CELEX: 62015TJ0762
Konkurrence
karteller
markedet for optiske diskdrev
afgørelse, hvorved fastslås en overtrædelse af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53
hemmelige aftaler vedrørende udbud for diskdrev til bærbare computere og stationære computere
overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål
ret til forsvar
begrundelsespligt
princippet om god forvaltningsskik
bøder
samlet og vedvarende overtrædelse
retningslinjerne for bødeberegning af 2006

)
Tvistens baggrund
Ifølge afgørelse C(2015) 7135 final om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39639 – Optiske diskdrev) (herefter »den anfægtede afgørelse«) om hemmelige aftaler vedrørende udbud for diskdrev til bærbare computere og stationære computere, som var iværksat af to computerproducenter, fremstiller Sony-koncernen varer inden for lyd, video, kommunikation og IT til forbrugermarkederne og erhvervsmarkederne, og koncernen leverer underholdningsindhold, ‑varer og ‑tjenester (15. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den første sagsøger, Sony Corporation, som er et japansk aktieselskab, er moderselskab i koncernen. Den anden sagsøger, Sony Electronics, Inc., er et datterselskab, som indirekte ejes 100% af Sony Corporation og har hjemsted i De Forenede Stater. Sony Electronics, som er et selskab, der henhører under gældende ret i Delaware (De Forenede Stater), udfører aktiviteter inden for forskning, udvikling, design, ingeniørvirksomhed, salg, markedsføring, forhandling og service i forhold til kunderne (16. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Sony Corporation og Sony Electronics (herefter samlet »sagsøgerne« eller »Sony«) omtales samlet »Sony« i den anfægtede afgørelse (17. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Sony Electronics var sammen med Sony Corporation den retlige enhed, der på Sonys vegne deltog i de udbudsprocedurer, som Dell organiserede, og selskabet fortsatte hermed indtil den 1. april 2007 (18. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Sony Optiarc, Inc., er et japansk aktieselskab. Det blev oprettet den 3. april 2006 som Sony Corporation og NEC Corporations joint venture med navnet Sony NEC Optiarc Inc.. Hvert moderselskab overflyttede deres respektive aktiviteter inden for sektoren for optiske diskdrev til Sony NEC Optiarc. Sony Corporation erhvervede 55% af de aktier, der gav stemmeret i dette joint venture, og NEC Corporation erhvervede de resterende 45% (19. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Fra maj 2003 til marts 2007 designede og fremstillede Lite-On optiske diskdrev, som endeligt blev solgt under mærket Sony i henhold til aftaler om indtægtsfordeling. I medfør af disse aftaler var Sony generelt ansvarlig for salget, mens Lite-On var ansvarlig for spørgsmål vedrørende kvaliteten og ingeniørvirksomhed (26. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den pågældende overtrædelse vedrører optiske diskdrev, der anvendes i personlige computere (stationære computere og bærbare computere) (herefter »PC'er«) fremstillet af Dell og Hewlett Packard (herefter »HP«). Optiske diskdrev bruges ligeledes i talrige andre apparater, som forbrugerne benytter, såsom afspillere til compactdisk (herefter »CD«) eller digital versatile discs (herefter »DVD«), spilkonsoller og andre elektroniske periferenheder (28. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Optiske diskdrev til PC’er varierer i størrelse, ilægningsmekanismer (slot eller skuffe) og de disktyper, som de kan aflæse eller skrive. Optiske diskdrev kan opdeles i to grupper: halvhøjde-drev (herefter »HH«) til stationære computere og smalle drev til bærbare computere. Gruppen af smalle drev omfatter drev af forskellig størrelse. Der findes forskellige former for HH-drev og smalle drev alt efter deres tekniske funktion (29. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Dell og HP er de to største producenter af originale produkter på verdensmarkedet for PC’er. Disse to selskaber anvender klassiske udbudsprocedurer, der afholdes på verdensplan og bl.a. indebærer kvartalsmæssige forhandlinger om priser på verdensplan og om de samlede indkøbsmængder med et lille antal udvalgte leverandører af optiske diskdrev. Generelt har regionale spørgsmål ikke spillet en rolle i udbudsprocedurerne for optiske diskdrev, med undtagelse af de spørgsmål, der er knyttet til den forventede efterspørgsel for regioner, som påvirker den samlede indkøbsmængde (32. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Udbudsprocedurerne omfattede anmodninger om tilbud, elektroniske anmodninger om tilbud, online-forhandlinger, elektroniske auktioner og bilaterale forhandlinger (offline). Ved afslutningen af et udbud tildelte kunderne mængder til de deltagende leverandører af optiske diskdrev (til alle eller i hvert fald de fleste af dem, medmindre der var oprettet en udelukkelsesmekanisme) på grundlag af den pris, de tilbød. F.eks. modtog det vindende bud 35-45% af den samlede tildeling af kontrakten for det pågældende kvartal, det næstbedste bud fik 25-30%, det tredjebedste 20% osv. Disse klassiske udbudsprocedurer blev anvendt af kunders enheder, som havde fået til opgave at varetage udbud med henblik på at gennemføre en effektiv udbudsprocedure til konkurrencedygtige priser. Med henblik herpå anvendte de enhver mulig praksis for at stimulere priskonkurrencen mellem leverandørerne af optiske diskdrev (33. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Hvad angår Dell gennemførte dette selskab hovedsageligt udbud ved online-forhandling. Disse forhandlinger kunne være tidsbegrænsede eller afsluttes efter en fastlagt periode, f.eks. ti minutter efter det sidste bud, når ingen leverandør af optiske diskdrev afgav nye bud. I visse tilfælde kunne online-forhandlingerne vare flere timer, hvis udbuddet var mere livligt, eller hvis online-forhandlingernes varighed blev forlænget for at tilskynde leverandørerne af optiske diskdrev til at afgive bud. Selv om varigheden af online-forhandlinger var tidsubegrænset og afhang af det endelige bud, kunne Dell dog på et bestemt tidspunkt meddele, at online-forhandlingerne var afsluttet. Dell kunne gå fra en procedure ved »alene inddeling« til en procedure »i blinde«. Dell kunne annullere online-forhandlingerne, hvis udbuddet eller resultatet heraf blev fundet utilfredsstillende, og selskabet kunne i stedet føre bilaterale forhandlinger. Online-forhandlingsprocessen blev overvåget af de indkøbsansvarlige på verdensmarkedet, der havde ansvar for disse transaktioner hos Dell (37. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Hvad angår HP var de mest anvendte udbudsprocedurer anmodningerne om tilbud og de elektroniske anmodninger om tilbud. De to procedurer blev udført online med anvendelse af samme platform. Hvad for det første angår anmodningerne om tilbud var disse kvartalsmæssige. De kombinerede online-forhandlingerne med kvartalsmæssige offline-forhandlinger, som blev spredt over et bestemt tidsrum, normalt to uger. Leverandørerne af optiske diskdrev blev indbudt til en åben udbudsprocedure i et bestemt tidsrum med henblik på at afgive et tilbud på en online-platform eller med e-mail. Efter udløbet af den første omgang af auktioner mødtes HP med hver deltager og indledte forhandlinger på grundlag af tilbuddet fra leverandøren af optiske diskdrev med henblik på at opnå det bedste tilbud fra hver leverandør uden at afsløre identiteten på eller buddet afgivet af andre leverandører af optiske diskdrev. Hvad for det andet angår de elektroniske anmodninger om tilbud blev disse normalt organiseret som et omvendt udbud. Tilbudsgiverne oprettede forbindelse til online-platformen på det fastsatte tidspunkt, og auktionssalget begyndte til den af HP fastlagte pris. De tilbudsgivere, som afgav bud, der blev gradvist nedsat, blev oplyst om deres placering, hver gang et nyt bud blev afgivet. Ved udløbet af den fastsatte frist vandt den leverandør af optiske diskdrev, som havde afgivet det laveste bud, auktionssalget, og de øvrige leverandører blev placeret som nummer to og tre på grundlag af deres bud (41.-44. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den administrative procedure
Den 14. januar 2009 indgav Philips en ansøgning om bødefritagelse til Kommissionen i medfør af dennes meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (
EUT 2006, C 298, s. 17
, herefter »2006-samarbejdsmeddelelsen«). Den 29. januar og den 2. marts 2009 blev denne ansøgning suppleret, således at den ud over Philips skulle omfatte selskaberne Lite-On og deres joint venture Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation (herefter »PLDS«) (54. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den 29. juni 2009 sendte Kommissionen en anmodning om oplysninger til de virksomheder, der er aktive på området for optiske diskdrev (55. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den 30. juni 2009 indrømmede Kommissionen Philips, Lite-On IT og PLDS en betinget bødefritagelse (56. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den 18. juli 2012 sendte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse til 13 leverandører af optiske diskdrev, herunder sagsøgerne (herefter »klagepunktsmeddelelsen«). Kommissionen anførte, at disse selskaber havde tilsidesat artikel 101 TEUF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), idet de fra den 5. februar 2004 til den 29. juni 2009 havde deltaget i et kartel vedrørende optiske diskdrev, som bestod i at samordne deres adfærd hvad angår udbudsprocedurer organiseret af to computerproducenter, nemlig Dell og HP.
Den 29. oktober 2012 fremsatte sagsøgerne deres skriftlige bemærkninger som svar på klagepunktsmeddelelsen.
Den 23. november 2012 besvarede Dell den anmodning om oplysninger, som Kommissionen havde tilsendt selskabet (61. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den 29. og 30. november 2012 deltog samtlige modtagere af klagepunktsmeddelelsen i en mundtlig høring (60. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den 14. december 2012 anmodede Kommissionen alle parterne om at fremlægge de relevante dokumenter, som de havde modtaget fra Dell og HP. Alle parterne besvarede disse anmodninger og fik aktindsigt i de svar, som de andre leverandører af optiske diskdrev havde afgivet (62. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den 21. oktober 2015 vedtog Kommissionen afgørelse C(2015) 7135 final om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39639 – Optiske diskdrev) (herefter »den anfægtede afgørelse«) om hemmelige aftaler vedrørende udbud for optiske diskdrev til bærbare computere og stationære computere iværksat af to computerproducenter.
Den anfægtede afgørelse
I den anfægtede afgørelse fastslog Kommissionen, at karteldeltagerne havde samordnet deres konkurrencemæssige adfærd fra i hvert fald den 23. juni 2004 til den 25. november 2008. Kommissionen præciserede, at denne samordning blev foretaget med et netværk af parallelle, bilaterale kontakter. Kommissionen anførte, at karteldeltagerne tilsigtede at tilpasse deres udbud på markedet og at sørge for, at priserne forblev på et højere niveau, end de ville have været uden disse bilaterale kontakter (67. betragtning til den anfægtede afgørelse).
I den anfægtede afgørelse præciserede Kommissionen, at karteldeltagernes samordning vedrørte kundekonti for Dell og HP, som er de to største producenter af originalprodukter på verdensmarkedet for PC’er. Ifølge Kommissionen anvendte Dell og HP ud over bilaterale forhandlinger med leverandørerne af optiske diskdrev standardudbudsprocedurer, som fandt sted mindst en gang i kvartalet. Kommissionen bemærkede, at kartelmedlemmerne anvendte deres netværk af bilaterale kontakter til at manipulere disse udbudsprocedurer, hvorved de modarbejdede deres kunders forsøg på at stimulere priskonkurrencen (68. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Ifølge Kommissionen gav den regelmæssige udveksling af oplysninger kartelmedlemmerne mulighed for at få et meget detaljeret kendskab til deres konkurrenters hensigter, inden de deltog i en udbudsprocedure, og de kunne derfor forudse deres konkurrencemæssige strategi (69. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen tilføjede, at kartelmedlemmerne jævnligt udvekslede oplysninger om deres priser vedrørende bestemte kunders konti samt oplysninger uden forbindelse til disse priser, såsom den eksisterende produktion og leveringskapaciteten, lagerbeholdningen, situationen, henset til kvalificeringen, tidspunktet for indførelsen af nye produkter eller forbedringer. Kommissionen bemærkede, at leverandørerne af optiske diskdrev overvågede de endelige resultater af de afsluttede udbudsprocedurer, dvs. den opnåede indplacering, pris og mængde (70. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen anførte ligeledes, at leverandørerne, selv om de havde til hensigt at holde deres kontakter hemmelige i forhold til kunderne, anvendte de midler, som de fandt tilstrækkeligt egnede til at nå det ønskede resultat, til at kontakte hinanden. Den præciserede desuden, at et forsøg på at indkalde til et opstartsmøde for at planlægge jævnlige multilaterale møder mellem leverandørerne af optiske diskdrev var mislykkedes i 2003, efter at det blev afsløret over for en kunde. Ifølge Kommissionen var der i stedet bilaterale kontakter, som navnlig foregik som telefonsamtaler og nogle gange elektroniske beskeder, herunder på private e-mailadresser (hotmail) og beskedtjenester eller under møder, der hovedsageligt blev afholdt mellem forvalterne af konti på verdensplan (71. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen fastslog, at karteldeltagerne kontaktede hinanden jævnligt, og at disse kontakter, som hovedsageligt var telefoniske, blev hyppigere under udbudsprocedurer, hvorunder der kunne være flere opkald pr. dag mellem visse karteldeltageres kontaktpersoner. Kommissionen præciserede, at kontakterne mellem visse karteldeltageres kontaktpersoner generelt var betydeligt højere end mellem visse andre (72. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Hvad angår beregningen af størrelsen af den bøde, der blev pålagt sagsøgerne, støttede Kommissionen sig på retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 1/2003 (
EUT 2006, C 210, s. 2
, herefter »retningslinjerne for bødeberegningen«).
Med henblik på at fastsætte bødens grundbeløb fastslog Kommissionen indledningsvis, at det, henset til de betydelige forskelle i leverandørernes deltagelse og for bedre at kunne gengive kartellets reelle betydning, var passende at anvende et årligt gennemsnit beregnet på grundlag af den reelle værdi af virksomhedernes afsætning i hele kalendermåneder under deres respektive deltagelse i overtrædelsen (527. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen forklarede således, at afsætningens værdi blev beregnet på grundlag af afsætningen af optiske diskdrev til bærbare computere og stationære computere faktureret over for HP og Dell’s enheder inden for EØS (528. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen fastslog endvidere, at eftersom den konkurrencebegrænsende adfærd i forhold til HP var begyndt senere, og for at tage hensyn til kartellets udvikling, skulle værdien af den relevante afsætning beregnes særskilt for HP og for Dell, og at der skulle anvendes to multiplikationsfaktorer alt efter varigheden (530. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Eftersom det ikke var godtgjort, at Sony deltog i kontakterne vedrørende HP, pålagde Kommissionen kun sagsøgerne ansvar for samordning i forhold til Dell (531. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Herefter besluttede Kommissionen, at eftersom aftalerne om samordning af priserne af natur var blandt de mest alvorlige overtrædelser af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53, og da kartellet i hvert fald omfattede EØS, var den sats, der skulle anvendes ved fastlæggelsen af grovheden, i det foreliggende tilfælde 16% for alle modtagerne af den anfægtede afgørelse (544. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen anførte desuden, at den, henset til omstændighederne i den foreliggende sag, havde besluttet at tilføje et beløb med henblik på den afskrækkende virkning på 16% (554. og 555. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen nedsatte endvidere den bøde, som sagsøgerne var blevet pålagt, med 3% for at tage hensyn til den omstændighed, at de ikke havde kendskab til en del af den samlede og vedvarende overtrædelse vedrørende HP, for på passende og tilstrækkelig vis at afspejle deres adfærds mindre alvorlige karakter (561. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Endelig fastslog Kommissionen, at det, eftersom Sony i året forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse havde en omsætning på verdensplan på 59252000000 EUR, var passende at anvende en multiplikationsfaktor på 1,2 på grundbeløbet (567. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Den anfægtede afgørelses dispositive del er, for så vidt som den vedrører sagsøgerne, affattet således:
»Artikel 1
Følgende virksomheder har overtrådt artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 ved i de angivne tidsrum at have deltaget i en samlet og vedvarende overtrædelse, som består i flere forskellige overtrædelser i sektoren for optiske diskdrev inden for hele EØS, der bestod i aftaler om samordning af priser:
[…]
f)
[sagsøgerne] fra den 23. august 2004 til den 15. september 2006 for deres samordning i forhold til Dell
[…]
Artikel 2
For den i artikel 1 omhandlede overtrædelse pålægges følgende bøder:
[…]
f)
[sagsøgerne] in solidum: 21024000 EUR.«
Retsforhandlinger og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 31. december 2015 har sagsøgerne anlagt den foreliggende sag.
Kommissionen har afgivet svarskrift den 25. maj 2016.
Efter forslag fra den refererende dommer har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede retsforhandlingernes mundtlige del og har som led i foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til procesreglementets artikel 91 opfordret Kommissionen til at fremlægge visse dokumenter vedrørende fortrolige erklæringer. Kommissionen har anført, at den ikke kunne fremlægge kopier af disse fortrolige erklæringer, som var indleveret som led i dens bødefritagelsesordning.
Ved kendelse af 23. april 2018, som blev afsagt i medfør af dels artikel 24, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, dels procesreglementets artikel 91, litra b), og artikel 92, stk. 3, pålagde Retten (Femte Afdeling) Kommissionen at fremlægge disse kopier. Sagsøgernes advokater kunne konsultere disse kopier i Rettens Justitskontor inden retsmødet.
Kommissionen fremlagde disse kopier den 24. april 2018, og sagsøgernes repræsentanter konsulterede dem i Rettens Justitskontor den 30. april 2018.
Parterne har afgivet indlæg og besvaret Rettens mundtlige spørgsmål i retsmødet den 2. maj 2018.
Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den vedrører dem.
–
Subsidiært nedsættes den bøde, som de er blevet pålagt.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgerne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
Sagsøgerne har fremsat to anbringender til støtte for søgsmålet, hvoraf det første i det væsentlige vedrører den omstændighed, at der foreligger en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF, og det andet anbringende, der er fremsat subsidiært, vedrører beregningen af den pålagte bøde.
[
udelades
]
Om det andet anbringende, der er fremsat subsidiært, om, at fastsættelsen af bøden er behæftet med faktiske og retlige fejl samt med en utilstrækkelig begrundelse
[
udelades
]
Det tredje led om, at alene Sony blev pålagt en afskrækkelsesfaktor
[
udelades
]
Det skal bemærkes, at behovet for at sikre bøden en tilstrækkelig afskrækkende virkning kræver, at bøden fastsættes for at tage hensyn til den indvirkning, som den virksomhed, bøden pålægges, har søgt, og for at bøden ikke gøres ubetydelig, eller derimod overdreven, navnlig henset til den pågældende virksomheds økonomiske evne i overensstemmelse med kravene vedrørende dels behovet for at sikre bødens effektivitet, dels overholdelsen af proportionalitetsprincippet (jf. dom af 13.7.2011, General Technic-Otis m.fl. mod Kommissionen,
T-141/07, T-142/07, T-145/07 og T-146/07
,
EU:T:2011:363
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
En virksomheds samlede størrelse og ressourcer er relevante kriterier, henset til det forfulgte formål, nemlig at garantere bødens effektivitet ved at fastsætte størrelsen heraf under hensyntagen til virksomhedens samlede ressourcer og dens evne til at mobilisere de nødvendige midler til at betale bøden. Fastsættelsen af den sats, som anvendes på forhøjelse af udgangsbeløbet for at sikre bødens tilstrækkeligt afskrækkende virkning, tilsigter snarere at garantere bødens effektivitet end at tage hensyn til overtrædelsens skadelighed i forhold til den normale konkurrence og dermed overtrædelsens grovhed (jf. dom af 13.7.2011, General Technic-Otis m.fl. mod Kommissionen,
T-141/07, T-142/07, T-145/07 og T-146/07
,
EU:T:2011:363
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I det foreliggende tilfælde har sagsøgerne ikke anfægtet den omsætning på verdensplan, der er anført i 567. betragtning til den anfægtede afgørelse, som Sony havde i regnskabsåret forud for vedtagelsen af den pågældende afgørelse, nemlig 59252000000 EUR.
Sagsøgernes eneste argument er, at omsætningen for moderselskaberne til visse andre modtagere af den anfægtede afgørelse kan sidestilles med eller overstiger Sonys omsætning, hvilket selskab endvidere oplevede betydelige tab i 2014, i hvilken periode moderselskaber som Samsung, der er moderselskab for TSST, og Hitachi, der er moderselskab for HLDS, oplevede betydelig indtjening.
Det skal fremhæves, at selv om Sony Corporation blev tilregnet ansvaret for sit datterselskab, Sony Electronics’ overtrædelse (507. og 569. betragtning til den anfægtede afgørelse), således at Kommissionen i den anfægtede afgørelse samlet omtalte dem »Sony« (jf. præmis 3 ovenfor), blev den overtrædelse, som TSST og HLDS deltog i, ikke tilregnet henholdsvis Samsung og Hitachi (11.-14. og 569. betragtning til den anfægtede afgørelse).
Kommissionen kan således ikke foreholdes at have anvendt en afskrækkelsesfaktor for sagsøgerne, selv om den ikke forhøjede de bøder, der blev pålagt TSST og HLDS, henset til Samsung og Hitachis omsætning.
Sagsøgernes argument skal følgelig forkastes, og dermed forkastes det andet anbringende i det hele.
[
udelades
]

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling):

1)
Europa-Kommissionen frifindes.

2)
Sony Corporation og Sony Electronics, Inc. bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 12. juli 2019.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.
(
) – Der gengives kun de præmisser i nærværende dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.