CELEX: 62021CJ0437
Előzetes döntéshozatal
Közlekedés
3577/92/EGK rendelet
1. és 4. cikk
1370/2007/EK rendelet
1. cikk
Közszolgáltatási szerződések közvetlen odaítélése
Gyors tengeri személyszállítási közszolgáltatások
A tengeri úton biztosított vasúti szállítási szolgáltatásokkal azonos módon való kezelés

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a gyors tengeri személyszállítási közszolgáltatásra vonatkozó közszolgáltatási szerződések odaítélését szabályozó uniós jog értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Liberty Lines SpA és a Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (infrastruktúraügyi és közlekedési minisztérium, Olaszország; a továbbiakban: MIT) között, a Messina (Olaszország) kikötője és Reggio Calabria (Olaszország) kikötője közötti, a Messinai‑szorosban végzendő gyors tengeri személyszállítási szolgáltatásnak a Bluferries Srl részére közbeszerzési eljárás nélkül történt közvetlen odaítélése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 3577/92/EGK rendelet
A szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló, 1992. december 7‑i 3577/92/EGK tanácsi rendelet (
HL 1992. L 364., 7. o.
; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 10. o.; helyesbítés:
HL 2006. L 227., 62. o.
) 1. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„1991. [helyesen: 1993.] január 1‑jétől a tengeri fuvarozási szolgáltatások [helyesen: tagállamon belüli tengeri fuvarozási szolgáltatások] (tengeri kabotázs) szabad mozgása érvényes azokra a közösségbeli hajótulajdonosokra, akik egy tagállamban jegyeztették be hajóikat és ezen tagállam lobogója alatt hajóznak, azzal a feltétellel, hogy ezek a hajók megfelelnek minden előírásnak, amely az adott tagállamban a tengeri kabotázs nyújtására vonatkozik […].”
E rendelet 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
1.
»tengeri fuvarozási szolgáltatások egy tagállamon belül (tengeri kabotázs)«, olyan szolgáltatások, amelyeket rendszerint díjazás fejében végeznek, és különösen magukban foglalják:
[…]
c)
szigetközi kabotázs: tengeri személyszállítás vagy árufuvarozás:
–
egyazon tagállam partvonalán és egy vagy több szigetén fekvő kikötői [között],
[…].”
E rendelet 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok közszolgáltatási szerződéseket köthetnek a szigetekről vagy a szigetekre irányuló, valamint a szigetek közötti kabotázsban közlekedő hajótársaságokkal, vagy közszolgáltatási kötelezettségeket róhatnak ki a kabotázsszolgáltatás ellátásának feltételeként.
Amennyiben egy tagállam közszolgáltatási szerződést köt vagy közszolgáltatási kötelezettséget ró ki, akkor azt az összes közösségbeli hajótulajdonossal szemben a megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés] tilalmának elvét követve kell megtennie.
(2)   Közszolgáltatási kötelezettségek elrendelésekor a tagállamok csak a kiszolgálandó kikötőkre, a rendszerességre, a folyamatosságra, a járatsűrűségre, a szolgáltatás ellátásának [helyesen: nyújtásának] képességére, a felszámítandó díjakra és a hajók személyzettel való ellátására nézve írhatnak elő kötelezettségeket.
Amennyiben szükséges, minden közösségbeli hajótulajdonos részére ellentételezés jár a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséért.
[…]”
Az 1370/2007/EK rendelet
A vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. október 23‑i 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2007. L 315., 1. o.
) „Cél és hatály” című 1. cikkének (2) bekezdése a következőt mondja ki:
„Ezt a rendeletet a vasúti, valamint az egyéb kötöttpályás és a közúti személyszállítási közszolgáltatások belföldi és nemzetközi üzemeltetésére kell alkalmazni, kivéve azokat a szolgáltatásokat, amelyeket főként történelmi érdekességük vagy idegenforgalmi értékük miatt üzemeltetnek. A tagállamok e rendeletet alkalmazhatják a belvízi személyszállításra, valamint a [3577/92/EGK] rendelet sérelme nélkül, a nemzeti tengereken folytatott személyszállításra is.”
Az 1370/2007 rendelet 2. cikkének h) pontja a „közvetlen odaítélés” fogalmát úgy határozza meg, hogy az „közszolgáltatási szerződésnek egy adott közszolgáltató számára előzetes versenytárgyalási eljárás nélkül történő odaítélése”.
E rendelet 5. cikkének (6) bekezdése ekként rendelkezik:
„Amennyiben a nemzeti jog nem tiltja, az illetékes hatóságok határozhatnak úgy, hogy a vasúti szállítást érintő közszolgáltatási szerződéseket közvetlenül ítélik oda, az egyéb kötöttpályás szállítást, például a metrót vagy a villamost kivéve. […]”
Az olasz jog
A 2000. október 31‑i decreto del Ministero dei Trasporti e della Navigazione, n. 138 T, recante rilascio a Ferrovie dello Stato – Società Trasporti e Servizi per Azioni la concessione ai fini della gestione dell’infrastruttura ferroviaria nazionale (a nemzeti vasúti infrastuktúra kezelése céljából a Ferrovie dello Stato – Società Trasporti e Servizi per Azioni részére koncesszió odaítéléséről szóló, 138 T közlekedési és hajózási miniszteri rendelet; a továbbiakban: 138 T/2000. sz. rendelet) 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja az alapügyben alkalmazandó változatában úgy rendelkezik, hogy e koncesszió tárgya kiterjed az Itáliai‑félsziget és egyfelől Szicília, másfelől Szardínia között tengeri úton biztosított vasúti összeköttetésre.
A módosításokkal a 2017. június 26‑i 96. sz. törvénybe (GURI 2017. június 23‑i 144. sz.) iktatott 2017. április 24‑i decreto‑legge n. 50 – Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo (a sürgős pénzügyi rendelkezésekről, a területi önkormányzati szervek javára szóló kezdeményezésekről, a földrengések által érintett területek javára szóló további beavatkozásokról és fejlesztési intézkedésekről szóló, 50. sz. törvényerejű rendelet) (a GURI 2017. április 24‑i 95. számának 20. sz. rendes melléklete) az alapügyben alkalmazandó változata (a továbbiakban: 50/2017. sz. törvényerejű rendelet) „A vasúti közlekedést szolgáló intézkedések” című 47. cikkének (11 bis) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Szicília és az Itáliai‑félsziget közötti vasúti személyszállítási kapcsolatok rugalmasságának javítása érdekében a [138 T/2000. sz. rendelet] 2. cikke (1) bekezdésének e) pontjában említett, tengeren át történő vasúti személyszállításra irányuló szolgáltatás gyors hajók igénybevételével is nyújtható, amelyek működési modellje a Szicíliába tartó és onnan induló vasúti közlekedési szolgáltatásokhoz kapcsolódik, különösen a »Messina – Villa San Giovanni« és a »Messina – Reggio Calabria« oda‑ és visszafelé tartó útvonalakon, amely szolgáltatást az állam és a Rete ferroviaria italiana SpA társaság által kötött programmegállapodás »Szolgáltatások« részében foglalt, a hatályos jogszabályok által biztosított források keretein belül kell nyújtani, az ott meghatározott szolgáltatások sérelme nélkül.”
A 2016. április 18‑i decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (a közbeszerzési törvénykönyvről szóló, 50. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a GURI 2016. április 19‑i 91. számának 10. sz. rendes melléklete) alapügyre alkalmazandó változata a 17. cikke (1) bekezdésének i) pontjában a vasút vagy metró útján ellátott személyszállítási közszolgáltatásokat említi a közbeszerzések és a szolgáltatási koncessziók különös kizárásai között.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2015. január 31‑én közzétett hirdetménnyel a MIT nyílt eljárást indított a Messinai‑szorosban Messina kikötője és Reggio Calabria kikötője közötti gyors tengeri személyszállításra vonatkozó szerződés három évre történő odaítélése céljából. E szerződés becsült értéke 21025000 euró volt. E szerződést a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján az Ustica Lines SpA‑nak ítélték oda, amelyből később Liberty Lines lett.
A vonatkozó szerződést 2015. június 24‑én kötötték, és az érintett szolgáltatás nyújtása 2015. október 1‑jén kezdődött. E szerződés lehetőséget biztosított arra is, hogy a MIT további 12 hónappal meghosszabbítsa e szerződés alkalmazását, feltéve, hogy a szükséges pénzügyi források rendelkezésre állnak, és az érintett ajánlatkérő továbbra is érdekelt a szolgáltatás nyújtásának folytatásában.
A Liberty Lines 2018. szeptember 14‑én tájékoztatta a MIT‑et, hogy az említett szerződés hamarosan lejár, és bejelentette, hogy a szerződés alkalmazásának meghosszabbítása hiányában 2018. október 1‑jétől nem nyújtja tovább az érintett szolgáltatást. E bejelentésre a MIT nem válaszolt.
Az MIT azonban úgy döntött, hogy ez utóbbi időponttól kezdve a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával a Rete Ferroviaria Italiana (a továbbiakban: RFI) kizárólagos tulajdonában lévő Bluferriest bízza meg, amely már rendelkezik koncesszióval erre a szolgáltatásra szintén a Messinai‑szorosban, a „Messina – Villa San Giovanni” útvonalon, mégpedig versenyeztetési eljárás nélkül. E szerződés odaítélését a Liberty Lines a Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio tartományi közigazgatási bíróság, Olaszország) előtt megtámadta.
A bíróság előtti eljárás során egyrészt kiderült, hogy az odaítélésről a MIT döntött, amelynek 2018. szeptember 26‑i, az érintett miniszter által aláírt feljegyzése arra hivatkozott, hogy a Liberty Linesszal kötött szerződés 2018. október 1‑jén történő lejárta esetére szükséges az érintett tengeri szállítási szolgáltatás folyamatosságának biztosítása, és hogy e célból a „Szicília és az Itáliai‑félsziget közötti vasúti összeköttetés rugalmasságát” azáltal lehet biztosítani, hogy az érintett összeköttetést „beillesztik” az olasz állam és az RFI között létrejött programszerződésbe. Másrészt 2018. október 8‑én az RFI válaszolt a MIT‑nek, és azt kérte tőle, hogy vitassák meg „a szolgáltatás odaítélésének lényeges elemeit annak folytatása érdekében”, valamint azt, hogy szükség van‑e az említett programszerződés „kiigazítására”.
E bíróság elutasította a Liberty Lines által benyújtott keresetet, lényegében úgy ítélve meg, hogy a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzéseiről és a 2004/17/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/25/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2014. L 94., 243. o.
; helyesbítés:
HL 2014. L 327., 9. o.
) és az 1370/2007 rendelet lehetővé teszi a tengeri úton biztosított vasúti szállításra vonatkozó közszolgáltatási szerződéseknek az alapügyben vitatotthoz hasonló közvetlen odaítélését. Az érintett szolgáltatást ugyanis vasúti szállítási szolgáltatásnak kell minősíteni, amelynek odaítélésére nem vonatkozott semmilyen közbeszerzési eljárásra vonatkozó kötelezettség. Az érintett tengeri szállítási szolgáltatás vasúti szállítási szolgáltatásnak való minősítésének lehetősége éppen az 50/2017. sz. törvényerejű rendelet 47. cikkének (11 bis) bekezdéséből következik.
A Liberty Lines ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország), többek között arra hivatkozva, hogy nem áll fenn olyan sürgősség, amely a jelen ügyben igazolná a közvetlen odaítélés igénybevételét, mivel az alapügyben szóban forgó helyzetet éppen a MIT hozta létre azáltal, hogy nem hosszabbította meg az érintett szerződést, illetve nem hirdetett meg közbeszerzési eljárást, valamint arra a tényre, hogy az érintett tengeri szállítási szolgáltatás nem eshet a vasúti szállítási szolgáltatással azonos megítélés alá, hiszen a Bluferries szárnyashajókat használ, amelyek nem rendelkeznek a vasúti kocsik szállításához szükséges kialakítással.
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az 50/2017. sz. törvényerejű rendelet 47. cikkének (11 bis) bekezdéséhez hasonló rendelkezés összeegyeztethető‑e az uniós joggal. Álláspontja szerint e rendelkezés – különösen a „piaci hiányosság” fennállásának vizsgálatát illetően – megfelelő igazolás és indokolás nélkül zárja ki az alapügyben vitatott gyors tengeri személyszállítási szolgáltatások odaítélését a közbeszerzési szerződésekre vonatkozó szabályok hatálya alól, mégpedig a 3577/92 rendelet megsértésével. Ezenkívül úgy tűnik, hogy az említett rendelkezés az RFI mint a nemzeti vasúti infrastruktúrát működtető társaság számára különleges vagy kizárólagos jogot biztosít e szolgáltatás működtetésére. Ez – szintén az RFI javára – állami támogatásnak minősülő intézkedést eredményezhet, amely torzítja vagy torzíthatja a versenyt.
E körülmények között a Consiglio di Stato (államtanács) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Összeegyeztethető‑e az uniós joggal, és különösen a szolgáltatások szabad mozgásának elvével, illetve a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzések körében a verseny maximális mértékben történő megnyitásának elvével [az 50/2017. sz. törvényerejű rendelet] 47. cikkének 11bis bekezdéséhez hasonló rendelkezés, amely:
–
azonos módon kezeli vagy legalábbis jogilag azonos módon kezelni engedi a Messina kikötője és Reggio Calabria kikötője közötti gyors tengeri személyszállítást és [a 138 T/2000. sz. rendelet] 2. cikkének e) pontja szerinti, az Itáliai‑félsziget és Szicília közötti, tengeren át történő vasúti szállítást;
–
[az RFI] javára fenntartja a Szicília és az Itáliai‑félsziget közötti, a tengeren át gyors hajók igénybevételével is nyújtható vasúti szállítási szolgáltatást, vagy alkalmasnak tűnik e fenntartás létrehozására?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Elöljáróban egyrészt meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés második része lényegében az alapügyben szóban forgó közvetlen odaítélés versenyre gyakorolt hatásaira vonatkozik, amennyiben az „fenntartja” vagy „alkalmasnak tűnik arra, hogy fenntartsa” az RFI javára a Szicília és az Itáliai‑félsziget közötti tengeri összeköttetést. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy az alapügyben vitatott nemzeti rendelkezés e társaság javára „olyan állami támogatási intézkedésnek minősülhet, amely torzítja vagy torzíthatja a versenyt”.
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság nem szolgáltat semmilyen információt az alapügyben szóban forgó szolgáltatás közvetlen odaítélése keretében kötött szerződésre vonatkozóan, különösen az olasz hatóságok által e szerződés végrehajtása keretében esetlegesen nyújtott kompenzációt illetően, noha ezek az elemek szükségesek ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson e második részre.
E körülmények között az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés második részét nem szükséges megvizsgálni.
Másrészt az előterjesztett kérdés első részével kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a kérdésében nem jelölte meg az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyek álláspontja szerint ellentétesek lehetnek az e kérdésben említett nemzeti rendelkezéssel, ám az előzetes döntéshozatal iránti kérelem indokolásából kitűnik, hogy a bíróság úgy véli, hogy az alapügyben szóban forgó gyors tengeri személyszállítási szolgáltatások a 3577/92 rendelet hatálya alá tartoznak, és azt vizsgálja, hogy e nemzeti rendelkezés, amennyiben mentesíti e szolgáltatási kategóriát a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó szabályok alól, sérti‑e az uniós jogot.
Mindazonáltal az olasz kormány szerint az olyan tengeri szállítási szolgáltatások, mint amelyekről az alapügyben szó van, az 1370/2007 rendelet hatálya alá is tartoznak, és így e rendelet 5. cikke (6) bekezdésének megfelelően a hatáskörrel rendelkező hatóságok az ilyen típusú szállítási szolgáltatásokra vonatkozóan közvetlenül ítélhetnek oda közszolgáltatási szerződéseket.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1370/2007 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének első mondata értelmében e rendeletet a vasúti, valamint az egyéb kötöttpályás és a közúti személyszállítási közszolgáltatások belföldi és nemzetközi üzemeltetésére kell alkalmazni. Ezenkívül e rendelet 1. cikke (2) bekezdésének második mondata értelmében a tagállamok ezt a rendeletet a „nemzeti tengereken folytatott” személyszállításra is alkalmazhatják.
Ily módon főszabály szerint lehetséges, hogy az 1370/2007 rendelet alkalmazhatóvá válik a gyors hajókkal végzett tengeri szállításra olyan körülmények között, mint amelyek az alapügy tárgyát képezik, vagyis amikor az 50/2017. sz. törvényerejű rendelet 47. cikkének (11 bis) bekezdése a gyors hajókkal történő tengeri szállítást bizonyos feltételek mellett a vasúti szállítással azonos módon kezeli.
Mindazonáltal az 1370/2007 rendelet 1. cikke (2) bekezdése második mondatának szövegéből az is kitűnik, hogy e rendeletnek a nemzeti tengeri személyszállításra való alkalmazhatósága a 3577/92 rendelet „sérelme nélkül” áll fenn, és így összeütközés esetén ez utóbbi rendelet rendelkezései érvényesülnek.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 3577/92 rendeletet – különösen annak 1. cikkének (1) bekezdését és 4. cikkének (1) bekezdését – akként kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek célja, hogy a tengeri szállítási szolgáltatásokat a vasúti szállítási szolgáltatásokkal azonos módon kezelje, amennyiben ez az azonos módon való kezelés azzal a hatással jár, hogy az érintett szolgáltatás mentesül a közbeszerzési szerződésekre vonatkozó szabályozás alkalmazása alól, amelynek hatálya alá egyébként tartozna.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 3577/92 rendelet 1. cikke egyértelműen kimondja az Európai Unión belüli tengeri kabotázsszolgáltatások szabad nyújtásának elvét (2001. február 20‑iAnalir és társai ítélet,
C‑205/99
,
EU:C:2001:107
,
20.
pont; 2006. március 9‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet,
C‑323/03
,
EU:C:2006:159
,
43.
pont).
E rendelet 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében a tagállamok közszolgáltatási szerződéseket köthetnek többek között a szigetekről vagy a szigetekre irányuló kabotázsban közlekedő hajótársaságokkal, vagy közszolgáltatási kötelezettségeket róhatnak ki a kabotázsszolgáltatás ellátásának feltételeként. E rendelkezés második albekezdése megköveteli, hogy ha valamely tagállam közszolgáltatási szerződést köt vagy közszolgáltatási kötelezettséget ró ki, azt az összes uniós hajótulajdonossal szemben a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét követve tegye meg.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy bár a Messinai‑szorosban a Messina kikötője és Reggio Calabria kikötője közötti gyors tengeri összeköttetést a 2015. október 1‑je és 2018. szeptember 30. közötti időszak tekintetében nyílt eljárás eredményeként és a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján ítélték oda, az érintett szolgáltatás nyújtására vonatkozó szerződés 2018. október 1‑jétől nem képezte közbeszerzési eljárás tárgyát.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó szabályok eltérőek aszerint, hogy tengeri személyszállítási közszolgáltatásról vagy pedig vasúti személyszállítási közszolgáltatásról van‑e szó.
Az 1370/2007/EK rendelet 5. cikkének (6) bekezdése csak a vasúti közlekedésre vonatkozó közszolgáltatási szerződések esetében – az egyéb kötöttpályás közlekedési módok, például a metró vagy a villamos kivételével – engedélyezi bizonyos feltételek mellett a közvetlenül, azaz az e rendelet 2. cikkének h) pontjában meghatározottak szerint előzetes közbeszerzési eljárás nélkül történő odaítélést.
Továbbá, amint arra a jelen ítélet 31. pontja emlékeztet, a 3577/92 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy ha valamely tagállam közszolgáltatási szerződést köt vagy közszolgáltatási kötelezettséget ró ki, azt az összes uniós hajótulajdonossal szemben a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét követve kell megtennie; e rendelet az 1370/2007 rendelettel ellentétben nem rendelkezik a közvetlen odaítélés lehetőségéről.
Így, mivel a tagállamok az 1370/2007 rendeletet a tengeri személyszállítási közszolgáltatásra csak a 3577/92 rendelet sérelme nélkül alkalmazhatják, a tengeri személyszállítási közszolgáltatási szerződések ez utóbbi rendelet előírásainak megfelelően nem köthetők előzetes közbeszerzési eljárás nélkül.
Ebből következik, hogy nem engedhető meg, hogy egy nemzeti intézkedés olyan módon minősítsen át bizonyos szolgáltatásokat, hogy nem veszi figyelembe azok tényleges jellegét, és hogy ennek eredményeként azok mentesülnek a rájuk vonatkozó szabályok alkalmazása alól.
Ez a következtetés különösen fontos, ha az ilyen átminősítés következménye az, hogy lehetővé teszi az ilyen szolgáltatások közvetlen, az egyébként kötelező közbeszerzési eljárás nélküli odaítélését.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 3577/92 rendeletet – különösen annak 1. cikkének (1) bekezdését és 4. cikkének (1) bekezdését – akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek célja, hogy a tengeri szállítási szolgáltatásokat a vasúti szállítási szolgáltatásokkal azonos módon kezelje, amennyiben ez az azonos módon való kezelés azzal a hatással jár, hogy az érintett szolgáltatás mentesül a közbeszerzési szerződésekre vonatkozó szabályozás alkalmazása alól, amelynek hatálya alá egyébként tartozna.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

A szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló, 1992. december 7‑i 3577/92/EGK tanácsi rendeletet – különösen annak 1. cikkének (1) bekezdését és 4. cikkének (1) bekezdését –

a következőképpen kell értelmezni:

azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek célja, hogy a tengeri szállítási szolgáltatásokat a vasúti szállítási szolgáltatásokkal azonos módon kezelje, amennyiben ez az azonos módon való kezelés azzal a hatással jár, hogy az érintett szolgáltatás mentesül a közbeszerzési szerződésekre vonatkozó szabályozás alkalmazása alól, amelynek hatálya alá egyébként tartozna.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.