CELEX: 62017CJ0289
Præjudiciel forelæggelse
samarbejde på det civil- og handelsretlige område
forordning (EF) nr. 805/2004
europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav
betingelser for attestering
mindstestandarder for retssager om ubestridte krav
skyldners rettigheder
manglende angivelse af adressen på den instans, ved hvilken kravet kan bestrides, eller en sag til prøvelse af afgørelsen kan anlægges

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 17, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav (
EUT 2004, L 143, s. 15
).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med fem tvister mellem kreditorerne Collect Inkasso OÜ, ITM Inkasso OÜ og Bigbank AS, som er tre estiske selskaber, og debitorerne Rain Aint, Lauri Palm, Raiko Oikimus, Egle Noor og Artjom Konjarov vedrørende attesteringen som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument af de afgørelser om betalingspålæg, som er blevet truffet over for disse i deres fravær.
Retsforskrifter
Følgende fremgår af 10., 12. og 13. betragtning til forordning nr. 805/2004:
»(10)
Når der i en medlemsstat er truffet en retsafgørelse om et ubestridt krav, uden at debitor har deltaget i retsmøderne, er afskaffelsen af enhver form for kontrol i fuldbyrdelsesstaten uløseligt knyttet sammen med og betinget af, at der er tilstrækkelige garantier for, at debitor har kunnet varetage sine interesser.
[…]
(12)
Der bør fastsættes mindstestandarder for den retssag, der fører frem til retsafgørelsen, så det sikres, at debitor – i så god tid og på en sådan måde, at han kan varetage sine interesser under sagen – underrettes om retssagen mod ham, om betingelserne for hans aktive deltagelse heri for at bestride kravet og om konsekvenserne af hans manglende deltagelse.
(13)
På grund af forskellene mellem medlemsstaternes civile retsplejeregler, navnlig reglerne for forkyndelse af dokumenter, er det nødvendigt at definere sådanne mindstestandarder specifikt og detaljeret. Navnlig vil en forkyndelsesmåde, der støttes på en retlig formodning med hensyn til opfyldelsen af mindstestandarderne, ikke kunne anses for fyldestgørende grundlag for attestering af en retsafgørelse som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.«
Denne forordnings artikel 3, der har overskriften »Eksekutionsgrundlag, der kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument«, bestemmer i stk. 1, litra b):
»Denne forordning finder anvendelse på retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter vedrørende ubestridte krav.
Et krav anses for ubestridt, hvis:
[…]
b)
debitor aldrig har gjort indsigelse mod kravet under retssagen ved at foretage de relevante processuelle handlinger i henhold til domsstatens lovgivning
[…]«
Under overskriften »Betingelser for attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument« bestemmer forordningens artikel 6, stk. 1, litra c):
»En retsafgørelse om et ubestridt krav, der er truffet i en medlemsstat, attesteres efter anmodning, der til enhver tid kan indgives til den behandlende ret, som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument:
[…]
c)
hvis retssagen i domsstaten, for så vidt der er tale om et ubestridt krav som defineret i artikel 3, stk. 1, litra b) eller c), opfyldte de betingelser, der er fastsat i kapitel III, og
[…]«
Kapitel III i forordning nr. 805/2004, der har overskriften »Mindstestandarder for retssager om ubestridte krav«, indeholder forordningens artikel 12-19. Denne forordnings artikel 12 med overskriften »Mindstestandardernes omfang« foreskriver i stk. 1:
»En retsafgørelse om et ubestridt krav som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra b) eller c), kan kun attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, hvis retssagen i domsstaten opfyldte de processuelle betingelser, der er fastsat i dette kapitel.«
Under overskriften »Behørig underretning af debitor om de processuelle handlinger, der er nødvendige for at bestride kravet«, bestemmer artikel 17, litra a), i forordning nr. 805/2004:
»Følgende skal tydeligt have været oplyst i eller sammen med det indledende processkrift eller et tilsvarende dokument og i eller sammen med en indkaldelse til et retsmøde:
a)
de processuelle betingelser, der skal være opfyldt, for at kravet kan bestrides, herunder fristen for at bestride kravet skriftligt eller i givet fald tidspunktet for retsmødet, navn og adresse på den instans, over for hvilken der skal gøres indsigelse, eller i givet fald for hvilken der skal gives møde, samt et eventuelt krav om repræsentation ved en advokat.«
Denne forordnings artikel 18 med overskriften »Afhjælpning af manglende opfyldelse af mindstestandarderne« foreskriver i stk. 1:
»Opfyldte retssagen i domsstaten ikke de processuelle betingelser, der er fastsat i artikel 13-17, afhjælpes denne mangel, og den trufne retsafgørelse kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, hvis:
[…]
b)
debitor har haft mulighed for at anfægte retsafgørelsen og opnå fuld prøvelse heraf, og debitor behørigt i eller sammen med retsafgørelsen er blevet underrettet om de processuelle betingelser, der gælder for en sådan anfægtelse, herunder navn og adresse på den instans, til hvilken anfægtelsen skal indgives, og i givet fald tidsfristen, […]
[…]«
Tvisterne i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Ved Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) er der blevet anlagt fem sager, hvis faktiske omstændigheder ligner hinanden.
Den 4. januar 2008 indgav Collect Inkasso tre anmodninger til Tartu Maakohus om en forenklet betalingspåkravsprocedure med henblik på inddrivelse af tre forskellige krav mod Rain Aint, Lauri Palm og Raiko Oikimus.
Anmodningerne om en forenklet betalingspåkravsprocedure, betalingspålæggene, som retten udstedte til debitorerne, og indsigelsesformularerne blev forkyndt for Rain Aint ved politiets hjælp senest den 11. marts 2009, for Lauri Palm personligt den 16. februar 2008 ved aflevering mod kvittering og for Raiko Oikimus den 30. januar 2008 ved aflevering til hans søster mod kvittering. Et tillæg til det oprindelige betalingspålæg udstedt af retten blev forkyndt personligt for Rain Aint den 25. maj 2009 ved aflevering mod kvittering.
Da debitorerne ikke gjorde indsigelse, udstedte Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) over for disse flere fuldbyrdelsesordrer vedrørende kravene med tillæg af morarenter og/eller sagsomkostninger.
Disse fuldbyrdelsesordrer blev forkyndt personligt for henholdsvis Rain Aint, Lauri Palm og Raiko Oikimus eller for et medlem af deres familie ved aflevering mod kvittering, med undtagelse af en fuldbyrdelsesordre over for Lauri Palm af 30. marts 2009, som ikke blev forkyndt for denne. Bortset fra sidstnævnte fuldbyrdelsesordre er de øvrige derfor blevet retskraftige.
Den 7. juni 2016 indgav Collect Inkasso tre anmodninger til Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) om attestering af de udstedte fuldbyrdelsesordrer som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
Ved kendelser af 16. august 2016 afviste Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) disse anmodninger om attestering, idet retten fastslog, at debitorerne hverken i de indledende processkrifter eller i fuldbyrdelsesordrerne var blevet meddelt adressen på den instans, over for hvilken der skulle gøres indsigelse eller for hvilken der skulle gives møde, eller i givet fald for hvilken de kunne anfægte disse fuldbyrdelsesordrer. Følgelig afviste Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) at udstede europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokumenter, eftersom betingelserne i artikel 6, stk. 1, litra c), artikel 17, litra a), og artikel 18 i forordning nr. 805/2004 ikke var opfyldt. Hvad angår fuldbyrdelsesordren over for Lauri Palm af 30. marts 2009 fastslog retten ligeledes, at denne ikke var blevet forkyndt for debitor i overensstemmelse med kravene i forordningens artikel 13 og 14.
Den 5. oktober 2016 kærede Collect Inkasso kendelserne af 16. august 2016 til retten med påstand om, at de ophæves, og at de anmodede europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokumenter udstedes.
Den 15. august 2008 indgav ITM Inkasso en anmodning til Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) om en forenklet betalingspåkravsprocedure med henblik på inddrivelse af et krav mod Egle Noor.
Efter at have tilsendt debitor et betalingspålæg forkyndte Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) den 20. december 2008 over for debitor personligt anmodningen om en forenklet betalingspåkravsprocedure, betalingspålægget og indsigelsesformularen ved aflevering mod kvittering.
Da der ikke blev gjort indsigelse, udstedte retten den 21. april 2009 en fuldbyrdelsesordre med tillæg af sagsomkostninger. Denne fuldbyrdelsesordre blev forkyndt personligt for debitor den 4. maj 2009 ved aflevering mod kvittering og blev dermed retskraftig.
Den 21. oktober 2016 indgav ITM Inkasso en anmodning til den forelæggende ret om attestering af fuldbyrdelsesordren som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
Den 4. september 2007 indgav Bigbank en anmodning til Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) om en forenklet betalingspåkravsprocedure med henblik på inddrivelse af et krav mod Artjom Konjarov.
Efter at have tilsendt debitor et betalingspålæg forkyndte Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) den 20. november 2008 over for debitors mor anmodningen om en forenklet betalingspåkravsprocedure, betalingspålægget og indsigelsesformularen ved aflevering mod kvittering.
Da der ikke blev gjort indsigelse, udstedte retten den 6. marts 2009 en fuldbyrdelsesordre med tillæg af sagsomkostninger. Denne fuldbyrdelsesordre blev forkyndt personligt for debitor den 11. marts 2009 ved aflevering mod kvittering og blev dermed retskraftig.
Den 2. januar 2017 indgav Bigbank en anmodning til den forelæggende ret om attestering af fuldbyrdelsesordren som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
Med henblik på at træffe afgørelse om Collect Inkassos kæremål og de af ITM Inkasso og Bigbank fremsatte anmodninger om attestering finder den forelæggende ret det nødvendigt at klarlægge rækkevidden af mindstekravene i artikel 17, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004, navnlig hvad angår angivelsen af adressen på den instans, over for hvilken der kan gøres indsigelse, eller for hvilken der kan gives møde, eller i givet fald for hvilken der kan anlægges sag til prøvelse af en retsafgørelse om betalingspålæg.
I denne henseende har den forelæggende ret anført, at de dokumenter, som blev tilsendt debitorerne i hovedsagen, nemlig anmodningerne om en forenklet betalingspåkravsprocedure, betalingspålæggene, indsigelsesformularerne og fuldbyrdelsesordrerne, ikke indeholdt en angivelse af denne adresse. Retten har tilføjet, at de andre processuelle betingelser, bl.a. navnet på denne instans, var opfyldt.
Selv om det fremgår af ordlyden af artikel 17 i forordning nr. 805/2004, at debitor skal meddeles samtlige de i bestemmelsen anførte oplysninger, må det ifølge retten samtidig antages, at en fornuftig person vil kunne finde adressen på en instans, i dette tilfælde den forelæggende rets adresse, når denne kender navnet på instansen, da det er en offentligt tilgængelig oplysning.
På denne baggrund har Tartu Maakohus (retten i første instans i Tartu) besluttet at udsætte sagen og forelægge følgende præjudicielle spørgsmål for Domstolen:
»1)
Skal artikel 17, litra a), i [forordning nr. 805/2004] fortolkes således, at der i eller sammen med det indledende processkrift eller et tilsvarende dokument og i eller sammen med en indkaldelse til et retsmøde tydeligt skal have været anført alle de oplysninger, der er nævnt i forordningens artikel 17, litra a)? Navnlig: Er en attestering af en retsafgørelse som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument udelukket i henhold til artikel 3, stk. 1, litra b), artikel 6, stk. 1, litra c), og artikel 17, litra a), hvis debitor ikke er blevet meddelt adressen på den instans, over for hvilken der skal gøres indsigelse, men er blevet meddelt alle andre oplysninger, der er nævnt i artikel 17, litra a)?
2)
Skal artikel 18, stk. 1, litra b), i [forordning nr. 805/2004] fortolkes således, at det, såfremt retssagen i domsstaten ikke opfylder de processuelle betingelser, der er fastsat i artikel 17 i forordning […] nr. 805/2004, er en forudsætning for afhjælpning af denne mangel, at debitor behørigt i eller sammen med retsafgørelsen er blevet meddelt alle oplysninger, der er nævnt i artikel 18, stk. 1, litra b)? Er en udstedelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument navnlig udelukket, hvis debitor ikke er blevet meddelt adressen på den instans, over for hvilken der skal gøres indsigelse, men er blevet meddelt alle andre oplysninger, der er nævnt i artikel 18, stk. 1, litra b)?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Med sine to spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 17, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004 skal fortolkes således, at en retsafgørelse, som er blevet truffet, uden at debitor er blevet informeret om adressen på den retsinstans, over for hvilken der kan gøres indsigelse, for hvilken der kan gives møde, eller i givet fald for hvilken der kan anlægges sag til prøvelse af denne afgørelse, kan attesteres som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
Der er ved den forelæggende ret anlagt fem sager vedrørende attestering af fuldbyrdelsesordrer som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument. Selv om disse sager befinder sig på forskellige stadier af proceduren, er de alle karakteriseret ved den omstændighed, at det indledende processkrift og afgørelserne truffet i forbindelse med den forenklede betalingspåkravsprocedure, skønt de er forkyndt for debitorerne, ikke angiver adresse på den retsinstans, som er kompetent til at behandle disse sager eller et eventuelt søgsmål til prøvelse af disse afgørelser. De andre processuelle betingelser, bl.a. angivelsen af navnet på denne instans, var opfyldt.
Det er ifølge forelæggelsesafgørelsen ubestridt, at de i hovedsagen omhandlede debitorer har forholdt sig passive i forbindelse med den forenklede betalingspåkravsprocedure, således at kravene mod dem henhører under begrebet »ubestridte krav« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004 og som sådan godtgør udstedelsen af de anmodede europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokumenter.
Som det fremgår af forordningens artikel 6, attesteres en retsafgørelse om et ubestridt krav, der er truffet i en medlemsstat, efter anmodning, der til enhver tid kan indgives til den behandlende ret, som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, hvis visse betingelser er opfyldt. I tilfælde af et ubestridt krav som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 1, litra b), kræver betingelsen i artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 805/2004, at retssagen i domsstaten opfyldte visse processuelle mindstestandarder opregnet i forordningens artikel 12-19 i dennes kapitel III.
I denne henseende kræver artikel 17, litra a), i forordning nr. 805/2004, at visse oplysninger, herunder navn og adresse på den instans, over for hvilken der kan gøres indsigelse, eller i givet fald for hvilken der kan gives møde, tydeligt skal være anført i det indledende processkrift, eller et tilsvarende dokument og i eller sammen med en indkaldelse til et retsmøde.
For at kunne afhjælpe en eventuel manglende opfyldelse af mindstestandarderne for retssager om ubestridte krav kræver artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004, at debitor har haft mulighed for at anfægte en retsafgørelse vedrørende et krav og opnå fuld prøvelse heraf, og at debitor i eller sammen med retsafgørelsen er blevet behørigt underrettet om de processuelle betingelser, der gælder for en sådan anfægtelse, herunder navn og adresse på den instans, til hvilken anfægtelsen skal indgives.
Det fremgår dermed tydeligt af ordlyden af artikel 17, litra a), og af artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004, som den forelæggende ret ønsker en fortolkning af, at angivelsen over for debitor af den pågældende institutions adresse er obligatorisk.
Mindstestandarderne i kapitel III i forordning nr. 805/2004 er udtryk for EU-lovgivers ønske om at drage omsorg for, at de procedurer, der fører til vedtagelsen af en afgørelse om et ubestridt krav, yder tilstrækkelige garantier for at sikre respekten af retten til forsvar i domsstaten (jf. analogt dom af 9.3.2017, Zulfikarpašić,
C-484/15
,
EU:C:2017:199
, præmis
og den heri nævnte retspraksis), henset til princippet om, at der ikke foretages en kontrol heraf i fuldbyrdelsesstaten.
Som det fremgår af Domstolens praksis, har disse mindstestandarder, herunder angivelsen af adressen på den pågældende instans, i overensstemmelse med 12. betragtning til forordning nr. 805/2004 til formål at sikre, at debitor i så god tid og på en sådan måde, at han kan varetage sine interesser under sagen, underrettes dels om retssagen mod ham og om betingelserne for hans aktive deltagelse heri for at bestride kravet, dels om konsekvenserne af hans manglende deltagelse. I det særlige tilfælde af en udeblivelsesdom som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 1, andet afsnit, litra b), har nævnte mindstestandarder således til formål at sikre tilstrækkelige garantier for at sikre respekten af retten til forsvar (jf. i denne retning dom af 16.6.2016, Pebros Servizi,
C-511/14
,
EU:C:2016:448
, præmis
).
Endelig bemærkes, således som det fremgår af artikel 17, litra a), og af artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004, at de i disse bestemmelser krævede oplysninger kan tilstilles skyldneren ikke alene ved processkrifter eller ved retsafgørelsen, men ligeledes ved følgeskrivelser. I denne henseende er den estiske regering af den opfattelse, at når Republikken Estlands retsinstanser forkynder betalingspålæg for debitorerne, vedlægger de sædvanligvis en følgeskrivelse skrevet på papir med brevhoved, som indeholder samtlige kontaktoplysninger på den pågældende retsinstans. Selv om adressen på den kompetente retsinstans i princippet kan bringes til debitors kendskab på denne måde, forholder det sig ikke desto mindre således i den foreliggende sag, at den forelæggende ret har fastslået, at den relevante adresse ikke var blevet meddelt debitorerne i hovedsagen.
Henset til de ovenstående betragtninger skal spørgsmålene besvares med, at artikel 17, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004 skal fortolkes således, at en retsafgørelse, som er blevet truffet, uden at debitor er blevet informeret om adressen på den retsinstans, over for hvilken der kan gøres indsigelse, for hvilken der kan gives møde, eller i givet fald for hvilken der kan anlægges sag til prøvelse af denne afgørelse, ikke kan attesteres som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Syvende Afdeling) for ret:

Artikel 17, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav skal fortolkes således, at en retsafgørelse, som er blevet truffet, uden at debitor er blevet informeret om adressen på den retsinstans, over for hvilken der kan gøres indsigelse, for hvilken der kan gives møde, eller i givet fald for hvilken der kan anlægges sag til prøvelse af denne afgørelse, ikke kan attesteres som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: estisk.