je s tretjim tožbenim razlogom, ki ga je navedla pred Splošnim sodiščem, v bistvu trdila, da uporaba 100‑odstotnih pavšalnih popravkov za vse pomoči na površino iz prvega stebra, dodeljene v departmaju Haute-Corse, ni sorazmerna. Meni zlasti, da pogoji za uporabo 100‑odstotnega pavšalnega popravka iz Smernic iz leta 2015 v obravnavani zadevi niso izpolnjeni.
Komisija te trditve zavrača in predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Poudarja, da so napake, ugotovljene pri preiskavah, ki so bile opravljene pred preiskavo, na podlagi katere je bil sprejet izpodbijani sklep, obstajale še po letu 2014, tako da je naložitev 100‑odstotnega pavšalnega popravka ostala najprimernejša, glede na to, da Francoska republika ni dokazala nobenih sprememb. Poleg tega naj bi Komisija ugotovila hude pomanjkljivosti in vztrajno neupoštevanje bistvenih pogojev za dodelitev neposrednih pomoči na površino zaradi nenatančne določitve krmnih površin s slabo produktivnostjo, ki kmetom dopušča prijavljanje neupravičenih površin in ki povzroča, da te površine niso izključene. Take pomanjkljivosti naj bi upravičile sprejetje 100‑odstotnega pavšalnega popravka.
Kot je razvidno iz točke 60 te sodbe se 100‑odstotni pavšalni popravek, sprejet zaradi pomanjkljivosti, ugotovljenih v sistemu kontrol pomoči na površino, na podlagi točke 3.2 Smernic iz leta 2015 uporabi, kadar je obstoječi sistem kontrol popolnoma neskladen z upoštevnimi predpisi Unije, se z njim ne upoštevajo vsebinski elementi zadevne sheme pomoči in njihovi cilji ter z njim zaradi njegove narave prav tako ni mogoče odkrivati praks zadevnih subjektov, s katerimi se obidejo ti vsebinski elementi ali se z njimi manipulira.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Komisija v zbirnem poročilu, priloženem spornemu sklepu, utemeljila uporabo 100‑odstotnega pavšalnega popravka glede na poseben položaj departmaja Haute-Corse, potem ko je v tem poročilu ugotovila večje pomanjkljivosti, povezane z opredelitvijo upravičenih površin, ki škodijo administrativnemu in kontrolnemu sistemu pomoči na površino v tem departmaju. Komisija je navedla, da so bile te pomanjkljivosti ugotovljene že za leta zahtevka od 2008 do 2012 in da bi bilo treba 100‑odstotni pavšalni popravek, ker francoski organi niso spremenili svojega pristopa, uporabiti tudi za leti zahtevka 2013 in 2014.
Vendar iz ugotovitev, navedenih v točkah od 58 do 71 te sodbe, izhaja, da se za uporabo 100‑odstotnega pavšalnega popravka predpostavlja, da Komisija dokaže, da je tak popravek utemeljen glede na izpolnitev treh kumulativnih meril, navedenih v točki 60 te sodbe, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da so vsi zahtevki povezani z nepravilnostjo. Zato ta institucija Francoski republiki ni bila upravičena naložiti zadevnih pavšalnih popravkov zgolj na podlagi pomanjkljivosti, povezanih z določitvijo upravičenih površin, ki so vplivale na administrativni in kontrolni sistem pomoči na površino v departmaju Haute-Corse.
Iz tega sledi, da je treba tretjemu tožbenemu razlogu Francoske republike, ki se nanaša na to, da je Komisija pri uporabi zadevnih pavšalnih popravkov kršila načelo sorazmernosti, ugoditi, in zato sporni sklep razglasiti za ničen v delu, v katerem ji ta pod razlogom z naslovom „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“ nalaga te pavšalne popravke.
Stroški
Sodišče v skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča odloči o stroških, če je pritožba utemeljena in če samo dokončno odloči v sporu.
Člen 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi njegovega člena 184(1), določa, da se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Vendar odstavek 138(3) navedenega poslovnika določa, da če vsaka stranka uspe samo deloma, lahko Sodišče odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške.
Ker je Francoska republika v okviru te pritožbe uspela in je ta država članica predlagala, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, je treba zadnjenavedeni naložiti, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, nastale Francoski republiki v okviru pritožbe.
Ker je Francoska republika uspela z delom predlogov na prvi stopnji, ni pa uspela s svojimi tremi ostalimi predlogi, bodo okoliščine te zadeve pravično presojene z odločitvijo, da Francoska republika poleg treh četrtin stroškov, ki so ji nastali na prvi stopnji, nosi tri četrtine stroškov, nastalih Komisiji na prvi stopnji, medtem ko Komisija poleg četrtine svojih stroškov, nastalih na prvi stopnji, nosi četrtino stroškov, nastalih Francoski republiki.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. marca 2019, Francija/Komisija (
T‑26/18
, neobjavljena,
EU:T:2019:153
), se razveljavi v delu, v katerem je Splošno sodišče, prvič, zavrnilo tožbo Francoske republike zoper Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2017/2014 z dne8. novembra 2017 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije v delu, v katerem so bili z njim pod razlogom, naslovljenim „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“, tej državi članici naloženi 100‑odstotni pavšalni popravki, ki se uporabijo za neposredne pomoči na površino, dodeljene v departmaju Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014, zaradi pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino v departmaju Haute-Corse, in drugič, odločilo o stroških.

2.
Izvedbeni sklep 2017/2014 se razglasi za ničen v delu, v katerem so bili Francoski republiki pod razlogom z naslovom „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“ naloženi 100‑odstotni pavšalni popravki, ki se uporabijo za neposredne pomoči na površino, dodeljene v departmaju Haute-Corse za leti zahtevka 2013 in 2014, zaradi pomanjkljivosti v sistemu kontrol pomoči na površino v departmaju Haute-Corse.

3.
Evropska komisija poleg lastnih stroškov, ki se nanašajo na pritožbeni postopek, in četrtine stroškov, ki so ji nastali na prvi stopnji, nosi tudi stroške, nastale Francoski republiki v zvezi s pritožbenim postopkom, in četrtino stroškov, ki so tej državi članici nastali na prvi stopnji.

4.
Francoska republika poleg treh četrtin lastnih stroškov, ki se nanašajo na postopek na prvi stopnji, nosi tudi tri četrtine stroškov, nastalih Komisiji v zvezi z istim postopkom.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.