CELEX: 62016CJ0289
Eelotsusetaotlus
Põllumajandus
Mahepõllumajanduslikud tooted
Määruse (EÜ) nr 834/2007 alusel kehtestatud kontrollsüsteem
Mõiste „müük otse lõpptarbijale või lõppkasutajale“

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 28. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta (
ELT 2007, L 189, lk 1
) artikli 28 lõiget 2.
Eelotsusetaotlus esitati Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV (ühendus, mille ülesanne on võidelda kõlvatu konkurentsi vastu, edaspidi „Zentrale“) ja Kamin und Grill Shop GmbH (edaspidi „Kamin“) vahelises vaidluses selle üle, kas mahepõllumajanduslike toodete turustamine on seaduslik, kui määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikes 1 ette nähtud teavitamis- ja kontrollikohustust ei ole järgitud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 834/2007 põhjenduste 3, 5, 22, 31 ja 32 kohaselt:
„(3)
Ühenduse mahepõllumajanduslikku tootmist reguleeriva õigusliku raamistiku eesmärk peaks olema tagada aus konkurents ja mahepõllumajanduslike toodete siseturu nõuetekohane toimimine ning säilitada ja õigustada tarbijausaldust mahepõllumajanduslikena märgistatud toodete suhtes. Edaspidi peaks raamistiku siht olema luua tingimused, millele toetudes saaks kõnealune sektor edeneda kooskõlas tootmise ja turu arenguga.
[…]
(5)
Seega on asjakohane veelgi selgesõnalisemalt määratleda mahepõllumajandusliku tootmise eesmärgid, põhimõtted ja eeskirjad, et suureneks nii läbipaistvus, tarbijausaldus kui ka ühtlustatud arusaam mahepõllumajandusliku tootmise kontseptsioonist.
[…]
(22)
On oluline säilitada tarbija usaldus mahepõllumajanduslike toodete vastu. Seepärast peaksid erandid mahepõllumajandusliku tootmise suhtes kohaldatavatest nõuetest rangelt piirduma vaid juhtudega, mil erandlike eeskirjade kohaldamist peetakse õigustatuks.
[…]
(31)
Selle tagamiseks, et mahepõllumajanduslikud tooted oleksid toodetud vastavalt mahepõllumajanduslikku tootmist käsitleva ühenduse õigusliku raamistiku nõuetele, tuleks ettevõtjate tegevus mahepõllumajanduslike toodete tootmise, ettevalmistamise ja turustamise kõigis etappides hõlmata kontrollsüsteemiga, mis on loodud ja mida hallatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 882/2004 sätestatud eeskirjadele ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks [(
ELT 2004, L 165, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/45, lk 200)].
(32)
Mõnikord võib teavitamis- ja kontrollinõuete kohaldamine näida ebaproportsionaalsena teatavat tüüpi jaemüüjate suhtes, näiteks nende suhtes, kes müüvad tooteid otse lõpptarbijale või -kasutajale. Seetõttu on asjakohane lubada liikmesriikidel sellised ettevõtjad kõnealustest nõuetest vabastada. Pettuse vältimiseks on siiski vajalik välistada erandite tegemine selliste jaemüüjate suhtes, kes toodavad, valmistavad ette või ladustavad tooteid mujal kui müügikohas, kes impordivad mahepõllumajanduslikke tooteid või kes on eespool nimetatud tegevusteks sõlminud lepingu kolmanda isikuga.“
Määruse nr 834/2007 artikli 1 lõike 1 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolev määrus on aluseks mahepõllumajandusliku tootmise säästvale arengule, tagades samal ajal siseturu tõhusa toimimise, ausa konkurentsi ja tarbijate usalduse ning kaitstes tarbijate huve.“
Selle määruse artikkel 2 sätestab:
„Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„mahepõllumajanduslik tootmine“ – sellise tootmismeetodi kasutamine, mis on kõigis tootmis-, ettevalmistus- ja turustusetappides kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega;
b)
„tootmis-, ettevalmistus- ja turustusetapid“ – mis tahes etapp alates mahepõllumajandusliku toote esmasest tootmisest kuni selle ladustamise, töötlemise, transpordi, müügi või lõpptarbijale tarnimiseni ning vajaduse korral märgistamine, reklaam, import, eksport ja alltöövõtt;
[…]“
Nimetatud määruse artikkel 27 näeb ette:
„1.   Liikmesriigid loovad kontrollsüsteemi ja määravad käesoleva määrusega ette nähtud kohustuste kontrollimise eest vastutavaks ühe või mitu pädevat asutust kooskõlas määrusega (EÜ) nr 882/2004.
[…]
13.   Liikmesriigid tagavad, et loodud kontrollsüsteem võimaldab iga toote jälgitavust kõigil tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappidel vastavalt [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta] määruse (EÜ) nr 178/2002 [millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (
EÜT 2002, L 31, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/06, lk 463)] artiklile 18, eelkõige tarbijatele tagatise andmiseks selle kohta, et mahepõllumajanduslikud tooted on toodetud kooskõlas käesoleva määruse nõuetega.
[…]“
Määruse nr 834/2007 artiklis 28 on sätestatud:
„1.   Iga ettevõtja, kes toodab, valmistab ette, ladustab või impordib kolmandatest riikidest tooteid artikli 1 lõike 2 mõistes või kes viib nimetatud tooteid turule, teeb enne toodete mahepõllumajanduslikena või mahepõllumajanduslikule tootmisele üleminekul olevatena turuleviimist järgmist:
a)
teavitab oma tegevusest selle liikmesriigi pädevaid asutusi, kus asjaomane tegevus toimub;
b)
lülitab oma ettevõtte artiklis 27 nimetatud kontrollsüsteemi.
[…]
2.   Liikmesriikidel on õigus mitte kohaldada käesolevat artiklit ettevõtjate suhtes, kes müüvad tooteid otse lõpptarbijale või lõppkasutajale, tingimusel, et nad ei tooda, valmista ette ega ladusta teisiti kui ainult seoses müügipunktiga, või ei impordi asjaomaseid tooteid kolmandatest riikidest ega ole sellist tegevust kolmandast isikust alltöövõtjale üle andnud.
[…]“
Saksamaa õigus
Saksamaa seadusandja on kasutanud määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikes 2 ette nähtud võimalust Euroopa Liidu õigusaktide mahepõllumajanduses rakendamise seaduse (Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus – Öko-Landbaugesetz; edaspidi „ÖLG“) § 3 lõikes 2.
ÖLG § 3 lõige 2 näeb ette:
„(2)   Ettevõtjad, kes müüvad tooteid määruse (EÜ) nr 834/2007 artikli 1 lõike 2 tähenduses mahepõllumajanduslike toodetena või mahepõllumajanduslikule tootmisele üleminekul olevate toodetena otse lõpptarbijale või -kasutajale, on vabastatud määruse (EÜ) nr 834/2007 artikli 28 lõikes 1 sätestatud kohustuste järgimisest, kui nad ise ei tooda või ei lase toota, ei valmista ette või ei lase ette valmistada, ei ladusta või ei lase ladustada neid tooteid teisiti kui ainult müügikohaga seoses või ei impordi ega lase importida kolmandatest riikidest.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Kamin müüb interneti teel kamina- ja grillimistarvikuid. Tema poolt 2012. aasta detsembris müügiks pakutud toodete hulgas olid erinevad vürtsisegud, mida ta turustas nime „Bio-Gewürze“ (mahevürtsid) all. Sel ajal ei olnud Kamin lülitatud määruse nr 834/2007 artiklis 27 nimetatud kontrollsüsteemi.
Zentrale vaidlustas käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis kõne all oleva müügipakkumise 28. detsembri 2012. aasta kirjas, mida nimetati „hoiatuseks“. Leides, et tegemist on ebaausa kaubandustavaga määruse nr 834/2007 artikli 28 lõike 1 rikkumise tõttu, mille kohaselt peavad mahapõllumajanduslikke tooteid turule viivad ettevõtjad lülitama oma ettevõtte kontrollsüsteemi, nõudis ta Kaminalt, et see võtaks kohustuse rikkumine lõpetada, kusjuures kohustuse täitmata jätmise korral on ette nähtud kriminaalkaristus. Asjaomane äriühing täitis selle nõude, rikkumist siiski tunnistamata.
Järgmiseks esitas Zentrale nõude, et talle hüvitataks osa hoiatamise käigus tekkinud kuludest summas 219,35 eurot koos viivisega.
See nõue jäeti esimeses kohtuastmes rahuldamata, kuid apellatsiooniastmes see rahuldati.
Kassatsioonkaebust menetlev Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim kohus) leiab, et määruse nr 834/2007 artikli 28 lõige 2, mille kohaselt tuleb tooteid müüa otse lõpptarbijale või lõppkasutajale, on mitmeti tõlgendatav.
Nimelt on ühelt poolt võimalik järeldada, et müük peab toimuma toodete ladustamiskohas ettevõtja või tema müügitöötajate ja ostja samaaegsel kohalolekul. Selle tõlgenduse kohaselt ei saaks e‑kaubanduse nagu ka muude kaugmüügi vormide suhtes kohaldada määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikes 2 sätestatud vabastust. Teiselt poolt võiks seda sätet tõlgendada ka nii, et otsemüügi nõue välistab vahendaja kaudu teostatud müügi.
Täpsemalt märgib kohus, et on vähetõenäoline, et lõpptarbijal või lõppkasutajal, kes ostab tooteid ettevõtjalt, kes ei ole neid ise tootnud, on võrreldes muu hulgas veebi kaudu toimuva kaugmüügiga paremad võimalused kontrollida määrusest nr 834/2007 tulenevate nõuete täitmist, kui müük toimub statsionaarse jaekaubanduse raames, toodete ladustamiskohas ja ettevõtja või tema müügitöötajate samaaegsel kohalolekul.
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 834/2007 artikli 28 lõike 2 tähenduses on müügiga „otse“ lõpptarbijale tegemist juba siis, kui ettevõtja või tema müügitöötajad müüvad tooted lõpptarbijale ilma kolmanda isiku vahenduseta, või seab müük „otse“ lõpptarbijale lisaks tingimuseks, et müük toodete ladustamiskohas toimub ettevõtja või tema müügitöötajate ja lõpptarbija samaaegsel kohalolekul?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 834/2007 artikli 28 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et tooteid saaks käsitada lõpptarbijale või lõppkasutajale „otse“ müüdud toodetena selle sätte tähenduses, on tähtis, et müük toimuks ettevõtja või tema müügitöötajate ja lõpptarbija samaaegsel kohalolekul, või piisab, kui müük toimub ilma kolmanda isiku vahenduseta.
Vastavalt määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikele 2 on liikmesriikidel õigus mitte kohaldada selle artikli lõiget 1 ettevõtjate suhtes, kes müüvad tooteid otse lõpptarbijale või lõppkasutajale, tingimusel et nad ei tooda, valmista ette ega ladusta neid tooteid teisiti kui ainult seoses müügipunktiga, või ei impordi asjaomaseid tooteid kolmandatest riikidest ega ole sellist tegevust kolmandast isikust alltöövõtjale üle andnud.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et kuna see säte lubab liikmesriikidel seal sätestatud tingimustel mitte kohaldada teatavate ettevõtjate suhtes määruse nr 834/2007 artiklis 27 osutatud kontrollsüsteemi, siis kehtestab see säte erandi reeglist, mis tuleneb selle määruse artikli 28 lõikest 1, ning et kuivõrd tegemist on erandina reeglist, tuleb seda tõlgendada kitsalt (vt analoogia alusel kohtuotsus, 26.9.2013, Dansk Jurist- og Økonomforbund,
C‑546/11
,
EU:C:2013:603
, punkt
).
Asjaolu, et määruse nr 834/2007 põhjenduses 22 on toonitatud, et erandid mahepõllumajandusliku tootmise suhtes kohaldatavatest nõuetest peaksid rangelt piirduma vaid juhtudega, mil erandlike eeskirjade kohaldamist peetakse õigustatuks, räägib samuti selle määruse artikli 28 lõikes 2 sätestatud erandi kitsa tõlgendamise poolt, pidades silmas, et nimetatud määruse artikli 2 punkti a kohaselt on mõiste „mahepõllumajanduslik tootmine“ määratletud kui sellise tootmismeetodi kasutamine, mis on kõigis tootmis-, ettevalmistus- ja turustusetappides kooskõlas samas määruses sätestatud eeskirjadega.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (kohtuotsus, 6.7.2017, Air Berlin,
C‑290/16
,
EU:C:2017:523
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis selles osas puudutab määruse nr 834/2007 artikli 28 lõike 2 sätteid, mille kohaselt võib selle määruse artikli 28 lõiget 1 mitte kohaldada ettevõtjate suhtes, kes müüvad tooteid otse lõpptarbijale või lõppkasutajale, siis tuleb märkida, et artikli 28 lõige 2 sisaldab mitut tingimust, mis piiravad müüjate ringi, kes võivad selliselt ette nähtud vabastust kasutada.
Seega, kuigi vaieldamatult on mõiste „otse“ kasutamise eesmärk välistada igasugune vahendus kolmanda isiku poolt, tuleb arvesse võtta ka selles sättes sisalduvaid muid tegureid.
Selle õigusnormi kontekst, mille osa põhikohtuasjas käsitletav säte on, ning ka selle õigusnormi eesmärk nõuavad samuti kitsast tõlgendamist.
Määruse nr 834/2007 artikli 28 lõige 2 esineb selle määruse nende sätete hulgas, mis puudutavad mahepõllumajanduslikku tootmist käsitleva liidu õigusliku raamistiku nõuetega seotud kontrolli. Nagu määruse nr 834/2007 põhjenduses 31 on meelde tuletatud, tuleb selle tagamiseks, et mahepõllumajanduslikud tooted oleksid toodetud vastavalt nendele nõuetele, hõlmata ettevõtjate tegevus niisuguste toodete tootmise, ettevalmistamise ja turustamise kõigis etappides selle määruse artikli 27 lõikes 1 ette nähtud kontrollsüsteemiga.
Nimetatud määruse artikli 27 lõike 13 kohaselt võimaldab kontrollsüsteem iga toote jälgitavust kõigil tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappidel, eelkõige tarbijatele tagatise andmiseks selle kohta, et mahepõllumajanduslikud tooted on toodetud kooskõlas selle määruse nõuetega.
Selles kontekstis on määruse nr 834/2007 põhjenduses 32 – kaugel sellest, et kehtestada üldine vabastus selle määruse artikli 28 lõikes 1 ette nähtud kohustustest – sõnaselgelt kirjas „teatavat tüüpi jaemüüjad“ ja „mõnikord“, eesmärgiga piiritleda need juhtumid, kus teavitamise ja kontrolliga seotud nõuete kohaldamine võiks tunduda ebaproportsionaalne.
Seega oleks nimetatud määrusega kehtestatud süsteemiga vastuolus niisuguse tõlgenduse soosimine, mis muudaks erandi, mis on kehtestatud nii oma arvu kui ka majandusliku tähtsuse mõttes kindlalt määratletud ja piiritletud juhtumite tarbeks, reegliks, mis võib tekitada kontrollsüsteemist erandi suurele osale e‑kaubandusele ning muudele kaugmüügivormidele, ja seda vaatamata asjaolule, et need turustamiskanalid on mahepõllumajandusliku tootmise puhul olulise ja kasvava tähtsusega.
Lisaks, võttes arvesse tarbijate kaitse eesmärki, milleks on muu hulgas – nagu ka määruse nr 834/2007 põhjendustes 3 ja 5 on nimetatud – säilitada ja õigustada tarbijausaldust mahepõllumajanduslikena märgistatud toodete suhtes, oleks selle eesmärgiga vastuolus nõustuda, et määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikes 2 toodud erandit võiks kohaldada muudel kui seadusandja poolt sõnaselgelt ette nähtud juhtudel.
Lõpetuseks ei sea määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikele 2 antud tõlgendust kahtluse alla väide, mille kohaselt ei ole tuvastatud, et võrreldes veebi kaudu toimuva müügi või kaugmüügiga, oleks lõpptarbijal paremad võimalused kontrollida määrusest nr 834/2007 tulenevate nõuete täitmist, kui müük toimub jaekaubanduse raames.
Seega, nagu ka komisjon märgib, ei lähtu määruse nr 834/2007 artikli 28 lõikes 2 ette nähtud vabastus mitte nendest kaalutlustest, vaid selle eesmärk on pärast mahepõllundusliku tootmise kontekstis läbi viidud üldist riskihindamist järgida proportsionaalsuse põhimõtet, arvestades erandit, mis on piiritletud juhtumitega, kus teavitamise ja kontrolliga seotud nõuete kohaldamine võiks tunduda ülemäärane.
Selles osas tuleb komisjoni seisukohta jagades märkida, et niisuguste nõuete kohaldamine näib täiesti põhjendatud veebis või kaugmüügi kaudu toimuva jaemüügi korral, kuna toodete üldiselt väga suurtes kogustes ladustamine ja vahendajate kaudu tarnimine kujutab endast ümbermärgistamise, vahetamise ja saastamise ohtu, mida ei saa pidada üldiselt nõrgaks.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 834/2007 artikli 28 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et tooteid saaks käsitada lõpptarbijale või lõppkasutajale „otse“ müüdud toodetena selle sätte tähenduses, on tähtis, et müük toimuks ettevõtja või tema müügitöötajate ja lõpptarbija samaaegsel kohalolekul.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:

Nõukogu 28. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta artikli 28 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et tooteid saaks käsitada lõpptarbijale või lõppkasutajale „otse“ müüdud toodetena selle sätte tähenduses, on tähtis, et müük toimuks ettevõtja või tema müügitöötajate ja lõpptarbija samaaegsel kohalolekul.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.