CELEX: 62015TJ0611
Dokumentidega tutvumine
Määrus (EÜ) nr 1049/2001
Komisjoni haldustoimiku sisukord ELTL artikli 101 kohaldamise menetluses
Dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumine
Põhjendamiskohustus
Kohustus selgitada edasikaebamise korda
Uurimise eesmärke kaitsev erand
Üldine konfidentsiaalsuse eeldus

Vaidluse taust
Hageja Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring mbH on valdavalt Hesseni liidumaal (Saksamaa) peamiselt toiduainete hulgi- ja jaemüügi sektoris tegutsev ettevõtja.
ELTL artikli 101 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EMP) artikli 53 kohaldamise menetluses, milles uuriti eelkõige pankadevahelisi keelatud kokkuleppeid euro intressimäära tuletisinstrumentide (Euro Interest Rate Derivatives, EIRD) sektoris (edaspidi „EIRD menetlus“), võttis Euroopa Komisjon 4. detsembril 2013 vastu otsuse, millega ta määras trahvi neljale pangale, kes olid temaga kokkuleppemenetluses koostööd teinud ja kelle trahvisummat ta selle eest vähendas (edaspidi „EIRD otsus“). Käesolevas kohtuasjas hagi esitamise ajal oli komisjoni uurimine selles menetluses alles pooleli.
Edeka Verband kaufmännischer Genossenschaften eV (edaspidi „Edeka Verband“) esitas 3. detsembril 2014 hageja nimel taotluse tutvuda komisjoni toimikuga EIRD menetluses, tuginedes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrusele (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (
EÜT 2001, L 145, lk 43
; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331). Komisjon registreeris taotluse numbriga GESTDEM 2015/429 (edaspidi „esimene menetlus“).
Edeka Verband esitas 12. märtsil 2015 kordustaotluse tutvumiseks kõigi dokumentidega, mis on koostatud alates 2006. aastast ja sisaldavad teavet selle kohta, kuidas kartelli liikmed Euribori määraga manipuleerisid.
Komisjoni konkurentsi peadirektoraat jättis 31. märtsi 2015. aasta kirjaga Edeka Verbandi dokumentidega tutvumise taotluse rahuldamata (edaspidi „esimeses menetluses tehtud algne otsus“), tuginedes määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimesele ja kolmandale taandele ja lõikele 3 ning üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele, mis seondub sama määruse artikli 4 lõike 2 kolmanda taandega. Ta ei võimaldanud ka osalist tutvumist taotletud dokumentidega.
Edeka Verband taotles 8. aprilli 2015. aasta kirjas, et komisjoni peasekretariaat vaataks esimeses menetluses tehtud algse otsuse uuesti läbi. Ta osutas nimelt, et osalise tutvumise võimaldamisest keeldumine on ebaproportsionaalne ja et konkurentsi peadirektoraat oleks pidanud võimaldama tutvuda vähemalt komisjoni toimiku sisukorraga EIRD menetluses (edaspidi „sisukord“).
Komisjoni peasekretär jättis 27. aprilli 2015. aasta otsusega esimeses menetluses tehtud algse otsuse muutmata (edaspidi „esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsus“). EIRD menetluse toimiku dokumentidega, sealhulgas sisukorraga tutvumise võimaldamisest keeldumist põhjendati sisuliselt esiteks määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ja lõike 3 esimeses lõigus sätestatud eranditega, et kaitsta vastavalt asjaomaste ettevõtjate ärihuve, uurimise eesmärke ja institutsiooni otsustamisprotsessi. Nende dokumentide üldsusele kättesaadavaks tegemine oleks kahjustanud pooleliolevaid uurimisi ja rikkunud konfidentsiaalsuse nõudeid, kaitseõigusi ja uurimisaluste isikute ärihuve. Teiseks põhjendati dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumist üldise konfidentsiaalsuse eeldusega, mis tuleneb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandast taandest, ning nende mitmesuguste nõuete ja eesmärkide tõlgendamise ja järjekindla kohaldamisega, mis on ette nähtud määruses nr 1049/2001, nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruses (EÜ) nr 1/2003 [ELTL artiklites 101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (
ELT 2003, L 1, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) ja komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL artiklite 101 ja 102] kohaste menetluste teostamist komisjonis (
ELT 2004, L 123, lk 18
; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81). See eeldus takistab taotletud dokumentidega, sealhulgas sisukorraga täies ulatuses või osaliselt tutvumise võimaldamist. Kolmandaks põhjendati dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumist sellega, et nende avalikustamiseks puudub ülekaalukas üldine huvi määruse nr 1049/2001 tähenduses, ja selleks üldiseks huviks ei saa olla hageja huvi esitada kahju hüvitamise hagi. Sisukorra kohta täpsustati konkreetselt, et see on menetlustoimiku osa pooleliolevas asjas ja seetõttu on kõnealune dokument hõlmatud üldise konfidentsiaalsuse eeldusega, mis takistab sellega täies ulatuses või osaliselt tutvumise võimaldamist.
Hageja nõustaja esitas 13. juuli 2015. aasta kirjaga hageja nimel ja arvel taotluse tutvumiseks EIRD otsuse ja sisukorraga. Taotlus registreeriti numbriga GESTDEM 2015/4023 (edaspidi „teine menetlus“).
Komisjoni konkurentsi peadirektoraat vastas 29. juuli 2015. aasta kirjaga, täheldades, et ühe dokumenditaotluse on Edeka Verband hageja nimel varem juba esitanud ja et kaks taotletavat dokumenti, nimelt EIRD otsus ja sisukord, olid selle esimese taotlusega ja järelikult ka esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsusega juba hõlmatud (edaspidi „teises menetluses tehtud algne otsus“). Samas otsuses leidis konkurentsi peadirektoraat sisuliselt, et kaks taotletavat dokumenti on osa dokumendikogumist, millega tutvumise võimaldamisest keelduti juba esimeses menetluses, ja järelikult eelmise taotluse rahuldamisest keeldumise kohta esimeses menetluses tehtud algses otsuses ja muutmata jätmise otsuses toodud argumendid on
mutatis mutandis
kohaldatavad ka teise taotluse puhul.
Hageja taotles 10. augusti 2015. aasta kirjas, et komisjoni peasekretariaat vaataks teises menetluses tehtud algse otsuse uuesti läbi.
Komisjoni peasekretär teatas 3. septembri 2015. aasta kirjaga, et teises menetluses tehtud algne otsus jääb muutmata (edaspidi „vaidlustatud otsus“). Kõigepealt osutas komisjoni peasekretär vaidlustatud otsuse punktis 1, et esimeses menetluses tehtud algse otsuse ja muutmata jätmise otsusega on juba keeldutud tutvumise võimaldamisest kõigi EIRD menetluse dokumentidega, tuginedes määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ja lõike 3 esimeses lõigus sätestatud eranditele, mis kaitsevad vastavalt füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, kontrollimise, uurimise või audiitorkontrolli eesmärke ja institutsiooni otsustamisprotsessi. Seejärel märkis komisjoni peasekretär vaidlustatud otsuse punktis 2, et teises menetluses tehtud algses otsuses on täpsustatud, et dokumendid, mida hageja taotleb – st EIRD otsuse mittekonfidentsiaalne versioon ja sisukord –, on osa EIRD menetluse dokumentide kogumist, millega tutvumise võimaldamisest keelduti juba esimeses menetluses, milles Edeka Verband tegutses hageja nimel. Lisaks teatas ta, et komisjon ei ole EIRD otsuse mittekonfidentsiaalse versiooni ettevalmistamist veel lõpetanud ja et EIRD menetlus jätkub isikute suhtes, kes ei olnud valmis kokkulepet sõlmima. Lõpuks leidis komisjoni peasekretär vaidlustatud otsuse punktis 3, et esiteks EIRD otsuse mittekonfidentsiaalset versiooni veel ei ole ja et seega olematu dokumendiga tutvumise taotlust ei ole võimalik lahendada, teiseks, et sisukorraga tutvumise taotlus on hõlmatud esimese menetlusega, mille käigus on hagejale keeldumise põhjusi juba üksikasjalikult selgitatud esimeses menetluses tehtud algses otsuses ja muutmata jätmise otsuses, ja kolmandaks, et vaidlustatud otsusega üksnes jäeti muutmata esimeses menetluses tehtud otsus dokumentidega tutvumise võimaldamisest keelduda, mis oli muutunud lõplikuks, kuna ettenähtud tähtaja jooksul ei ole esitatud ühtki hagi.
Menetlus, pärast hagi esitamist aset leidnud asjaolud ja poolte nõuded
Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 2. novembril 2015.
Hagiavalduses palub hageja Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsus selles osas, milles komisjon keeldus võimaldamast osaliselt tutvuda EIRD otsuse või EIRD menetluse haldustoimiku sisukorraga, mille konfidentsiaalsena käsitamist ettevõtjad, keda see otsus puudutab, ei olnud või ei olnud enam taotlenud;
–
täiendava võimalusena tuvastada, et komisjon on õigusvastaselt jätnud koostamata ja talle edastamata EIRD otsuse mittekonfidentsiaalse versiooni või EIRD menetlustoimiku sisukorra;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon esitas 18. jaanuaril 2016 Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse väite.
Hageja esitas 1. märtsil 2016 oma seisukohad komisjoni esitatud vastuvõetamatuse väite kohta.
26. oktoobri 2016. aasta kohtumäärusega Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring vs. komisjon (
T‑611/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:643
) jäeti tegevusetuse tuvastamise nõue vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja ülejäänud osas lükati komisjoni esitatud vastuvõetamatuse väide tagasi. Kohtukulude küsimus jäeti edaspidiseks lahendamiseks.
Komisjon avaldas EIRD otsuse esialgse mittekonfidentsiaalse versiooni oma veebisaidil 28. oktoobril 2016.
Komisjon esitas Üldkohtu kantseleisse kostja vastuse 8. detsembril 2016.
Hageja esitas 23. jaanuaril 2017 eraldi dokumendina kodukorra artikli 130 lõike 2 alusel taotluse tuvastada, et otsuse tegemise vajadus on osaliselt ära langenud.
Hageja esitas 23. jaanuaril 2017 Üldkohtu kantseleisse ka repliigi, milles ta täpsustas, et ta jääb oma nõude juurde tühistada vaidlustatud otsus osas, milles keeldutakse võimaldamast tutvuda sisukorraga.
Üldkohtu president määras 2. veebruaril 2017 käesoleva kohtuasja teisele ettekandja-kohtunikule.
Komisjon esitas 10. märtsil 2017 oma seisukohad hageja taotluse kohta tuvastada, et otsuse tegemise vajadus on osaliselt ära langenud.
Ka komisjoni vasturepliik saabus Üldkohtu kantseleisse 10. märtsil 2017.
22. juuni 2017. aasta kohtumäärusega Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring vs. komisjon (
T‑611/15
, ei avaldata,
EU:T:2017:440
) tuvastati, et otsuse tegemise vajadus on ära langenud seoses nõudega tühistada vaidlustatud otsus osas, milles keeldutakse võimaldamast tutvuda EIRD otsuse mittekonfidentsiaalse versiooniga. Kohtukulude küsimus jäeti edaspidiseks lahendamiseks.
Üldkohus (teine koda) otsustas kodukorra artikli 106 lõike 3 alusel teha otsuse ilma menetluse suulise osata.
Õiguslik käsitlus
Sissejuhatuseks olgu täpsustatud, et eespool punktides 16 ja 24 nimetatud kohtumääruste tulemusena piirdub hagi ese nõudega tühistada vaidlustatud otsus osas, milles keeldutakse võimaldamast tutvuda sisukorraga.
Hageja põhjendab oma hagi üheksa väitega, mis sisuliselt on järgmised: esimene väide, et on rikutud põhjendamiskohustust; teine väide, et on rikutud kohustust teavitada teda tema käsutuses olevatest õiguskaitsevahenditest; kolmas väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet; neljas väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimest taanet; viies väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 esimest lõiku; kuues väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teist lõiku; seitsmes väide, et on rikutud õigust dokumentidega tutvuda, mis on põhiõigus; kaheksas väide, et on rikutud õigust dokumentidega tutvuda, mis on põhiõigus, ja proportsionaalsuse põhimõtet; üheksas väide, et on rikutud ELTL artiklit 101.
Üldkohus peab hageja kõiki väiteid ja argumente arvestades otstarbekaks need teisiti rühmitada ja neid korrastada.
Esimene väide, et on rikutud põhjendamiskohustust
Esimese väite raames hageja sisuliselt kinnitab, et vaidlustatud otsusega on rikutud põhjendamiskohustust, mis on sätestatud ELTL artikli 296 teises lõigus ja määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõike 1 teises lauses. Hageja sõnul ei sisalda vaidlustatud otsus taotletava dokumendiga tutvumise võimaldamisest keeldumise põhjusi, vaid üksnes viidet asjaolule, et hagejale on neid põhjusi juba üksikasjaliselt selgitatud esimeses menetluses tehtud algses otsuses, esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses ja teises menetluses tehtud algses otsuses. Neis otsustes esitatud põhjustele viitamisest ei piisa. Ühelt poolt on tegemist kahe erineva menetlusega, mis on suunatud kahele erinevale juriidilisele isikule, ja seepärast tuleb neid käsitada eraldiseisvatena, nagu nähtub juba 26. oktoobri 2016. aasta kohtumäärusest Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring vs. komisjon (
T‑611/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:643
). Teisalt oleks keeldumise põhjused pidanud olema esitatud vaidlustatud otsuses endas, arvestades et tegemist on põhiõigusega, kuna põhjendamiskohustus on osa põhiõigusest heale haldusele, ja arvestades, et õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus on põhiõigus, kooskõlas ELL artikli 6 lõikega 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c ja artikli 47 esimese lõiguga nende koostoimes; nende õiguste eiramise korral ei saaks hageja teostada oma õigust pöörduda kohtusse parimates võimalikes tingimustes ning Euroopa Liidu kohus ei saaks teostada kohtulikku kontrolli. Pealegi ei ole vaidlustatud otsuses ühtki iseseisvat keeldumise põhjust, mis puudutaks tutvumist sisukorraga.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ELTL artikliga 296 nõutav põhjendus vastama asjaomase akti olemusele ning sellest peab selgelt ja ühemõtteliselt ilmnema akti andnud institutsiooni arutluskäik, nii et huvitatud isikutel oleks võimalik teada saada võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli. Põhjendamiskohustuse hindamisel tuleb arvesse võtta juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, toodud põhjenduste olemust ning huvi, mis võib akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab, olla selgituste saamiseks. Ei ole nõutav, et põhjenduses oleksid eraldi välja toodud kõik asjasse puutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuivõrd küsimust, kas akti põhjendus vastab ELTL artikli 296 nõuetele, tuleb hinnata mitte üksnes lähtuvalt akti sõnastusest, vaid samuti selle kontekstist ja asjaomase valdkonna õiguslikust regulatsioonist tervikuna (vt 7. juuli 2011. aasta kohtuotsus, Valero Jordana vs. komisjon,
T‑161/04
, ei avaldata,
EU:T:2011:337
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kohtupraktikast nähtub ühtlasi, et põhjendamine viitega on lubatav (vt selle kohta 19. novembri 1998. aasta kohtuotsus, parlament vs. Gaspari,
C‑316/97 P
,
EU:C:1998:558
, punkt
; 11. mai 2000. aasta kohtuotsus, Pipeaux vs. parlament,
T‑34/99
,
EU:T:2000:125
, punkt
, ning 12. mai 2016. aasta kohtuotsus, Zuffa vs. EUIPO (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP),
T‑590/14
, ei avaldata,
EU:T:2016:295
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks on kohtupraktikas võetud seisukoht, et kui õigusaktis on viide mõnele muule õigusaktile, tuleb seda analüüsida lähtuvalt ELTL artiklist 296 ja sellega ei ole rikutud Euroopa Liidu institutsioonidel lasuvat põhjendamiskohustust (30. märtsi 2000. aasta kohtuotsus, Kish Glass vs. komisjon,
T‑65/96
,
EU:T:2000:93
, punkt
).
Käesolevas asjas, nagu nähtub eespool punktist 11, tuleb esiteks sedastada, et vaidlustatud otsuses on märgitud, et sisukorraga tutvumise taotlus oli juba hõlmatud esimese menetlusega, milles „[Edeka Verband] tegutses hageja nimel“, ja et vaidlustatud otsus seega jätab üksnes muutmata esimeses menetluses tehtud tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse. Teiseks lähtutakse vaidlustatud otsuses sellest, et tutvumise võimaldamisest keeldumine esimeses menetluses oli põhjendatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ja lõikes 3 ette nähtud eranditega. Kolmandaks on vaidlustatud otsuses rõhutatud, et viitamine esimeses menetluses tehtud algsele otsusele ja muutmata jätmise otsusele oli vajalik, täpsustades, et neis otsustes on hagejale keeldumise põhjusi juba üksikasjalikult selgitatud.
Peale selle, nagu nähtub eespool punktist 7, on esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses, millele vaidlustatud otsus viitab, esiteks täpsustatud, et EIRD menetluse toimiku dokumentidega, sealhulgas sisukorraga tutvumise võimaldamisest keeldumine on põhjendatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ja lõike 3 esimeses lõigus sätestatud eranditega. Teiseks on esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses märgitud, et dokumentidega täies ulatuses ja osalise tutvumise võimaldamisest keeldumise aluseks on üldise konfidentsiaalsuse eeldus, mis tuleneb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandast taandest, ning nende mitmesuguste nõuete ja eesmärkide tõlgendamine ja järjekindel kohaldamine, mis on ette nähtud ühelt poolt määruses nr 1049/2001 ning teiselt poolt määrustes nr 1/2003 ja nr 773/2004. Kolmandaks on esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses rõhutatud, et dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumine on põhjendatud sellega, et nende avalikustamiseks puudub ülekaalukas üldine huvi määruse nr 1049/2001 tähenduses, ja selleks üldiseks huviks ei saa olla hageja huvi esitada kahju hüvitamise hagi.
Sellest ilmneb, et vaidlustatud otsuses endas on esiteks toodud eespool punktis 33 osutatud põhjendused ja teiseks on seal viidatud eespool punktis 34 osutatud põhjendustele, mis sisalduvad esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses.
Seoses viitamisega esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuse põhjendustele tuleb välja tuua, et vaidlustatud otsus ei ole käesoleval juhul tõesti hageja suhtes puhtalt selle muutmata jätmise otsuse muutmata jätmise otsus, nagu on juba täpsustatud 26. oktoobri 2016. aasta kohtumääruse Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring vs. komisjon (
T‑611/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:643
) punktis 61.
Kohtutoimikust nähtub siiski, et esimese menetluse algne otsus ja muutmata jätmise otsus on tehtud hagejale teadaolevas kontekstis. Hageja on nimelt dokumentidega tutvumise taotluses selle esimese menetluse käiku käsitlenud. Pealegi ei ole ta käesolevas asjas vaidlustanud seika, et esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsus tehti hagejale teatavaks enne seda, kui ta esitas dokumentidega tutvumise taotluse teises menetluses (vt selle kohta 26. oktoobri 2016. aasta kohtumäärus Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring vs. komisjon,
T‑611/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:643
, punkt
).
Seega olenemata sellest, kas esimene ja teine menetlus on iseseisvad menetlused, ei saa vaidlustatud otsuses leiduv viide esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses sisalduvatele põhjendustele käesoleva kohtuasja asjaoludel põhjendamiskohustust rikkuda.
Sellest, et põhjendamine viitega oli piisav, annab tunnistust veel ka hagiavalduse sisu. Nimelt puudutavad hageja argumendid käesolevas menetluses vaidlustatud otsuse põhjendusi ja esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuse põhjendusi, millele vaidlustatud otsus viitab.
Lisaks, erinevalt sellest, mida väidab hageja, sisaldab vaidlustatud otsus keeldumise põhjendusi, mis puudutavad konkreetselt taotlust tutvuda sisukorraga. Sellega seoses tuleb esmalt sedastada, et vaidlustatud otsuse punktides 2 ja 3 on komisjon märkinud, et sisukord on osa EIRD menetluse dokumentide kogumist, millega tutvumise võimaldamisest keelduti juba esimeses menetluses, milles Edeka Verband tegutses – komisjoni sõnul – hageja nimel. Teiseks on sisukorraga tutvumise võimaldamisest keeldumise põhjusi hagejale juba üksikasjalikult selgitatud esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses (vt eespool punktid 7 ja 11).
Igal juhul on vaidlustatud otsuse põhjendused, sealhulgas põhjendamine viitega piisavad, et hageja saaks teada põhjused, miks tal dokumentidega tutvuda ei võimaldatud, ja need põhjused liidu kohtus asjakohaselt vaidlustada. Kuna vaidlustatud otsuse põhjendused seega ei takistanud hagejal kohtusse hagi esitamise õiguse teostamist ega kohtulikku kontrolli, mida Üldkohus peab vaidlustatud otsuse üle teostama, siis ei saa neid pidada põhiõiguse rikkumiseks, arvestades et põhjendamiskohustus on osa põhiõigusest heale haldusele ja põhiõigusest tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus.
Eeltoodust järeldub, et vaidlustatud otsus vastab põhjendamiskohustust käsitlevatele nõuetele, mis on sätestatud ELTL artikli 296 teises lõigus ja määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõike 1 teises lauses.
Esimene väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, et on rikutud kohustust teavitada hagejat tema käsutuses olevatest õiguskaitsevahenditest
Hageja väidab, et vaidlustatud otsus ei sisalda teavet tema käsutuses olevate õiguskaitsevahendite kohta, mistõttu on rikutud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus, mis on sätestatud ELL artikli 6 lõikes 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47, samuti õigust saada teavet tema käsutuses olevate õiguskaitsevahendite kohta, mis on ette nähtud määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõike 1 kolmandas lauses. Pealegi ei saa teavet, mida selle kohta anti esimeses menetluses, vaidlustatud otsuse õiguspärasuse hindamisel arvesse võtta, kuna taotlejad ja taotluse saajad olid neis kahes menetluses erinevad.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Sissejuhatuseks tuleb osundada, et määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõige 1 paneb institutsioonile, kes keeldub võimaldamist taotletava dokumendiga täies ulatuses või osaliselt tutvuda, sõnaselgelt kohustuse „teavita[da] taotlejat tema käsutuses olevatest õiguskaitsevahenditest, nimelt võimalusest algatada kohtumenetlus institutsiooni vastu ja/või esitada kaebus ombudsmanile kooskõlas [ELTL] artiklitega vastavalt [263 ja 228]“.
Käesoleval juhul tuleb sedastada, et erinevalt esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsusest ei sisalda vaidlustatud otsus üldse teavet hageja käsutuses olevate õiguskaitsevahendite kohta. Komisjon nimelt pidas vaidlustatud otsust üksnes esimeses menetluses tehtud tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse muutmata jätmise otsuseks ja selle tõlgenduse järgi ei olnud hageja käsutuses seega ühtki õiguskaitsevahendit (vt eespool punkt 11).
Ent nagu nähtub 26. oktoobri 2016. aasta kohtumääruse Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring vs. komisjon (
T‑611/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:643
) punktist 61, ei ole vaidlustatud otsus hageja suhtes puhtalt esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuse muutmata jätmise otsus ja järelikult saab selle peale edasi kaevata ELTL artikli 263 alusel.
Käesoleva juhtumi asjaoludel ja arvestades eelkõige vaidlustatud otsuses tehtud viidet põhjendustele, mis sisalduvad esimeses menetluses tehtud muutmata jätmise otsuses, ei saa siiski asuda seisukohale, et see, et vaidlustatud otsuses on rikutud komisjoni kohustust teavitada õiguskaitsevahenditest vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõikele 1, on rikkumine, mis võib kaasa tuua otsuse tühistamise selles osas. Nimelt tuleb nentida, et igal juhul, vaatamata vaidlustatud otsuse peale kaebamiseks võimalike õiguskaitsevahendite kohta teabe puudumisele, sai hageja neist teada ja suutis esitada käesolevas asjas tühistamishagi.
Sellest järeldub, et käesoleval juhul ei saa hageja teavitamata jätmine tema käsutuses olevatest õiguskaitsevahenditest kujutada endast oluliste menetlusnormide rikkumist, mis võiks kaasa tuua vaidlustatud otsuse tühistamise, kuna teavitamata jätmine hageja õiguslikku olukorda üldse ei mõjutanud.
Järelikult tuleb teine väide tagasi lükata, kuna see jääb edutuks.
Kolmas, neljas ja üheksas väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimest ja kolmandat taanet ning ELTL artiklit 101
Arvestades hageja esitatud argumente, tuleb need teisiti rühmitada, käsitledes kolmandat, neljandat ja üheksandat väidet koos jaotatuna kaheks osaks. Esimene osa puudutab üldise konfidentsiaalsuse eelduse puudumist ja määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese ja kolmanda taande rikkumist. Teine osa käsitleb ülekaalukaid üldisi huve, mida taotletud dokumendi avalikustamine teenib, ja ELTL artikli 101 rikkumist.
Kolmanda, neljanda ja üheksanda väite esimene osa, mis puudutab üldise konfidentsiaalsuse eelduse puudumist ning määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese ja kolmanda taande rikkumist
Hageja väidab sisuliselt, et kuna vaidlustatud otsus ei võimaldanud tal sisukorraga täies ulatuses tutvuda, on see vastuolus määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud eranditega, kuna neid erandeid tuleb tõlgendada kitsalt. Kõigepealt ei ole käesoleval juhul selles osas kohaldatav üldine konfidentsiaalsuse eeldus, arvestades, et dokumenditaotlus ei osutanud kõigile toimikus leiduvatele dokumentidele, vaid puudutas ühte konkreetselt viidatud dokumenti. Peale selle ei ole sisukord oma olemuselt osa kooskõlastatud tegevust käsitleva menetlustoimiku dokumentidest, mille puhul on tunnustatud üldist konfidentsiaalsuse eeldust, vastupidi, see on dokument, mille puhul tuleb „igal üksikjuhul kaaluda erinevaid huve, mis põhjendavad kõnealuste dokumentide edastamist või nende kaitset“. Nimelt kuna sisukord esitab ainult toimikus leiduvate dokumentide loetelu, siis ei saa selle dokumendiga tutvumine kahjustada määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese ja kolmanda taandega kaitstud huve. Lõpuks ei ole komisjon osutanud põhjustele, miks sisukorraga tutvumise võimaldamisest keeldumine on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes sätestatud eranditega hõlmatud huvide kaitseks vajalik.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Sissejuhatuseks tuleb osundada käesolevas asjas kohaldatavaid õigusnorme ja dokumentidega tutvumise valdkonna kohtupraktikas kujundatud põhimõtteid.
Vastavalt ELTL artikli 15 lõikele 3 ja põhiõiguste harta artiklile 42 on igal liidu kodanikul ja igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes elab või kelle registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis, õigus tutvuda liidu institutsioonide, organite ja asutuste dokumentidega põhimõtete ning tingimuste alusel, mis on määratud kindlaks määrustega kooskõlas ELTL artikli 15 lõike 3 teise lõiguga.
Selle alusel on määruse nr 1049/2001 eesmärk anda üldsusele võimalikult laiaulatuslik õigus tutvuda liidu institutsioonide dokumentidega, mille suhtes on samal ajal seatud teatud piirangud – nagu see ilmneb eelkõige selle määruse artiklis 4 sätestatud erandlikest alustest –, mis tulenevad teatud avalikest või erahuvidest (27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eelkõige on määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandlikud alused, mis lubavad institutsioonidel keelduda tutvumise võimaldamisest dokumendiga, mille avalikustamine kahjustaks mõnd selle artikliga kaitstud huvi (21. septembri 2010. aasta kohtuotsus, Rootsi jt vs. API ja komisjon,
C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
, punkt
).
Kuna need erandid teevad erandi üldsuse võimalikult laiaulatuslikust juurdepääsust dokumentidele, tuleb neid mõistagi tõlgendada ja kohaldada kitsalt (vt 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus, Rootsi vs. MyTravel ja komisjon,
C‑506/08 P
,
EU:C:2011:496
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nii ei piisa selle dokumendiga, mille avaldamist taotleti, tutvumise võimaldamisest keeldumise põhjendamiseks põhimõtteliselt sellest, et dokument puudutab mõnd määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 2 või 3 nimetatud tegevust. Asjaomane institutsioon on kohustatud selgitama ka küsimust, kuidas dokumendiga tutvumine võib konkreetselt ja tegelikult kahjustada huvi, mida kaitseb mõni selles artiklis ette nähtud erand (1. juuli 2008. aasta kohtuotsus, Rootsi ja Turco vs. nõukogu,
C‑39/05 P ja C‑52/05 P
,
EU:C:2008:374
, punkt
, ning 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
).
Samas on Euroopa Kohus möönnud, et asjaomane institutsioon võib siiski tugineda teatud liiki dokumentidele kohaldatavatele üldistele eeldustele, kuna sama laadi dokumentide avalikustamise taotluste suhtes saab kohaldada sarnaseid kaalutlusi (1. juuli 2008. aasta kohtuotsus, Rootsi ja Turco vs. nõukogu,
C‑39/05 P ja C‑52/05 P
,
EU:C:2008:374
, punkt
).
Eelkõige juhul, kui tegu on taotlusega tutvuda ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamise menetluse haldustoimiku dokumentidega, on liidu kohus leidnud, et komisjonil on õigus eeldada, uurimata iga kõnealust dokumenti individuaalselt ja konkreetselt, et nende avalikustamine kahjustab põhimõtteliselt nii kontrollimiste ja uurimise eesmärki kui ka menetluses osalenud ettevõtjate ärihuve, mis on selles kontekstis tihedalt seotud (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika, ning 13. septembri 2013. aasta kohtuotsus, Madalmaad vs. komisjon,
T‑380/08
,
EU:T:2013:480
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle üldise eelduse tunnustamine ei välista siiski võimalust tõendada, et asjaomane dokument, mille avalikustamist taotletakse, ei kuulu selle eelduse alla või et kõnealuse dokumendi avalikustamiseks esineb ülekaalukas üldine huvi määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa alusel (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Veel tuleb sissejuhatuseks toonitada, et dokument, millega käesoleval juhul ei võimaldatud tutvuda, on komisjoni EIRD menetluse haldustoimiku sisukord, kusjuures tegemist on ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetlusega.
Lisaks nähtub kohtutoimikust, et ajal, mil hageja dokumendiga tutvumise taotluse esitas, ei olnud EIRD menetlus veel lõpetatud (vt eespool punktid 2, 8 ja 11).
Vaidlustatud otsuses tugineti tegelikult muu hulgas eeldusele, et sisukorra avalikustamine põhimõtteliselt kahjustaks uurimise eesmärke, mida kaitseb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erand (vt eespool punktid 7 ja 11).
Nendest sissejuhatavatest kaalutlustest lähtudes tuleb kontrollida, kas hageja argumendid on põhjendatud.
Esiteks tuleb tagasi lükata hageja argument, mille kohaselt üldine konfidentsiaalsuse eeldus ei ole käesoleval juhul kohaldatav, kuna taotlus puudutas tutvumist vaid ühe dokumendiga.
Sellega seoses tuleb märkida, et selle kohtuasja eripära, milles Euroopa Kohus tunnustas üldist konfidentsiaalsuse eeldust ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamise menetluse haldustoimiku dokumentide puhul, seisnes tõesti asjaolus, et vaidlusalune taotlus puudutas tutvumist mitte ühe dokumendi, vaid dokumentide kogumiga (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
). Samuti puudutas ka suur osa kohtuasjadest, milles kohtupraktika on üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamist lubanud, taotlust tutvuda dokumentide kogumiga (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Vastupidi sellele, mida väidab hageja, tuginedes 7. juuli 2015. aasta kohtuotsusele, Axa Versicherung vs. komisjon (
T‑677/13
,
EU:T:2015:473
), ei nähtu Euroopa Kohtu praktikast siiski, et tutvumise võimaldamisest keeldumise üldine eeldus oleks kohaldatav vaid juhul, kui taotlus puudutab tutvumist dokumentide kogumiga, nagu Euroopa Kohus on rõhutanud 14. juuli 2016. aasta kohtuotsuse Sea Handling vs. komisjon (
C‑271/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2016:557
) punktis 41.
Pealegi on Euroopa Kohus ja Üldkohus juba lubanud üldist konfidentsiaalsuse eeldust kohaldada olenemata sellest, mitme dokumendiga tutvumist taotlus puudutab, ja isegi siis, kui taotleti vaid üht dokumenti (vt selle kohta 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus, Sea Handling vs. komisjon,
C‑271/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2016:557
, punkt
; 25. septembri 2014. aasta kohtuotsus, Spirlea vs. komisjon,
T‑306/12
,
EU:T:2014:816
, punktid
ja
, ning 25. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus, Beninca vs. komisjon,
T‑561/12
, ei avaldata,
EU:T:2013:558
, punktid
,
ja
).
Nimelt on tutvumise võimaldamisest keeldumise üldise eelduse kohaldamisel määrava tähtsusega kvalitatiivne kriteerium, st asjaolu, et dokumendid seonduvad ühe ja sama menetlusega, mitte kvantitatiivne kriteerium, st see, kui suur või väike on nende dokumentide arv, millega tutvumiseks taotlus on esitatud (vt selle kohta 25. septembri 2014. aasta kohtuotsus, Spirlea vs. komisjon,
T‑306/12
,
EU:T:2014:816
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eespool punktides 70–72 viidatud kohtupraktika käsitleb küll taotlusi tutvumaks dokumentidega, mis seonduvad teistsuguste menetlustega kui see, mis on arutusel käesolevas asjas. Kuid sellest kohtupraktikast tulenev põhimõte, et üldine konfidentsiaalsuse eeldus võib olla kohaldatav olenemata sellest, mitme dokumendiga tutvumist taotlus puudutab, ja isegi siis, kui taotletakse vaid üht dokumenti, on analoogia alusel käesolevale kohtuasjale ülekantav.
Nimelt olenemata sellest, mitme dokumendiga tutvumist taotlus puudutab, ei saa ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse dokumentidega tutvumist lubada, võtmata arvesse neidsamu rangeid nõudeid, mis kehtivad sellise menetluse käigus saadud või koostatud teabe töötlemise kohta ja on ette nähtud määrustega nr 1/2003 ja nr 773/2004.
Teiseks tuleb tagasi lükata hageja argument, mille kohaselt sisukord ei saa olla üldise konfidentsiaalsuse eeldusega hõlmatud, kuna see on oma olemuselt eriline dokument.
Sisukord on kahtlemata eriline dokument selles mõttes, et tal omaette sisu puudub, kuna see annab vaid kokkuvõtliku ülevaate toimiku sisust. Sellegipoolest on see esiteks vaidlusaluse menetluse toimikut korrastav dokument, mis sellisena on osa kõigi seal leiduvate dokumentide kogumist. Teiseks on see dokument, mis loetleb kõik toimikus leiduvad dokumendid, pealkirjastab ja määratleb need. Kolmandaks on sisukord dokument, mis kajastab kõiki toimiku dokumente ja teatavaid andmeid nende sisu kohta, kuna see viitab kõigile toimiku dokumentidele. Neljandaks, nagu väidab komisjon, võimaldab sisukord näha kõiki meetmeid, mida komisjon on kooskõlastatud tegevust käsitlevas menetluses võtnud. Nii võib kooskõlastatud tegevust käsitleva menetlustoimiku sisukorras leiduda asjakohaseid ja täpseid andmeid toimiku sisu kohta.
Siit järeldub, et vastupidi sellele, mida väidab hageja, võib sisukorras leiduvate andmete edastamine samamoodi nagu päris dokumentide endi avalikustamine kahjustada määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud eranditega kaitstud huve, kuna see võib viia tundliku äriteabe või käimasolevat uurimist käsitleva teabe teatavakstegemiseni kolmandale isikule. Lisaks ei saa hageja argument, mis põhineb 15. detsembri 2011. aasta kohtuotsusel, CDC Hydrogene Peroxide vs. komisjon (
T‑437/08
,
EU:T:2011:752
), olla edukas, kuna see kohtuotsus on varasem 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsusest, komisjon vs. EnBW (
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
), millega tunnustati üldist konfidentsiaalsuse eeldust, mida kohaldatakse ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamise menetluse haldustoimikus leiduvatele dokumentidele (vt eespool punkt 62).
Lisaks tuleb rõhutada, et põhjused, miks Euroopa Kohus 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsuses, komisjon vs. EnBW (
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
) üldist konfidentsiaalsuse eeldust tunnustas, on kohaldatavad ka selle toimiku sisukorrale.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et Euroopa Kohus on esile toonud, et eelkõige määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud erandeid õigusest dokumentidega tutvuda ei saa juhul, kui taotluses viidatud dokumendid kuuluvad liidu õiguse teatud konkreetsesse valdkonda – nagu ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse juhtudel –, tõlgendada ilma, et võetaks arvesse nende dokumentidega tutvumist reguleerivaid spetsiifilisi norme (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
).
Seejärel on Euroopa Kohus leidnud, et ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse raames reguleerivad määruste nr 1/2003 ja nr 773/2004 teatud sätted selle menetluse toimiku dokumentide kasutamist kitsendavalt, kuna need sätted näevad ette, et ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse poolte õigus tutvuda komisjoni toimikus sisalduvate dokumentidega ei ole piiritu ning kolmandatel isikutel, välja arvatud kaebuste esitajad, ei ole sellises menetluses õigust tutvuda komisjoni toimiku dokumentidega (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punktid
ja
).
Veel on Euroopa Kohus leidnud, et määruse nr 1049/2001 alusel üldine tutvumise võimaldamine ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse toimiku dokumentidega seaks ohtu tasakaalu, mida liidu seadusandja soovis määrustes nr 1/2003 ja nr 773/2004 tagada ühelt poolt ettevõtjate kohustuse edastada komisjonile potentsiaalselt tundlikku äriteavet, mis võimaldaks komisjonil tuvastada kartellikokkuleppe olemasolu ja hinnata selle kooskõla viidatud artikliga, ja teiselt poolt ametisaladuse ja ärisaladuse tõttu komisjonile edastatud teabe tugevdatud kaitse tagatuse vahel (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lõpuks on Euroopa Kohus rõhutanud, et õigus tutvuda haldustoimikuga ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse raames ja õigus tutvuda dokumentidega määruse nr 1049/2001 alusel on õiguslikult kahtlemata erinevad. Samas nende teostamise seisukohalt tekib Euroopa Kohtu hinnangul ikkagi sarnane olukord (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest kohtupraktikast nähtub, et ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamise menetluse haldustoimikus leiduvatele dokumentidele kohaldatav üldine konfidentsiaalsuse eeldus põhineb sisuliselt määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud dokumentidega tutvumise õiguse erandite tõlgendamisel, mis võtab arvesse rangeid nõudeid, mis kehtivad sellise menetluse käigus saadud või koostatud teabe töötlemise kohta ja on ette nähtud määrustega nr 1/2003 ja nr 773/2004.
Teisisõnu kehtib see eeldus tingimusel, et asjaomase menetluse puhul on ette nähtud eriregulatsioon dokumentidega tutvumiseks. Eriregulatsiooni olemasolust võib eeldada, et niisuguste dokumentide avalikustamine võiks põhimõtteliselt kahjustada eesmärki, mida taotletakse menetlusega, mille osaks dokumendid on (vt selle kohta kohtujurist Cruz Villalóni ettepanek kohtuasjas nõukogu vs. Access Info Europe,
C‑280/11 P
,
EU:C:2013:325
, punkt
).
Nagu väidab komisjon, on asjaolu, et dokument, mille avalikustamist taotletakse, kuulub ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse haldustoimikusse, käesoleval juhul piisav, et üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamine seda menetlust käsitlevatele dokumentidele – olenemata sellest, mitme dokumendiga tutvumist taotlus puudutab – oleks põhjendatud (vt selle kohta analoogia alusel 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus, Sea Handling vs. komisjon,
C‑271/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2016:557
, punkt
).
Järelikult on vaidlustatud otsuses põhjendatult leitud, et sisukord on hõlmatud üldise konfidentsiaalsuse eeldusega, mis on kohaldatav ELTL artikli 101 kohaldamise menetluse haldustoimiku dokumentidele.
Kolmandaks tuleb tagasi lükata hageja argument, mille kohaselt komisjon ei ole käesoleval juhul esitanud põhjusi, miks taotletava dokumendi avalikustamine võib kahjustada määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud eranditega kaitstud huve.
Nimelt, nagu väidab komisjon, peab asjaomane institutsioon tutvumise võimaldamisest keeldumise üldise eelduse kohaldamise juhtudel üksnes täpsustama, millistest üldist laadi kaalutlustest lähtudes saab järeldada, et dokumentide avalikustamine kahjustaks mõnd määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandiga kaitstud huvi, ilma et tal tuleks iga dokumendi sisu konkreetselt hinnata (vt selle kohta 21. septembri 2010. aasta kohtuotsus, Rootsi jt vs. API ja komisjon,
C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
, punkt
).
Käesolevas asjas tuleb nentida, et vaidlustatud otsuses on täpsustatud, et üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele tuginemine on põhjendatud ühelt poolt nende uurimise eesmärkide kaitsega, mida EIRD menetlus teenib, vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandile, ja teiselt poolt selle määruse normide tõlgendamisega seonduvalt määrustes nr 1/2003 ja nr 773/2004 ette nähtud spetsiifiliste nõuetega. Lisaks on komisjon täpsustanud, et sisukord on veel lõpule viimata EIRD menetluse haldustoimiku osa ja et taotletavate dokumentide, muu hulgas sisukorra üldsusele kättesaadavaks tegemine oleks kahjustanud pooleliolevaid uurimisi ja rikkunud konfidentsiaalsuse nõudeid, kaitseõigusi ja uurimisaluste isikute ärihuve (vt eespool punktid 7 ja 11).
Eeltoodust ilmneb, et kui vaidlustatud otsuses tuginetakse eeldusele, et sisukorra avalikustamine põhimõtteliselt kahjustaks uurimise eesmärke, mida kaitseb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erand, siis see ei ole nimetatud artikli sätetega vastuolus.
Siit järeldub, et kolmanda, neljanda ja üheksanda väite esimene osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmanda, neljanda ja üheksanda väite teine osa, mille kohaselt esineb ülekaalukas üldine huvi, mida taotletud dokumendi avalikustamine teenib, ja on rikutud ELTL artiklit 101
Kolmanda, neljanda ja üheksanda väite teises osas väidab hageja sisuliselt, et esineb ülekaalukas üldine huvi tutvuda sisukorraga, et kontrollida, kas on „võimalik esitada nõudeid kartellikokkuleppega tekitatud kahju hüvitamiseks“. Ühelt poolt teenivad kartellikokkuleppega tekitatud kahju hüvitamise nõuded ülekaalukat üldist huvi, kuna need „tugevdavad liidu konkurentsiõiguse normide toimet“, aidates seega kaasa „tõhusa konkurentsi säilitamisele liidus“. Teisalt võimaldab ainult sisukorraga tutvumine hagejal kujundada arvamust küsimuses, kas selles loetletud dokumendid võivad olla vajalikud võimaliku hüvitisnõude tõendamiseks. Teiseks väidab hageja, et vaidlustatud otsusega on rikutud ELTL artiklit 101, kuna sisukorraga tutvumise võimaldamisest keeldumine takistab praktikas teostamast õigust hüvitisele, mis tal selle artikli alusel on.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Sissejuhatuseks tuleb märkida, nagu nähtub eespool punktis 63 viidatud kohtupraktikast, et üldise konfidentsiaalsuse eelduse tunnustamine ei välista võimalust tõendada, et konkreetne dokument, mille avalikustamist taotletakse, ei kuulu selle eelduse alla või et osutatud dokumendi avalikustamine teenib ülekaalukat üldist huvi määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses.
Sellega seoses tuleb toonitada, et igal isikul on õigus nõuda talle ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju hüvitamist. See õigus tugevdab nimelt liidu konkurentsiõiguse normide toimet, aidates kaasa tõhusa konkurentsi säilitamisele liidus (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kohtupraktika kohaselt peab aga see, kes ülekaaluka üldise huvi olemasolule tugineb, esitama konkreetsed asjaolud, millest tulenevalt asjaomaste dokumentide avalikustamine on põhjendatud (vt selle kohta 29. juuni 2010. aasta kohtuotsus, komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau,
C‑139/07 P
,
EU:C:2010:376
, punkt
). Vaid üldist laadi kaalutluste esitamine ei ole piisav tuvastamaks, et teatav ülekaalukas üldine huvi on tähtsam põhjustest, mis õigustavad vaidlusaluste dokumentide avalikustamisest keeldumist (vt 25. septembri 2014. aasta kohtuotsus, Spirlea vs. komisjon,
T‑669/11
,
EU:T:2014:814
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Täpsemalt tuleb igal isikul, kes nõuab ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju hüvitamist, tõendada, miks tal on vaja tutvuda ühe või teise komisjoni toimikus oleva dokumendiga, et viimane saaks igal üksikjuhul kaaluda huve, mida dokumentide avalikustamine teenib, ja huvi neid kaitsta, võttes arvesse juhtumi kõiki olulisi asjaolusid (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kui see vajadus puudub, ei saa ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju eest hüvitise saamise huvi olla käsitatav ülekaaluka üldise huvina määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 tähenduses (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus, komisjon vs. EnBW,
C‑365/12 P
,
EU:C:2014:112
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Pealegi ei saa huvi, mis seondub vaid eraettevõtjale ELTL artikli 101 rikkumise käigus tekitatud kahjuga, pidada „üldiseks“ huviks (vt selle kohta 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus, Sea Handling vs. komisjon,
C‑271/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2016:557
, punktid
ja
, ning 20. märtsi 2014. aasta kohtuotsus, Reagens vs. komisjon,
T‑181/10
, ei avaldata,
EU:T:2014:139
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb esile tuua, et vaidlustatud otsuses komisjon ühelt poolt leidis, et tuleb eeldada, et sisukorra avalikustamine võib kahjustada uurimise kaitset määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses. Teisalt andis komisjon hinnangu, et sisukorra avalikustamine ei teeni ühtki ülekaalukat üldist huvi selle määruse artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses, kuna see huvi ei saa seisneda hageja huvis esitada kahju hüvitamise hagi (vt eespool punktid 7 ja 11).
Hageja argumendid ei võimalda seda hinnangut ümber lükata.
Esiteks on oluline täheldada, et hageja piirdub osutamisega asjaolule, et sisukorraga tutvumine võimaldaks tal „kujundada arvamust küsimuses, kas selles loetletud dokumendid võivad olla vajalikud võimaliku hüvitisnõude tõendamiseks“. Kuid sellest väga üldist laadi argumendist ei piisa tõendamaks, kuidas sisukorraga tutvumise võimaldamisest keeldumine takistab hagejal õigust hüvitisele tõhusalt teostada. Hageja ei ole seega tõendanud oma järeldust, mille kohaselt sisukorraga tutvumine on möödapääsmatult vajalik, et ta saaks esitada kahju hüvitamise hagi.
Neil asjaoludel ei saa tema huvi ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud võimaliku kahju eest hüvitist saada olla käsitatav ülekaaluka üldise huvina määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses.
Teiseks, nagu väidab komisjon, ei saanud vaidlustatud otsusega rikkuda ELTL artiklit 101, kuna otsus ei põhine sellel artiklil, vaid hoopis määruse nr 1049/2001 sätetel.
Hageja ei ole seega suutnud tõendada ei seda, et dokument, mille avalikustamist taotletakse, ei kuulu üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamisalasse, ega seda, et selle dokumendi avalikustamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
Siit järeldub, et kolmanda, neljanda ja üheksanda väite teine osa tuleb tagasi lükata. Seega tuleb kolmas, neljas ja üheksas väide tervikuna tagasi lükata.
Seitsmes ja kaheksas väide, et on rikutud õigust dokumentidega tutvuda, mis on põhiõigus, ja proportsionaalsuse põhimõtet
Hageja väidab esiteks, et määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud erandid ei ole käesolevas asjas kohaldatavad ja järelikult on vaidlustatud otsusega rikutud õigust dokumentidega tutvuda, mis on ELL artikli 6 lõike 1, põhiõiguste harta artikli 42, ELTL artikli 15 lõike 3 ja määruse nr 1049/2001 artikli 2 lõike 1 koostoimes ette nähtud põhiõigus. Teiseks osutab hageja, et õigust dokumentidega tutvuda, mis on põhiõigus, ja proportsionaalsuse põhimõtet on rikutud seeläbi, et komisjon ei võimaldanud tutvuda isegi sisukorra selle osaga, mille kohta keegi ei ole konfidentsiaalsustaotlust esitanud.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Seoses dokumentidega tutvumise õiguse kui põhiõiguse väidetava rikkumisega piisab selle esiletoomisest – nagu on osutatud eespool punktides 57 ja 58 –, et sellel õigusel on teatavad avalikest või erahuvidest lähtuvad piirid, nagu nähtub eelkõige määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud erandlikest alustest. Ent käesoleval juhul, nagu nähtub eespool punktist 90, on taotletava dokumendiga tutvumisele seatud piirangud, mis tulenevad üldistest huvidest ja on hõlmatud üldise konfidentsiaalsuse eeldusega, mis põhineb eelkõige määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandil.
Seoses argumendiga, mille kohaselt taotletava dokumendiga osalise tutvumise võimaldamisest keeldumisega on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet, piisab selle märkimisest, et EIRD toimiku dokumentidele ei kehti nende sisu täieliku või osalise avalikustamise kohustus, kuna need on hõlmatud üldise konfidentsiaalsuse eeldusega, millele on osutatud eespool punktis 78 (vt selle kohta 28. juuni 2012. aasta kohtuotsus, komisjon vs. Éditions Odile Jacob,
C‑404/10 P
,
EU:C:2012:393
, punkt
, ja 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus, Sea Handling vs. komisjon,
C‑271/15 P
, ei avaldata,
EU:C:2016:557
, punkt
).
Sellest järeldub, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel ei ole rikutud õigust dokumentidega tutvuda, mis on põhiõigus, ja proportsionaalsuse põhimõtet.
Seega tuleb seitsmes ja kaheksas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies ja kuues väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 3
Viienda ja kuuenda väite raames hageja sisuliselt leiab, et sisukord ei ole dokument, mida käsitlevad määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 esimeses ja teises lõigus ette nähtud erandid, ja järelikult on vaidlustatud otsusega rikutud neid erandi tegemise aluseid.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Selles osas on esiteks piisav nentida, et vaidlustatud otsus ei ole vastu võetud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus ette nähtud erandi alusel. Seega hageja argument, et seda sätet on rikutud, jääb edutuks.
Teiseks, nagu märgib komisjon, piirdub hageja viitamisega asjaolule, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud erand vaidlusalust dokumenti ei käsitle, kuid ta ei täpsusta seda kinnitust ühegi selgitusega. Hageja ei ole nimelt tõendanud, kuidas sisukorda ei saa pidada „dokumendiks, mille institutsioon on koostanud oma sisekasutuseks“.
Igal juhul ei ole võimalikul õigusnormi rikkumisel või hindamisvigadel, mille komisjon tegi määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 3 ette nähtud erandite rakendamisel, käesolevas asjas mingeid tagajärgi vaidlustatud otsuse õiguspärasuse küsimuses, kuna on võetud seisukoht, et komisjonil oli õigus eeldada, et sisukord on hõlmatud sama määruse artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandiga.
Sellest järeldub, et mingil juhul ei saa asuda seisukohale, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 3.
Seega tuleb viies ja kuues väide tagasi lükata, kuna üks neist jääb edutuks ja teine on põhjendamatu.
Kõigest eeltoodust tulenevalt tuleb hagi rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kui kohtuasjas otsust ei tehta, määrab Üldkohus sama kodukorra artikli 137 alusel kohtukulude jaotuse oma äranägemise järgi.
Käesolevas asjas on otsuse tegemise vajaduse osaline äralangemine tingitud sellest, et komisjon avaldas EIRD otsuse esialgse mittekonfidentsiaalse versiooni oma veebisaidil pärast hagi esitamist. See avaldamine ei ole aga vastus hageja taotlusele dokumendiga tutvuda, vaid kujutab endast komisjonile määruse nr 1/2003 artikliga 30 pandud avaldamiskohustuse täitmist. Lisaks, nagu nähtub kohtutoimikust, ei olnud EIRD otsuse mittekonfidentsiaalset versiooni vaidlustatud otsuse tegemise päeval veel olemas.
Arvestades neid asjaolusid ja tõika, et tegevusetuse tuvastamise nõue jäi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja ülejäänud osas on hageja tühistamisnõuded jäetud rahuldamata, tuleb hageja kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud, sealhulgas eespool punktides 16 ja 24 nimetatud kohtumäärustega edaspidiseks otsustamiseks jäetud kulud, vastavalt komisjoni nõuetele.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (teine koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring mbH‑lt.

Prek
Schalin
Costeira
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 5. veebruaril 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.