CELEX: 62019CJ0830
Præjudiciel forelæggelse
landbrug
Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)
forordning (EU) nr. 1305/2013
delegeret forordning (EU) nr. 807/2014
etablering af unge landbrugere
modernisering af landbrugsbedrifter
støtte til virksomhedsetablering til unge landbrugere
betingelser for adgang
tilsvarende betingelser
ikke etablering som eneste driftsleder på en landbrugsbedrift
tærskler
fastsættelse
kriterier
landbrugsbedriftens standardoutput

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, 5 og 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (
EUT 2013, L 347, s. 487
, berigtiget i
EUT 2016, L 130, s. 1
), sammenholdt med artikel 2 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 807/2014 af 11. marts 2014 om supplerende bestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om indførelse af overgangsbestemmelser (
EUT 2014, L 227, s. 1
).
Denne anmodning er blevet forelagt i forbindelse med en tvist mellem C.J. og Région wallonne (regionen Vallonien, Belgien) vedrørende sidstnævntes afslag på at tildele førstnævnte den i artikel 19 i forordning nr. 1305/2013 fastsatte etableringsstøtte til unge landbrugere.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 1305/2013
Følgende fremgår af 17. betragtning til forordningen:
»[…] En bedrifts- og erhvervsudviklingsforanstaltning bør lette unge landbrugeres første etablering og den strukturelle tilpasning af deres landbrugsbedrifter efter den første etablering. […] Udvikling af små landbrugsbedrifter, som er potentielt økonomisk levedygtige, bør også fremmes. […] Støtte til virksomhedsetablering bør kun omfatte den indledende periode af sådan en virksomhed og bør ikke blive driftsstøtte. […]«
Denne forordnings artikel 2, stk. 1, litra n), har følgende ordlyd:
»I denne forordning […] forstås ved:
[…]
n)
»ung landbruger«: en landbruger, som er højst 40 år på det tidspunkt, hvor ansøgningen indsendes, har tilstrækkelige faglige kvalifikationer og kompetencer, og som for første gang etablerer sig på en landbrugsbedrift som driftsleder.«
Den nævnte forordnings artikel 5 fastsætter:
»Virkeliggørelsen af målene for udvikling af landdistrikterne, som bidrager til Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, forfølges gennem følgende seks EU-prioriteter for udvikling af landdistrikterne, der afspejler de relevante tematiske mål i [den fælles strategiske ramme]:
[…]
2)
styrkelse af bedrifternes levedygtighed og konkurrenceevne for alle typer landbrug i alle regioner og fremme af innovative landbrugsteknologier og den bæredygtige forvaltning af skove med fokus på følgende områder:
[…]
b)
fremme af tilstrækkeligt kvalificerede landbrugeres adgang til landbrugssektoren og navnlig generationsfornyelsen
[…]«
Artikel 19 i forordning nr. 1305/2013 bestemte:
»1.   Støtte under denne foranstaltning omfatter:
a)
støtte til virksomhedsetablering til:
i)
unge landbrugere
[…]
2.   Støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i), ydes til unge landbrugere.
[…]
4.   […]
Medlemsstaterne definerer øvre og nedre tærskler for landbrugsbedrifters adgang til støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i) og iii). […] Støtte er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af mikrovirksomheder og små virksomheder.
[…]
8.   For at sikre effektiv og virkningsfuld brug af ELFUL’s midler tillægges Kommissionen beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 83, der fastlægger minimumsindholdet af forretningsplaner og de kriterier, som medlemsstaterne skal anvende ved fastlæggelsen af de i nærværende artikels stk. 4 omhandlede tærskler.«
Delegeret forordning nr. 807/2014
Følgende fremgår af anden og femte betragtning til delegeret forordning nr. 807/2014:
»(2)
Medlemsstaterne bør indføre og anvende særlige betingelser for unge landbrugeres adgang til støtte, hvis de ikke etablerer sig som eneste driftsleder. For at sikre lige behandling af støttemodtagere, uanset under hvilken retlig form de vælger at etablere deres bedrift, bør det fastsættes, at betingelserne for, at en juridisk person eller anden form for partnerskab kan anses for at være en »ung landbruger«, bør svare til de betingelser, der gælder for en fysisk person. Der bør fastsættes en henstandsperiode, der er tilstrækkelig lang til at give unge landbrugere mulighed for at erhverve de nødvendige kvalifikationer.
[…]
(5)
[…] For at sikre ligebehandling af støttemodtagere i hele Unionen og for at lette overvågning, bør det kriterium, der anvendes til at fastsætte de tærskler, der er omhandlet i artikel 19, stk. 4, i [forordning nr. 1305/2013], være landbrugsbedriftens produktionskapacitet.«
Denne delegerede forordnings artikel 2, stk. 1, bestemmer som følger:
»Medlemsstaterne skal opstille og anvende særlige betingelser for adgang til støtte i tilfælde, hvor en ung landbruger som defineret i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning (EU) nr. 1305/2013 ikke etablerer sig som eneste driftsleder, uanset bedriftens retlige form. Disse betingelser skal svare til dem, der kræves opfyldt, når en ung landbruger etablerer sig som eneste driftsleder. I alle tilfælde skal de unge landbrugere have kontrollen over bedriften.«
Nævnte delegerede forordnings artikel 5, stk. 2, fastsætter:
»Medlemsstaterne skal definere de tærskler, der er omhandlet i tredje afsnit i artikel 19, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013, i forhold til bedriftens kapacitet målt i standard output som fastsat i artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1242/2008 [af 8. december 2008 om opstilling af en fællesskabsklassifikation af landbrugsbedrifter (
EUT 2008, L 335, s. 3
)] eller tilsvarende.«
Forordning nr. 1242/2008
Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1242/2008 bestemte:
»I denne forordning forstås ved »standard output« bruttoproduktionens standardværdi.
[…]«
Belgisk ret
Den vallonske regerings bekendtgørelse
Artikel 25 i den vallonske regerings bekendtgørelse af 10. september 2015 om udviklings- og investeringsstøtte i landbrugssektoren (herefter »den vallonske regerings bekendtgørelse«) fastsætter følgende med hensyn til tildeling af støtte:
»Den overtagne eller oprettede bedrift skal opfylde følgende betingelser:
[…]
6. Dens standardbruttoproduktion som omhandlet i artikel 5 i Kommissionens forordning nr. 1242/2008 […] ligger inden for en af ministeren fastlagt nedre og øvre tærskel. […]
[…]«
Den ministerielle bekendtgørelse
Artikel 7, stk. 2, andet afsnit, i ministeriel bekendtgørelse af 10. september 2015 om gennemførelse af den vallonske regerings bekendtgørelse i den version, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, har følgende affattelse:
»Den øvre tærskel, der fremgår af artikel 25, stk. 1, nr. 6, i [den vallonske regerings bekendtgørelse], er på 1 mio. EUR i tilfælde af, at en ung landbruger etablerer sig, og på 1,5 mio. EUR i tilfælde af, at to eller flere unge landbrugere etablerer sig på samme tid.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Sagsøgeren i hovedsagen er en ung landbruger, der er etableret i Belgien. Ved en aftale om overtagelse af bedriften overtog han en tredjedel af sine forældres bedrift med henblik på at føre familielandbrugsbedriften videre. C.J.s virksomhed udøves i form af en »ikke-registreret forening« sammen med C.J.s far, som ligeledes ejer en tredjedel af bedriften, idet den sidste tredjedel tilhører moderen til sagsøgeren i hovedsagen.
Den 27. januar 2016 indgav sagsøgeren i hovedsagen en ansøgning om etableringsstøtte til Région wallonne.
Den 28. oktober 2016 afslog Région wallonne denne ansøgning, fordi den overtagne bedrifts standardbruttoproduktion (herefter »SBP«) overskred den i henhold til den nationale lovgivning fastsatte tærskel på 1 mio. EUR.
Sagsøgeren i hovedsagen indgav en klage til betalingsorganet over denne afgørelse om afslag, idet han anmodede om, at der ved fastsættelsen af SBP blev taget hensyn til den omstændighed, at han ikke etablerer sig som eneste driftsleder.
Ved afgørelse af 17. februar 2016 afslog betalingsorganet denne klage og fastholdt sin første afgørelse, idet det fandt, at den værdi af SBP, der skulle tages i betragtning, var værdien af bedriften som helhed, og at den på 1976980,45 EUR således oversteg den i den nationale lovgivning fastsatte tærskel.
Sagsøgeren i hovedsagen har den 12. oktober 2017 indbragt denne afgørelse for den forelæggende ret.
Denne ret er i tvivl om fortolkningen af de i artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014 fastsatte betingelser for, at den unge landbruger, der ikke har etableret sig som eneste driftsleder, kan opnå etableringsstøtte.
På denne baggrund har Tribunal de première instance de Namur (retten i første instans i Namur, Belgien) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er artikel 2, 5 og 19 i [forordning nr. 1305/2013], sammenholdt med artikel 2 i [delegeret forordning nr. 807/2014], til hinder for, at medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af disse bestemmelser tager højde for hele bedriften og ikke kun den unge landbrugers andel heraf og/eller arbejdsenhederne ved fastsættelsen af de øvre og nedre tærskler, når landbrugsbedriften har form af en ikke-registreret forening, hvoraf den unge landbruger erhverver en udelelig andel og bliver driftsleder, men ikke eneste driftsleder?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med det præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, 5 og 19 i forordning nr. 1305/2013, sammenholdt med artikel 2 og 5 i delegeret forordning nr. 807/2014, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter kriteriet med hensyn til fastsættelsen af den tærskel, der giver en ung landbruger, som ikke etablerer sig som eneste driftsleder, adgang til støtte til virksomhedsetablering, er kriteriet vedrørende den samlede landbrugsbedrifts SBP og ikke alene vedrørende den unge landbrugers del af denne bedrift.
Indledningsvis bemærkes, at i henhold til artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning nr. 1305/2013 defineres en »ung landbruger« en landbruger, som er højst 40 år på det tidspunkt, hvor ansøgningen indsendes, har tilstrækkelige faglige kvalifikationer og kompetencer, og som for første gang etablerer sig på den landbrugsbedrift som driftsleder.
Selv om den i hovedsagen omhandlede bedrift, således som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, har form af en sammenslutning, der ikke er en juridisk person, og som ud over sagsøgeren i hovedsagen omfatter fysiske personer, der ikke er unge landbrugere, må det konstateres, at ordlyden af denne bestemmelse hverken foregriber den juridiske form, som en sådan bedrift har (jf. i denne retning dom af 25.10.2012, Ketelä,
C-592/11
,
EU:C:2012:673
, præmis
), eller muligheden for at etablere sig dér som driftsleder sammen med andre landbrugere.
I henhold til ordlyden af artikel 19, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1305/2013 omfatter støtte til bedrifts- og erhvervsudvikling bl.a. støtte til virksomhedsetablering til unge landbrugere.
Denne forordnings artikel 19, stk. 4, tredje afsnit, fastsætter, at medlemsstaterne navnlig definerer øvre og nedre tærskler for landbrugsbedrifters adgang til støtte til unge landbrugere i henhold til den nævnte forordnings artikel 19, stk. 1, litra a), nr. i), idet denne støtte er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af mikrovirksomheder og små virksomheder.
Selv om ordlyden af disse bestemmelser ikke udtrykkeligt behandler spørgsmålet om, hvorvidt medlemsstaterne kan fastsætte de deri indeholdte tærskler pr. bedrift og ikke pr. ung landbruger, skal artikel 19, stk. 4, tredje afsnit, i forordning nr. 1305/2013 læses i sammenhæng med artikel 5, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014, som supplerer forordning nr. 1305/2013, idet denne sidstnævnte bestemmelse fastsætter det kriterium, som disse stater skal tage hensyn til med henblik på fastsættelsen af i denne artikel 19, stk. 4 omhandlede tærskler.
Som det fremgår af artikel 19, stk. 8, i forordning nr. 1305/2013, tillægges Kommissionen nemlig beføjelser til at vedtage delegerede retsakter ved fastlæggelsen af de i denne artikels stk. 4 omhandlede tærskler for at sikre effektiv og virkningsfuld brug af ELFUL’s midler.
Det fremgår i denne henseende af artikel 5, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014, at medlemsstaterne skal definere de nævnte tærskler i forhold til landbrugsbedriftens kapacitet målt i standardoutput eller tilsvarende. Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1242/2008 præciserede med henblik herpå, at standardoutput defineres som »bruttoproduktionens standardværdi«.
Ved fastlæggelsen af rækkevidden af kriteriet for fastsættelse af tærsklen for adgang til støtte til virksomhedsetablering i henhold til artikel 19, stk. 4, tredje afsnit, i forordning nr. 1305/2013, sammenholdt med artikel 5, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014, skal der først og fremmest henses til ordlyden af bestemmelserne, der i givet fald skal fortolkes i lyset af den sammenhæng, hvori de indgår, og forordning nr. 1305/2013’s formål (dom af 25.10.2012, Ketelä,
C-592/11
,
EU:C:2012:673
, præmis
).
For så vidt angår ordlyden af artikel 19, stk. 1, litra a), nr. i), og stk. 4, tredje afsnit, i forordning nr. 1305/2013, sammenholdt med artikel 5, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014, skal det bemærkes, at disse bestemmelser ikke udelukker, at medlemsstaterne tager hensyn til den samlede landbrugsbedrifts SBP. Anvendelsen i artikel 5, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014 af udtrykket »bedriftens kapacitet«, der henviser til det objektive kriterium »bedrift«, understøtter denne fortolkning.
Hvad angår den sammenhæng, hvori disse bestemmelser indgår, skal det bemærkes, at således som det anføres i femte betragtning til delegeret forordning nr. 807/2014, er kriteriet landbrugsbedriftens produktionskapacitet, der anvendes til at fastsætte de tærskler, der er omhandlet i artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013, fastsat af EU-lovgiver bl.a. for at lette overvågning.
En fortolkning af denne sidstnævnte bestemmelse, hvorefter tærsklerne for landbrugsbedrifters adgang til støtte kan fastsættes pr. bedrift, er, henset til de forskellige retlige former, hvorunder landbrugerne kan vælge at etablere sig, ligesom regler, der er uløseligt forbundet med hver af disse former, navnlig med hensyn til deling af bedriftens kvoteandele, egnet til at lette kontrollen.
Den i den foregående præmis anlagte fortolkning understøttes endvidere af det formål, som forfølges med forordning nr. 1305/2013.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at forordning nr. 1305/2013 opstiller de mål, som politikken for udvikling af landdistrikterne skal bidrage til, og de relevante EU-prioriteter herfor samt definerer de foranstaltninger, der skal vedtages for at gennemføre denne politik. I denne sammenhæng nævner denne forordnings artikel 5 seks prioriteter for udvikling af landdistrikterne, herunder styrkelse af bedrifternes levedygtighed og konkurrenceevne for alle typer landbrug, navnlig ved at fremme tilstrækkeligt kvalificerede landbrugeres adgang til landbrugssektoren og sikre målet om »generationsfornyelsen«.
Det skal i øvrigt bemærkes, at den pågældende støtte, således som det fremgår af den nævnte forordnings artikel 19, stk. 1, litra a), og stk. 4, er støtte til virksomhedsetablering til unge landbrugere. I denne forbindelse præciseres det i den samme forordnings 17. betragtning, at støtte til virksomhedsetablering kun bør omfatte den indledende periode af sådan en virksomhed og ikke bør blive driftsstøtte.
Som generaladvokaten har anført i punkt 73 og 74 i forslaget til afgørelse, tildeles denne støtte derfor ikke for vilkårligt at fremme etableringen af enhver landbrugsvirksomhed, men derimod kun etableringen af virksomheder, der opfylder betingelserne for så vidt angår deres indehavere, aktiviteter eller størrelse, hvilket tillader medlemsstaterne at fastlægge rammerne for tildelingen af støtten på grundlag af kendetegnene ved de bedrifter, som de overtager.
Det i hovedsagen omhandlede kriterium for støtteberettigelse tilsigter netop således at opfylde disse formål, eftersom kriteriet i forlængelse af styrkelse af bedrifternes levedygtighed bevirker, at adgangen til landbrugsstøtte forbeholdes unge landbrugere, som påbegynder deres virksomhed på bedrifter, hvis samlede produktion ikke overstiger et vist niveau, hvilket således fremmer landbrugeres adgang til landbrugssektoren. Som Kommissionen og Région wallonne har anført i retsmødet for Domstolen, har anvendelsen af et kriterium for støtteberettigelse som det, der er fastsat i den nationale lovgivning, nemlig til formål at undgå, at den nævnte støtte tildeles unge landbrugere, hvis bedrift frembringer en SBP af et sådant omfang, at disse landbrugere reelt ikke har behov for støtte.
Artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014, som giver næring til den forelæggende rets tvivl i denne henseende, kan ikke rejse tvivl om medlemsstaternes mulighed for at fastsætte tærsklen for adgangen til den pågældende støtte ikke pr. støttemodtager, men pr. bedrift.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at medlemsstaterne i henhold til denne delegerede forordnings artikel 2, stk. 1, sammenholdt med anden betragtning hertil, skal opstille og anvende særlige betingelser for adgang til støtte i tilfælde, hvor en ung landbruger som defineret i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning (EU) nr. 1305/2013 ikke etablerer sig som eneste driftsleder. Det følger ligeledes af den nævnte artikel 2, stk. 1, at disse betingelser skal svare til dem, der kræves opfyldt, når en ung landbruger etablerer sig som eneste driftsleder, og som finder anvendelse, uanset under hvilken retlig form støttemodtagerne vælger at etablere sig på en landbrugsbedrift. I alle tilfælde skal de unge landbrugere have kontrollen over bedriften.
Artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014 omhandler på den ene side en ung landbruger, der som sagsøgeren i hovedsagen etablerer sig sammen med andre fysiske personer, og på den anden side en ung landbruger, der etablerer sig som eneste driftsleder på egen hånd. Ifølge denne bestemmelse skal de betingelser for adgang til landbrugsstøtte, der kræves opfyldt for disse to kategorier af landbrugere, svare til hinanden.
En lovgivning, der betinger tildelingen af støtte til virksomhedsetablering til en ung landbruger af den samlede landbrugsbedrifts SBP, underlægger imidlertid den unge landbruger, der etablerer sig på egen hånd, og den, der etablerer sig sammen med andre landbrugere, som ikke er omfattet af denne kategori, de samme krav. En sådan lovgivning opfylder dermed så meget desto mere det krav om at være tilsvarende, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014.
For at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar skal det bemærkes, at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning fastsætter tærsklen for bedriftens SBP til 1,5 mio. EUR i tilfælde af, at to eller flere unge landbrugere etablerer sig på samme tid, i stedet for 1 mio. EUR i tilfælde af, at en ung landbruger etablerer sig på egen hånd eller, således som det er tilfældet i hovedsagen, med andre driftsledere, der ikke tilhører denne kategori. Den således forhøjede tærskel tager imidlertid hensyn til en objektiv forskel i situationen. To eller flere unge landbrugere, der etablerer sig som driftsledere sammen, er nemlig i princippet i stand til at producere mere end en ung landbruger, der etablerer sig på egen hånd. Dette er grunden til, at kravet om at være tilsvarende under betingelserne for adgang til etableringsstøtte mellem unge landbrugere, alt efter om de etablerer sig på egen hånd eller sammen med andre unge landbrugere, ikke tilsidesættes ved indførelsen af en sådan forhøjet tærskel.
Denne lovgivning fastsætter ganske vist ligeledes forskellige betingelser for adgang til etableringsstøtte, alt efter om den unge landbruger etablerer sig sammen med andre unge landbrugere eller med andre landbrugere, der ikke tilhører denne kategori. Der er imidlertid ikke nogen bestemmelse i forordning nr. 1305/2013 eller delegeret forordning nr. 807/2014, som pålægger, at betingelserne for adgang til etableringsstøtte til unge landbrugere, der befinder sig i to forskellige situationer, skal svare til hinanden. Det er desuden i overensstemmelse med formålet med etableringsstøtte til unge landbrugere, at betingelserne for adgang til denne støtte er gunstigere for unge landbrugere, der etablerer sig sammen, end for en ung landbruger, der etablerer sig sammen med landbrugere, der ikke er omfattet af denne kategori.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 2, 5 og 19 i forordning nr. 1305/2013, sammenholdt med artikel 2 og 5 i delegeret forordning nr. 807/2014, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter kriteriet med hensyn til fastsættelsen af den tærskel, der giver en ung landbruger, som ikke etablerer sig som eneste driftsleder, adgang til støtte til virksomhedsetablering, er kriteriet vedrørende den samlede landbrugsbedrifts SBP og ikke alene vedrørende den unge landbrugers del af denne bedrift.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

Artikel 2, 5 og 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005, sammenholdt med artikel 2 og 5 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 807/2014 af 11. marts 2014 om supplerende bestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om indførelse af overgangsbestemmelser, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter kriteriet med hensyn til fastsættelsen af den tærskel, der giver en ung landbruger, som ikke etablerer sig som eneste driftsleder, adgang til støtte til virksomhedsetablering, er kriteriet vedrørende den samlede landbrugsbedrifts standardbruttoproduktion og ikke alene vedrørende den unge landbrugers del af denne bedrift.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.