CELEX: 62017CJ0631
Преюдициално запитване
Социална сигурност на работниците мигранти
Регламент (EО) № 883/2004
Член 11, параграф 3, буква д)
Гражданин на държава членка, нает като моряк на борда на кораб, плаващ под знамето на трета държава
Работодател, установен в държава членка, различна от тази, в която пребивава работникът
Определяне на приложимото законодателство

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (
ОВ L 166, 2004 г., стр. 1
; поправка
ОВ L 200, 2004 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82 и поправка
ОВ L 33, 2008 г., стр. 12
), изменен с Регламент (ЕС) № 465/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година (
ОВ L 149, 2012 г., стр. 4
) (наричан по-нататък „Регламент № 883/2004“).
Преюдициалното запитване е отправено в рамките на спор между SF и Inspecteur van de Belastingdienst (инспектора от данъчната служба, Нидерландия, наричан по-нататък „инспекторът“) във връзка включването на SF към нидерландската обща схема за социално осигуряване за периода между 13 август и 31 декември 2013 г.
Правна уредба
В дял II от Регламент № 883/2004, където са изложени правилата за определяне на приложимото социалноосигурително законодателство, са включени членове 11—16 от този регламент.
Съгласно член 11 от този регламент, озаглавен „Общи правила“:
„1.   Лицата, за които се прилага настоящият регламент, са подчинени на законодателството само на една държава членка. Това законодателство се определя в съответствие с настоящия дял.
[…]
3.   Съгласно членове 12—16:
а)
спрямо лице, осъществяващо дейност като наето или като самостоятелно заето лице в една държава членка се прилага законодателството на тази държава членка;
б)
държавен служител е подчинен на законодателството на държавата членка, което се прилага спрямо наелата го на работа администрация;
в)
спрямо лице, получаващо обезщетения за безработица в съответствие с член 65 съгласно законодателството на държавата членка по пребиваване, се прилага законодателството на тази държава членка;
г)
спрямо лице, повикано за отбиване на редовна служба или на преподготовка във въоръжените сили или на гражданска служба в държава членка, се прилага законодателството на тази държава членка;
д)
всяко друго лице, към което букви a)—г) не се прилагат, е подчинено на законодателството на държавата членка по пребиваване, без да се засягат останалите разпоредби на настоящия регламент, гарантиращи му обезщетения съгласно законодателството на една или повече други държави членки.
4.   За целите на настоящия дял, обичайно осъществяваната дейност като наето или самостоятелно заето лице на борда на морски плавателен съд под флага на държава членка се счита за дейност, упражнявана в посочената държава членка. Въпреки това, лице, наето на борда на плавателен съд под флага на държава членка и получаващо възнаграждение за тази дейност от предприятие или лице, чието седалище или място на дейност се намира в друга държава членка, е подчинено на законодателството на последната държава членка, ако то пребивава в тази държава. […]
[…]“.
В членове 12—16 от Регламент № 883/2004 са предвидени специалните правила, приложими за лицата, които са командировани (член 12), за лицата, които осъществяват дейност в две или повече държави членки (член 13), за лицата, които имат доброволно или продължено осигуряване по избор на лицето (член 14), за членовете на договорно наетия персонал на Европейските институции (член 15), както и изключенията от членове 11—15 от споменатия регламент (член 16).
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
В периода между 13 август и 31 декември 2013 г. SF, латвийски гражданин, пребиваващ в Латвия, работи като стюард за сметка на Oceanwide Offshore Services B. V., предприятие със седалище в Нидерландия.
SF упражнява тази дейност на борда на морски плавателен съд под флага на Бахамските острови, който през този период плава край германската част от континенталния шелф на Северно море.
Нидерландските данъчни органи издават срещу SF акт за установяване на задължения за данък върху дохода и за вноски за социално осигуряване за финансовата 2013 година. След като SF подава жалба по административен ред срещу този акт, инспекторът го потвърждава само в частта, в която се установява задължение на SF за социалноосигурителни вноски към нидерландската обща схема за социално осигуряване за периода 13 август—31 декември 2013 г.
SF подава жалба до rechtbank Zeeland-West-Brabant (Съд Западен Зееланд-Брабант, Нидерландия) срещу решението на инспектора, като твърди, че той не подлежи на включване към посочената схема.
Сезирана с въпроса дали SF действително дължи такива вноски и тъй като има съмнения във връзка с това, тази юрисдикция решава да постави преюдициални въпроси на Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд, Нидерландия).
Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд, Нидерландия) счита, че макар да не може да се приеме, че упражняваната от SF професионална дейност през разглеждания период е осъществявана на територията на държава — членка на Съюза, има достатъчно тясна връзка с територията на тази държава, която предполага в случая да се приложи Регламент № 883/2004. Тази юрисдикция счита също, че SF попада в приложното поле по отношение на лицата на този регламент.
Според тази юрисдикция положението, което характеризира висящото пред Rechtbank Zeeland-West-Brabant (Съд Западен Зееланд-Брабант) дело, при което дейността на съответния работник като наето лице е упражнявана на борда на морски плавателен съд под флага на трета държава, не попада в приложното поле на член 11, параграф 3, букви а)—г), нито в това на член 11, параграф 4 от Регламент № 883/2004.
Тя счита обаче, че такова положение може да попадне в приложното поле на член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004, който предвижда, че всяко друго лице, към което букви a)—г) не се прилагат, е подчинено на законодателството на държавата членка по пребиваване.
Във връзка с това запитващата юрисдикция подчертава, че пред нея е застъпвано становище, че член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 не е приложим спрямо положение като разглежданото в главното производство, след като от „Обяснителни бележки относно модернизацията и координирането в областта на социалната сигурност — Регламенти (EО) № 883/2004 и (EО) № 987/2009“ на Комисията от м. януари 2011 г. следва, че тази разпоредба е приложима само по отношение на икономически неактивните лица.
Тази юрисдикция обаче смята, че такова тълкуване не следва от текста на разглежданата разпоредба, която е стълкновителна норма, формулирана общо, прилагана по подразбиране спрямо лицата, които не са посочени в член 11, параграф 3, букви а)—г) и в членове 12—16 от Регламент № 883/2004.
Пред запитващата юрисдикция освен това е застъпвано и становището, че макар да не се прилагат директно, член 11, параграф 3, буква а) и член 11, параграф 4 от Регламент № 883/2004 би трябвало да се прилагат по аналогия и да позволят да се посочи законът на държавата членка, в която е установен работодателят, както Съдът е постановил в решения от 29 юни 1994 г., Aldewereld (
C‑60/93
,
EU:C:1994:271
) и от 19 март 2015 г., Kik (
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
), по повод на разпоредбите на Регламент (EИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията, изменена и актуализирана с Регламент (EО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година (
ОВ L 28, 1997 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35 и поправка в
ОВ L 32, 2008 г., стр. 31
), изменен с Регламент (ЕО) № 647/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 година (
ОВ L 117, 2005 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 211) (по-нататък наричан „Регламент № 1408/71“). Посочената юрисдикция обаче смята, че системата от стълкновителни норми, установена с Регламент № 883/2004, е по-пълна и в нея няма празноти, така че в случая не се налага да се ръководи от посочената съдебна практика.
Все пак запитващата юрисдикция преценява, че остават съмнения относно тълкуването на разпоредбите на Регламент № 883/2004 за определянето на приложимото законодателство в положение като разглежданото в главното производство.
С оглед на тези съображения Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд, а Нидерландия) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Кой е приложимият закон според Регламент № 883/2004, в случай че заинтересованото лице a) живее в Латвия, б) има латвийско гражданство, в) наето е на работа при установен в Нидерландия работодател г) като моряк, д) изпълнява трудовата си функция на борда на плавателен съд, плаващ под флага на Бахамските острови, и е) упражнява тази дейност извън територията на Европейския съюз?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че положение като разглежданото в главното производство, при което лице работи като моряк за сметка на работодател със седалище в държава членка, на борда на плавателен съд под флага на трета държава, плаващ извън територията на Европейския съюз, и същевременно е запазило местопребиваването си в своята държава членка по произход, попада в приложното поле на посочената разпоредба, така че приложимото национално законодателство е това на държавата членка по пребиваване на това лице.
В началото е важно да се припомни, че щом лице попада в приложното поле „ratione personae“ на Регламент № 883/2004, определено в член 2 от него, по принцип се прилага залегналото в член 11, параграф 1 от този регламент правило за приложимост само на едно национално законодателство и то се определя в съответствие с разпоредбите на дял II от посочения регламент (вж. в този смисъл решение от 19 март 2015 г., Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
, т.
и цитираната съдебна практика и решение от 25 октомври 2018 г., Уолтопия,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая от представената на Съда преписка се установява, че през разглеждания в главното производство период SF запазва местоживеенето си в своята държава членка по произход, а именно Латвия, същевременно работи като моряк за сметка на работодател със седалище в друга държава членка, а именно Нидерландия, на борда на плавателно средство, плаващо под флага на трета държава извън територията на Съюза.
В това отношение Съдът вече е постановил, че само обстоятелството, че дейността на работник е упражнявана извън територията на Съюза, не е достатъчно, за да не се приложат нормите на Съюза относно свободното движение на работници, и по-конкретно на Регламент № 883/2004, когато трудовото правоотношение запазва достатъчно тясна връзка с територията на Съюза (вж. в този смисъл решение от 19 март 2015 г., Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
, т.
и цитираната съдебна практика).
Според практиката на Съда наличие на достатъчно тясна връзка между съответното трудово правоотношение и територията на Съюза следва именно от факта, че гражданин на Съюза, живеещ в държава членка, е нает на работа от предприятие, установено в друга държава членка, за сметка на което той упражнява дейността си (решение от 19 март 2015 г., Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
, т.
и цитираната съдебна практика).
Както приема запитващата юрисдикция, от това следва, че макар в случая дейността на SF да е упражнявана извън територията на Съюза, разглежданото трудово правоотношение запазва достатъчно тясна връзка с тази територия, след като през разглеждания период SF е запазил местопребиваването си в Латвия и мястото на установяване на неговия работодател се намира в Нидерландия.
Поради това трябва да се счита, че положение като разглежданото в главното производство попада в приложното поле на Регламент № 883/2004 и поради това приложимото в главното производство национално законодателство трябва да се определи в съответствие с разпоредбите от дял II от посочения регламент.
В случая е безспорно, че за лице като SF не се прилагат предвидените в членове 12—16 от Регламент № 883/2004 специални правила относно командированите лица, лицата, които осъществяват дейност в две или повече държави членки, които са при условията на продължено осигуряване по избор на лицето, или тези, които са договорно нает персонал на Европейските институции.
Заинтересованото лице не е и в някое от положенията, предвидени в член 11, параграф 3, букви а)—г) от Регламент № 883/2004, които се отнасят до лица, осъществяващи дейност като наето лице в една държава членка, държавни служители, лица, получаващи обезщетения за безработица, или лица, отбиващи редовна военна служба или на гражданска служба в държава членка.
Освен това, тъй като SF работи като моряк на плавателен съд под флага на трета държава, той не попада и в приложното поле на общото правило в член 11, параграф 4 от Регламент № 883/2004, който по отношение на лицата, работещи на борда на плавателен съд, посочва законодателството на държавата на флага (вж. в този смисъл решение от 19 март 2015 г., Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
, т.
).
Колкото до това дали член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 се прилага спрямо положение като разглежданото в главното производство, важно е да се припомни, че според постоянната практика на Съда за тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ, както и целите, преследвани от правната уредба, от която тя е част (решения от 15 октомври 2014 г., Hoštická и др.,
C‑561/13
,
EU:C:2014:2287
, т.
и цитираната съдебна практика и от 19 септември 2018 г., González Castro,
C‑41/17
,
EU:C:2018:736
, т.
и цитираната съдебна практика), като в генезиса на тази разпоредба също може да има релевантни за тълкуването ѝ обстоятелства (решение от 3 октомври 2013 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, т.
и цитираната съдебна практика).
От текста на член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 следва, че „всяко друго лице, към което букви а)—г) не се прилагат, е подчинено на законодателството на държавата членка по пребиваване, без да се засягат останалите разпоредби на настоящия регламент, гарантиращи му обезщетения съгласно законодателството на една или повече други държави членки“.
Както подчертава генералният адвокат в точки 34 и 35 от заключението си, от буквалния анализ на тази разпоредба следва, че законодателят на Съюза е използвал общи изрази, а именно „всяко друго лице“ и „без да се засягат останалите разпоредби на настоящия регламент“, за да придаде на разглеждания член 11, параграф 3, буква д) характер на субсидиарна норма, чието предназначение е да се прилага по отношение на всички лица в положение, което не е конкретно уредено с други разпоредби от посочения регламент, и да въведе завършена система за определяне на приложимото законодателство.
От друга страна, в текста на тази разпоредба не е предвидено никакво ограничаване на приложното ѝ поле до икономически неактивните лица.
Колкото до целите на Регламент № 883/2004, следва да се припомни, че в съответствие с постоянна съдебна практика разпоредбите от дял II от Регламент № 883/2004, от които членове 11—16 от него са част, формират пълна и единна система от стълкновителни норми, чиято цел е не само да се избегне едновременното прилагане на няколко национални законодателства и усложненията, които могат да възникнат в резултат на това, но и да не се допусне попадащите в приложното поле на този регламент лица да бъдат лишени от защита в областта на социалната сигурност поради липса на приложимо по отношение на тях законодателство (решения от 14 юни 2016 г., Комисия/Обединено кралство,
C‑308/14
,
EU:C:2016:436
, т.
и от 25 октомври 2018 г., Уолтопия,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-конкретно, що се отнася до член 11, параграф 3 от Регламент № 883/2004, Съдът е постановил, че неговата цел е да определи, освен в хипотезите на членове 12—16 от този регламент, националното законодателство, приложимо към лицата, които се намират в някое от положенията, посочени в споменатия член 11, параграф 3 букви a)—д) (решение от 25 октомври 2018 г., Уолтопия,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
, т.
и цитираната съдебна практика).
Безспорно Съдът е постановил, че член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 се прилага по-конкретно спрямо икономически неактивните лица (вж. в този смисъл решение от 14 юни 2016 г., Комисия/Обединено кралство,
C‑308/14
,
EU:C:2016:436
, т.
).
При все това, както подчертава генералният адвокат в точки 44 и 45 от заключението си, стеснително тълкуване на член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004, което ограничава приложното поле на тази разпоредба само до икономически неактивните лица, може да лиши от защита в областта на социалната сигурност лица, които не попадат в приложното поле на посочените в разглеждания член 11, параграф 3, букви а)—г) хипотези, нито на други разпоредби от Регламент № 883/2004 поради липса на приложимо законодателство по отношение на тях.
Що се отнася до генезиса на член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004, който се вписва в контекст на модернизиране и опростяване на съдържащите се в Регламент № 1408/71 норми, следва да се отбележи, както прави това и генералният адвокат в точка 49 от заключението си, че тази разпоредба заменя член 13, параграф 2, буква е) от Регламент № 1408/71, който предвижда, че „лице, за което престане да бъде приложимо законодателството на дадена държава членка, без за него да стане приложимо законодателството на друга държава членка в съответствие с някое от правилата по предходните алинеи или в съответствие с предвидените в членове от 14 до 17 изключения или особени разпоредби, е подчинено на законодателството на държавата членка, на чиято територия пребивава единствено съгласно разпоредбите на това законодателство“.
Във връзка с това следва да се напомни, че член 13 от Регламент № 1408/71, и по-специално параграф 2, буква е), е тълкуван разширително, за да отговори на целта на правната уредба, от която е част, състояща се в това да се избегне положение, при което лица, попадащи в приложното поле на този регламент, да бъдат лишени от защита в областта на социалната сигурност, тъй като по отношение на тях няма приложимо законодателство (вж. в този смисъл решение от 11 юни 1998 г., Kuusijärvi,
C‑275/96
,
EU:C:1998:279
, т.
).
Всъщност член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 има същата цел и доколкото тази разпоредба е формулирана с изрази с по-широк смисъл от използваните в член 13, параграф 2, буква е) от Регламент № 1408/71, тъй като посочва изрично лицата в положение, което не попада в приложното поле на другите разпоредби от посочения регламент, тя не следва да се тълкува стеснително.
Поради това член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на всички лица, които не са посочени в букви а)—г) от тази разпоредба, а не само по отношение на тези, които са икономически неактивни.
Както подчертава генералният адвокат в точка 50 от заключението си, това тълкуване не може да бъде оспорено от обяснителните бележки на Комисията, споменати в точка 14 от настоящото решение, и от Практическия наръчник относно законодателството, приложимо в ЕС, ЕИП и Швейцария, изготвен и одобрен от Административната комисия за координация на системите за социална сигурност и публикуван през м. декември 2013 г. Наистина, дори ако тези документи са полезни инструменти за тълкуването на Регламент № 883/2004, те нямат никаква задължителна сила и при това положение не могат да обвържат Съда при тълкуването на този регламент.
С оглед на всичко изложено дотук положение като разглежданото в главното производство се урежда от член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004, който предвижда, че приложимото национално законодателство е това на държавата членка по пребиваване на заинтересованото лице.
Този извод не може да бъде оспорен от обстоятелството, посочено в съдебното заседание от нидерландското правителство, че някои държави членки поставят включването на заинтересованото лице към националната схема за социална сигурност в зависимост от условието то да упражнява дейност като наето лице на тяхната територия, така че в положение като разглежданото в главното производство заинтересованото лице би могло да не е включено към схема за социална сигурност и да е лишено от социална защита.
Наистина в случая от представената на Съда преписка не се установява в националното законодателство на държавата членка по пребиваване на заинтересованото лице да е предвидено такова условие.
При всяко положение от постоянната практика на Съда следва, че макар законодателството на всяка държава членка да трябва да определи условията за съществуването на правото за включване към схема за социална сигурност, държавите членки все пак са длъжни, когато определят тези условия, да спазват действащите разпоредби от правото на Съюза. По-специално предвидените в Регламент № 883/2004 стълкновителни норми са наложени императивно на държавите членки, поради което те не разполагат с възможност да определят до каква степен е приложимо тяхното собствено законодателство или законодателството на друга държава членка (вж. в този смисъл решение от 25 октомври 2018 г., Уолтопия,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Следователно условията за съществуване на правото на включване към схема за социална сигурност не могат да доведат до изключване от приложното поле на съответното законодателство на лицата, за които това законодателство е приложимо съгласно Регламент № 883/2004 (решение от 25 октомври 2018 г.Уолтопия,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
, т.
и цитираната съдебна практика).
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 11, параграф 3, буква д) от Регламент № 883/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че положение като разглежданото в главното производство, когато лице работи като моряк за сметка на установен в държава членка работодател на плавателно средство под флага на трета държава, което плава извън територията на Съюза, и същевременно е запазило местопребиваването си в своята държава членка по произход, попада в приложното поле на тази разпоредба, така че приложимото национално законодателство е това на държавата членка по пребиваване на лицето.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

Член 11, параграф 3, буква д) от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност, изменен с Регламент (ЕС) № 465/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година, трябва да се тълкува в смисъл, че положение като разглежданото в главното производство, когато лице, което работи като моряк за сметка на установен в държава членка работодател на плавателно средство под флага на трета държава, което плава извън територията на Европейския съюз, и същевременно е запазило местопребиваването си в своята държава членка по произход, попада в приложното поле на тази разпоредба, така че приложимото национално законодателство е това на държавата членка по пребиваване на лицето.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.