CELEX: 62022CJ0492
Predhodno odločanje
Nujni postopek predhodnega odločanja
Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah
Evropski nalog za prijetje
Okvirni sklep 2002/584/PNZ
Člen 6(2)
Določitev pristojnih pravosodnih organov
Odločitev o odlogu predaje, ki jo je sprejel organ, ki ni izvršitveni pravosodni organ
Člen 23
Potek rokov za predajo
Posledice
Člen 12 in člen 24(1)
Pridržanje zahtevane osebe v priporu zaradi kazenskega pregona v izvršitveni državi članici
Členi 6, 47 in 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
Pravica obdolženca, da je osebno navzoč na sojenju

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6(2), člena 12 in člena 24(1) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (
UL 2009, L 81, str. 24
) (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584), ter členov 6, 47 in 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Ta predlog je bil vložen v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje na Nizozemskem, ki ga je Sąd Okręgowy w Krakowie Wydział III karny (regionalno sodišče v Krakovu, tretji kazenski oddelek, Poljska) izdalo 31. avgusta 2021 zaradi izvršitve kazni zapora, izrečene CJ.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 8, 9 in 12 Okvirnega sklepa 2002/584 je navedeno:
„(8)
Odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje morajo biti pod zadostnim nadzorom, kar pomeni, da bo pravosodni organ države članice, kjer bodo zahtevano osebo prijeli, moral odločiti o njeni predaji.
(9)
Vloga centralnih organov pri izvršitvi evropskega naloga za prijetje mora biti omejena na praktično in administrativno pomoč.
[…]
(12)
Ta okvirni sklep spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava člen 6 [EU] in jih izraža [Listina], zlasti Poglavje VI Listine. Nič v tem okvirnem sklepu se ne sme razlagati kot prepoved zavrnitve predaje osebe, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, kadar obstaja razlog za prepričanje, da je na podlagi objektivnih elementov, bil nalog izdan z namenom kazenskega pregona in kaznovanja osebe na podlagi njenega spola, rase, vere, etničnega izvora, državljanstva, jezika, političnega prepričanja ali spolne usmerjenosti, ali da bo oseba zaradi katerega od teh razlogov v slabšem položaju.“
Člen 1(1) in (3) tega okvirnega sklepa določa:
„1.   Evropski nalog za prijetje je sodna odločba, ki jo izda država članica z namenom prijetja in predaje zahtevane osebe s strani druge države članice z namenom uvesti kazenski postopek ali izvršiti kazen zapora ali ukrep, vezan na odvzem prostosti.
[…]
3.   Ta okvirni sklep ne spreminja obveznosti, ki izhajajo iz spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel iz člena 6 [EU].“
Člen 2(2) navedenega okvirnega sklepa določa:
„Naslednja kazniva dejanja, če so v odreditveni državi članici kazniva z zaporno kaznijo ali ukrepom, vezanim na odvzem prostosti do najmanj treh let in kot so opredeljena po pravu odreditvene države članice, so po tem okvirnem sklepu in brez ugotavljanja dvojne kaznivosti storjenega dejanja razlog za predajo osebe na podlagi evropskega naloga za prijetje:
[…]
–
rop v skupini ali oborožen rop
[…].“
Člen 5 istega okvirnega sklepa določa:
„Za izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki jo izvede izvršitveni pravosodni organ, lahko po zakonu izvršitvene države članice veljajo naslednji pogoji:
[…]
3.
kadar je oseba, ki je predmet evropskega naloga za prijetje z namenom uvedbe kazenskega postopka, državljan ali prebivalec izvršitvene države članice, se jo lahko preda pod pogojem, da se oseba po obravnavi vrne izvršitveni državi članici, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega jo je obsodila odreditvena država članica.“
Člen 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 določa:
„Izvršitveni pravosodni organ je pravosodni organ izvršitvene države članice, ki je po pravu te države pristojen za izvršitev evropskega naloga za prijetje.“
Člen 7(1) tega okvirnega sklepa določa:
„Vsaka država članica lahko imenuje centralni organ ali, kadar tako določa njen pravni sistem, več centralnih organov za pomoč pristojnim pravosodnim organom.“
Člen 12 navedenega okvirnega sklepa določa:
„Kadar je oseba prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, izvršitveni pravosodni organ v skladu z zakonodajo izvršitvene države članice odloči, ali bo oseba ostala v priporu. Oseba je lahko kadarkoli začasno izpuščena na prostost v skladu z notranjim pravom izvršitvene države članice, pod pogojem, da pristojni organ te države z vsemi potrebnimi ukrepi osebi prepreči pobeg.“
Člen 23 istega okvirnega sklepa določa:
„1.   Zahtevana oseba se preda v najkrajšem možnem času na dan, o katerem se dogovorita pravosodna organa.
2.   Oseba se preda najpozneje v 10 dneh po končni odločitvi o izvršitvi evropskega naloga za prijetje.
3.   Če predajo zahtevane osebe v časovnem roku iz odstavka 2 preprečijo okoliščine, na katere državi članici nimata vpliva, se izvršitvena in odreditvena pravosodna organa takoj povežeta med seboj in se dogovorita o novem datumu. V tem primeru se predaja opravi v roku 10 dni po dogovorjenem novem datumu.
4.   Predaja se lahko izjemoma začasno preloži iz resnih humanitarnih razlogov, na primer kadar obstaja upravičen razlog za prepričanje, da bo očitno ogrozila življenje ali zdravje zahtevane osebe. Evropski nalog za prijetje se izvrši, kakor hitro ti razlogi prenehajo. Izvršitveni pravosodni organ nemudoma obvesti odreditveni pravosodni organ in se dogovori o novem dnevu predaje. V tem primeru se predaja opravi v roku 10 dni po dogovorjenem novem datumu.
5.   Če je po poteku časovnih rokov iz odstavkov 2 do 4 oseba še vedno v priporu, se oseba izpusti.“
Člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa:
„Izvršitveni pravosodni organ lahko potem, ko se odloči za izvršitev evropskega naloga za prijetje, preloži predajo zahtevane osebe, da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici ali, če je oseba že obsojena, da bi lahko na ozemlju te države prestala kazen, ki ji je bila izrečena za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje.“
Člen 26(1) tega okvirnega sklepa določa:
„Odreditvena država članica odšteje celoten čas pripora, ki je bil prebit pri izvršitvi evropskega naloga za prijetje, od celotnega časa pripora, ki ga mora oseba prestati v odreditveni državi članici po izrečeni kazni zapora ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti.“
Nizozemsko pravo
Okvirni sklep 2002/584 je bil v nizozemsko pravo prenesen z Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) (zakon o izvajanju Okvirnega sklepa Sveta Evropske unije o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (zakon o predaji)) z dne 29. aprila 2004 (Stb. 2004, št. 195) (v nadaljevanju: zakon o predaji).
Člen 1 zakona o predaji določa:
„Izrazi, uporabljeni v tem zakonu, pomenijo:
[…]
e.
državni tožilec: če je tako določeno, vsak državni tožilec, v nasprotnem primeru pa [officier van justitie bij het arrondissementsparket Amsterdam (državni tožilec okrožnega državnega tožilstva v Amsterdamu, Nizozemska)];
[…]“
Člen 27(2) tega zakona določa:
„Sodišče pred koncem obravnave po uradni dolžnosti odloči o pridržanju zahtevane osebe v priporu, da se ta pridrži v upravnem ali policijskem pridržanju.“
Člen 33 navedenega zakona določa:
„Odvzem prostosti, odrejen v skladu s členom 27, se konča – razen če se nadaljuje iz drugih razlogov – takoj, ko:
a.
tako odredi sodišče ali državni tožilec po uradni dolžnosti ali na predlog zahtevane osebe ali njenega zagovornika;
b.
poteče deset dni od dneva izdaje odločbe, razen če je sodišče na podlagi obtožnega akta državnega tožilca medtem pripor podaljšalo.“
Člen 34 istega zakona določa:
„1.   Odvzem prostosti iz člena 33(b) se lahko podaljša za največ deset dni.
2.   Z odstopanjem od odstavka 1 se lahko odvzem prostosti podaljša za največ 30 dni, če:
[…]
b.
je predaja odobrena, vendar dejanske predaje ni bilo mogoče izvesti v predpisanem roku.
[…]“
Člen 35 zakona o predaji določa:
„1.   Dejanska predaja zahtevane osebe se opravi čim prej po odločbi, s katero se predaja v celoti ali delno odobri, najpozneje pa v desetih dneh po tej odločbi. Državni tožilec določi kraj in čas [dejanske predaje] po posvetovanju z odreditvenim pravosodnim organom.
2.   Če zaradi posebnih okoliščin dejanske predaje ni mogoče izvesti v roku iz odstavka 1, se sporazumno določi nov datum. V tem primeru se dejanska predaja opravi v desetih dneh od dogovorjenega datuma.
3.   Izjemoma se lahko dejanska predaja preloži, dokler obstajajo resni humanitarni razlogi proti njej, zlasti dokler zdravstveno stanje zahtevane osebe tej ne dopušča potovanja. O tem se nemudoma obvesti odreditveni pravosodni organ. Državni tožilec po posvetovanju z odreditvenim pravosodnim organom določi kraj in čas dejanske predaje. V tem primeru se dejanska predaja opravi v desetih dneh od dogovorjenega datuma.
4.   Po izteku rokov iz odstavkov od 1 do 3 se zahtevana oseba izpusti.“
Člen 36 tega zakona določa:
„1.   Odločitev o času in kraju dejanske predaje se lahko zadrži, če in dokler zoper zahtevano osebo teče kazenski postopek na Nizozemskem ali dokler je kazenska sodba nizozemskega sodišča zoper njo v celoti ali delno izvršljiva.
2.   V primerih iz odstavka 1 lahko minister po posvetovanju z državnim tožilstvom odloči, da se zahtevana oseba že lahko začasno da na voljo odreditvenemu pravosodnemu organu zaradi sojenja ali izvršitve kazni zapora, ki ji je bila izrečena s pravnomočno sodno odločbo, in določi pogoje za tako začasno dajanje na voljo.
3.   Pogoji, ki jih določi minister, vključujejo v primeru:
a.
kazenskega postopka v teku iz odstavka 1: vsekakor to, da bo pravica zahtevane osebe, da se udeleži kazenskega postopka na Nizozemskem, spoštovana in da bo kazen, ki ji je bila izrečena na Nizozemskem, prestana na Nizozemskem.
[…]“
Postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Sąd Okręgowy w Krakowie Wydział III karny (regionalno sodišče v Krakovu, tretji kazenski oddelek, Poljska) je 31. avgusta 2021 izdalo evropski nalog za prijetje zoper CJ, poljskega državljana, zaradi izvršitve kazni zapora dveh let na Poljskem, izrečene za trinajst kaznivih dejanj, ki spadajo v kategorijo ropa v skupini oziroma oboroženega ropa, v smislu člena 2(2) Okvirnega sklepa 2002/584. Iz navedb predložitvenega sodišča, Rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska), izhaja, da mora CJ prestati še skoraj celotno kazen, izrečeno za ta kazniva dejanja.
Predložitveno sodišče je v okviru izvršitve tega evropskega naloga za prijetje z odločbo z dne 2. junija 2022 zoper CJ odredilo pripor. To sodišče je s pravnomočno odločbo z dne 16. junija 2022 dovolilo predajo zadevne osebe za kazniva dejanja iz navedenega evropskega naloga za prijetje.
Hkrati s tem postopkom je zoper CJ na Nizozemskem potekal kazenski postopek zaradi dejanja, ki ni eno od tistih, na katerih temelji ta evropski nalog za prijetje. Kantonrechter in de rechtbank Den Haag (okrajni sodnik sodišča v Haagu, Nizozemska) je 15. decembra 2021 CJ zaradi vožnje motornega vozila brez vozniškega dovoljenja namreč obsodil na denarno kazen v višini 360 EUR in, podredno, na sedemdnevno zaporno kazen. Vendar ta obsodba ni pravnomočna, saj je zadevna oseba zoper to sodbo vložila pritožbo. Obravnava pred pritožbenim sodiščem je bila predvidena za november 2022, zoper sodbo, izdano v pritožbenem postopku, pa je mogoče vložiti še kasacijsko pritožbo. Predložitveno sodišče pojasnjuje tudi, da se CJ ni odpovedal pravici, da je osebno navzoč na obravnavah, ki bodo potekale v okviru tega kazenskega postopka.
Officier van justitie bij het arrondissementsparket Amsterdam (državni tožilec okrožnega državnega tožilstva v Amsterdamu, v nadaljevanju: državni tožilec tožilstva v Amsterdamu) je 17. junija 2022 tako predlagal, naj predložitveno sodišče pripor CJ podaljša za trideset dni, ker predaje zadevne osebe zaradi „posebnih okoliščin“ ni bilo mogoče izvesti v desetdnevnem roku.
V zvezi s tem predložitveno sodišče na eni strani navaja, da odločitev o preložitvi predaje v skladu s členom 36(1) zakona o predaji v povezavi s členom 35(1) tega zakona pripada državnemu tožilcu. Predložitveno sodišče naj ne bi bilo pristojno za preizkus zakonitosti take odločitve.
To sodišče na drugi strani ugotavlja, da je v zadevi, o kateri odloča, edini razlog, ki v nizozemskem pravu upravičuje podaljšanje pripora, odlog predaje. Predlog za podaljšanje pripora CJ naj bi bil tako nujno posledica odločitve državnega tožilca tožilstva v Amsterdamu, da odloži predajo zaradi kazenskega postopka, ki poteka na Nizozemskem.
Rechtbank d’Amsterdam (sodišče v Amsterdamu) lahko namreč na predlog državnega tožilca tožilstva v Amsterdamu odloči, da bo zahtevana oseba ostala v priporu vsakič za obdobje, ki ni daljše od tridesetih dni, če je kazenski postopek na Nizozemskem v teku, pod pogojem, da je bil postopek predaje izveden dovolj skrbno in da pripor posledično ne traja pretirano dolgo.
Predložitveno sodišče je 22. junija 2022 ugodilo predlogu državnega tožilca tožilstva v Amsterdamu, da CJ ostane v priporu, in je tako pripor podaljšalo za trideset dni.
Državni tožilec tožilstva v Amsterdamu je 6. julija 2022 ponovno predlagal podaljšanje pripora zadevne osebe za nadaljnjih trideset dni z utemeljitvijo, da „zaradi posebnih okoliščin dejanske predaje ni mogoče opraviti v desetdnevnem roku“. Ta državni tožilec naj bi v bistvu navedel, da gre pri teh „posebnih okoliščinah“ za to, da se CJ ni odpovedal navzočnosti na obravnavi v okviru pritožbenega postopka.
Poleg tega naj bi državni tožilec tožilstva v Amsterdamu pojasnil, da bo odrejal odlog predaje in redno predlagal podaljšanje pripora CJ, dokler bo kazenski postopek na Nizozemskem zoper CJ v teku. Predložitveno sodišče je 6. julija 2022 ugodilo predlogu državnega tožilca tožilstva v Amsterdamu in pripor CJ podaljšalo za nadaljnjih trideset dni.
V teh okoliščinah se predložitveno sodišče, na prvem mestu, sprašuje o možnosti, da CJ ostane v priporu, če je predaja odreditveni državi članici preložena, ker zoper zadevno osebo v izvršitveni državi članici poteka kazenski postopek.
Predložitveno sodišče v zvezi s tem navaja, da člena 12 in 24 Okvirnega sklepa 2002/584 ne nasprotujeta temu, da oseba v položaju, v katerem je CJ, ostane v priporu do konca kazenskih postopkov na Nizozemskem, ki potekajo zoper njo. Ti določbi naj bi tako v povezavi s členi od 33 do 36 zakona o predaji pomenili jasno in dostopno pravno podlago, ki nacionalnim organom omogoča, da osebo, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, pridržijo v priporu, če je bila njena predaja preložena.
Predložitveno sodišče tako meni, da je edino vprašanje, ki ostaja, to, ali trajanje pripora te osebe zaradi tega ne postane pretirano dolgo, kar bi bilo v nasprotju z zahtevami iz člena 6 Listine.
Predložitveno sodišče, na drugem mestu, opozarja, da mora v skladu s členom 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 odločitev o odlogu predaje, da se omogoči kazenski pregon v izvršitveni državi članici, sprejeti „izvršitveni pravosodni organ“. Kot pa izhaja iz točke 24 te sodbe, je v obravnavanem primeru pristojni organ za odločanje o morebitnem odlogu predaje državni tožilec tožilstva v Amsterdamu.
Predložitveno sodišče v zvezi s tem opozarja, da je Sodišče po eni strani v točki 67 sodbe z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (
C‑510/19
,
EU:C:2020:953
), že odločilo, da takega državnega tožilca ni mogoče opredeliti kot „izvršitveni pravosodni organ“ zaradi vpliva, ki bi ga izvršilna oblast lahko izvajala nad tem organom. Po drugi strani to sodišče v zvezi z uporabo člena 23(2) Okvirnega sklepa 2002/584 poudarja, da je Sodišče v sodbi z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) (
C‑804/21 PPU
,
EU:C:2022:307
), razsodilo, da sta presoja obstoja okoliščin, na katere državi članici nimata vpliva, v smislu te določbe in po potrebi določitev novega datuma predaje odločitvi, povezani z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje, in zato v skladu s členom 6(2) tega okvirnega sklepa ob upoštevanju njegove uvodne izjave 8 spadata v izključno pristojnost izvršitvenega pravosodnega organa.
V teh okoliščinah naj bi se postavljalo vprašanje, ali odločitev o odreditvi odloga predaje iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 pomeni odločitev, povezano z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje, ki jo mora v skladu s členom 6(2) tega okvirnega sklepa sprejeti izvršitveni pravosodni organ.
Predložitveno sodišče poleg tega ugotavlja, da je treba zunaj primerov odloga predaje iz člena 23(3) in (4) Okvirnega sklepa 2002/584 predajo opraviti v roku desetih dni v skladu s členom 23(2) in (5) tega okvirnega sklepa. Ker pa naj v obravnavanem primeru ti roki ne bi bili spoštovani, se to sodišče sprašuje, ali je CJ lahko pridržan v priporu glede na to, da je odločitev o preložitvi predaje v bistvu podlaga, ki upravičuje to pridržanje.
Če bi Sodišče razsodilo, da državnega tožilca tožilstva v Amsterdamu ni mogoče opredeliti kot „izvršitveni pravosodni organ“ in da zato ni pristojen za sprejetje odločitve o odlogu predaje v smislu člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, se predložitveno sodišče sprašuje, kakšne bi bile posledice, ki izhajajo iz teh okoliščin, za položaj CJ.
Predložitveno sodišče, na tretjem mestu, na eni strani poudarja, da bi bila dejanska predaja CJ lahko preložena za več mesecev, glede na, prvič, namen državnega tožilca tožilstva v Amsterdamu, da predlaga odlog te predaje do konca kazenskega postopka, ki poteka na Nizozemskem, in drugič, dejstvo, da bo zoper odločbo pritožbenega sodišča mogoče vložiti še kasacijsko pritožbo.
Na drugi strani to sodišče poudarja, da mora CJ prestati kazen zapora v odreditveni državi članici, medtem ko se v izvršitveni državi članici preganja le za kaznivo dejanje, ki je veliko manj resno in ki lahko torej pripelje do manj stroge obsodbe. Vendar naj bi CJ – ob upoštevanju morebitnega podaljšanja njegovega pridržanja v priporu na Nizozemskem na eni strani in obveznosti v skladu s členom 26(1) Okvirnega sklepa 2002/584, da se od kazni, ki jo je treba prestati v odreditveni državi članici, odšteje celotno obdobje pripora v izvršitveni državi članici, ki je posledica izvršitve evropskega naloga za prijetje, na drugi strani – v izvršitveni državi članici, to je na Nizozemskem,
de facto
prestal znaten del kazni zapora, na katero je bil obsojen na Poljskem. Taka posledica naj ne bi prispevala k povečanju možnosti za ponovno vključitev zadevne osebe v družbo v odreditveni državi članici.
V teh okoliščinah se predložitveno sodišče sprašuje, ali ne bi moralo opraviti tehtanja zadevnih interesov, kadar mora odločiti o predlogu za podaljšanje pripora osebe, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje. Natančneje, to sodišče se sprašuje, ali mora opraviti tehtanje, primerljivo s tistim, ki ga mora odreditveni pravosodni organ opraviti na podlagi člena 5(3) Okvirnega sklepa 2002/584, kadar odloča o trenutku vrnitve predane osebe v izvršitveno državo članico, da bi tam prestajala kazen zapora. Navedeno sodišče namreč opozarja, da je Sodišče v sodbi z dne 11. marca 2020, SF (Evropski nalog za prijetje – Jamstvo vrnitve v izvršitveno državo) (
C‑314/18
,
EU:C:2020:191
), to določbo razlagalo tako, da odreditveni pravosodni organ ne more sistematično in samodejno odlagati vrnitve zadevne osebe v izvršitveno državo članico do trenutka, ko bodo druge postopkovne faze, ki spadajo v okvir kazenskega postopka v zvezi s kaznivim dejanjem, na katerem temelji evropski nalog za prijetje, pravnomočno končane.
Po mnenju predložitvenega sodišča bi uporaba te sodne prakse po analogiji v zadevi, o kateri odloča, pomenila, da izvršitveni organ predaje ne more preložiti zgolj zato, ker se zahtevana oseba ni odpovedala pravici, da je osebno navzoča pred sodišči, ki odločajo v okviru kazenskega pregona zoper njo v izvršitveni državi članici.
V teh okoliščinah je Rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa [2002/584] v povezavi s členom 6 [Listine] nasprotujeta temu, da zahtevana oseba, katere predaja zaradi izvršitve kazni zapora je bila odobrena s pravnomočno odločbo, ta predaja pa je bila preložena, ,da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici […] za neko dejanje, ki ni tisto iz evropskega naloga za prijetje‘, zaradi izvršitve tega evropskega naloga za prijetje med kazenskim postopkom ostane v priporu?
2.
(a)
Ali je odločitev, da se uporabi pooblastilo za preložitev predaje iz člena 24(1) Okvirnega sklepa [2002/584], odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, ki jo mora na podlagi člena 6(2) Okvirnega sklepa [2002/584] v povezavi z uvodno izjavo 8 tega okvirnega sklepa sprejeti izvršitveni pravosodni organ?
(b)
Če je odgovor pritrdilen, ali je posledica okoliščine, da je bila ta odločitev sprejeta brez posredovanja izvršitvenega pravosodnega organa v smislu člena 6(2) Okvirnega sklepa [2002/584], to, da zahtevana oseba ne more več ostati v priporu zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper njo?
3.
(a)
Ali člen 24(1) Okvirnega sklepa [2002/584] v povezavi s členoma 47 in 48 [Listine] nasprotuje temu, da se predaja zahtevane osebe preloži zaradi kazenskega postopka v izvršitveni državi članici zgolj zato, ker se zahtevana oseba po zaslišanju noče odpovedati pravici do navzočnosti v tem kazenskem postopku?
(b)
Če je odgovor pritrdilen, katere dejavnike mora izvršitveni pravosodni organ upoštevati pri odločitvi o preložitvi dejanske predaje?“
Predlog za uporabo nujnega postopka predhodnega odločanja
Predložitveno sodišče je predlagalo, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku iz člena 23a, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 107 Poslovnika Sodišča.
Navedeno sodišče v utemeljitev tega predloga na eni strani navaja, da je CJ od 2. junija 2022 v izročitvenem priporu. Na drugi strani naj bi odgovor Sodišča na vprašanja za predhodno odločanje neposredno in odločilno vplival na trajanje pripora zadevne osebe.
V zvezi s tem je treba na prvem mestu poudariti, da se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša na razlago Okvirnega sklepa 2002/584, ki spada pod naslov V tretjega dela Pogodbe PDEU, ki se nanaša na območje svobode, varnosti in pravice. Zato se za ta predlog za sprejetje predhodne odločbe lahko uporabi nujni postopek predhodnega odločanja.
Na drugem mestu je treba glede pogoja nujnosti poudariti, da je ta pogoj med drugim izpolnjen, kadar je zadevni osebi iz postopka v glavni stvari trenutno odvzeta prostost in je njeno pridržanje v priporu odvisno od rešitve spora o glavni stvari, pri čemer je treba pojasniti, da je treba položaj te osebe presojati glede na stanje na dan preizkusa predloga, naj se predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku (glej v tem smislu sodbo z dne 30. junija 2022, Valstybės sienos apsaugos tarnyba in drugi,
C‑72/22 PPU
,
EU:C:2022:505
, točka
).
V obravnavanem primeru je iz opisa dejanskega stanja, ki ga je predložilo predložitveno sodišče, razvidno, da je CJ, zadevni osebi iz postopka v glavni stvari, dejansko odvzeta prostost na dan preizkusa predloga, naj se predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku.
Poleg tega se vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, nanašajo na določitev pogojev, pod katerimi je oseba, ki je v položaju CJ, katere predaja organom odreditvene države članice na podlagi evropskega naloga za prijetje je bila preložena zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, lahko pridržana v priporu.
V teh okoliščinah je prvi senat Sodišča 3. avgusta 2022 na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi generalne pravobranilke odločil, da se predlogu predložitvenega sodišča, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku predhodnega odločanja, ugodi.
Vprašanja za predhodno odločanje
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem, ki ga je treba preučiti na prvem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati tako, da je odločitev o preložitvi predaje iz te določbe odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, ki jo mora v skladu s členom 6(2) navedenega okvirnega sklepa sprejeti izvršitveni pravosodni organ. Če je odgovor pritrdilen, predložitveno sodišče sprašuje, ali je lahko oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje – če je tako odločitev sprejel drug subjekt, in ne izvršitveni pravosodni organ – še naprej pridržana v priporu zaradi izvršitve navedenega naloga.
Glede prvega dela tega vprašanja je treba na prvem mestu ugotoviti, da je v besedilu člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 jasno navedeno, da mora predajo zahtevane osebe preložiti izvršitveni pravosodni organ. Če pa pomen določbe prava Unije nedvoumno izhaja iz njenega besedila, Sodišče ne more odstopati od te razlage (sodba z dne 25. januarja 2022, VYSOČINA WIND,
C‑181/20
,
EU:C:2022:51
, točka
).
Iz člena 7 Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi z njegovo uvodno izjavo 9 res izhaja, da mora posredovanje organa, ki ni izvršitveni pravosodni organ, kot je „centralni organ“ iz navedenega člena, ostati omejeno na praktično in administrativno pomoč pristojnim pravosodnim organom (glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji),
C‑804/21 PPU
,
EU:C:2022:307
, točka
).
Vendar izvajanje možnosti iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 presega okvir zgolj „praktične in administrativne pomoči“, ki jo je mogoče zaupati centralnim organom. Odločitev o odlogu predaje – ker pomeni zadržanje izvršitve evropskega naloga za prijetje v trajanju, ki je vsaj enakovredno trajanju tega odloga – se namreč nanaša na samo bistvo mehanizmov sodelovanja med pravosodnimi organi držav članic, vzpostavljenih z Okvirnim sklepom 2002/584.
Zato odločitev o odlogu predaje, ker pomeni odločitev, ki se nanaša na izvršitev evropskega naloga za prijetje, v skladu s členom 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 spada v izključno pristojnost izvršitvenega pravosodnega organa.
Glede možnosti, da se v obravnavanem primeru državni tožilec tožilstva v Amsterdamu opredeli kot „izvršitveni pravosodni organ“ v smislu člena 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584, je treba opozoriti, da je Sodišče v točki 67 sodbe z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (
C‑510/19
,
EU:C:2020:953
), že razsodilo, da ta ni zajet z navedenim pojmom, ker lahko nizozemski minister za pravosodje temu organu daje posamična navodila. Tako je očitno, da odločitve o preložitvi predaje iz postopka v glavni stvari, ker jo je sprejel državni tožilec tožilstva v Amsterdamu, ni sprejel tak „izvršitveni pravosodni organ“, kar mora ugotoviti predložitveno sodišče.
Na drugem mestu, v zvezi s posledicami morebitne ugotovitve nezakonitosti odločitve o odlogu predaje za pridržanje zahtevane osebe v priporu, na katere se nanaša drugi del drugega vprašanja, člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v zvezi s tem ne vsebuje pojasnila.
Poudariti pa je treba, da brez posredovanja „izvršitvenega pravosodnega organa“ v smislu člena 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 pri sprejemanju odločitve o preložitvi predaje zahtevane osebe ta odločitev ne izpolnjuje formalnih zahtev iz člena 24(1) tega okvirnega sklepa (glej po analogiji sodbo z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji),
C‑804/21 PPU
,
EU:C:2022:307
, točke od 67 do 69).
Ker je bila odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje tako sprejeta v skladu s členom 15 Okvirnega sklepa 2002/584, ki med drugim določa posredovanje izvršitvenega pravosodnega organa, je treba ugotoviti, da tak položaj spada na področje uporabe člena 23 tega okvirnega sklepa, ki določa roke za predajo.
V zvezi s tem člen 23(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da mora izvršitveni pravosodni organ, ko je bila sprejeta končna odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, zahtevano ali obsojeno osebo v najkrajšem možnem času predati na dan, o katerem se dogovorita pravosodna organa. Čeprav odstavek 2 tega člena določa, da se navedena oseba preda najpozneje v 10 dneh po končni odločitvi o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, odstavka 3 in 4 navedenega člena določata roke za predajo v primerih, ko ta ni izvedljiva zaradi okoliščin, na katere državi članici nimata vpliva, oziroma iz resnih humanitarnih razlogov. Če je po poteku časovnih rokov iz odstavkov od 2 do 4 istega člena zahtevana oseba še vedno v priporu, se v skladu s členom 23(5) tega okvirnega sklepa izpusti.
V teh okoliščinah, kadar odločitve o odlogu predaje ni sprejel „izvršitveni pravosodni organ“ v smislu člena 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584, je treba šteti, da mora pristojni organ izvršitvene države članice, potem ko je bila končna odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje veljavno sprejeta, v skladu s členom 23(5) tega okvirnega sklepa zahtevano osebo izpustiti na prostost, ne da bi to vplivalo na uporabo ukrepov, za katere bi ta organ menil, da jih je treba sprejeti na podlagi člena 12 navedenega okvirnega sklepa, zato da se prepreči pobeg te osebe.
V obravnavanem primeru – kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 40 in 41 sklepnih predlogov – ni mogoče izključiti, da bi lahko predložitveno sodišče določbe zakona o predaji razlagalo tako, da bi bile v skladu z zahtevami iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, in odločitev o odlogu, ki jo je sprejel državni tožilec tožilstva v Amsterdamu in katere nezakonitost bi predhodno ugotovilo, nadomestilo s svojo odločitvijo o odlogu, pri čemer bi po potrebi določilo pridržanje CJ v priporu.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz sodne prakse Sodišče izhaja, da čeprav Okvirni sklep 2002/584 nima neposrednega učinka, saj je bil sprejet na podlagi prejšnjega tretjega stebra Unije, med drugim na podlagi člena 34(2)(b) EU (glej v tem smislu sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
, točka
), pa je posledica njegove zavezujoče narave obveznost za nacionalne organe, predvsem nacionalna sodišča, da skladno razlagajo nacionalno pravo (glej v tem smislu sodbo z dne 8. novembra 2016, Ognyanov,
C‑554/14
,
EU:C:2016:835
, točka
in navedena sodna praksa).
Pri uporabi nacionalnega prava mora torej nacionalno sodišče, ki bo podalo njegovo razlago, to storiti, kolikor je le mogoče ob upoštevanju besedila in namena navedenega okvirnega sklepa, zato da bi doseglo v njem določen rezultat. Ta obveznost skladne razlage nacionalnega prava je neločljivo povezana s sistemom Pogodbe DEU, ker nacionalnim sodiščem omogoča, da v okviru svoje pristojnosti zagotovijo polni učinek prava Unije, kadar odločajo v sporih, ki so jim predloženi (sodba z dne 8. novembra 2016, Ognyanov,
C‑554/14
,
EU:C:2016:835
, točka
in navedena sodna praksa).
Če predložitveno sodišče zakona o predaji ne bi moglo razlagati v skladu z zahtevami, določenimi z Okvirnim sklepom 2002/584, iz člena 23(5) tega okvirnega sklepa izhaja, da bo moralo odločiti, da se oseba, ki je v položaju CJ, izpusti, če bi ugotovilo, da so roki iz odstavkov od 2 do 4 tega člena 23 prekoračeni.
Glede na vse te preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati tako, da je odločitev o preložitvi predaje iz te določbe odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, ki jo mora v skladu s členom 6(2) tega okvirnega sklepa sprejeti izvršitveni pravosodni organ. Če take odločitve ni sprejel ta organ in so roki iz člena 23, od (2) do (4), navedenega okvirnega sklepa potekli, je treba osebo, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, v skladu s členom 23(5) istega okvirnega sklepa izpustiti.
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem, ki ga je treba preučiti na drugem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 6 Listine razlagati tako, da nasprotujeta temu, da je oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje in katere predaja organom odreditvene države članice je bila preložena zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, v tej državi članici med zadevnim kazenskim postopkom pridržana v priporu na podlagi tega evropskega naloga za prijetje.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je (sodba z dne 18. novembra 2020, Kaplan International colleges UK,
C‑77/19
,
EU:C:2020:934
, točka
in navedena sodna praksa).
Na prvem mestu je treba poudariti, da člen 12 Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da kadar je oseba prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, izvršitveni pravosodni organ v skladu z notranjo zakonodajo izvršitvene države članice odloči, ali bo oseba ostala v priporu. Oseba je lahko kadar koli začasno izpuščena na prostost v skladu s tem pravom, pod pogojem, da pristojni organ te države z vsemi potrebnimi ukrepi osebi prepreči pobeg.
Poleg tega lahko izvršitveni pravosodni organ v skladu s členom 24(1) tega okvirnega sklepa, potem ko se odloči za izvršitev evropskega naloga za prijetje, preloži predajo zahtevane osebe, da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici ali, če je oseba že obsojena, da bi lahko na ozemlju te države prestala kazen, ki ji je bila izrečena za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje.
Iz besedila teh določb ne izhaja, da bi nasprotovale temu, da oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, ostane v priporu v skladu z nacionalnim pravom izvršitvene države članice, če zoper njo v navedeni državi članici poteka kazenski postopek za kaznivo dejanje, storjeno v tej državi članici, ki ni tisto iz tega naloga.
Na drugem mestu, glede sobesedila, v katero se umeščata navedeni določbi, iz člena 23 Okvirnega sklepa 2002/584 res izhaja, da je treba zahtevano osebo po izteku rokov iz odstavkov 2 in 4 tega člena izpustiti v skladu z njegovim odstavkom 5, in sicer najpozneje deset dni po končni odločitvi o izvršitvi evropskega naloga za prijetje ali, odvisno od primera, po dogovorjenem novem datumu.
Vendar, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 66 sklepnih predlogov, je preložena predaja iz razlogov iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 posebno pravilo, ločeno od podrobnih pravil za izvedbo predaje, določenih v členu 23 tega okvirnega sklepa.
Zato se roki iz člena 23(5) Okvirnega sklepa 2002/584 v primeru preložene predaje iz njegovega člena 24 ne uporabljajo in tako lahko izvršitveni pravosodni organ na podlagi člena 12 tega okvirnega sklepa odloči, da bo oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, ostala v priporu.
Na tretjem mestu, razlaga členov 12 in 24 Okvirnega sklepa 2002/584, navedena v točki 70 te sodbe, prispeva k uresničitvi ciljev tega okvirnega sklepa, katerih namen je zlasti boj proti nekaznovanosti (glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2022, Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici),
C‑562/21 PPU in C‑563/21 PPU
,
EU:C:2022:100
, točka
).
Če namreč take osebe ne bi bilo mogoče pridržati v priporu v obdobju do datuma, na katerega je bila njena predaja preložena na podlagi člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, bi se tveganje, da ta oseba pobegne in da se tako ogrozi učinkovita izvršitev evropskega naloga za prijetje, katerega predmet je, nedvomno povečalo.
Na četrtem mestu, take razlage členov 12 in 24 Okvirnega sklepa 2002/584 prav tako ne omaje potreba po razlagi teh določb v skladu s členom 6 Listine, ki določa, da ima vsakdo pravico do svobode in varnosti.
V zvezi s tem je v členu 1(3) tega okvirnega sklepa izrecno opozorjeno, da navedeni okvirni sklep ne spreminja obveznosti, ki izhajajo iz spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel, ki so določeni v členu 6 EU in se odražajo v Listini, pri čemer se ta obveznost poleg tega nanaša na vse države članice in torej tako na odreditveno kot na izvršitveno državo članico (sodba z dne 12. februarja 2019, TC,
C‑492/18 PPU
,
EU:C:2019:108
, točka
in navedena sodna praksa).
Opozoriti je treba tudi, da člen 52(1) Listine določa, da je lahko uresničevanje pravic, kakršne so te, ki jih priznava člen 6 te listine, omejeno, če so te omejitve predpisane z zakonom, če spoštujejo bistveno vsebino navedenih pravic in svoboščin, če so ob upoštevanju načela sorazmernosti potrebne ter če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih (sodba z dne 12. februarja 2019, TC,
C‑492/18 PPU
,
EU:C:2019:108
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega iz člena 52(3) Listine izhaja, da če ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisano 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Člen 53 Listine v ta namen dodaja, da se nobena določba te listine ne sme razlagati kot omejevanje ali zoževanje pravic, ki se priznavajo, med drugim, z EKČP (sodba z dne 16. julija 2015, Lanigan,
C‑237/15 PPU
,
EU:C:2015:474
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba spomniti, da mehanizem evropskega naloga za prijetje, ki ga vzpostavlja Okvirni sklep 2002/584, ustreza položaju iz člena 5(1)(f) EKČP (sodba z dne 30. junija 2022, Spetsializirana prokuratura (Informacije o nacionalni odločbi za prijetje),
C‑105/21
,
EU:C:2022:511
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s členom 12 tega okvirnega sklepa je treba ugotoviti, da iz te določbe izhaja, da izvršitveni pravosodni organ v skladu s pravom izvršitvene države članice odloči, ali bo zahtevana ali obsojena oseba ostala v priporu, in da je ta oseba lahko kadar koli začasno izpuščena na prostost v skladu s tem pravom, pod pogojem, da pristojni organ z vsemi potrebnimi ukrepi navedeni osebi prepreči pobeg.
Poleg tega bo izvršitveni pravosodni organ, če se odloči preložiti predajo na podlagi člena 24(1) navedenega okvirnega sklepa, v skladu s členom 6 Listine lahko odločil, da zahtevano ali obsojeno osebo pridrži v priporu, le če se je postopek predaje vodil dovolj skrbno in torej trajanje pripora ni pretirano. Ta organ bo moral – da bi se prepričal, ali je to res – opraviti konkreten pregled zadevnega položaja ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov (glej v tem smislu sodbo z dne 25. januarja 2017, Vilkas,
C‑640/15
,
EU:C:2017:39
, točka
).
Glede na te preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 6 Listine razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da je oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje in katere predaja organom odreditvene države članice je bila preložena zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, v tej državi članici med zadevnim kazenskim postopkom pridržana v priporu na podlagi evropskega naloga za prijetje.
Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 47 in členom 48(2) Listine razlagati tako, da nasprotuje temu, da se predaja osebe, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, preloži zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, zgolj zato, ker se ta oseba ni odpovedala pravici biti osebno navzoča pred sodišči, ki odločajo v okviru tega pregona. Če je odgovor pritrdilen, predložitveno sodišče sprašuje, katere elemente mora izvršitveni pravosodni organ upoštevati, ko odloča o odlogu predaje.
Člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da lahko izvršitveni pravosodni organ po tem, ko se odloči za izvršitev evropskega naloga za prijetje, preloži predajo zahtevane osebe, da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici ali, če je oseba že obsojena, da bi lahko na ozemlju te države prestala kazen, ki ji je bila izrečena za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje.
Iz besedila te določbe jasno izhaja, da ta določba izvršitvenemu pravosodnemu organu podeljuje diskrecijsko pravico pri sprejemanju odločitve o odlogu predaje, katere izvajanje je pogojeno le s tem, da je ta odločitev sprejeta zaradi izvedbe kazenskega pregona v izvršitveni državi članici ali zaradi izvršitve kazni, ki je bila izrečena za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje.
V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav v skladu z besedilom navedene določbe za izvajanje možnosti iz te določbe ni določen noben dodaten pogoj, je treba Okvirni sklep 2002/584, kot izhaja iz člena 1(3) tega okvirnega sklepa ob upoštevanju njegove uvodne izjave 12, razlagati v skladu z zahtevami spoštovanja temeljnih pravic.
Pravica obdolženca, da je osebno navzoč na sojenju v kazenskem postopku, ki je temeljni element pravice do poštenega sojenja, določene v členu 47, drugi in tretji odstavek, in členu 48(2) Listine, pa države članice obvezuje, da obdolžencu zagotovijo pravico do navzočnosti v sodni dvorani med potekom sojenja (glej v tem smislu sodbo z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, ki je bil odstranjen z ozemlja),
C‑420/20
,
EU:C:2022:679
, točke od 54 do 56).
Če bi se izvršitveni pravosodni organ države članice odločil, da predaje zahtevane osebe, ki je predmet kazenskega pregona v tej državi članici, ne bo preložil, bi bila navedena država članica tako dolžna izpeljati vse posledice, ki izhajajo iz spoštovanja te pravice v okviru organizacije sojenja tej osebi, da se ji zagotovi dejanska možnost, da je navzoča na sojenju (glej v tem smislu sodbo z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, ki je bil odstranjen z ozemlja),
C‑420/20
,
EU:C:2022:679
, točka
).
Ker pa sprejetje odločitve o odlogu predaje s strani izvršitvenega pravosodnega organa ne povzroči, da bo sojenje zahtevani osebi v izvršitveni državi članici potekalo v njeni nenavzočnosti, taka odločitev sama po sebi ne more posegati v pravico te osebe, da je navzoča na sojenju.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da čeprav izvršitveni pravosodni organ nikakor ni zavezan odločiti, da se predaja preloži na podlagi pravice obdolženca, da je osebno navzoč na sojenju, mu ob upoštevanju diskrecijske pravice, ki jo ima v zvezi s tem, nič ne preprečuje, da preloži predajo, zato da se zagotovi spoštovanje te pravice v kazenskem postopku, ki poteka v izvršitveni državi članici.
V tem okviru so med preudarki, ki so lahko upoštevni za odločitev o preložitvi predaje zahtevane osebe, zlasti interes izvršitvene države članice, da dokonča kazenski postopek zoper to osebo, interes odreditvene države članice, da nemudoma doseže predajo te osebe zaradi kazenskega pregona ali izvršitve kazni v zvezi s kaznivim dejanjem, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, ter resnost kaznivih dejanj, storjenih v teh državah članicah.
Nazadnje je treba opozoriti, da ima izvršitveni pravosodni organ v skladu s členom 24(2) Okvirnega sklepa 2002/584 možnost namesto preložitve predaje odreditveni državi članici zahtevano osebo začasno predati pod pogoji, ki jih v medsebojnem sporazumu določita izvršitveni in odreditveni pravosodni organ. V zvezi s tem bi bila lahko med drugim dogovorjena vrnitev zahtevane osebe v izvršitveno državo članico zaradi kazenskega pregona v tej državi članici.
Glede na vse te razloge je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 47, drugi in tretji odstavek, ter členom 48(2) Listine razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se predaja osebe, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, preloži zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, zgolj zato, ker se ta oseba ni odpovedala pravici biti osebno navzoča pred sodišči, ki odločajo v okviru tega pregona.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški navedenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Člen 24(1) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009,
je treba razlagati tako, da
je odločitev o preložitvi predaje iz te določbe odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, ki jo mora v skladu s členom 6(2) tega okvirnega sklepa sprejeti izvršitveni pravosodni organ. Če take odločitve ni sprejel ta organ in so roki iz člena 23, od (2) do (4), navedenega okvirnega sklepa potekli, je treba osebo, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, v skladu s členom 23(5) istega okvirnega sklepa izpustiti.

2.
Člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, v povezavi s členom 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta temu, da je oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje in katere predaja organom odreditvene države članice je bila preložena zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, v tej državi članici med zadevnim kazenskim postopkom pridržana v priporu na podlagi evropskega naloga za prijetje.

3.
Člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, v povezavi s členom 47, drugi in tretji odstavek, ter členom 48(2) Listine o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje temu, da se predaja osebe, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, preloži zaradi kazenskega pregona, ki je bil zoper njo uveden v izvršitveni državi članici, zgolj zato, ker se ni odpovedala pravici biti osebno navzoča pred sodišči, ki odločajo v okviru tega pregona.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.