CELEX: 62017CJ0631
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums
Regula (EK) Nr. 883/2004
11. panta 3. punkta e) apakšpunkts
Dalībvalsts valstspiederīgais, kas strādā par jūrnieku uz kuģa, kurš kuģo ar trešās valsts karogu
Darba devējs, kurš reģistrēts dalībvalstī, kas nav darba ņēmēja dzīvesvietas dalībvalsts
Piemērojamo tiesību aktu noteikšana

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (
OV 2004, L 166, 1. lpp.
; labojums –
OV 2004, L 200, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 465/2012 (2012. gada 22. maijs) (
OV 2012, L 149, 4. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 883/2004”).
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp SF un
inspecteur van de Belastingdienst
(Nodokļu pārvaldes inspektors, Nīderlande, turpmāk tekstā – “inspektors”) saistībā ar SF piesaisti Nīderlandes vispārējai sociālās apdrošināšanas shēmai laikposmā no 2013. gada 13. augusta līdz 31. decembrim.
Atbilstošās tiesību normas
Regulas Nr. 883/2004 II sadaļā ir izklāstīti noteikumi par piemērojamo sociālā nodrošinājuma tiesību aktu noteikšanu un ir ietverts šīs regulas 11.–16. pants.
Saskaņā ar minētās regulas 11. pantu “Vispārīgi noteikumi”:
“1.   Personas, uz kurām attiecas šī regula, ir pakļautas tikai vienas dalībvalsts tiesību aktiem. Šos tiesību aktus nosaka saskaņā ar šo sadaļu.
[..]
3.   Ievērojot 12.–16. pantu:
a)
persona, kas veic darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā kādā dalībvalstī, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem;
b)
ierēdnis ir pakļauts tās dalībvalsts tiesību aktiem, kam pakļauta administrācija, kura viņu nodarbina;
c)
persona, kas saņem bezdarbnieka pabalstus atbilstīgi 65. pantam saskaņā ar dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem;
d)
persona, kas pirmo reizi vai no jauna iesaukta dienēt kādas dalībvalsts bruņotajos spēkos vai civildienestā, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem;
e)
katra persona, uz ko neattiecas a)–d) apakšpunkts, ir pakļauta dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, neierobežojot citus šās regulas noteikumus, kas viņai garantē pabalstus, ko nosaka vienas vai vairāku citu dalībvalstu tiesību akti.
4.   Šajā sadaļā darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, ko parasti veic jūras kuģī, kurš brauc ar dalībvalsts karogu, uzskata par darbību, ko veic minētajā dalībvalstī. Bet persona, kura tiek nodarbināta kuģī, kurš brauc ar kādas dalībvalsts karogu, taču saņem par tādu darbību atalgojumu no uzņēmuma vai personas, kam juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir citā dalībvalstī, ir pakļauta otras minētās dalībvalsts tiesību aktiem, ja viņa pastāvīgi dzīvo minētajā valstī. [..]
[..]”
Regulas Nr. 883/2004 12.–16. pantā ir paredzēti īpaši noteikumi, kuri ir piemērojami nosūtītām personām (12. pants), personām, kas veic darbību divās vai vairāk dalībvalstīs (13. pants), personām, kas ir izvēlējušās brīvprātīgu apdrošināšanu vai fakultatīvi turpināmu apdrošināšanu (14. pants), Eiropas iestāžu palīgdarbiniekiem (15. pants), kā arī izņēmumi no minētās regulas 11.–15. panta (16. pants).
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Laikposmā no 2013. gada 13. augusta līdz 31. decembrim SF, Latvijas valstspiederīgais, kurš dzīvo Latvijā, strādāja par stjuartu
Oceanwide Offshore Services B. V
., Nīderlandē reģistrētā uzņēmumā.
Šo darbu SF veica uz kuģa, kas kuģo ar Bahamu salu karogu un kas šajā laikposmā kuģoja Ziemeļjūras kontinentālā šelfa Vācijas daļā.
Nīderlandes nodokļu iestādes izdeva SF paziņojumu par nodokli 2013. taksācijas gadā saistībā ar ienākuma nodokli un sociālās apdrošināšanas iemaksām. Pēc tam, kad SF iesniedza sūdzību par šo paziņojumu, inspektors atstāja to spēkā tikai tiktāl, ciktāl ar to tika atzīts, ka SF ir jāmaksā sociālās iemaksas Nīderlandes sociālās apdrošināšanas shēmā par laikposmu no 2013. gada 13. augusta līdz 31. decembrim.
Par inspektora lēmumu SF cēla prasību
rechtbank Zeeland‑West‑Brabant
(Zēlandes‑Rietumbrabantes tiesa, Nīderlande), apgalvojot, ka uz viņu minētā shēma neattiecas.
Šī tiesa, kurai, izskatot jautājumu, vai SF bija faktiski jāmaksā šādas iemaksas, radās šaubas par to, nolēma uzdot prejudiciālus jautājumus
Hoge Raad der Nederlanden
(Nīderlandes Augstākā tiesa).
Hoge Raad der Nederlanden
(Nīderlandes Augstākā tiesa) uzskata, ka, pat ja SF attiecīgajā laikposmā veiktā profesionālā darbība nevar tik uzskatīta par veiktu kādas Savienības dalībvalsts teritorijā, pastāv pietiekami cieša saikne ar šīs dalībvalsts teritoriju, kas nozīmē, ka izskatāmajā lietā Regula Nr. 883/2004 ir piemērojama. Šī tiesa arī uzskata, ka uz SF attiecas šīs regulas piemērojamība personām.
Situācija, par kuru ir runa
rechtbank Zeeland‑West‑Brabant
(Zēlandes‑Rietumbrabantes tiesa) izskatāmajā lietā un kurā attiecīgais darba ņēmējs veic algotu darbu uz kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu, minētās tiesas skatījumā, neietilpst ne Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta a)–d) apakšpunkta, ne 11. panta 4. punkta piemērošanas jomā.
Tā uzskata, ka šāda situācija tomēr var ietilpt Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkta – kurā ir paredzēts, ka katra persona, uz ko neattiecas šī 11. panta 3. punkta a)–d) apakšpunkts, ir pakļauta dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, – piemērošanas jomā.
Iesniedzējtiesa šajā ziņā uzsver, ka tajā ir ticis apgalvots, ka Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts nav piemērojams tādā situācijā kā pamatlietā, jo no Komisijas 2011. gada janvāra dokumenta “Paskaidrojumi par koordinācijas modernizāciju sociālās nodrošināšanas jomā – Regulas (EK) Nr. 883/2004 un (EK) Nr. 987/2009” – izrietot, ka šī tiesību norma nav piemērojama ekonomiski neaktīvām personām.
Tomēr minētā tiesa uzskata, ka no attiecīgās tiesību normas teksta, kurā ir vispārīgi formulēta kolīzijas norma, kas automātiski ir piemērojama personām, uz kurām neattiecas Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta a)–d) apakšpunkts un 12.–16. pants, šāda interpretācija neizriet.
Papildus iesniedzējtiesā tika arī apgalvots, ka Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta a) apakšpunkts un 11. panta 4. punkts, lai arī tie nav tieši piemērojami, esot jāpiemēro pēc analoģijas un ar tiem jānosaka tās dalībvalsts tiesību akti, kurā darba devējs ir reģistrēts, kā Tiesa jau ir spriedusi 1994. gada 29. jūnija spriedumā Aldewereld (
C‑60/93
,
EU:C:1994:271
) un 2015. gada 19. marta spriedumā Kik (
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
) attiecībā uz noteikumiem Padomes Regulā (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 118/97 (1996. gada 2. decembris), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 647/2005 (2005. gada 13. aprīlis) (
OV 2005, L 117, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”). Taču minētā tiesa uzskata, ka ar Regulu Nr. 883/2004 izveidotā kolīziju normu sistēma ir pilnīgāka un tajā nav nepilnību, tādēļ šajā gadījumā uz minēto judikatūru nebūtu jābalstās.
Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka pastāv šaubas par Regulas Nr. 883/2004 noteikumu interpretāciju attiecībā uz piemērojamo tiesību aktu noteikšanu tādā situācijā, kāda ir pamatlietā.
Ņemot vērā šos apsvērumus,
Hoge Raad der Nederlanden
(Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Kuras dalībvalsts tiesību akti atbilstoši Regulai Nr. 883/2004 ir uzskatāmi par piemērojamiem tiesību aktiem šajā lietā, kurā ieinteresētā persona: a) dzīvo Latvijā, b) ir Latvijas valstspiederīgā, c) strādā pie Nīderlandē reģistrēta darba devēja, d) strādā par jūrnieku, e) savu darbu veic uz kuģa, kas kuģo ar Bahamu salu karogu, un f) šo darbu veic ārpus Eiropas Savienības teritorijas?”
Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda situācija kā pamatlietā, kurā persona, strādājot par jūrnieku pie dalībvalstī reģistrēta darba devēja uz kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu ārpus Eiropas Savienības teritorijas, ir saglabājusi savu dzīvesvietu savā izcelsmes dalībvalstī, ietilpst minētās tiesību normas piemērošanas jomā un tādējādi piemērojamie valsts tiesību akti ir šīs personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti.
Vispirms jāatgādina, ka, kolīdz persona ietilpst Regulas Nr. 883/2004 piemērojamības personām jomā, kā tā definēta minētās regulas 2. pantā, šīs regulas 11. panta 1. punktā ietvertais noteikums par tikai vienas dalībvalsts tiesību aktu piemērošanu ir principā atbilstīgs un piemērojamie valsts tiesību akti ir tie, kas noteikti atbilstoši šīs regulas II sadaļas noteikumiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 19. marts, Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
,
47.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2018. gada 25. oktobris, Walltopia,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka pamatlietā aplūkotajā laikposmā SF, saglabājot savu dzīvesvietu savā izcelsmes dalībvalstī, proti, Latvijā, strādāja par jūrnieku pie darba devēja, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī, proti, Nīderlandē, uz kuģa, kurš kuģo ar trešās valsts karogu ārpus Savienības teritorijas.
Šajā ziņā Tiesa ir jau nospriedusi, ka ar to vien, ka darba ņēmēja darbības tiek veiktas ārpus Savienības teritorijas, nav pietiekami, lai izslēgtu Savienības tiesību noteikumu par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, it īpaši Regulas Nr. 883/2004, piemērošanu, ja darba attiecībām saglabājas pietiekami cieša saikne ar šo teritoriju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 19. marts, Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar Tiesas judikatūru šāda pietiekami cieša saikne starp attiecīgajām darba attiecībām un Savienības teritoriju izriet tostarp no apstākļa, ka Savienības pilsoni, kas dzīvo dalībvalstī, darbā ir pieņēmis citā dalībvalstī reģistrēts uzņēmums, kura labā viņš veic savu darbu (spriedums, 2015. gada 19. marts, Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
,
43.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Kā ir norādījusi iesniedzējtiesa, no tā izriet, ka, lai gan šajā gadījumā SF veica darbu ārpus Savienības teritorijas, attiecīgās darba attiecības saglabā pietiekami ciešu saikni ar šo teritoriju, jo attiecīgajā laikposmā SF bija saglabājis savu dzīvesvietu Latvijā un viņa darba devēja reģistrācijas vieta bija Nīderlandē.
Tāda situācija kā pamatlietā līdz ar to ir jāuzskata par ietilpstošu Regulas Nr. 883/2004 piemērošanas jomā, un tādēļ pamatlietā piemērojamie valsts tiesību akti ir jānosaka atbilstoši minētās regulas II sadaļas noteikumiem.
Šajā gadījumā nav strīda par to, ka uz SF neattiecas Regulas Nr. 883/2004 īpašie noteikumi, kuri paredzēti 12.–16. pantā un attiecas uz nosūtītām personām, personām, kas veic darbību divās vai vairāk dalībvalstīs, personām, kas ir izvēlējušās brīvprātīgu vai fakultatīvu apdrošināšanu, vai arī uz Eiropas iestāžu palīgdarbiniekiem.
Uz ieinteresēto personu nevar attiecināt arī situācijas, kuras paredzētas Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta a)–d) apakšpunktā un attiecas uz personām, kas veic darbību nodarbinātas personas statusā kādā dalībvalstī, ierēdņiem, personām, kas saņem bezdarbnieka pabalstus, vai arī personām, kas pirmo reizi vai no jauna iesauktas dienēt kādas dalībvalsts bruņotajos spēkos vai civildienestā.
Turklāt uz SF, kas strādāja par jūrnieku uz kuģa, kurš kuģo ar trešās valsts karogu, neattiecas arī vispārējais noteikums, kas ietverts Regulas Nr. 883/2004 11. panta 4. punktā, kurā attiecībā uz jūrniekiem ir noteikti karoga dalībvalsts tiesību akti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 19. marts, Kik,
C‑266/13
,
EU:C:2015:188
,
56.
punkts).
Jautājumā par to, vai Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir piemērojams tādā situācijā kā pamatlietā, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un mērķi, kas ir izvirzīti tiesiskajā regulējumā, kurā šī norma ir ietverta (spriedumi, 2014. gada 15. oktobris, Hoštická u.c.,
C‑561/13
,
EU:C:2014:2287
,
29.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2018. gada 19. septembris, González Castro,
C‑41/17
,
EU:C:2018:736
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra), šīs tiesību normas rašanās arī var būt viens no tās interpretācijas elementiem (spriedums, 2013. gada 3. oktobris, Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
50.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
No Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkta teksta izriet, ka “katra persona, uz ko neattiecas a)–d) apakšpunkts, ir pakļauta dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, neierobežojot citus šās regulas noteikumus, kas viņai garantē pabalstus, ko nosaka vienas vai vairāku citu dalībvalstu tiesību akti”.
Kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 34. un 35. punktā, no šīs tiesību normas gramatiskās analīzes izriet, ka Savienības likumdevējs ir lietojis vispārīgus terminus, it īpaši izteicienus “katra persona”, kā arī “neierobežojot citus šās regulas noteikumus”, lai piešķirtu šim 11. panta 3. punkta e) apakšpunktam tādas sistēmu noslēdzošās tiesību normas raksturu, ko piemēro visām personām, kuras atrodas situācijā, kas nav īpaši regulēta citās minētās regulas tiesību normās, un ieviestu pilnīgu piemērojamo tiesību aktu noteikšanas sistēmu.
Turklāt šīs tiesību normas tekstā nav paredzēti nekādi tās piemērošanas jomas ierobežojumi attiecībā uz ekonomiski neaktīvām personām.
Attiecībā uz mērķiem, kas izvirzīti Regulā Nr. 883/2004, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Regulas Nr. 883/2004 II sadaļas, kurā ietilpst tās 11.–16. pants, noteikumi veido pilnīgu un vienotu kolīziju normu sistēmu un ka šo normu mērķis ir ne tikai izvairīties no vienlaicīgas vairāku valstu tiesību aktu piemērošanas, bet arī novērst to, ka personām, kuras ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, tiktu liegta aizsardzība sociālā nodrošinājuma jomā tādēļ, ka nav tiesību aktu, kuri būtu tām piemērojami (spriedumi, 2016. gada 14. jūnijs, Komisija/Apvienotā Karaliste,
C‑308/14
,
EU:C:2016:436
,
64.
punkts, kā arī 2018. gada 25. oktobris, Walltopia,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
,
41.
punkts un tajā minētā judikatūra).
It īpaši attiecībā uz Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punktu Tiesa ir nospriedusi, ka šīs tiesību normas mērķis – ievērojot šīs regulas 12.–16. pantu – ir noteikt valsts tiesību aktus, kuri ir piemērojami personām kādā no 11. panta 3. punkta a)–e) apakšpunktā minētajām situācijām (spriedums, 2018. gada 25. oktobris, Walltopia,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
,
43.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Patiešām, Tiesa ir nospriedusi, ka Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir piemērojams tostarp ekonomiski neaktīvām personām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 14. jūnijs, Komisija/Apvienotā Karaliste,
C‑308/14
,
EU:C:2016:436
,
63.
punkts).
Taču, kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 44. un 45. punktā, Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkta šaura interpretācija, kas ierobežo šīs tiesību normas piemērošanas jomu vienīgi ar ekonomiski neaktīvām personām, varētu liegt personām, uz kurām neattiecas šī 11. panta 3. punkta a)–d) apakšpunktos minētie gadījumi, ne arī citas Regulas Nr. 883/2004 tiesību normas, aizsardzību sociālā nodrošinājuma jomā tādēļ, ka nav tiesību aktu, kuri būtu tām piemērojami.
Attiecībā uz Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkta rašanos, kam ir Regulā Nr. 1408/71 ietverto noteikumu modernizēšanas un vienkāršošanas konteksts, ir jānorāda, kā to ģenerāladvokāts ir izklāstījis secinājumu 49. punktā, ka ar šo noteikumu ir aizstāts Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta f) apakšpunkts, kurā bija paredzēts, ka “tāda persona, uz kuru vairs neattiecas kādas dalībvalsts tiesību akti, ja uz viņu nekļūst piemērojami citas dalībvalsts tiesību akti saskaņā ar kādu no iepriekšējos apakšpunktos izklāstītajiem noteikumiem vai saskaņā ar kādu no izņēmumiem vai īpašajiem noteikumiem, kas izklāstīti 14. līdz 17. pantā, ir pakļauta tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā tā dzīvo”.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 1408/71 13. pants, it īpaši tā 2. punkta f) apakšpunkts, ir interpretēts plaši, lai ar tiesisko regulējumu, kurā tas ietverts, sasniegto izvirzīto mērķi – novērst to, ka personām, kuras ietilpst šī regulas piemērošanas jomā, tiktu liegta aizsardzība sociālā nodrošinājuma jomā tādēļ, ka nav tiesību aktu, kuri būtu tām piemērojami (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1998. gada 11. jūnijs, Kuusijärvi,
C‑275/96
,
EU:C:1998:279
,
40.
punkts).
Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunktam ir tāds pats mērķis, un, ciktāl šī tiesību norma ir formulēta plašāk nekā Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta f) apakšpunkts – jo tā tieši attiecas uz personām, kas atrodas situācijā, uz kuru neattiecas pārējie minētās regulas noteikumi –, tā nevar tikt interpretēta šauri.
Tādēļ Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams visām personām, kas nav minētas šīs tiesību normas a)–d) apakšpunktā, nevis tikai ekonomiski neaktīvām personām.
Kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 50. punktā, šo interpretāciju nevar likt apšaubīt Komisijas paskaidrojumi, kas minēti šī sprieduma 14. punktā, un Praktiskās pamatnostādnes par piemērojamiem tiesību aktiem Eiropas Savienībā (ES), Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) un Šveicē, kuras izstrādāja un apstiprināja Administratīvā komisija sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai un kuras tika publicētas 2013. gada decembrī. Proti, pat ja šie dokumenti ir instrumenti, ko var izmantot Regulas Nr. 883/2004 interpretācijā, tiem nav saistoša spēka un tāpēc tie nevar būt saistoši Tiesai šīs regulas interpretācijā.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, tādu situāciju kā pamatlietā reglamentē Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts, kurā ir paredzēts, ka piemērojamie valsts tiesību akti ir ieinteresētās personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti.
Šo konstatējumu nevar atspēkot ar Nīderlandes valdības tiesas sēdē norādīto apstākli, ka dažās dalībvalstīs ieinteresētās personas piesaiste valsts sociālā nodrošinājuma sistēmai ir atkarīga no nosacījuma par darbības veikšanu nodarbinātas personas statusā to teritorijā un tāpēc tādā situācijā kā pamatlietā ieinteresētā persona varētu tikt nepiesaistīta sociālā nodrošinājuma sistēmai un tai varētu tikt liegta sociālā aizsardzība.
Šajā gadījumā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka ieinteresētās personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktos būtu paredzēts tāds nosacījums.
Katrā ziņā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet – lai gan katras dalībvalsts tiesību aktos ir jāparedz nosacījumi, ar kādiem ir tiesības pievienoties sociālā nodrošinājuma sistēmai, dalībvalstīm, paredzot šos nosacījumos, tomēr ir jāievēro spēkā esošās Savienības tiesību normas. Konkrēti, Regulā Nr. 883/2004 paredzētās kolīziju normas dalībvalstīm ir saistošas, un tāpēc tās nevar noteikt, cik lielā mērā ir piemērojami to tiesību akti vai citas dalībvalsts tiesību akti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 25. oktobris, Walltopia,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
,
47.
un
48.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Līdz ar to tiesību pievienoties sociālā nodrošinājuma sistēmai nosacījumi nevar radīt tādas sekas, ka no attiecīgo tiesību aktu piemērošanas jomas tiek izslēgtas personas, kurām šie tiesību akti ir piemērojami, pamatojoties uz Regulu Nr. 883/2004 (spriedums, 2018. gada 25. oktobris, Walltopia,
C‑451/17
,
EU:C:2018:861
,
49.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda situācija kā pamatlietā, kurā persona, strādājot par jūrnieku pie dalībvalstī reģistrēta darba devēja uz kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu ārpus Eiropas Savienības teritorijas, ir saglabājusi savu dzīvesvietu savā izcelsmes dalībvalstī, ietilpst minētās tiesību normas piemērošanas jomā un tādējādi piemērojamie valsts tiesību akti ir šīs personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 465/2012 (2012. gada 22. maijs), 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda situācija kā pamatlietā, kurā persona, strādājot par jūrnieku pie dalībvalstī reģistrēta darba devēja uz kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu ārpus Eiropas Savienības teritorijas, ir saglabājusi savu dzīvesvietu savā izcelsmes dalībvalstī, ietilpst minētās tiesību normas piemērošanas jomā un tādējādi piemērojamie valsts tiesību akti ir šīs personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.