CELEX: 62018CJ0124
Apeliacinis skundas
Europos Sąjungos prekių ženklas
Reglamentas (EB) Nr. 207/2009
4 straipsnis ir 7 straipsnio 1 dalies a punktas
Absoliutus atmetimo pagrindas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Dviejų spalvų derinys
Sisteminio išdėstymo, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, nebuvimas

Apeliaciniu skundu
Red Bull GmbH
prašo panaikinti 2017 m. lapkričio 30 d. Bendrojo Teismo sprendimą Red Bull / EUIPO – Optimum mark (Mėlynos ir sidabro spalvų derinys) (
T‑101/15 ir T‑102/15
,
EU:T:2017:852
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinius dėl dviejų 2014 m. gruodžio 2 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimų (bylos R 2036/2013-1 ir 2037/2013-1), susijusių su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp
Optimum Mark sp. z o.o
. ir
Red Bull
, panaikinimo.
Teisinis pagrindas
Reglamentas (EB) Nr. 40/94
1993 m. gruodžio 20 d. Reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 4 straipsnyje „Žymenys, galintys sudaryti Bendrijos prekių ženklą“ nurodyta:
„Bendrijos prekių ženklą gali sudaryti bet kokie žymenys, kuriuos galima pavaizduoti grafiškai, būtent: žodžiai, tarp jų asmenų pavardės, dizainas, raidės, skaitmenys, išorinis prekių arba jų įpakavimo vaizdas, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.“
Šio reglamento 7 straipsnyje „Absoliutūs atmetimo pagrindai“ įtvirtinta:
„1.   Neregistruojami šie žymenys:
a)
4 straipsnio reikalavimų neatitinkantys žymenys;
b)
neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai;
<…>
3.   Šio straipsnio 1 dalies b, c ir d punktų nuostatos netaikomos, jeigu dėl prekių ženklo naudojimo jis yra tapęs atskiriamu nuo tų prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos.“
Šio reglamento 15 straipsnyje „Bendrijos prekių ženklų naudojimas“ numatyta:
„1.   Jeigu per penkerius metus nuo įregistravimo savininkas nepradėjo iš tikrųjų naudoti Bendrijos prekių ženklo Bendrijoje juo žymėdamas prekes arba paslaugas, kurioms jis buvo įregistruotas, arba jeigu ženklas nebuvo naudojamas penkerius metus iš eilės, Bendrijos prekių ženklui taikomos šiame reglamente numatytos sankcijos, išskyrus atvejus, kai ženklas nebuvo naudojamas dėl rimtų priežasčių.
2.   Pagal šio straipsnio 1 dalį naudojimas taip pat yra:
a)
Bendrijos prekių ženklo naudojimas tokia forma, kurios skiriasi elementai, jeigu jie nepakeičia išskirtinio ženklo pobūdžio, kuris buvo ženklo įregistravimo metu;
<…>“
Minėto reglamento 51 straipsnis „Absoliutūs negaliojimo pagrindai“ suformuluotas taip:
„1.   Padavus prašymą Tarnybai arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje, Bendrijos prekių ženklas paskelbiamas negaliojančiu [prekių ženklo registracija pripažįstama negaliojančia]:
a)
jeigu Bendrijos prekių ženklas buvo įregistruotas nesilaikant 5 arba 7 straipsnių reikalavimų;
b)
jeigu pareiškėjas, paduodamas paraišką prekių ženklui, buvo nesąžiningas.
2.   Jeigu Bendrijos prekių ženklas buvo įregistruotas pažeidžiant 7 straipsnio 1 dalies b, c arba d punktų reikalavimus, įregistravimo vis dėlto negalima paskelbti negaliojančiu, kai ženklas, naudojamas po įregistravimo, įgyja skiriamąjį požymį toms prekėms ar paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas.
<…>“
Reglamentas (EB) Nr. 207/2009
2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, 2009, p. 1
), kuris įsigaliojo 2009 m. balandžio 13 d., panaikintas ir pakeistas Reglamentas Nr. 40/94.
Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnyje, 7 straipsnyje, 15 straipsnio 1 dalyje ir 52 straipsnyje iš esmės pakartojamas Reglamento Nr. 40/94 4 straipsnio, 7 straipsnio, 15 straipsnio 1 ir 2 dalių ir 51 straipsnio turinys.
Ginčo aplinkybės
Skundžiamo sprendimo 1–26 punktuose išdėstytas ginčo aplinkybes galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
Kiek tai susiję su byla T‑101/15, 2002 m. sausio 15 d.
Red Bull
pateikė paraišką įregistruoti prekių ženklą, kurį sudaro toks dviejų spalvų derinys:
2003 m. birželio 30 d. pranešimu apeliantė pateikė papildomų dokumentų, kad įrodytų šio prekių ženklo dėl naudojimo įgytą skiriamąjį požymį. 2004 m. spalio 11 d. apeliantė pateikė tokį pirmojo ginčijamo prekių ženklo aprašymą:
„Apsaugos prašoma mėlynai (RAL 5002) ir sidabro (RAL 9006) spalvoms. Spalvų proporcija yra maždaug 50 % / 50 %.“
Prekės, kurioms prašyta įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 32 klasei ir atitinka tokį aprašymą: „Energ[iniai] gėrimai“.
Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2005 m. kovo 7 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 10/2005. Prekių ženklas buvo įregistruotas 2005 m. liepos 25 d. numeriu 002534774, nurodant dėl naudojimo įgytą skiriamąjį požymį ir šio sprendimo 10 punkte minėtą aprašymą.
2013 m. rugsėjo 20 d.
Optimum Mark
pateikė EUIPO prašymą pripažinti šio prekių ženklo registraciją negaliojančia.
Grįsdama savo prašymą ši bendrovė nurodo, pirma, kad prekių ženklas neatitinka Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimų, nes jo grafinis vaizdas neapima sisteminio išdėstymo, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, ir, antra, kad pagal prekių ženklo aprašymą – abiejų prekių ženklą sudarančių spalvų proporcijos yra „maždaug“ 50 % / 50 %“ – galimi įvairūs deriniai, todėl vartotojai negalėtų užtikrintai vėl įsigyti tokio paties pirkinio.
Kiek tai susiję su byla T‑102/15, 2010 m. spalio 1 d. apeliantė pateikė EUIPO antrąją paraišką įregistruoti Europos Sąjungos prekių ženklą, apimantį dviejų spalvų derinį, kaip pavaizduota šio sprendimo 9 punkte, ir susijusį su tomis pačiomis prekėmis, kokios nurodytos šio sprendimo 11 punkte.
Europos Sąjungos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2010 m. lapkričio 29 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 48/2011.
2010 m. gruodžio 22 d. ekspertas pranešė, kad nebuvo laikytasi formos reikalavimų, ir atitinkamai paprašė apeliantės patikslinti, „kokiomis proporcijomis kiekviena spalva bus naudojama (pavyzdžiui, lygiomis dalimis), ir kaip šios spalvos bus pateiktos“.
2011 m. vasario 10 d. apeliantė ekspertui nurodė, kad, „[r]emdamasi 2010 m. gruodžio 22 d. jo pranešimu, [ji] informavo EUIPO <…> apie tai, kad abi spalvos bus naudojamos vienodomis dalimis viena šalia kitos“.
2011 m. kovo 8 d. šis antrasis prekių ženklas buvo įregistruotas, remiantis dėl naudojimo įgytu skiriamuoju požymiu; buvo nurodytos spalvos „mėlyna (Pantone 2747 C), sidabro (Pantone 877 C)“ ir pateiktas toks aprašymas: „Abi spalvos naudojamos vienodomis dalimis viena šalia kitos“.
2011 m. rugsėjo 27 d.
Optimum Mark
pateikė prašymą pripažinti šio prekių ženklo registraciją negaliojančia, nurodydama, kad, pirma, jis neatitinka Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimų, antra, kadangi žodžiai „viena šalia kitos“ gali būti suprantami įvairiai, iš prekių ženklo aprašymo neaišku, kaip išdėstytos abi spalvos būtų naudojamos ant prekių; taigi aprašymas nebuvo išsamus, aiškus ir tikslus.
2013 m. spalio 9 d. sprendimu EUIPO anuliavimo skyrius pripažino abiejų nagrinėjamų prekių ženklų (toliau – ginčijami prekių ženklai) registracijas negaliojančiomis, nes jie nebuvo pakankamai tikslūs. Anuliavimo skyrius iš tiesų rėmėsi tuo, kad galimi keli skirtingai deriniai, o tai neleistų vartotojui suvokti ir įsiminti konkretaus derinio, kuriuo jis galėtų užtikrintai pasinaudoti, norėdamas vėl įsigyti tą patį pirkinį.
Red Bull
padavė EUIPO apeliacinei tarybai apeliacijas dėl šių dviejų sprendimų.
Dviem 2014 m. gruodžio 2 d. sprendimais (toliau – ginčijami sprendimai) EUIPO pirmoji apeliacinė taryba atmetė abi apeliacijas, iš esmės nusprendusi, kad ginčijamų ženklų, kurie buvo įvertinti atsižvelgiant į kartu su jais pateiktą aprašymą, grafinis vaizdas neatitiko 2004 m. birželio 24 d. sprendime Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) nustatytų tikslumo ir pastovumo reikalavimų; remiantis šiuo sprendimu, prekių ženklui, kurį sudaro spalvų derinys, turi būti būdingas sisteminis išdėstymas, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu. Iš tiesų, EUIPO pirmosios apeliacinės tarybos nuomone, šie prekių ženklai leidžia išdėstyti šias dvi spalvas į daug skirtingų derinių, sukuriančių labai skirtingą bendrą įspūdį.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2015 m. vasario 26 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo apeliantės ieškinius dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo.
Savo ieškinį
Red Bull
grindė dviem pagrindais, atitinkamai susijusiais, pirma, su Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnio, 7 straipsnio 1 dalies a punkto ir proporcingumo bei vienodo požiūrio principų pažeidimu ir, antra, su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė abu ieškinius.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Apeliantė, palaikoma
Marques
, Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti ginčijamus sprendimus ir
–
priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
EUIPO Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš
Red Bull
bylinėjimosi išlaidas.
Optimum Mark
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš
Red Bull
bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo penkis pagrindus, grindžiamus, pirma, vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnį ir 7 straipsnio 1 dalies a punktą, antra, Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnio ir 7 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimu, trečia, teisėtų lūkesčių principo pažeidimu, ketvirta, proporcingumo principo pažeidimu ir galiausiai, penkta, Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalies ir 135 straipsnio pažeidimu.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
Antrajame pagrinde, kurį nagrinėti reikia pirmiausia, apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis klaidingai aiškino 2004 m. birželio 24 d. Sprendimą Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) ir pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnį ir 7 straipsnio 1 dalies a punktą, kai nusprendė, kad prekių ženklai, kuriuos sudaro spalvų derinys, sistemiškai turi apimti paaiškinimą apie spalvų išdėstymą erdvėje, ir atitinkamai pažymėjo, kad šioje byloje ginčijamų prekių ženklų grafinis vaizdas nebuvo pakankamai tikslus, nes nenurodytas toks išdėstymas.
Pirmoje antrojo pagrindo dalyje apeliantė teigia, kad 2004 m. birželio 24 d. Sprendimas Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), konkrečiai jo 34 punktas, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 55, 64, 96, 114 ir 119 punktuose, turi būti aiškinamas atsižvelgiant į konkretų bylos kontekstą, lėmusį tokį sprendimą; ši byla buvo susijusi su prekių ženklu, sudarytu iš spalvų derinio, kurio aprašyme buvo nurodyta, kad šios spalvos turi būti naudojamas „visomis įmanomomis formomis“. Šioje byloje Bendrasis Teismas, nusprendęs, kad paprasto spalvų pateikimo viena šalia kitos nepakanka, kad tai būtų laikoma tiksliu ir pastoviu grafiniu vaizdu, pažeidė taisyklę, pagal kurią prekių ženklas turi būti vertinamas toks, kaip nurodytas paraiškoje, kaip Teisingumo Teismas nusprendė savo 2014 m. liepos 10 d. Sprendime Apple (
C‑421/13
,
EU:C:2014:2070
), todėl nepaisė prekių ženklų, susijusių su spalvų deriniu, ypatumo – nenurodyti kontūrų.
Antroje antrojo pagrindo dalyje apeliantė kritikuoja skundžiamo sprendimo 78 ir 89 punktus, nes Bendrasis Teismas juose nurodė, kad kartu su prekių ženklu, kurį sudaro spalvų derinys, turi būti pateiktas grafinio vaizdo aprašymas, nors visuomet tai buvo paliekama šalių diskrecijai. Bet kuriuo atveju su kiekvienu ginčijamu prekių ženklu buvo pateiktas aprašymas, kuris suderinamas su grafiniu vaizdu ir kuris nebuvo pateisinamas pagrindas jų registraciją pripažinti negaliojančia.
Trečioje antrojo pagrindo dalyje apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad skundžiamo sprendimo 65, 66, 69, 71, 72 ir 90 punktuose jis atsižvelgė į faktinį ginčijamų prekių ženklų naudojimą ir nustatė, kad jų grafinis vaizdas leido naudoti daugybę derinių, ir taip jis supainiojo grafinio vaizdo analizę su nagrinėjamo žymens skiriamojo požymio analize, nors pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 3 dalį ir 15 straipsnio 1 dalį prekių ženklo savininkas turi teisę naudoti įvairius to prekių ženklo variantus, todėl prekių ženklai, kuriuos sudaro spalvų derinys, negali būti vertinami tik kaip vienas vaizdinis išdėstymas, atitinkantis faktinį jų naudojimo būdą.
EUIPO ir
Optimum Mark
prašo atmesti šį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl pirmos antrojo pagrindo dalies reikia pažymėti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl reglamentų Nr. 40/94 ir Nr. 207/2009 žymuo gali būti įregistruotas kaip prekių ženklas, tik jei paraišką pateikęs asmuo jį pavaizduoja grafiškai, kaip reikalaujama pagal šių reglamentų 4 straipsnį, o prašomos apsaugos objektas ir apimtis yra aiškiai ir konkrečiai apibrėžti (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 27 d. Sprendimo Hartwall,
C‑578/17
,
EU:C:2019:261
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Jeigu kartu su paraiška pateikiamas žodinis žymens aprašymas, šis aprašymas turi padėti apibūdinti prašomos apsaugos pagal prekių ženklų teisę objektą ir apimtį, be to, jis neturi prieštarauti grafiniam prekių ženklo vaizdui arba sukelti abejonių dėl šio grafinio vaizdo objekto ir apimties (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 27 d. Sprendimo Hartwall,
C‑578/17
,
EU:C:2019:261
,
ir
punktus).
Be to, 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
)
punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad dviejų ar kelių abstrakčiai ir be kontūrų nurodytų spalvų grafinis pavaizdavimas turi apimti sisteminį išdėstymą, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, o to sprendimo 34 punkte pažymėjo, kad paprastas dviejų ar daugiau spalvų, kurios pavaizduotos abstrakčiai ir be kontūrų, pateikimas viena šalia kitos ar dviejų arba daugiau spalvų paminėjimas „visomis įmanomomis formomis“ neturi pagal Reglamento Nr. 40/94 4 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnis) reikalaujamų tikslumo ir nuoseklumo požymių. Iš tiesų, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo to sprendimo 35 punkte, toks pateikimas suteiktų galimybę atsirasti daugeliui skirtingų kombinacijų, neleidžiančių vartotojui suvokti ir įsiminti konkrečios kombinacijos, pagal kurią jis galėtų užtikrintai įsigyti tokį patį pirkinį, taip pat kompetentingoms valdžios institucijoms ir ūkio subjektams žinoti prekių ženklo savininkui suteiktų teisių apsaugos apimtį.
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad abi
Red Bull
pateiktos registracijos paraiškos buvo susijusios su mėlynos ir sidabro spalvų deriniais.
Abu žymenys, kurių apsaugos prašyta pagal prekių ženklų teisę, grafiškai pavaizduoti kaip dvi vertikalios lygiagrečios juostos, esančios greta viena kitos, kiekviena jų vienodo ploto, viena – mėlynos, o kita – sidabro spalvos.
Su šiais grafiniais vaizdais buvo pateikti du aprašymai: pirmajame nurodyta, kad kiekvienos spalvos proporcijos yra „maždaug“ 50 % / 50 %“, o antrajame – kad abi spalvos yra viena šalia kitos ir naudojamos vienodai.
Bendrasis Teismas, patvirtinęs Apeliacinės tarybos išvadas, skundžiamo sprendimo 89 punkte konstatavo, kad vien dviejų spalvų – mėlynos ir pilkos – proporcijų nurodymas leido šias spalvas išdėstyti įvairiais deriniais, taigi neatitiko sisteminio išdėstymo, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, ir padarė išvadą, jog nagrinėjamu atveju pateiktas grafinis vaizdas kartu su aprašymu, kuriame tik nurodytos proporcijos, negali būti laikomas pakankamai tiksliu, be to, ginčijamas prekių ženklas įregistruotas pažeidžiant Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies a punktą.
Kiek tai susiję su pirmąja registracijos paraiška, skundžiamo sprendimo 90 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad aprašyme pavartotas žodis „maždaug“ tik dar labiau sustiprina netikslumą grafinio vaizdo, pagal kurį galimi skirtingi nagrinėjamų spalvų išdėstymai.
Kiek tai susiję su antrąja registracijos paraiška, nors apeliantė nurodė, kad „abi spalvos naudojamos vienodomis dalimis viena šalia kitos“, skundžiamo sprendimo 62 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad minėtas spalvų pateikimas viena šalia kitos gali būti skirtingų formų, sudarančių skirtingus paveikslėlius arba schemas, išlaikant „maždaug 50 % / 50 % santykį“.
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 65 punkte Bendrasis Teismas, be kita ko, pažymėjo, kad abiejų grafinių vaizdų kartu su aprašymais neapibrėžtumą patvirtina tai, kad apeliantė kartu su savo registracijos paraiškomis, pagrįstomis ginčijamų prekių ženklų dėl naudojimo įgytu skiriamuoju požymiu, pateikė įrodymų, kad šių prekių ženklų vaizdas labai skiriasi nuo minėtose paraiškose esančio grafinio vaizdo, kuriame abi spalvos pateikiamos vertikaliai viena šalia kitos.
Net darant prielaidą, kad nagrinėjami grafiniai vaizdai buvo tikslesni nei tie, dėl kurių priimtas 2004 m. birželio 24 d. Sprendimas Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), vis dėlto apeliantė negali pagrįstai tvirtinti, kad Bendrasis Teismas savo faktiniu vertinimu – jog nebuvo sisteminio išdėstymo, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu – klaidingai taikė iš šio sprendimo kylančius principus.
Konkrečiai tariant, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamame sprendime padarė išvadą, jog prekių ženklo registracija, pagal kurią galimi daug variantų, kurie nėra iš anksto nustatyti ir nuoseklūs, yra nesuderinama su Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsniu ir 2004 m. birželio 24 d. Sprendimu Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Be to, priešingai, nei teigia apeliantė, reikalavimas, kad prekių ženklui, kurį sudaro spalvų derinys, turi būti būdingas sisteminis išdėstymas, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, jokiu būdu nedaro tokios rūšies prekių ženklo vaizdinio, nes šis reikalavimas nereiškia, kad spalvos turi turėti kontūrus.
Galiausiai apeliantė negali remtis 2014 m. liepos 10 d. Sprendimu Apple (
C‑421/13
,
EU:C:2014:2070
), kad galėtų teigti, jog Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ginčijamų prekių ženklų grafinis vaizdas buvo nepakankamai tikslus.
Iš tiesų byla, kurioje priimtas minėtas sprendimas, buvo susijusi su prekių ženklu, kurį sudarė „linijų, kontūrų ir formų visumos“ grafinis vaizdas, o to negalima pasakyti apie ginčijamus prekių ženklus, todėl toje byloje pasirinktas sprendimas negali būti taikomas šioje byloje.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad šio antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies reikia pažymėti, kad argumentas, jog ginčijamo sprendimo 78 ir 89 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad prie prekių ženklo, kurį sudaro spalvų derinys, grafinio vaizdo visuomet turi būti pridėtas aprašymas, apimantis sisteminį kiekvienos iš spalvų išdėstymą, atmestinas kaip neveiksmingas.
Iš tiesų neginčijama, kad prie kiekvieno iš ginčijamų prekių ženklų buvo pridėtas aprašymas.
Taigi, net jei Teisingumo Teismas pritartų šiam argumentui, tai neturėtų jokio poveikio nagrinėjant apeliacinį skundą šioje byloje.
Dėl antrojo pagrindo trečios dalies reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnį Sąjungos prekių ženklą gali sudaryti bet kokie žymenys, kuriuos galima pavaizduoti grafiškai, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.
Pavyzdžiui, norint, kad žymuo būtų įregistruotas kaip Europos Sąjungos prekių ženklas, jis turi turėti skiriamąjį požymį tam, kad atitinkamos įmonės prekės ar paslaugos galėtų būti atskirtos nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.
Nagrinėjamu atveju ginčijami prekių ženklai buvo įregistruoti remiantis dėl naudojimo įgytu skiriamuoju požymiu.
Esant tokiai situacijai EUIPO, o vėliau – Bendrasis Teismas, teisėtai galėjo išnagrinėti, ar ginčijami prekių ženklai atitinka Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnio reikalavimus, ir, atlikdami šį vertinimą, atsižvelgti į įvairias šio naudojimo formas, konkrečiai – šių prekių ženklų naudojimą iš tikrųjų.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti antrojo pagrindo trečią dalį kaip nepagrįstą, taigi ir visą antrąjį apeliacinio skundo pagrindą.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
Pirmajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą pažeidus vienodo vertinimo ir proporcingumo principus, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnį ir 7 straipsnio 1 dalies a punktą.
Apeliantė kritikuoja skundžiamo sprendimo 85, 96 ir 114 punktus, nes juose Bendrasis Teismas neteisingai atsižvelgė į tai, kad „spalviniai prekių ženklai dėl savo pobūdžio yra savaime mažiau tikslūs“, ribotą spalvų gebėjimą perteikti tam tikrą konkrečią reikšmę, taip pat į su konkurencija susijusius aspektus ir nurodė, jog prekių ženklui, kurį sudaro spalvų derinys, turi būti būdingas sisteminis išdėstymas.
Pasak apeliantės, tokie argumentai nesusiję su prekių ženklo grafinio vaizdo analize, todėl jais remdamasis Bendrasis Teismas nevienodai ir neproporcingai vertino prekių ženklus, sudarytus iš spalvų derinio, palyginti su kitų rūšių prekių ženklais, ir prilygino juos paprastiems spalvotiems vaizdiniams, rašto arba poziciniams prekių ženklams.
EUIPO ir
Optimum Mark
prašo atmesti šį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 85–87 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės priminė, kad prekių ženklui, kurį sudaro spalvų derinys, turi būti būdingas sisteminis išdėstymas, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu.
Šiuo klausimu, remdamasis „spalvų prieinamumo reikalavimu“ prekyboje, Bendrasis Teismas teisingai taikė suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią, nagrinėjant žymens, kurį sudaro spalvų derinys, registraciją, ypatingas dėmesys turi būti skiriamas tam, kad nebūtų pernelyg ribojamas spalvų prieinamumas kitiems ūkio subjektams, siūlantiems tokios pačios rūšies prekes ar paslaugas kaip ir tos, dėl kurių prašoma registracijos (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 6 d. Sprendimo Libertel,
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
,
–
punktus ir 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
,
punktą).
Be to, kaip matyti iš ankstesnių punktų, reikalavimas, kad prekių ženklo, kurį sudaro spalvų derinys, paraiškoje būtų pateiktas sisteminis išdėstymas, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, atrodo būtinas, kad būtų tenkinamas prekių ženklui keliamas aiškumo ir tikslumo reikalavimas.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, priminęs šį reikalavimą, nepažeidė nei proporcingumo, nei vienodo vertinimo principo.
Vadinasi, pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
Trečiajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą.
Trečiojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė teigia, kad, paskelbus 2012 m. birželio 19 d. Sprendimą Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), kuriame nagrinėtas prekių ir paslaugų identifikavimo aiškumo ir tikslumo prekių ženklų srityje klausimas, 2017 m. vasario 16 d. Sprendime Brandconcern / EUIPO ir Scooters India (
C‑577/14 P
,
EU:C:2017:122
), o vėliau – 2017 m. spalio 11 d. Sprendime EUIPO / Cactus (
C‑501/15 P
,
EU:C:2017:750
) siekta užtikrinti, kad pirmojo sprendimo padariniai, kurie prieštaravo įprastai EUIPO praktikai, neturėtų grįžtamosios galios ir nedarytų poveikio prekių ženklams, įregistruotiems iki šio teismo sprendimo paskelbimo, kad būtų išsaugotas teisėtų lūkesčių principas.
Apeliantė pažymi: kadangi prieš paskelbiant 2004 m. birželio 24 d. Sprendimą Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) ginčijamus prekių ženklus EUIPO laikė galiojančiais, tame sprendime nustatyti reikalavimai turėtų būti taikomi tik po šio sprendimo paskelbimo įregistruotiems prekių ženklams.
Trečiojo pagrindo antroje dalyje apeliantė kritikuoja skundžiamo sprendimo 100 ir 129–144 punktus, nes Bendrasis Teismas apskritai nevertino, ar EUIPO pozicija neleido atsirasti teisėtiems lūkesčiams dėl ginčijamų prekių ženklų, kurių skiriamasis požymis pripažintas dėl jų naudojimo, galiojimo.
Šiuo klausimu apeliantė pažymi, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog, remiantis EUIPO patikinimais, kurie neatitinka teisės aktų, negali atsirasti teisėtų lūkesčių, o tuo metu su spalvų deriniais „visomis įmanomomis formomis“ buvo susijęs tik 2004 m. birželio 24 d. Sprendimas Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) ir vienintelės pareiškėjos tuo metu turimos gairės buvo nekintančios EUIPO gairės, pagal kurias ginčijami ženklai buvo galiojantys. Be to, kaip teigia apeliantė, skundžiamo sprendimo 100 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nurodė tik vieną EUIPO gairę, pateiktą po 2016 m., nors ankstesnėse gairėse buvo nuostatų, pagal kurias ginčijami prekių ženklai galėjo būti laikomi galiojančiais, ir skundžiamo sprendimo 141 ir 142 punktuose klaidingai pažymėjo, kad ji negalėjo remtis Sąjungos teismų sprendimais, pagrįstais vien Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktu. Apeliantė dar kritikuoja skundžiamo sprendimo 126, 134, 135 ir 138 punktus, nes Bendrais Teismas juose nusprendė, jog EUIPO praktika dėl prekių ženklų, kuriuos sudaro spalvų derinys, buvo neteisėta.
EUIPO prašo pripažinti šį pagrindą nepriimtinu. Iš tiesų, kiek tai susiję su pirma jo dalimi, apeliantė per procesą Bendrajame Teisme nenurodė 2017 m. vasario 16 d. Sprendimo Brandconcern / EUIPO ir Scooters India (
C‑577/14 P
,
EU:C:2017:122
). Dėl antros šio pagrindo dalies, susijusios su teisėtų lūkesčių principu, pažymėtina, kad apeliantės argumentai tėra paprasti teiginiai.
Optimum Mark
mano, kad šis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
–
Dėl pagrindo priimtinumo
Dėl trečiojo pagrindo pirmos dalies reikia konstatuoti, kad Bendrajame Teisme pateikto ieškinio 85 punkte apeliantė išdėstė argumentus, grindžiamus iš esmės 2017 m. vasario 16 d. Sprendime Brandconcern / EUIPO ir Scooters India (
C‑577/14 P
,
EU:C:2017:122
) suformuota jurisprudencija. Šiomis aplinkybėmis negalima manyti, kad apeliantė remiasi nauju elementu, kuris nebuvo pateiktas vertinti Bendrajam Teismui.
Dėl antros šio pagrindo dalies pažymėtina, kad visi apeliantės pateikti dokumentai skirti pagrįsti tai, jog ji gali teisėtai remtis teisėtų lūkesčių principo pažeidimu, o tai iš principo nėra nepriimtinumo pagrindas.
Taigi, šis pagrindas yra priimtinas.
–
Dėl esmės
Kiek tai susiję su antra šio pagrindo dalimi, kurią reikia nagrinėti pirmiausia, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, teisė remtis teisėtų lūkesčių principu taikoma kiekvienam asmeniui, kuriam institucija sukėlė pagrįstų vilčių. Šio principo pažeidimu remtis negalima, jei kompetentinga Sąjungos tarnyba nesuteikė tikslių, besąlygiškų ir neprieštaringų garantijų (2011 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bell & Ross / VRDT,
C‑426/10 P
,
EU:C:2011:612
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Marchiani / Parlamentas,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju nė vienas apeliantės nurodytas argumentas negali įrodyti, kad EUIPO pažeidė teisėtų lūkesčių principą, o Bendrasis Teismas atitinkamai padarė teisės klaidą.
Iš tiesų apeliantė tik nurodė „veiksnių visumą“, kurios visapusis įvertinimas suteikė jai galimybę remtis šiuo principu, ir iš tiesų nenurodė jokio pozityvaus EUIPO veiksmo, kuris galėtų jai suteikti tikslias, besąlygiškas ir neprieštaringas garantijas, jog ginčijamų prekių ženklų registracija negalėjo būti pripažinta negaliojančia.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, pirma, apeliantė nepateikia jokio tikslaus EUIPO gairių išaiškinimo, pagal kurį EUIPO būtų informavusi visuomenę, jog, jos nuomone, nebūtina, kad prekių ženklas, kurį sudaro spalvų derinys, apimtų sisteminį išdėstymą, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu. Antra, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 132 punkte, tai, kad EUIPO ekspertas paprašė papildomų paaiškinimų dėl ginčijamų prekių ženklų, negali būti laikoma tikslia, besąlygine ir nuoseklia EUIPO garantija apeliantei dėl šių prekių ženklų grafinio vaizdo pakankamai tikslaus pobūdžio. Priešingai, eksperto elgesys veikiau atkreipė dėmesį į tai, kad, EUIPO nuomone, šie prekių ženklai nebuvo pakankamai tikslūs, kad atitiktų Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimus. Trečia, aplinkybė, kad ginčijamus prekių ženklus EUIPO iš pradžių įregistravo, negali saistyti EUIPO ateityje, nes, kaip iš esmės skundžiamo sprendimo 133 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, prekių ženklo registracija netrukdo jos pripažinti negaliojančia, jeigu prekių ženklas įregistruotas pažeidžiant vieną iš absoliučių atmetimo pagrindų, numatytų šio reglamento 7 straipsnyje. Aiškinant priešingai, Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnis netektų prasmės.
Taigi Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad EUIPO nesuteikė apeliantei tikslių, besąlyginių ir nuoseklių garantijų, kad jos pateikti aprašymai atitinka Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnyje numatytus reikalavimus.
Ir tik visiškai papildomai Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 134 punkte pažymėjo, jog net darant prielaidą, kad eksperto pateikta informacija gali būti laikoma tiksliomis ir besąlyginėmis garantijomis, tokios garantijos, kurios neatitiko taikytinų nuostatų reikalavimų, negalėjo pagrįsti teisėtų lūkesčių. Vadinasi, apeliantės pateikta šio argumento, kuris nurodytas visiškai papildomai, kritika yra neveiksminga.
Reikia pridurti, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas taip pat nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 142 punkte nusprendė, jog tai, kad Sąjungos teismas nusprendė dėl prekių ženklo skiriamojo požymio pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktą, nebūtinai reiškia, kad prekių ženklas laikytinas atitinkančiu šio reglamento 4 straipsnį. Iš tiesų EUIPO arba Sąjungos teismo atliekamas skiriamojo požymio vertinimas dar nereiškia, kad jau tenkinamas reikalavimas dėl prekių ženklo aiškumo ir tikslumo.
Kadangi šių elementų savaime pakanka įrodyti, jog apeliantė neturi pagrindo remtis teisėtų lūkesčių principu, kaip neveiksmingą reikia atmesti argumentą, susijusį su Bendrojo Teismo nuoroda į po 2016 m. EUIPO pateiktas gaires.
Tokiomis aplinkybėmis trečiojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl šio pagrindo pirmosios dalies pakanka pažymėti, kad 2017 m. vasario 16 d. Sprendimas Brandconcern / EUIPO ir Scooters India (
C‑577/14 P
,
EU:C:2017:122
) ir 2017 m. spalio 11 d. Sprendimas EUIPO / Cactus (
C‑501/15 P
,
EU:C:2017:750
) netaikytini šioje byloje, nes, kaip pažymėjo EUIPO, pirma, bylos, kuriose priimti šie sprendimai, nesusijusios su absoliučiu negaliojimo pagrindu, antra, nors šie sprendimai buvo priimti, 2012 m. birželio 19 d. Sprendimas Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
) panaikino EUIPO praktiką, kuri anksčiau buvo išsamiai išdėstyta jos pranešimuose.
Pažymėtina, kad nagrinėjama byla yra susijusi su absoliučiu negaliojimo pagrindu ir, kaip priminta šio sprendimo 81 punkte, pradėta bylos šalims nesivadovaujant tiksliais ir nuosekliais EUIPO nurodymais, pateiktais viename iš jos pranešimų.
Taigi, pirmoji šio pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta, todėl visas trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
Ketvirtajame pagrinde apeliantė kritikuoja skundžiamą sprendimą dėl to, kad jame pažeistas proporcingumo principas, nes neišnagrinėtas ginčijamų sprendimų neproporcingumas ir jai neleista paaiškinti ginčijamų prekių ženklų aprašymų, siekiant išvengti registracijos pripažinimo negaliojančia.
Apeliantė sutinka, kad Reglamento (EB) Nr. 207/2009 43 ir 48 straipsniai iš esmės neleidžia pakeisti prekių ženklo ir jo objekto, kai jis jau įregistruotas. Nepaisant to, kiek tai susiję su ginčijamais prekių ženklais, jų aprašymai pridėti vėliau, nei pateiktos jų paraiškos. Taigi, remiantis 2003 m. gegužės 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Libertel (
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
)
ir
punktais, šį trūkumą būtų galima ištaisyti pridedant reikiamus paaiškinimus, o tai praktiškai buvo leidžiama remiantis 2003 m. lapkričio 10 d. EUIPO pirmininko Pranešimu Nr. 6/03.
EUIPO ir
Optimum Mark
prašo atmesti šį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, Teisingumo Teisme vykstančiame apeliaciniame procese pirmą kartą nurodytas pagrindas turi būti atmestas kaip nepriimtinas. Iš tiesų leisti šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindą ir argumentus, kurie nebuvo nurodyti Bendrajame Teisme, reikštų leisti jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas. Taigi, apeliaciniame procese Teisingumo Teismo jurisdikcija apsiriboja Bendrojo Teismo atlikto ieškinio pagrindų, dėl kurių jame ginčytasi, vertinimo nagrinėjimu (2018 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Toontrack Music / EUIPO,
C‑48/18 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2018:895
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į tai, kad apeliantė savo pagrindą grindžia Bendrojo Teismo tariamai padarytu proporcingumo principo pažeidimu, reikia pažymėti, kad savo ieškinyje Bendrajame Teisme ji prašė suteikti galimybę peržiūrėti ginčijamus prekių ženklus, remdamasi ne proporcingumo, bet teisėtų lūkesčių principu.
Taigi ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas yra naujas, todėl jį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl penktojo pagrindo
Šalių argumentai
Penktajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis pažeidė savo Procedūros reglamento134 ir 135 straipsnius, kai nurodė apeliantei padengti visas bylinėjimosi išlaidas.
Grįsdama šį pagrindą apeliantė tvirtina, kad atsižvelgdamas į ypatingą bylos pobūdį Bendrasis Teismas teisingumo sumetimais turėjo bylinėjimosi išlaidas priteisti iš EUIPO.
EUIPO ir
Optimum Mark
prašo atmesti šį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio antrą pastraipą „apeliacinis skundas negali būti paduotas vien dėl bylinėjimosi išlaidų priteisimo ir jų dydžio“. Jeigu atmetami visi kiti Apeliacinio skundo pagrindai, pagal šią nuostatą reikalavimai, susiję su tariamu Bendrojo Teismo sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų neteisėtumu, turi būti atmesti kaip nepriimtini (šiuo klausimu žr. 2012 m. spalio 15 d. Nutarties Internationaler Hilfsfonds / Komisija,
C‑554/11 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2012:629
,
ir
punktus).
Šioje byloje, kadangi buvo atmesti pirmieji keturi pagrindai, vadovaujantis ankstesniame punkte minėta jurisprudencija, penktasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinis skundas turi būti atmestas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi EUIPO ir
Optimum Mark
prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantės, o ši pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš
Red Bull GmbH
bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.