CELEX: 62020CJ0724
Predhodno odločanje
Svoboda ustanavljanja
Svoboda opravljanja storitev
Dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja
Direktiva 2009/138/ES
Prenehanje zavarovalnic
Člen 292
Učinki postopkov prenehanja na pravdne postopke v teku
Izjema od uporabe lex concursus
Lex processus

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 292 Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) (
UL 2009, L 335, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Paget Approbois (v nadaljevanju: Paget) ter družbama Depeyre entreprises SARL (v nadaljevanju: Depeyre) in Alpha Insurance A/S v zvezi z izplačilom zavarovalnine za škodo, ki jo je utrpela družba Paget zaradi škodnega dogodka.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2009/138
V uvodnih izjavah 3, 117, od 123 do 125 in 130 Direktive 2009/138 je navedeno:
„(3)
V interesu pravilnega delovanja notranjega trga je, da se vzpostavijo usklajena pravila v zvezi z nadzorom zavarovalniških skupin in, za zaščito upnikov, v zvezi z reorganizacijo in postopki prenehanja zavarovalnic.
[…]
(117)
Ker nacionalna zakonodaja v zvezi z reorganizacijskimi ukrepi in postopki prenehanja ni usklajena, je primerno, da se v okviru notranjega trga zagotovi vzajemno priznavanje reorganizacijskih ukrepov in predpisov držav članic, ki urejajo prenehanje zavarovalnic, v zvezi z zavarovalnicami in potrebnim sodelovanjem, ob upoštevanju potrebe po enotnosti, univerzalnosti, usklajevanju in javnosti za takšne ukrepe ter enakovrednega obravnavanja in zaščite zavarovalnih upnikov.
[…]
(123)
Samo pristojni organi matične države članice bi morali imeti pooblastilo, da sprejemajo sklepe o postopkih prenehanja zavarovalnic. Sklepi bi morali imeti učinke na celotnem območju Skupnosti in bi jih morale priznavati vse države članice. Sklepe se objavi v skladu s postopki matične države v
Uradnem listu Evropske unije
. Informacije bi morale biti na voljo tudi znanim upnikom, ki so rezidenti Skupnosti ter bi morali imeti pravico vložiti zahtevke in predložiti pripombe.
(124)
V postopkih prenehanja bi bilo treba upoštevati vsa sredstva in obveznosti zavarovalnice.
(125)
Vse pogoje za začetek, izvajanje in zaključek postopkov prenehanja bi morali urejati predpisi matične države članice.
[…]
(130)
Da se zaščitijo upravičena pričakovanja in varnost določenih transakcij v državah članicah, ki niso matična država članica, je treba določiti predpise, ki se uporabljajo za učinke reorganizacijskih ukrepov in postopkov prenehanja na pravdne postopke, ki so v teku, in na posamezne izvršilne ukrepe, ki izhajajo iz teh pravdnih postopkov.“
Naslov IV Direktive 2009/138, in sicer „Reorganizacija in prehenanje [prenehanje] zavarovalnic“, vsebuje člene od 267 do 296 te direktive.
Člen 268 navedene direktive, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„1.   V tem naslovu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
,pristojni organ‘ pomeni upravni ali sodni organ države članice, pristojen za postopke prenehanja in reorganizacijske ukrepe;
[…]
(c)
,reorganizacijski ukrepi‘ pomenijo ukrepe, ki vključujejo dejavnosti pristojnih organov z namenom ohranjanja ali povrnitve finančnega položaja zavarovalnice in ki vplivajo na predhodne pravice strank, razen te zavarovalnice, pri čemer se vključi, vendar ne omeji na ukrepe z možnostjo začasne ustavitve plačil, odložitev izvršitve ukrepov ali zmanjšanje zahtevkov;
(d)
,postopek prenehanja‘ pomeni kolektivni postopek, ki vključuje vnovčenje sredstev zavarovalnice in ustrezno porazdelitev donosa med upnike, delničarje ali člane, ki mora vključevati dejavnosti pristojnih organov, tudi če se kolektivni postopki zaključijo s poravnavo ali drugim podobnim ukrepom, ne glede na to ali ti postopki temeljijo na insolventnosti, ali so prostovoljni ali obvezni;
[…]“
Člen 273 Direktive 2009/138, naslovljen „Začetek postopka prenehanja – obveščanje nadzornih organov“, v odstavku 2 določa:
„Sklep glede začetka postopka prenehanja zavarovalnice, vključno z njenimi podružnicami v drugih državah članicah, sprejet v skladu z zakonodajo matične države članice, se prizna brez nadaljnjih postopkov na celotnem ozemlju Skupnosti in začne veljati takoj, ko začne veljati v državi članici, ki je začela postopek.“
Člen 274 te direktive, naslovljen „Pravo, ki se uporablja“, določa:
„1.   Sklep o začetku postopka prenehanja glede zavarovalnice, postopke prenehanja in njihove učinke urejajo zakoni, ki se uporabljajo v matični državi članici, če ni drugače določeno v členih 285 do 292.
2.   Predpisi matične države članice določajo vsaj:
(a)
sredstva, ki so del premoženja[,] in obravnavanje sredstev, ki jih zavarovalnica pridobi ali so nanjo prenesen[a] po začetku postopka prenehanja;
(b)
pooblastila zavarovalnice in likvidacijskega upravitelja;
(c)
pogoje, pod katerimi se lahko doseže pobotanje;
(d)
učinke postopka prenehanja na veljavne pogodbe, v katerih je zavarovalnica stranka;
(e)
učinke postopka prenehanja na sodne postopke, ki so jih začeli posamezniki upniki, razen pravdnih postopkov, ki so v teku, iz člena 292;
(f)
zahtevke, ki se vložijo proti premoženju zavarovalnice[,] in obravnavanje zahtevkov, do katerih pride po začetku postopka prenehanja;
(g)
predpise, ki urejajo vlaganje, preverjanje in sprejem zahtevkov;
(h)
predpise, ki urejajo razdelitev donosa od unovčenih sredstev, razvrščanje zahtevkov in pravice upnikov, ki so dobili delno nadomestilo po začetku postopka prenehanja na podlagi stvarne pravice ali preko pobotanja;
(i)
pogoje za zaključek postopka prenehanja in učinke zaključka, zlasti s poravnavo;
(j)
pravice upnikov po zaključku postopka prenehanja;
(k)
stranko, ki nosi stroške in izdatke, ki nastanejo v postopku prenehanja; in
(l)
predpise, ki se nanašajo na neveljavnost, izpodbojnost in neizvršljivost pravnih predpisov, ki so škodljivi za vse upnike.“
Člen 280 navedene direktive, naslovljen „Objava sklepov o postopkih prenehanja“, v odstavku 1, prvi pododstavek, določa:
„Pristojni organ matične države članice, likvidacijski upravitelj ali druga oseba, ki jo pristojni organ imenuje za ta namen, objavi sklep o začetku postopka prenehanja v skladu s postopki objavljanja[,] predvidenimi v matični državi članici[,] in izpisek iz sklepa o prenehanju v
Uradnem listu Evropske unije
.“
Člen 282(1) iste direktive določa:
„Upnik, vključno z javnimi organi držav članic, ki imajo običajno prebivališče, domicil ali sedež v državi članici, ki ni matična država članica, imajo pravico vložiti zahtevke ali predložiti pisne pripombe glede zahtevkov.“
Člen 292 Direktive 2009/138, naslovljen „Pravdni postopki v teku“, določa:
„Vplive reorganizacijskih ukrepov ali postopkov prenehanja na pravdni postopek v teku glede sredstva ali pravice, ki je bila zavarovalnici odvzeta, urejajo samo predpisi države članice, v kateri je pravdni postopek v teku.“
Uredba (ES) št. 1346/2000
Uredba Sveta (ES) št. 1346/2000 z dne 29. maja 2000 o postopkih v primeru insolventnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 1, str. 191), ki je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) 2015/848 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o postopkih v primeru insolventnosti (
UL 2015, L 141, str. 19
), je v členu 4, naslovljenem „Pravo, ki se uporablja“, določala:
„1.   Če ta uredba ne določa drugače, je pravo, ki se uporablja za postopke v primeru insolventnosti in njihove učinke, pravo države članice, na katere ozemlju so bili uvedeni postopki, v nadaljnjem besedilu ,država, v kateri so bili uvedeni postopki‘.
2.   Pravo države, v kateri so bili uvedeni postopki, določa pogoje za uvedbo, vodenje in končanje teh postopkov. Zlasti pa določa:
[…]
(f)
posledice postopkov v primeru insolventnosti na postopke, ki so jih sprožili posamezni upniki, razen na pravde v teku;
[…]“
Člen 15 Uredbe št. 1346/2000 je določal:
„Posledice postopkov v primeru insolventnosti na pravde v teku, ki se nanašajo na premoženje ali pravico, ki je bilo odvzeto dolžniku, ureja izključno pravo države članice, v kateri so navedene pravde v teku.“
Direktiva 2001/24/ES
Člen 32 Direktive 2001/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. aprila 2001 o reorganizaciji in prenehanju kreditnih institucij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 4, str. 15), naslovljen „Pravde v teku“, določa:
„Učinke reorganizacijskih ukrepov ali postopkov prenehanja na pravde v teku v zvezi s premoženjem ali pravico, ki je bila odvzeta kreditni instituciji, ureja edino zakonodaja države članice, v kateri je pravda v teku.“
Francosko pravo
Zakonik o zavarovalništvu
Člen L. 326‑20, prvi in drugi odstavek, code des assurances (zakonik o zavarovalništvu) določa:
„Ob upoštevanju členov od L. 326-21 do L. 326-29 reorganizacijski ukrepi iz člena L. 323-8 in sklepi o začetku postopka prenehanja, ki jih glede zavarovalnice s sedežem na ozemlju države članice Evropske unije, ki ni Francija, sprejmejo pristojni organi te države članice, veljajo v celoti na ozemlju Francoske republike brez nadaljnjih formalnosti, vključno proti tretjim osebam, ko začnejo učinkovati v tej državi. Te določbe se uporabljajo tudi, če se reorganizacijski ukrepi ali sklepi o začetku postopka prenehanja sprejmejo proti podružnici zavarovalnice s sedežem zunaj Evropske unije.
Enako velja za sklepe, sprejete v državi članici, ki ni Francija, v okviru prostovoljnega prenehanja zavarovalnice, ki vključuje upravno ali sodno posredovanje.“
Člen L. 326‑28 tega zakonika določa:
„Učinke reorganizacijskih ukrepov ali začetka postopka prenehanja na pravdni postopek v teku v Franciji glede sredstva ali pravice, ki je bila zavarovalnici odvzeta, urejajo izključno določbe code de procédure civile [(zakonik o civilnem postopku)].“
Zakonik o civilnem postopku
Člen 369 zakona o civilnem postopku določa:
„Pravdni postopek se prekine:
[…]
–
z učinkom sodbe, s katero so bili izrečeni zavarovanje, prisilna poravnava ali stečaj, če to vključuje pomoč dolžniku ali odvzem njegovega premoženja;
[…]“
Člen 371 tega zakonika določa:
„Pravdni postopek se nikakor ne prekine, če dogodek nastopi ali če se ta sporoči po začetku obravnave.“
Člen 372 navedenega zakonika določa:
„Izvedena dejanja in sodne odločbe, pridobljene po prekinitvi pravdnega postopka, se štejejo za neobstoječe, čeprav so postale pravnomočne, razen če jih stranka, v korist katere je predvidena prekinitev, izrecno ali tiho potrdi.“
Trgovinski zakonik
Člen L. 622–22, prvi odstavek, code de commerce (trgovinski zakonik) določa:
„Brez poseganja v določbe člena L. 625-3 se pravdni postopki v teku prekinejo, dokler upnik kot tožnik ne prijavi svoje terjatve. Ti postopki, v katere se ustrezno vključita sodni pooblaščenec in po potrebi upravitelj, se takrat nadaljujejo po samem pravu, vendar so namenjeni zgolj ugotovitvi terjatev in določitvi njihovega zneska.“
Člen L. 641-3, prvi odstavek, tega zakonika določa:
„Sodba, s katero se začne stečajni postopek, ima enake učinke kot sodbe, ki so v primeru zavarovanja določene s prvim in tretjim pododstavkom odstavka I in odstavkom III člena L. 622-7, členoma L. 622-21 in L. 622-22, prvim stavkom člena L. 622-28 in členom L. 622-30.“
Člen R. 622-20, prvi odstavek, navedenega zakonika določa:
„Pravdni postopek, prekinjen na podlagi člena L. 622-22, se nadaljuje na pobudo upnika kot tožnika, ko ta sodišču, ki odloča v pravdnem postopku, predloži kopijo prijave svoje terjatve ali kateri koli drug element, ki utemeljuje vključitev njegove terjatve na seznam, določen s členom L. 624-1, ter v postopek pritegne sodnega pooblaščenca in po potrebi upravitelja, če je njegova naloga pomagati dolžniku, oziroma upravitelja, ki izvaja načrt reorganizacije.“
Člen R. 641-23 istega zakonika določa:
„Člena R. 622-19 in R. 622-20 se uporabljata za stečajni postopek.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba Paget je 1. julija 2011 prek družbe Depeyre, zavarovalne posrednice, z učinkom od tega datuma sklenila zavarovalno polico „za razna tveganja v industriji“, v kateri je bila navedba „Podjetje: Alpha Insurance“.
20. maja 2012 je toča povzročila škodo na dveh obratih, ki ju upravlja družba Paget. Družba Paget je naslednji dan pri družbi Depeyre vložila prijavo škode.
Izvedena je bila cenitev premoženjske škode, nastale zaradi škodnega dogodka.
Družba Depeyre je z dopisom z dne 7. januarja 2013 družbo Paget obvestila, da je bila sicer sklenitev zavarovanja izvedena s posredovanjem družbe belgijskega prava, Albic, in da sta bili od 1. januarja 2012 njeni zavarovateljici družba britanskega prava, United, in družba romunskega prava, Euroins, da pa sta ti družbi s 1. januarjem 2013 družbi Albic preklicali pooblastilo.
Družba Paget je vložila tožbo za ugotovitev odgovornosti in izplačilo zavarovalnine zoper družbo Depeyre, ki je k udeležbi v postopku pozvala družbo danskega prava, Alpha Insurance, ki jo je zavarovalna posrednica imenovala za dejansko zavarovateljico na dan škodnega dogodka. Družba Paget je pri cour d’appel de Besançon (višje sodišče v Besançonu, Francija) predlagala, naj se družbama Depeyre in Alpha Insurance solidarno naloži, naj ji plačata znesek 335.080,79 EUR kot povračilo premoženjske škode.
Zastopnik družbe Alpha Insurance je na obravnavi 16. oktobra 2018 to višje sodišče obvestil, da je Sø- og Handelsretten i København (sodišče za pomorske in gospodarske zadeve v Københavnu, Danska) z učinkom od 8. maja 2018 razglasilo stečaj tega podjetja, in med fazo obravnave predložil ustrezno sodbo. Med drugim je predlagal, naj se ugotovi, da je začetek danskega kolektivnega postopka po samem pravu povzročil prekinitev pravdnega postopka.
Cour d’appel de Besançon (višje sodišče v Besançonu) je s sodbo z dne 20. novembra 2018 med drugim družbi Alpha Insurance naložilo, naj družbi Paget na podlagi zavarovalne pogodbe plača določen znesek iz naslova premoženjske škode, ki je nastala zaradi škodnega dogodka z dne 20. maja 2012.
Cour d’appel de Besançon (višje sodišče v Besançonu) je v zvezi s tem ugotovilo, da družba Alpha Insurance ni dokazala, da ima danski stečajni postopek enake učinke na nadaljevanje pravdnega postopka in na dopustnost predlogov proti njej kot stečajni postopek v francoskem pravu, zaradi česar danski stečajni postopek ni upošteven za razpravo.
Družbi Paget in Alpha Insurance sta zoper sodbo cour d’appel de Besançon (višje sodišče v Besançonu) vložili kasacijski pritožbi.
Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) meni, da je treba za preučitev pritožb določiti pravo, ki ureja učinke stečaja družbe Alpha Insurance, razglašenega na Danskem, na pravdni postopek v teku pred francoskimi sodišči, vendar poudarja, da odgovor na to vprašanje ni očiten.
V teh okoliščinah je cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 292 Direktive [2009/138] razlagati tako, da se pravdni postopek v teku, ki ga je upnik iz naslova zavarovalnine za škodo vložil pri sodišču države članice, da bi se plačilo te zavarovalnine naložilo zavarovalnici v postopku prenehanja, ki se je začel v drugi državi članici, nanaša na sredstvo ali pravico, ki sta bila tej zavarovalnici odvzeta, v smislu tega besedila?
2.
Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali pravo države članice, v kateri je v teku pravdni postopek, ureja vse učinke postopka prenehanja na ta pravdni postopek?
Natančneje, ali ga je treba uporabljati v delu, v katerem:
–
določa, da začetek takega postopka povzroči prekinitev pravdnega postopka v teku;
–
je pogoj za nadaljevanje pravdnega postopka, da upnik med obveznosti zavarovalnice prijavi svojo terjatev iz naslova zavarovalnine in da se v postopek vključijo organi, pristojni za izvedbo postopka prenehanja, ter
–
je prepovedana naložitev plačila zavarovalnine, ker se v zvezi z zavarovalnino lahko samo še ugotovi njen obstoj in določi njen znesek?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 292 Direktive 2009/138 razlagati tako, da pojem „pravdni postopek v teku glede sredstva ali pravice, ki je bila zavarovalnici odvzeta“, iz tega člena zajema pravdni postopek v teku, katerega predmet je zahtevek za izplačilo zavarovalnine, ki ga je zavarovalec zaradi škode, nastale v neki državi članici, podal pri zavarovalnici, ki je v postopku prenehanja v drugi državi članici.
Najprej je treba opozoriti, da Direktiva 2009/138, kot je razvidno iz njenih uvodnih izjav 117 in 123, temelji med drugim na potrebi po enotnosti in univerzalnosti in da kot načelo določa vzajemno priznavanje reorganizacijskih ukrepov in postopkov prenehanja zavarovalnic ter njihovih učinkov.
Tako se v skladu s členom 273(2) te direktive sklep glede začetka postopka prenehanja zavarovalnice, sprejet v skladu z zakonodajo matične države članice, prizna brez nadaljnjih postopkov na celotnem ozemlju Unije in začne veljati takoj, ko začne veljati v državi članici, ki je postopek začela.
Člen 274 Direktive 2009/138 v odstavku 1 določa, da sklep o začetku postopka prenehanja glede zavarovalnice, postopke prenehanja in njihove učinke načeloma urejajo zakoni, ki se uporabljajo v matični državi članici, ter v odstavku 2(e) natančneje določa, da ti zakoni med drugim določajo učinke postopka prenehanja na sodne postopke, ki so jih začeli posamezniki upniki, pri čemer gre za učinke, ki so zajeti z medsebojnim priznavanjem (glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2020, Bulstrad Vienna Insurance Group,
C‑427/19
,
EU:C:2020:914
, točka
).
Iz teh določb izhaja, da načeloma
lex concursus
ureja reorganizacijske ukrepe in postopke prenehanja zavarovalnic ter njihove učinke.
Vendar so v členu 274(1) Direktive 2009/138 naštete nekatere določbe, ki odstopajo od uporabe
lex concursus
, med katerimi je določba, ki je navedena v njegovem odstavku 2(e), ki izhaja iz člena 292 te direktive in v skladu s katero „[v]plive reorganizacijskih ukrepov ali postopkov prenehanja na pravdni postopek v teku glede sredstva ali pravice, ki je bila zavarovalnici odvzeta, urejajo samo predpisi države članice, v kateri je pravdni postopek v teku“.
Iz besedila tega člena 292 izhaja, da morajo biti izpolnjeni trije kumulativni pogoji, da se lahko uporabi izjema, ki jo ta člen določa, od uporabe
lex concursus
.
Prvič, iti mora za reorganizacijske ukrepe ali postopek prenehanja v smislu člena 268(1)(c) oziroma (d) Direktive 2009/138.
V zvezi s tem pojem „postopek prenehanja“, kakor je opredeljen v členu 268(1)(d) te direktive, pomeni kolektivni postopek, ki vključuje unovčenje sredstev zavarovalnice in ustrezno porazdelitev iztržka med upnike, delničarje ali člane, ter ki mora vključevati dejavnosti pristojnih organov, in sicer – v skladu s členom 268(1)(a) navedene direktive – upravnih ali sodnih organov države članice, ki so med drugim pristojni za postopke prenehanja (glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2020, Bulstrad Vienna Insurance Group,
C‑427/19
,
EU:C:2020:914
, točka
).
V obravnavanem primeru se zdi, da je ta prvi pogoj iz člena 292 Direktive 2009/138 v postopku v glavni stvari izpolnjen, saj je iz podatkov, vsebovanih v predložitveni odločbi, razvidno, da je bil v Kraljevini Danski proti družbi Alpha Insurance začet postopek prenehanja in da je bil stečaj te družbe razglašen z učinkom od 8. maja 2018. Poleg tega je ta okoliščina razvidna tudi iz objave, ki je bila v skladu s členom 280 te direktive opravljena
v Uradnem listu Evropske unije
(
UL 2018, C 196, str. 28
).
Drugič, uporaba člena 292 Direktive 2009/138 je odvisna od obstoja „pravdnega postopka v teku“.
V zvezi s tem sicer pravdni postopki v teku v smislu tega člena 292 spadajo med sodne postopke, ki so jih začeli posamezniki upniki, saj člen 274(2)(e) Direktive 2009/138 natančneje določa, da učinke postopka prenehanja na te sodne postopke načeloma določa
lex concursus
, pri čemer so izvzeti taki pravdni postopki v teku, vendar se zadnjenavedeni postopki razlikujejo od posameznih izvršilnih ukrepov, ki izhajajo iz pravdnih postopkov v teku, kot je to razvidno iz uvodne izjave 130 te direktive.
Iz tega sledi, da se „pravdni postopki v teku“ v smislu člena 292 Direktive 2009/138 nanašajo na tožbe, ki so omejene na ugotovitev pravic in obveznosti zavarovalnice, ki je v postopku prenehanja, ne da bi vključevale njihovo izvedbo, torej ob izključitvi postopkov, ki so jih začeli posamezniki upniki s postopki izvršbe.
Ta razlaga je v skladu z razlago, ki jo je Sodišče sprejelo glede identičnega pojma „pravda v teku“ iz člena 15 Uredbe št. 1346/2000 in člena 32 Direktive 2001/24. Sodišče je namreč presodilo, da so s pojmom „pravda v teku“ in torej izjemo iz
lex concursus
, določenim s tema členoma, zajeti le postopki meritornega odločanja ob izključitvi posameznih izvršilnih ukrepov (glej v tem smislu sodbi z dne 6. junija 2018, Tarragó da Silveira,
C‑250/17
,
EU:C:2018:398
, točke od 30 do 33 in navedena sodna praksa, in z dne 29. aprila 2021, Banco de Portugal in drugi,
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
, točka
in navedena sodna praksa).
Zdi se, da je v postopku v glavni stvari tudi ta pogoj izpolnjen. Iz elementov spisa, ki je na voljo Sodišču, je namreč razvidno, da je predmet pravdnega postopka, ki je v teku pred francoskimi civilnimi sodišči, le zahtevek zavarovanca v razmerju do zavarovatelja za izplačilo zavarovalnine, pri čemer so danski organi proti tej zavarovalnici začeli postopek prenehanja, ko je bil ta postopek meritornega odločanja v teku.
Tretjič, pravdni postopek v teku se mora v skladu z besedilom člena 292 Direktive 2009/138 nanašati na „sredstvo ali pravico, ki je bila zavarovalnici odvzeta“.
Kot sta opozorili francoska vlada in Evropska komisija, je treba v zvezi z obsegom tega izraza ugotoviti, da različne jezikovne različice člena 292 Direktive 2009/138 niso enoznačne.
Medtem ko namreč nekatere med njimi nakazujejo, da se mora pravdni postopek v teku nanašati na „sredstvo ali pravico“, kot to velja za različico v francoskem jeziku, oziroma na „premoženje“, kot to velja za različici v španskem („
a un bien
“) oziroma italijanskem jeziku („
a un bene
“), so druge različice oblikovane širše. Tako je v različici v portugalskem jeziku („
bens o direitos
“) določena množina premoženja ali pravic, v različici v finščini („
omaisuuta
“) je navedena lastnina oziroma premoženje zadevnega subjekta, v različicah v danskem („
eller en rettighed i massen
“) in nemškem jeziku („
einen Vermögensgegenstand oder ein Recht der Masse
“) pa je napoteno na vse elemente s premoženjsko vrednostjo ali pravice, ki so del likvidacijske mase zavarovalnice.
Zaradi obstoja takšnih razlik v zvezi z besedilom člena 292 Direktive 2009/138 je treba to določbo razlagati zlasti ob upoštevanju sobesedila in cilja ureditve, katere del je ta določba (glej v tem smislu sodbo z dne 9. septembra 2020, TMD Friction in TMD Friction EsCo,
C‑674/18 in C‑675/18
,
EU:C:2020:682
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s sobesedilom, v katero je umeščen člen 292 Direktive 2009/138, je treba ugotoviti, da gre pri zadevnem sredstvu ali pravici za sredstvo ali pravico, ki je bila zavarovalnici odvzeta zaradi začetka postopka prenehanja. V skladu s členom 273(2) te direktive pa se vsak sklep o začetku takega postopka prenehanja prizna v vseh drugih državah članicah, ko začne učinkovati v državi članici, v kateri je do takega začetka prišlo. Iz tega sledi, da pojmi „sredstvo“, „premoženje“ oziroma „pravica, ki je bila zavarovalnici odvzeta“, ne označujejo le določenega sredstva, premoženja ali pravice te zavarovalnice, temveč prej njene elemente premoženja, ki izhajajo tako iz sredstev kot tudi iz obveznosti in ki so predmet postopka prenehanja. Poleg tega to razlago potrjuje uvodna izjava 124 navedene direktive, v skladu s katero bi bilo treba v postopkih prenehanja upoštevati vsa sredstva in obveznosti zavarovalnice.
V zvezi s ciljem Direktive 2009/138 je iz njene uvodne izjave 130 razvidno, da je namen omilitve, ki je v členu 292 navedene direktive uvedena glede uporabe
lex concursus
za učinke postopka prenehanja, da se zaščitijo upravičena pričakovanja in varnost določenih transakcij v državah članicah, ki niso matična država članica. Taki cilji pa se ne bi v celoti dosegali, če ne bi vsi elementi premoženja zavarovalnice, ki so predmet postopka prenehanja in ki so bili tej zavarovalnici odvzeti, spadali na področje uporabe tega člena 292.
Ta rešitev je poleg tega v celoti v skladu z rešitvijo, ki izhaja iz sodbe z dne 29. aprila 2021, Banco de Portugal in drugi (
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
, točka
), v kateri je Sodišče ugotovilo, da se izraz „premoženje ali pravica, ki je bila odvzeta kreditni instituciji“, iz člena 32 Direktive 2001/24 uporablja za pravdo v teku, ki se nanaša na enega ali več elementov premoženja zadevne kreditne institucije, ki spadajo tako med sredstva kot tudi med obveznosti in ki so bili tej instituciji odvzeti.
Glede na vse te preudarke je treba ugotoviti, kot so to storile zainteresirane stranke, ki so sodelovale v postopku pred Sodiščem, da zavarovalnina, ki jo zavarovalec zaradi škode, utrpljene zaradi škodnega dogodka, zahteva od svojega zavarovatelja, proti kateremu se je začel postopek prenehanja, medtem ko je bil pravdni postopek v teku, spada na stvarno področje uporabe člena 292 Direktive 2009/138.
Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 292 Direktive 2009/38 razlagati tako, da pojem „pravdni postopek v teku glede sredstva ali pravice, ki je bila zavarovalnici odvzeta“, iz tega člena zajema pravdni postopek v teku, katerega predmet je zahtevek za izplačilo zavarovalnine, ki ga je zavarovalec zaradi škode, nastale v neki državi članici, podal pri zavarovalnici, ki je v postopku prenehanja v drugi državi članici.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 292 Direktive 2009/138 razlagati tako, da je za predpise države članice, v kateri je pravdni postopek v teku, v smislu tega člena namenjeno, da urejajo vse učinke postopka prenehanja na ta pravdni postopek. Natančneje, predložitveno sodišče se sprašuje, ali je treba uporabiti določbe predpisov države članice, v kateri je pravdni postopek v teku, prvič, če določajo, da začetek takega postopka prenehanja povzroči prekinitev takega pravdnega postopka, drugič, če določajo, da je pogoj za nadaljevanje pravdnega postopka, da upnik med obveznosti zavarovalnice prijavi svojo terjatev iz naslova zavarovalnine in da se v postopek vključijo organi, pristojni za izvedbo postopka prenehanja, in tretjič, če prepovedujejo naložitev izplačila zavarovalnine, ker se v zvezi z zavarovalnino lahko samo še ugotovi njen obstoj in določi njen znesek.
Iz besedila člena 292 Direktive 2009/138 v povezavi z njeno uvodno izjavo 130 izhaja, da učinke postopka prenehanja na pravdni postopek v teku urejajo samo predpisi države članice, v kateri poteka pravdni postopek.
Iz tega izhaja, da ni bil namen zakonodajalca Unije, da bi uporabo tega člena 292 omejil zgolj na procesne učinke postopka prenehanja.
Zato so tako procesnopravni kot tudi materialnopravni učinki postopka prenehanja na pravdni postopek v teku v smislu člena 292 Direktive 2009/138 izključno tisti, ki jih določajo predpisi države članice, v kateri poteka ta pravdni postopek (glej po analogiji sodbo z dne 29. aprila 2021, Banco de Portugal in drugi,
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
, točka
).
Kot sta navedli francoska vlada in Komisija v pisnih stališčih, je sicer uporaba predpisov države članice, v kateri poteka pravdni postopek, omejena s splošnimi predpisi
lex concursus
, kot izhaja iz določb člena 274(2) Direktive 2009/138.
Vendar v obravnavanem primeru ni razvidno, kar mora preveriti predložitveno sodišče, da trije sklopi določb nacionalnega prava države članice, v kateri je pravdni postopek v teku, kot jih je navedlo to sodišče in kot so povzeti v točki 58 te sodbe, posegajo v uporabo
lex concursus
iz člena 274(2) Direktive 2009/138.
Prvič, v zvezi z določbo nacionalnega prava, kot je člen 369 zakonika o civilnem postopku, ki določa, da se pravdni postopek v teku prekine med drugim zaradi učinka sodbe, ki izhaja iz začetka postopka prenehanja zavarovalnice v drugi državi članici, se namreč zdi, da se taka določba nanaša na postopkovne učinke, povezane s takim začetkom postopka, na navedeni pravdni postopek in torej spada na področje uporabe prava, določenega s členom 292 Direktive 2009/138.
Drugič, načeloma enako velja za določbo prava države članice, v kateri poteka pravdni postopek, kot je člen R. 622-20 trgovinskega zakonika, ki se za stečajni postopek uporablja na podlagi člena R. 641-23 tega zakonika, ki za nadaljevanje pravdnega postopka določa pogoj, da upnik med obveznosti zavarovalnice prijavi svojo terjatev iz naslova zavarovalnine in da se v postopek vključijo organi, pristojni za izvedbo postopka prenehanja. Zdi se namreč, kar mora preveriti predložitveno sodišče, da taka določba ureja postopkovne posledice dogodkov, do katerih je prišlo v okviru postopka prenehanja, ki je bil začet v drugi državi članici, za pravdni postopek v teku, ne da bi zlasti posegala v pooblastila zavarovalnice in likvidacijskega upravitelja, določena s pravom matične države članice na podlagi člena 274(2)(b) Direktive 2009/138.
Tretjič, v zvezi s pravilom nacionalnega prava, kot je člen L. 622-22 trgovinskega zakonika, ki se za stečajni postopek uporablja na podlagi člena L. 641-3 navedenega zakonika in v skladu s katerim se lahko predmet postopka v teku, ki je bil pred tem prekinjen, po nadaljevanju nanaša le še na ugotovitev terjatev in določitev njihovega zneska, je treba navesti, da očitno nobena določba Direktive 2009/138 ne nasprotuje taki omejitvi predmeta pravdnega postopka v teku. Natančneje, zdi se, da učinki, ki jih ima tako pravilo nacionalnega prava na pravdni postopek v teku, zgolj potrjujejo pristojnost, ki je pridržana pravu matične države članice, zlasti pristojnost, navedeno v členu 274(2)(g) in (h) te direktive, da določi predpise, ki urejajo vlaganje, preverjanje in sprejem zahtevkov, ter med drugim predpise, ki urejajo razdelitev donosa od unovčenih sredstev in razvrščanje zahtevkov, kar mora preveriti nacionalno sodišče.
Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 292 Direktive 2009/138 razlagati tako, da je za predpise države članice, na ozemlju katere je pravdni postopek v teku, v smislu tega člena namenjeno, da urejajo vse učinke postopka prenehanja na ta pravdni postopek. Natančneje, uporabiti je treba določbe predpisov te države članice, prvič, ki določajo, da začetek takega postopka povzroči prekinitev pravdnega postopka v teku, drugič, ki določajo, da je pogoj za nadaljevanje pravdnega postopka, da upnik med obveznosti zavarovalnice prijavi svojo terjatev iz naslova zavarovalnine in da se v postopek vključijo organi, pristojni za izvedbo postopka prenehanja, in tretjič, ki prepovedujejo naložitev izplačila zavarovalnine, ker se v zvezi z zavarovalnino lahko samo še ugotovi njen obstoj in določi njen znesek, če načeloma take določbe ne posegajo v pristojnost, pridržano pravu matične države članice na podlagi člena 274(2) navedene direktive.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Člen 292 Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) je treba razlagati tako, da pojem „pravdni postopek v teku glede sredstva ali pravice, ki je bila zavarovalnici odvzeta“, iz tega člena zajema pravdni postopek v teku, katerega predmet je zahtevek za izplačilo zavarovalnine, ki ga je zavarovalec zaradi škode, nastale v neki državi članici, podal pri zavarovalnici, ki je v postopku prenehanja v drugi državi članici.

2.
Člen 292 Direktive 2009/138 je treba razlagati tako, da je za predpise države članice, na ozemlju katere je pravdni postopek v teku, v smislu tega člena namenjeno, da urejajo vse učinke postopka prenehanja na ta pravdni postopek. Natančneje, uporabiti je treba določbe predpisov te države članice, prvič, ki določajo, da začetek takega postopka povzroči prekinitev pravdnega postopka v teku, drugič, ki določajo, da je pogoj za nadaljevanje pravdnega postopka, da upnik med obveznosti zavarovalnice prijavi svojo terjatev iz naslova zavarovalnine in da se v postopek vključijo organi, pristojni za izvedbo postopka prenehanja, in tretjič, ki prepovedujejo naložitev plačila zavarovalnine, ker se v zvezi z zavarovalnino lahko samo še ugotovi njen obstoj in določi njen znesek, če načeloma take določbe ne posegajo v pristojnost, pridržano pravu matične države članice na podlagi člena 274(2) navedene direktive.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.