CELEX: 62019CJ0641
Begäran om förhandsavgörande
Konsumentskydd
Direktiv 2011/83/EU
Artikel 2 led 11, artikel 14.3 och artikel 16 m
Distansavtal
Tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster
Ångerrätt
Konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtal
Fastställande av det belopp som ska betalas av konsumenten för de tjänster som tillhandahållits innan ångerrätten utövades
Undantag från ångerrätten vad avser tillhandahållande av digitalt innehåll

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2 led 11, artikel 14.3 och artikel 16 m i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG (
EUT L 304, 2011, s. 64
).
Begäran har framställts i ett mål mellan EU, i egenskap av konsument, och PE Digital GmbH, angående det belopp som EU ska betala till sistnämnda bolag till följd av att EU utövat sin rätt att frånträda avtalet med detta bolag.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
I skälen 4, 19 och 50 i direktiv 2011/83 anges följande:
”(4)
… En harmonisering av vissa aspekter av distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler krävs för att främja en verklig inre marknad för konsumenter med en god balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och konkurrenskraftiga företag, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras.
…
(19)
Med digitalt innehåll avses data som produceras och levereras i digital form, såsom datorprogram, applikationer, spel, musik, videor eller texter, oavsett om åtkomsten skett genom nedladdning, direktuppspelning, från ett fysiskt medium eller på vilket annat sätt som helst. Avtal om leverans av digitalt innehåll bör omfattas av detta direktiv. … [A]vtal om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium klassificeras varken som köpeavtal eller tjänsteavtal vid tillämpningen av detta direktiv. Avtal av detta slag bör innefatta en ångerrätt för konsumenten, om inte konsumenten samtyckt till att avtalet börjar fullgöras redan under ångerfristen och sålunda gått med på att ångerrätten går förlorad. …
…
(50)
Å ena sidan bör konsumenten åtnjuta ångerrätt även om denne har begärt att en tjänst tillhandahålls innan ångerfristen löpt ut. Å andra sidan bör näringsidkaren kunna vara säker på att få adekvat betalning för den tjänst som tillhandahållits om konsumenten utövar sin ångerrätt. Det proportionella beloppet bör beräknas utgående från det avtalade priset, om inte konsumenten påvisar att det sammanlagda priset i sig är oskäligt, i vilket fall beloppet bör beräknas utgående från marknadsvärdet av den tjänst som levererats. Marknadsvärdet bör definieras med hjälp av en jämförelse med priset på en likvärdig tjänst som tillhandahållits av andra näringsidkare vid tiden för avtalets ingående. Därför bör konsumenten anhålla om att tjänsten tillhandahålls innan ångerfristen löpt ut genom en uttrycklig begäran och när det gäller avtal utanför fasta affärslokaler, på ett varaktigt medium. Likaså bör näringsidkaren på ett varaktigt medium informera konsumenten om eventuella förpliktelser att erlägga proportionell betalning för de tjänster som redan tillhandahållits. …”
I artikel 2 i direktivet, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”I detta direktiv gäller följande definitioner:
…
6.
tjänsteavtal
: varje avtal som inte är ett köpeavtal, där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna.
…
11.
digitalt innehåll
: data som framställs och tillhandahålls i digital form,
…”
Artikel 7 i direktivet har rubriken ”Formella krav för avtal utanför fasta affärslokaler”. I punkt 3 föreskrivs följande:
”Om en konsument vill att tillhandahållandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller leverans av fjärrvärme ska inledas under den ångerfrist som föreskrivs i artikel 9.2, ska näringsidkaren kräva att konsumenten inkommer med en uttrycklig begäran på ett varaktigt medium.”
Artikel 9 i samma direktiv har rubriken ”Ångerrätt”. I punkt 1 föreskrivs följande:
”Utom i de fall då de undantag som avses i artikel 16 är tillämpliga, ska konsumenten ha rätt att inom 14 dagar frånträda ett distansavtal eller avtal utanför fasta affärslokaler utan att behöva ange några skäl och utan några andra kostnader än de som anges i artiklarna 13.2 och 14.”
I artikel 14 i direktiv 2011/83, med rubriken ”Konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtal”, föreskrivs följande:
”…
3.   I de fall en konsument utövar sin ångerrätt efter att ha lämnat in en begäran i enlighet med artiklarna 7.3 eller 8.8 ska konsumenten betala näringsidkaren ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet. Det proportionella beloppet som konsumenten ska betala till näringsidkaren ska beräknas utgående från det sammanlagda pris som överenskommits i avtalet. Om det sammanlagda priset är oskäligt högt ska det proportionella beloppet beräknas utgående från marknadsvärdet av det som levererats.
4.   Konsumenten ska inte stå för några kostnader för
a)
delvis eller helt utförda tjänster under den tid ångerfristen löper, inklusive leverans av vatten, gas och el, i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller fjärrvärme, om
i)
näringsidkaren inte gett sådan information som avses i artikel 6.1 h eller j eller
ii)
om konsumenten inte uttryckligen begärt att tjänsterna ska börja utföras under ångerfristen i enlighet med artiklarna 7.3 och 8.8, eller
b)
tillhandahållande, helt eller delvis, av digitalt innehåll som inte tillhandahålls på ett fysiskt medium
i)
om inte konsumenten gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att tjänsterna börjar utföras före utgången av den 14‑dagarsperiod som avses i artikel 9,
ii)
om inte konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad i och med att konsumenten ger sitt samtycke, eller
iii)
om inte näringsidkaren gett bekräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7.
…”
Artikel 16 i direktiv 2011/83, med rubriken ”Undantag från ångerrätten”, har följande lydelse:
”Medlemsstaterna får inte tillåta den ångerrätt som anges i artiklarna 9–15 när det gäller distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler med avseende på följande:
…
m)
Tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium om tillhandahållandet inletts med konsumentens uttryckliga samtycke på förhand och konsumenten medgett att ångerrätten därigenom går förlorad.”
Tysk rätt
I 312f § punkt 3 i Bürgerliches Gesetzbuch (civillagen) (nedan kallad BGB) definieras digitalt innehåll som ”data som inte finns på ett fysiskt medium och som framställs och tillhandahålls i digital form”.
356 § BGB har rubriken ”Ångerrätt vid avtal utanför fasta affärslokaler och distansavtal”. I punkt 5 föreskrivs följande:
”Vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte finns på ett fysiskt medium upphör ångerrätten även att gälla om näringsidkaren har börjat fullgöra avtalet, medan konsumenten
1.
har lämnat sitt uttryckliga samtycke till att näringsidkaren börjar fullgöra avtalet innan ångerfristen har löpt ut, och
2.
att han har bekräftat att han fått kännedom om att han, genom att ge sitt samtycke, förlorar sin ångerrätt vid tidpunkten för avtalets fullgörande.”
I punkterna 8 och 9 i 357 § BGB föreskrivs följande:
”(8)   Om konsumenten frånträder ett avtal om tillhandahållande av tjänster eller om leverans av vatten, gas eller elektricitet som avser ospecificerade mängder eller icke-avgränsade volymer eller leverans av fjärrvärme, ska konsumenten betala en nyttjandeersättning för den tjänst som tillhandahållits fram till att ångerrätten utövades, om konsumenten uttryckligen har krävt att näringsidkaren ska börja tillhandahålla tjänsten före utgången av ångerfristen. Den rättighet som följer av den första meningen föreligger endast om näringsidkaren i enlighet med artikel 246a 1 § punkt 2 första meningen led 1–3 i Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (lagen om införande av civillagen) har informerat konsumenten på korrekt sätt. Vad gäller avtal utanför fasta affärslokaler föreligger endast den rätt som följer av första meningen om konsumenten har utryckt sin önskan, i den mening som avses i första meningen, på ett varaktigt medium. Vid beräkningen av nyttjandeersättningen ska det totala avtalade priset läggas till grund för beräkningen. Om det totala avtalade priset är oproportionerligt högt, ska nyttjandeersättningen beräknas på grundval av den tillhandahållna tjänstens marknadsvärde.
(9)   Om konsumenten frånträder ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte finns på ett fysiskt medium, är konsumenten inte skyldig att betala nyttjandeersättning.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
PE Digital, som är ett bolag med säte i Tyskland, driver dejtnings-webbplatsen ”Parship” (www.parship.de). Företaget erbjuder sina användare två typer av medlemskap, nämligen gratis medlemskap, som gör det möjligt att ta kontakt med andra medlemmar på ett mycket begränsat sätt, och ett så kallat premiummedlemskap för en period på 6, 12 eller 24 månader, för vilket en avgift tas ut. Sistnämnda typ av medlemskap gör det möjligt för användarna att under avtalsperioden ta kontakt med alla andra ”premiummedlemmar” och utbyta information och bilder med dessa. Parship har mer än 186000 användare i Tyskland.
Premiummedlemskapet omfattar bland annat den så kallade kontaktgarantin, som säkerställer att ett visst antal kontakter med andra användare kommer till stånd. Med kontakt avses härvid varje svar som den berörda användaren läser efter det att vederbörande har skickat ett meddelande samt alla meddelanden som användaren har tagit emot, efter det att denne har läst och utbytt åtminstone två meddelanden med en annan användare.
I genomsnitt sänds och mottas 31,3 meddelanden under den första veckan av premiummedlemskapet, 8,9 meddelanden under den andra veckan, 6,1 meddelanden under den tredje veckan, 5,1 meddelanden under den fjärde veckan och färre än 5 meddelanden från och med den femte veckan.
Varje medlem får, omedelbart efter inskrivningen, automatiskt tillgång till ett urval av förslag till kontakter i samma delstat. Förslagen lämnas på grundval av ett personlighetstest som det tar ungefär 30 minuter att genomgå och som rör de egenskaper, vanor och intressen som är relevanta i fråga om lämpliga kontakter. Inom ramen för ett ”premiummedlemskap” med en löptid på 12 månader motsvarar detta urval redan ungefär hälften av alla de förslag till möten som medlemmen erhållit under avtalstiden. Den algoritm som används med hjälp av personlighetstestet har skapats och utvecklats under ledning av en legitimerad psykolog. Premiummedlemmarna erhåller resultatet av detta datortest, i form av en ”personlighetsbedömningsrapport” på 50 sidor, vilken ”basmedlemmar” kan förvärva mot betalning, varvid avgiften avräknas om basmedlemmen senare skaffar sig ett premiummedlemskap.
Den 4 november 2018 ingick EU, i egenskap av konsument, ett avtal med PE Digital om ”premiummedlemskap” för en period på 12 månader, till ett pris av 523,95 euro (nedan kallat det aktuella avtalet). Detta pris var mer än två gånger högre än det pris som PE Digital fakturerade vissa av sina andra kunder för ett avtal med samma löptid som hade ingåtts under samma år. I enlighet med kraven i artikel 246a 1 § punkt 2 första meningen led 1–3 i lagen om införande av civillagen informerade PE Digital EU om sin ångerrätt. EU bekräftade för PE Digital att företaget skulle börja tillhandahålla den tjänst som angavs i avtalet innan ångerfristen löpte ut.
Eftersom EU frånträdde det aktuella avtalet den 8 november 2018, fakturerade PE Digital totalt 392,96 euro i nyttjandeersättning.
EU väckte talan vid Amtsgericht Hamburg (Distriktsdomstolen i Hamburg, Tyskland) och yrkade återbetalning av samtliga utbetalningar till PE Digital.
Den hänskjutande domstolen anser, med stöd av Europeiska kommissionens vägledning till direktiv 2011/83 som upprättades i juni 2014, särskilt punkt 6.5.1 i denna, som avser artikel 14.3 i direktivet, att när det totala tillhandahållandet omfattar olika delprestationer som enligt avtalet inte tillhandahålls samtidigt, ska varaktigheten av var och en av dessa delprestationer beaktas vid beräkningen av det ersättningsbelopp som ska betalas till näringsidkaren.
Vad gäller beräkningen av ”ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet”, i den mening som avses i artikel 14.3 i direktiv 2011/83, har den hänskjutande domstolen för avsikt att inte bara beakta den tjänst som näringsidkaren har tillhandahållit, utan även värdet av den prestation som konsumenten har åtnjutit.
Enligt den hänskjutande domstolen ska den ersättning som konsumenten är skyldig att betala till näringsidkaren för det fall att avtalet frånträds, i enlighet med artikel 14.3 i direktiv 2011/83 och 357 § punkt 8 BGB, i första hand beräknas genom att det görs åtskillnad mellan de olika delprestationer som föreskrivs i avtalet. För det andra ska priset för de olika delprestationerna fastställas med beaktande av deras värde för genomsnittskonsumenten, med beaktande av syftet med avtalet, och med hjälp av statistik över konsumenternas beteende. För det tredje ska delar av det belopp som ska betalas för de olika deltjänsterna beräknas med hänsyn till dels omfattningen av de deltjänster som redan tillhandahållits, dels värdet på de utförda tjänsterna. För det fjärde leder sammanläggningen av de belopp som beräknats på detta sätt fram till det totala belopp som ska betalas av konsumenten.
I detta sammanhang kan överlämnandet av personlighetsbedömningsrapporten i början av det aktuella avtalets genomförande emellertid, såsom en avskild delprestation, anses som tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium, vilket i sin tur innebär att undantagsbestämmelserna i artikel 14.4 b ii och artikel 16 m i direktiv 2011/83, liksom i 356 § punkt 5 och 357 § punkt 9 BGB, ska tillämpas.
En sådan tolkning skulle emellertid leda till att konsumenten förvägras rätten att frånträda avtalet och skulle således kränka dennes rättigheter.
Den hänskjutande domstolen anser vidare, med hänvisning till artikel 14.3 i direktiv 2011/83, jämförd med skäl 50 i samma direktiv, att ett totalpris som är dubbelt så högt som det som faktureras andra användare för samma tjänst inte är ”oskäligt högt”, i den mening som avses i denna bestämmelse, så länge det inte uppnår marknadsvärdet på den tillhandahållna tjänsten eller om det endast ringa överstiger det.
Mot denna bakgrund beslutade Amtsgericht Hamburg (Distriktsdomstolen i Hamburg) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Ska artikel 14.3 i [direktiv 2011/83], med hänsyn till skäl 50 i samma direktiv, tolkas så, att det ’belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet’ som konsumenten ska betala när det berörda avtalet inte innehåller en enhetlig tjänst, utan en sammansatt tjänst som består av flera deltjänster, ska beräknas rent tidsproportionerligt om konsumenten visserligen betalar tidsproportionerligt för den sammansatta tjänsten, men deltjänsterna tillhandahålls i olika takt?
2)
Ska artikel 14.3 i direktiv 2011/83 tolkas så, att det ’belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet’ som konsumenten ska betala, ska beräknas rent tidsproportionerligt även om en (del)tjänst visserligen tillhandahålls kontinuerligt men har ett högre eller lägre värde för konsumenten i början av avtalsförhållandet?
3)
Ska artikel 2 led 11 i direktiv 2011/83 och artikel 2 led 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av den 20 maj 2019 [om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (
EUT L 136, 2019, s. 1
)] tolkas så, att även sådana filer kan utgöra ’digitalt innehåll’, i den mening som avses i artikel 2 led 11 i direktiv 2011/83 och artikel 2 led 1 i direktiv 2019/770, vilka tillhandahålls som en deltjänst inom ramen för en sammansatt tjänst som huvudsakligen tillhandahålls som en ’digital tjänst’, i den mening som avses i artikel 2 led 2 i direktiv 2019/770, vilket medför att näringsidkaren kan låta ångerrätten enligt artikel 16 m i direktiv 2011/83 upphöra avseende deltjänsten, men konsumenten, om näringsidkaren inte lyckas med detta, kan frånträda avtalet i sin helhet och på grundval av artikel 14.4 b ii) i direktiv 2011/83 inte behöver betala någon ersättning avseende denna deltjänst?
4)
Ska artikel 14.3 i direktiv 2011/83 med hänsyn till skäl 50 i direktiv 2011/83 tolkas så att det avtalade sammanlagda priset för en tjänst, i den mening som avses i artikel 14.3 tredje meningen i direktiv 2011/83, är ’oskäligt högt’ om det är avsevärt högre än det sammanlagda priset som samma näringsidkare har avtalat med en annan konsument för en tjänst med identiskt innehåll och med samma löptid och som även i övrigt tillhandahålls under samma ramvillkor?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första och den andra tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första och den andra frågan, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 14.3 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att det, vid fastställandet av det proportionella belopp som konsumenten ska betala till näringsidkaren, när konsumenten uttryckligen har begärt att avtalet ska börja fullgöras under ångerfristen och frånträder avtalet, ska tas hänsyn till det i avtalet överenskomna priset för samtliga tjänster som anges i avtalet, varvid det belopp som ska betalas beräknas proportionellt i förhållande till tiden, eller om det ska beaktas att en av de tjänster som omfattas av avtalet i sin helhet har tillhandahållits konsumenten innan denne frånträdde avtalet.
Det ska härvid erinras om att enligt artikel 14.3 i direktiv 2011/83 ska en konsument som har begärt att näringsidkaren ska börja fullgöra avtalet innan ångerfristen har löpt ut, och som senare utövar sin ångerrätt i detta sammanhang, vara skyldig att till näringsidkaren betala ”ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet”. I bestämmelsen anges även att [d]et proportionella beloppet som konsumenten ska betala … ska beräknas utgående från det sammanlagda pris som överenskommits i avtalet”.
Det proportionella belopp som konsumenten ska betala enligt artikel 14.3 i direktiv 2011/83 ska i princip beräknas med beaktande av samtliga tjänster som omfattas av avtalet, det vill säga huvudtjänsten och de tilläggstjänster som är nödvändiga för att utföra denna huvudtjänst. När avtalsparterna anger ett pris för de tjänster som tillhandahålls så motsvarar detta pris i princip samtliga tjänster, såväl huvudtjänster som tilläggstjänster.
Det är endast om det i avtalet uttryckligen föreskrivs att en eller flera av tjänsterna ska tillhandahållas i sin helhet från början av avtalets genomförande, till ett pris som ska betalas separat, som konsumenten på ett ändamålsenligt sätt kan avgöra om denne, i enlighet med artikel 7.3 i direktiv 2011/83, vill välja att uttryckligen begära att näringsidkaren ska börja tillhandahålla tjänsterna under ångerfristen. Det är således endast i ett sådant fall som hela det pris som föreskrivs för en sådan tjänst ska beaktas vid beräkningen av det belopp som ska betalas till näringsidkaren enligt artikel 14.3 i direktivet.
Den tolkning som gjorts i punkterna 28 och 29 ovan överensstämmer med det syfte som anges i skäl 4 i direktiv 2011/83, nämligen att säkerställa god balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och konkurrenskraftiga företag (se, analogt, dom av den 23 januari 2019, Walbusch Walter Busch,
C‑430/17
,
EU:C:2019:47
, punkt
, dom av den 27 mars 2019, slewo,
C‑681/17
,
EU:C:2019:255
, punkt
, och dom av den 10 juli 2019, Amazon EU,
C‑649/17
,
EU:C:2019:576
, punkt
).
I förevarande fall föreskrevs emellertid inte något separat pris i det aktuella avtalet för någon tjänst som kunde anses kunna särskiljas från den huvudsakliga prestationen enligt avtalet.
Med beaktande av samtliga ovannämnda skäl ska den första och den andra frågan besvaras enligt följande. Artikel 14.3 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att det, vid fastställandet av det proportionella belopp som konsumenten ska betala till näringsidkaren, när konsumenten uttryckligen har begärt att avtalet ska börja fullgöras under ångerfristen och frånträder avtalet, i princip ska tas hänsyn till det i avtalet överenskomna priset för samtliga tjänster som omfattas av samma avtal, varvid det belopp som ska betalas beräknas proportionellt i förhållande till tiden. Det är endast om det i det ingångna avtalet uttryckligen föreskrivs att en eller flera av tjänsterna ska tillhandahållas i sin helhet från början av avtalets genomförande, separat och till ett pris som ska betalas separat, som hela det pris som föreskrivs för en sådan tjänst ska beaktas vid beräkningen av det belopp som ska betalas till näringsidkaren enligt artikel 14.3 i direktivet.
Den fjärde frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan, som ska prövas härnäst, för att få klarhet i vilka kriterier som ska tillämpas vid bedömningen av huruvida totalpriset är oskäligt högt, i den mening som avses i artikel 14.3 i direktiv 2011/83.
Enligt denna bestämmelse ska ”[o]m det sammanlagda priset är oskäligt högt … det proportionella beloppet beräknas utgående från marknadsvärdet av det som levererats”.
Nämnda bestämmelse ska tolkas mot bakgrund av skäl 50 i direktiv 2011/83, i vilket det anges att marknadsvärdet ska definieras med hjälp av en jämförelse med priset på en likvärdig tjänst som tillhandahållits av andra näringsidkare vid tiden för avtalets ingående.
Härav följer att samtliga omständigheter som har samband med marknadsvärdet på den tillhandahållna tjänsten är relevanta vid bedömningen av huruvida totalpriset eventuellt är oskäligt högt. Totalpriset ska således jämföras både med det pris som näringsidkaren i fråga kräver av andra konsumenter på samma villkor och med priset för en motsvarande tjänst som tillhandahålls av andra näringsidkare.
Den fjärde frågan ska således besvaras enligt följande. Artikel 14.3 i direktiv 2011/83, jämförd med skäl 50 i samma direktiv, ska tolkas så, att det, vid bedömningen av huruvida det totala priset är oskäligt högt, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska tas hänsyn till det pris som näringsidkaren i fråga kräver av andra konsumenter på samma villkor, och till priset för en motsvarande tjänst som tillhandahållits av andra näringsidkare vid tidpunkten för avtalets ingående.
Den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan, som ska prövas sist, för att få klarhet i vilken slutsats som ska dras, vid fastställandet av det belopp som konsumenten ska betala till näringsidkaren, i enlighet med artikel 14.3 i direktiv 2011/83, av den omständigheten att en av de tjänster som omfattas av det ingångna avtalet avser tillhandahållande av digitalt innehåll som inte tillhandahålls på ett fysiskt medium, vilket innebär att konsumenten inte kan åberopa artikel 16 m i direktivet för att frångå denna del av avtalet.
Såsom framgår av beslutet om hänskjutande består den tjänst som avses i den tredje frågan i att tillhandahålla konsumenten den personlighetsbedömningsrapport som avses i punkt 15 i förevarande dom.
Den hänskjutande domstolen vill i detta avseende få klarhet i huruvida artikel 16 m i direktiv 2011/83 är relevant i det nationella målet. Enligt denna bestämmelse får medlemsstaterna inte tillåta ångerrätt när det gäller distansavtal som avser tillhandahållande av digitalt innehåll som inte tillhandahålls på ett fysiskt medium, om tillhandahållandet inletts efter det att konsumenten på förhand avgett sitt uttryckliga samtycke och konsumenten medgett att ångerrätten därigenom går förlorad.
Vad gäller uttrycket ”digitalt innehåll” ska det erinras om att följande definition ges i artikel 2 led 11 i direktiv 2011/83: ”data som framställs och tillhandahålls i digital form”.
Såsom anges i skäl 19 i detta direktiv avses ”[m]ed digitalt innehåll … data som produceras och levereras i digital form, såsom datorprogram, applikationer, spel, musik, videor eller texter, oavsett om åtkomsten skett genom nedladdning, direktuppspelning, från ett fysiskt medium eller på vilket annat sätt som helst”.
Artikel 16 m i direktiv 2011/83 – som utgör ett undantag från ångerrätten – ska, i egenskap av unionsrättslig bestämmelse som begränsar de rättigheter som tillerkänns i konsumentskyddssyfte, tolkas restriktivt (se, analogt, dom av den 14 maj 2020, NK (Utkast till ett enfamiljshus),
C‑208/19
,
EU:C:2020:382
, punkterna
och
, och där angiven rättspraxis).
Under dessa omständigheter konstaterar domstolen att en sådan tjänst som den som tillhandahålls via den dejtnings-webbplats som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, och som gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten, inte i sig kan anses utgöra tillhandahållande av ett ”digitalt innehåll”, i den mening som avses i artikel 16 m i direktiv 2011/83, jämförd med artikel 2 led 11 och skäl 19 i samma direktiv.
På samma sätt kan upprättandet av en sådan personlighetsbedömningsrapport som avses i punkt 15 i förevarande dom, på en dejtnings-webbplats, inte heller anses omfattas av undantaget i artikel 16 m i direktiv 2011/83, jämförd med artikel 2 led 11 i samma direktiv.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 16 m i direktiv 2011/83, jämförd med artikel 2 led 11 i samma direktiv, ska tolkas så, att upprättandet, på en dejtnings-webbplats, av en personlighetsbedömningsrapport på grundval av ett personlighetstest som utförs av webbplatsen inte utgör tillhandahållande av ett ”digitalt innehåll”, i den mening som avses i denna bestämmelse.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:

1)
Artikel 14.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, ska tolkas så, att det, vid fastställandet av det proportionella belopp som konsumenten ska betala till näringsidkaren, när konsumenten uttryckligen har begärt att avtalet ska börja fullgöras under ångerfristen och frånträder avtalet, i princip ska tas hänsyn till det i avtalet överenskomna priset för samtliga tjänster som omfattas av samma avtal, varvid det belopp som ska betalas beräknas proportionellt i förhållande till tiden. Det är endast om det i det ingångna avtalet uttryckligen föreskrivs att en eller flera av tjänsterna ska tillhandahållas i sin helhet från början av avtalets genomförande, separat och till ett pris som ska betalas separat, som hela det pris som föreskrivs för en sådan tjänst ska beaktas vid beräkningen av det belopp som ska betalas till näringsidkaren enligt artikel 14.3 i direktivet.

2)
Artikel 14.3 i direktiv 2011/83, jämförd med skäl 50 i samma direktiv, ska tolkas så, att det, vid bedömningen av huruvida det totala priset är oskäligt högt, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska tas hänsyn till det pris som näringsidkaren i fråga kräver av andra konsumenter på samma villkor och till priset för en motsvarande tjänst som tillhandahållits av andra näringsidkare vid tidpunkten för avtalets ingående.

3)
Artikel 16 m i direktiv 2011/83, jämförd med artikel 2 led 11 i samma direktiv, ska tolkas så, att upprättandet, på en dejtnings-webbplats, av en personlighetsbedömningsrapport på grundval av ett personlighetstest som utförs av webbplatsen inte utgör tillhandahållande av ett ”digitalt innehåll”, i den mening som avses i denna bestämmelse.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.