CELEX: 62019CJ0579
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Sveikatos apsauga
Reglamentas (EB) Nr. 854/2004
5 straipsnio 2 dalis
Reglamentas (EB) Nr. 882/2004
54 straipsnio 3 dalis
Gyvūninės kilmės maisto produktų higienos reikalavimai
Skerdenos ir skerdenos dalių patikrinimas po skerdimo
Oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas
Ženklinimas sveikumo ženklu
Atsisakymas
Mėsa, paskelbta netinkama žmonėms vartoti
Teisė apskųsti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą
Veiksminga teisminė gynyba
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 854/2004, nustatančio specialiąsias gyvūninės kilmės produktų, skirtų vartoti žmonėms, oficialios kontrolės taisykles (
OL L 139, 2004, p. 206
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 45 t., p. 75), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 882/2004 (
OL L 165, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 45 t., p. 200), 5 straipsnio 2 punkto ir Reglamento Nr. 882/2004 išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Association of Independent Meat Suppliers
ir
Cleveland Meat Company Ltd
(toliau – CMC) ir
Food Standards Agency
(Maisto standartų agentūra, Jungtinė Karalystė) ginčą dėl procedūros, taikytinos oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui priėmus sprendimą atsisakyti CMC priklausančią skerdeną paženklinti sveikumo ženklu, taip šią skerdeną paskelbiant netinkama žmonėms vartoti, todėl ji turi būti sunaikinta.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Susitarimas dėl išstojimo
2020 m. sausio 30 d. Sprendimu (ES) 2020/135 dėl Susitarimo dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos sudarymo (
OL L 29, 2020, p. 1
; toliau – Susitarimas dėl išstojimo) Europos Sąjungos Taryba Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos vardu patvirtino prie šio sprendimo pridedamą Susitarimą dėl išstojimo.
Susitarimo dėl išstojimo 86 straipsnio „Nebaigtos nagrinėti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo bylos“ 2 ir 3 dalyse nustatyta:
„2.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismas toliau turi jurisdikciją Jungtinės Karalystės teismų prašymu priimti prejudicinį sprendimą, jei prašymas pateiktas iki pereinamojo laikotarpio pabaigos.
3.   Šiame skyriuje laikoma, kad byla iškelta Europos Sąjungos Teisingumo Teisme ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas tuo momentu, kai <…> Teisingumo Teismo <…> kanceliarija užregistravo dokumentą, kuriuo pradedama byla.“
Pagal Susitarimo dėl išstojimo 126 straipsnį pereinamasis laikotarpis prasidėjo šio susitarimo įsigaliojimo dieną ir baigėsi 2020 m. gruodžio 31 d.
Reglamentas (EB) Nr. 178/2002
2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (
OL L 31, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), 2 ir 10 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(2)
Įgyvendinant Bendrijos politiką, turėtų būti užtikrintas aukštas žmonių gyvenimo ir sveikatos lygis.
<…>
(10)
Patirtis parodė, jog norint užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą bei apsaugoti žmonių sveikatą, būtina imtis priemonių, kurių tikslas – garantuoti, kad į rinką nepatektų nesaugus maistas ir kad būtų sukurtos maisto saugos problemų atpažinimo ir reagavimo į jas sistemos. Turėtų būti nagrinėjami ir kiti su maisto sauga susiję klausimai.“
Šio reglamento 14 straipsnio 1, 2 ir 5 dalys suformuluotos taip:
„1.   Nesaugus maistas į rinką nepateikiamas.
2.   Maistas laikomas nesaugus, jei manoma, kad jis:
a)
kenkia sveikatai;
b)
netinka žmonėms vartoti.
<…>
5.   Nustatant, ar maistas netinkamas žmonėms vartoti, atsižvelgiama į tai, ar jis nepriimtinas dėl jo numatytos paskirties, užterštumo ar dėl pašalinių medžiagų, puvimo, gedimo ar irimo.“
Reglamentas (EB) Nr. 853/2004
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 853/2004, nustatančio konkrečius gyvūninės kilmės maisto produktų higienos reikalavimus (
OL L 139, 2004, p. 55
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 45 t., p. 14), 5 straipsnio „Sveikumo ir identifikavimo žymėjimas“ 1 dalyje nustatyta:
„Maisto tvarkymo subjektai gyvūninės kilmės produkto, sutvarkyto pagal 4 straipsnio 2 dalį patvirtintinoje įmonėje, nepateikia į rinką, jeigu produktas:
a)
nepažymėtas pagal Reglamentą (EB) Nr. 854/2004 taikomu sveikumo ženklu; arba
b)
tuo atveju, jei tas reglamentas nenumato, kad būtina žymėti sveikumo ženklu, nepažymėtas pagal šio reglamento II priedo I skirsnį privalomu identifikavimo ženklu.“
Reglamentas (EB) Nr. 854/2004
Reglamento Nr. 854/2004 1, 2, 4, 6 ir 9 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)
[2004 m. balandžio 29 d.] Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 852/2004 [dėl maisto produktų higienos (
OL L 139, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 34 t., p. 319),] nustato bendruosius higienos reikalavimus, skirtus visiems maisto produktams, o Reglamentas [Nr. 853/2004] nustato specialiuosius higienos reikalavimus, skirtus gyvūninės kilmės produktams.
(2)
Specialiosios gyvūninės kilmės produktų, skirtų vartoti žmonėms, oficialios kontrolės taisyklės yra reikalingos, atsižvelgiant į ypatingus aspektus, susijusius su tokiais produktais.
<…>
(4)
Oficiali gyvūninės kilmės produktų kontrolė turėtų apimti visus aspektus, kurie yra svarbūs siekiant užtikrinti visuomenės sveikatos apsaugą ir tam tikrais atvejais gyvūnų sveikatos apsaugą ir gerovę. <…>
<…>
(6)
Oficialios kontrolės pobūdis ir intensyvumas turėtų būti paremtas visuomenės sveikatai pavojų keliančių veiksnių, tam tikrais atvejais gyvūnų sveikatos ir gerovės, atliktų procedūrų pobūdžio ir efektyvumo bei konkretaus maisto tvarkymo subjekto įvertinimu.
<…>
(9)
Atsižvelgiant į jų ypatingą patirtį, tikslinga, kad oficialiai paskirti veterinarijos gydytojai atliktų auditą ir patikrinimus skerdyklose, medžiojamų gyvūnų mėsos tvarkymo įmonėse ir tam tikrose pjaustymo įmonėse. Valstybėms narėms turėtų būti suteikta teisė nuspręsti, kurie darbuotojai labiausiai tinka atlikti auditą ir patikrinimus kitokiose įmonėse.“
Reglamento Nr. 854/2004 1 straipsnio 1, 1a ir 3 dalyse numatyta:
„1.   Šis reglamentas nustato specialias gyvūninės kilmės produktų, skirtų vartoti žmonėms, oficialios kontrolės taisykles.
1a.   Šis reglamentas taikomas papildomai prie <…> Reglamento [Nr. 882/2004].
<…>
3.   Remiantis šiuo reglamentu, oficiali kontrolė nepažeidžia maisto tvarkymo subjektų pagrindinės teisinės atsakomybės už maisto saugą, nustatytos <…> Reglamentu Nr. [178/2002], ir bet kokios civilinės ar baudžiamosios atsakomybės už jų įsipareigojimų sulaužymą.“
Reglamento Nr. 854/2004 2 straipsnio 1 dalies c, f ir g punktuose nustatyta:
„1.   Šiame reglamente naudojami tokie apibrėžimai:
c)
„kompetentinga institucija“ – tai pagrindinė valstybės narės institucija, kompetentinga atlikti veterinarinius patikrinimus, arba bet kuri institucija, kuriai pagrindinė valstybės narės institucija yra perleidusi savo įgaliojimus;
f)
„oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas“ – tai veterinarijos gydytojas, pagal šį reglamentą turintis atitinkamą kompetenciją ir paskirtas kompetentingos institucijos;
g)
„įgaliotasis veterinarijos gydytojas“ – tai veterinarijos gydytojas, paskirtas kompetentingos institucijos atlikti jos vardu konkrečią oficialią kontrolę įmonėse.“
Šio reglamento 4 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, jog maisto tvarkymo subjektai suteiks bet kokią reikalingą pagalbą, kad kompetentingų institucijų vykdoma oficiali kontrolė būtų veiksminga.
Ypač jos:
–
suteikia leidimą patikrinti visus pastatus, patalpas, įrangą ar kitą infrastruktūrą;
–
pateikia dokumentus ir įrašus, kaip to reikalauja šis reglamentas ar kompetentinga institucija, siekianti įvertinti situaciją.
2.   Kompetentinga institucija vykdo oficialią kontrolę, siekdama įvertinti, ar maisto tvarkymo subjektai laikosi reikalavimų, nustatytų:
a)
Reglamente (EB) Nr. 852/2004;
b)
Reglamente (EB) Nr. 853/2004;
bei
c)
[2002 m. spalio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos] reglamente (EB) Nr. 1774/2002[, nustatančiame sveikatos taisykles gyvūninės kilmės šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms (
OL L 273, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., t. 37, p. 92)].
3.   1 dalyje paminėta kontrolė apima:
a)
geros higienos praktikos, rizikos veiksnių analizės ir svarbių valdymo taškų (RVASVT) sistema paremtų procedūrų auditą;
b)
5–8 straipsniuose apibrėžtą oficialią kontrolę;
bei
c)
bet kokius specialius audito uždavinius, apibrėžtus prieduose.
4.   Vykdant geros higienos praktikos auditą patikrinama, ar maisto tvarkymo subjektai nuolat ir tinkamai taiko nustatytas procedūras, ypač:
a)
patikrinamas informacijos pateikimas maisto grandinėje;
b)
patalpų ir įmonės įrengimas ir priežiūra;
c)
ikioperacinė, operacinė ir pooperacinė higiena;
d)
asmens higiena;
e)
mokymai higienos ir darbo procedūrų klausimais;
f)
parazitų kontrolė;
g)
vandens kokybė;
h)
temperatūros kontrolė;
bei
i)
maisto įvežimo ir išvežimo iš įmonės bei lydinčių dokumentų kontrolė.
5.   Vykdant RVASVT sistema paremtų procedūrų auditą, patikrinama, ar maisto tvarkymo subjektai nuolat ir tinkamai taiko šias procedūras, ypač atsižvelgiant į tai, ar šios procedūros užtikrina Reglamento (EB) Nr. 853/2004 II priedo II skirsnyje apibrėžtas garantijas. Ypač tikrinama, ar procedūros, kiek galima geriau, užtikrina, kad gyvūninės kilmės produktai:
a)
atitiktų Bendrijos teisės aktuose nustatytus mikrobiologinius kriterijus;
b)
atitiktų Bendrijos teisės aktus, reglamentuojančius medžiagų likučius, teršalus ir uždraustas medžiagas;
bei
c)
neturėtų savyje pašalinių medžiagų ar būtų susiję su kitais rizikos veiksniais.
Jeigu, vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 852/2004 5 straipsniu, maisto tvarkymo subjektas nenustato savo procedūrų, o taiko procedūras, apibrėžtas RVASVT sistemos principų taikymo vadovuose, auditas taip pat turėtų įvertinti tinkamą šių vadovų naudojimą.
6.   Įvertinimas, ar laikomasi Reglamente (EB) Nr. 853/2004 nustatytų reikalavimų dėl identifikavimo ženklų naudojimo, vykdomas tose įmonėse, kurios buvo patvirtintos vadovaujantis šiuo reglamentu, įskaitant kitų atsekamumo reikalavimų įvertinimą.
7.   3 ir 4 dalyse nurodytas audito užduotis oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas vykdo skerdyklose, medžiojamų gyvūnų mėsos tvarkymo įmonėse ir pjaustymo įmonėse, tiekiančiose į rinką šviežią mėsą.
8.   Vykdydama auditą, kompetentinga institucija ypač siekia:
a)
nustatyti, ar įmonės darbuotojai ir jų veikla visose gamybos stadijose atitinka reglamento reikalavimus, nustatytus 1 dalies a ir b punktuose. Vykdydama auditą, kompetentinga institucija gali atlikti darbo įvertinimą, siekdama nustatyti, ar darbuotojų darbas atitinka keliamus reikalavimus;
b)
įvertinti atitinkamus maisto tvarkymo subjekto įrašus;
c)
prireikus paimti mėginius laboratorinei analizei atlikti;
bei
d)
įtvirtinti dokumentuose faktus, į kuriuos buvo atsižvelgta, bei audito išvadas.
9.   Atskirų įmonių audito pobūdis ir intensyvumas priklauso nuo nustatytų rizikos veiksnių. Šiuo tikslu kompetentinga institucija nuolat vertina:
a)
su visuomenės ir tam tikrais atvejais gyvūnų sveikata susijusius rizikos veiksnius;
b)
gyvūnų gerovę skerdyklose;
c)
įvykdytų procedūrų pobūdį ir efektyvumą;
bei
d)
ankstesnius įrašus apie tai, kaip maisto tvarkymo subjektas laikosi maistą reglamentuojančių teisės aktų.“
Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnis suformuluotas taip:
„Valstybės narės užtikrina, kad oficiali šviežios mėsos kontrolė būtų vykdoma vadovaujantis I priedu.
1.
Oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas vykdo patikrinimą skerdyklose, medžiojamų gyvūnų mėsos tvarkymo įmonėse ir pjaustymo įmonėse, tiekiančiose šviežią mėsą į rinką vadovaudamasis I priedo I skirsnio II skyriuje apibrėžtais bendraisiais reikalavimais ir IV skirsnyje apibrėžtais specialiaisiais reikalavimais, ypač taikomais:
a)
informacijos pateikimui maisto grandinėje;
b)
patikrinimui prieš skerdimą;
c)
gyvūnų gerovei;
d)
patikrinimui po skerdimo;
e)
nurodytoms pavojingoms medžiagoms ir kitiems gyvūninės kilmės šalutiniams produktams;
bei
f)
laboratorinei analizei.
2.
Naminių kanopinių, ūkiuose auginamų laukinių žinduolių, išskyrus kiškius, laisvėje gyvenančių stambiųjų laukinių gyvūnų skerdenų, taip pat skerdenų pusių, ketvirčių ir pjausnių, gautų atskiriant skerdenų puses į tris didmeninei prekybai skirtus pjausnius, veterinarinis ženklinimas vykdomas skerdyklose ir medžiojamų gyvūnų tvarkymo įmonėse vadovaujantis I priedo I skirsnio III skyriuje. Oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas uždeda arba prižiūri, kaip uždedami veterinariniai žymenys, jeigu oficialios kontrolės metu nebuvo nustatyti jokie trūkumai, kurie mėsą daro netinkama žmonėms vartoti.
3.
Atlikęs 1 ir 2 dalyse paminėtą kontrolę, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas imasi atitinkamų priemonių, nurodytų I priedo II skirsnyje, ypač dėl:
a)
patikrinimo rezultatų pranešimo;
b)
sprendimų dėl informacijos pateikimo maisto grandinėje;
c)
sprendimų dėl gyvų gyvūnų;
d)
sprendimų dėl gyvūnų gerovės;
bei
e)
sprendimų dėl mėsos.
4.
Oficialiai paskirti padėjėjai gali padėti oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui atlikti oficialią kontrolę pagal I priedo I ir II skirsnius, kaip nurodyta I skyriaus III skirsnyje. Šiuo atveju jie dirba kaip nepriklausoma grupė.
5.
a)
Valstybės narės užtikrina, kad būtų pakankamai darbuotojų, galinčių I priede nustatytus oficialią kontrolę atlikti III skirsnio II skyriuje nurodytu dažnumu.
b)
Siekiant nustatyti, kiek darbuotojų turi būti konkrečios skerdyklos skerdimo linijoje, taikoma rizikos analizė. Dalyvaujančių darbuotojų skaičių nustato kompetentinga institucija, laikydamasi visų šio reglamento reikalavimų.
6.
a)
Remiantis I priedo II skirsnio III skyriaus A dalimi, vykdant paukštienos ir kiškienos gamybos oficialią kontrolę, valstybės narės gali leisti skerdyklos darbuotojams padėti ir, prižiūrint oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui, atlikti kai kurias oficialiai kontrolei nustatytas užduotis. Šiuo atveju jos užtikrina, kad šie darbuotojai:
i)
turėtų reikiamą kvalifikaciją ir būtų tinkamai apmokyti vadovaujantis tomis nuostatomis;
ii)
veiktų nepriklausomai nuo gamyba užsiimančių darbuotojų;
ir
iii)
apie bet kokius trūkumus praneštų oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui.
b)
Valstybės narės taip pat gali leisti skerdyklose dirbantiems darbuotojams atlikti konkrečius mėginių atrankos ir tyrimo darbus, vadovaujantis I priedo II skirsnio III skyriaus B dalimi.
7.
Valstybės narės užtikrina, kad oficialiai paskirti veterinarijos gydytojai ir oficialiai paskirti padėjėjai turėtų reikiamą kvalifikaciją ir būtų tinkamai apmokyti vadovaujantis I priedo III skirsnio IV skyriumi.“
Šio reglamento I priedo I skirsnio III skyriaus „Ženklinimas sveikumo ženklu“ 1 ir 2 punktuose nustatyta:
„1.
Oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi prižiūrėti veterinarinį ženklinimą ir naudojamus žymenis.
2.
Oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi ypač užtikrinti, kad:
a)
sveikumo ženklas būtų dedamas tik gyvūnams <…>, patikrintiems prieš skerdimą pagal šį Reglamentą ir po skerdimo bei nesant priežasčių, leidžiančių mėsą paskelbti netinkama vartoti žmonėms. <…>
<…>“
Reglamento Nr. 854/2004 I priedo III skirsnio IV skyriaus „Profesinė kvalifikacija“ A punkte nustatyta:
„Oficialiai paskirti veterinarijos gydytojai
1.
Kompetentinga institucija gali paskirti oficialiai paskirtais veterinarijos gydytojais tik tuos veterinarijos gydytojus, kurie išlaikė testą, parengtą laikantis 2 dalies reikalavimų.
2.
Šį testą turi parengti kompetentinga institucija. Testas turi leisti nustatyti, ar veterinarijos gydytojo žinios apie toliau nurodytus dalykus yra pakankamos, atsižvelgiant į jo (jos) išsilavinimą ir kvalifikaciją:
a)
nacionalinius ir Bendrijos teisės aktus, reglamentuojančius veterinarinius visuomenės sveikatos, maisto saugos, gyvūnų sveikatos, gyvūnų gerovės ir medikamentų klausimus;
b)
bendrosios žemės ūkio politikos principus, rinkos priemones, eksporto kompensacijas ir kovą su apgaulėmis, taip pat pasauliniu mastu <…>
c)
maisto apdorojimo ir maisto technologijos principus;
d)
geros gamybos praktikos ir kokybės valdymo principus, koncepcijas ir metodus;
<…>
g)
rizikos analizės principus, koncepcijas ir metodus;
h)
RVASVT sistemos principus, koncepcijas ir metodus, RVASVT sistemos naudojimą visoje maisto grandinėje;
i)
žmonių sveikatai maisto sukelto pavojaus prevenciją ir kontrolę;
<…>
o)
informacines ir komunikacijų technologijas, susijusias su visuomenės sveikatos veterinariniais aspektais;
<…>
u)
atsargumo principą ir vartotojų skundus;
v)
darbuotojų, dirbančių gamyboje, apmokymus.
<…>
<…>
5.
Siekdamas nuolat atnaujinti savo žinias ir neatsilikti nuo pažangiausių technologijų, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi dalyvauti tęstiniuose mokymuose ir susipažinti su profesine literatūra. Jeigu gali, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi dalyvauti kasmetiniuose tęstiniuose mokymuose.
6.
Veterinarijos gydytojai, paskirti oficialiai paskirtais veterinarijos gydytojais, turi tinkamai išmanyti 2 dalyje nurodytus dalykus. Prireikus jie turi įgyti šias žinias dalyvaudami tęstiniuose mokymuose. Šiuo atžvilgiu kompetentinga institucija turi imtis atitinkamų priemonių.
<…>“
Reglamentas Nr. 882/2004
Reglamento Nr. 882/2004 1, 41 ir 43 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)
Maistas ir pašarai turi būti saugūs ir sveiki. Bendrijos teisės aktai pateikia rinkinį taisyklių, užtikrinančių, kad šis tikslas būtų pasiektas. Šios taisyklės taikomos pašarų ir maisto gamybai ir pateikimui į rinką.
<…>
(41)
Pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų ir gyvūnų sveikatos bei gyvūnų gerovės teisės aktų pažeidimai gali kelti grėsmę žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ir gyvūnų gerovei. <…>
<…>
(43)
Operatoriams reikia palikti teisę apskųsti sprendimus, kuriuos kompetentingos institucijos priima, atlikusios oficialią kontrolę, bei informuoti juos apie šią teisę.“
Šio reglamento 1 straipsnyje nustatyta:
„1.   Šis reglamentas pateikia bendras taisykles, pagal kurias atliekama oficiali kontrolė, siekiant nustatyti, ar laikomasi nustatytų taisyklių, kuriomis visų pirma siekiama:
a)
užkirsti kelią tiesiogiai ar per aplinką atsirasti pavojui žmonėms ir gyvūnams, likviduoti šį pavojų arba jį sumažinti iki priimtino laipsnio;
ir
b)
garantuoti teisingą pašarų ir maisto prekybos praktiką ir ginti vartotojų interesus, įskaitant pašarų ir maisto ženklinimą ir kitas vartotojų informavimo priemones.
2.   Šis reglamentas netaikomas oficialiai kontrolei, kurios metu įvertinama, ar laikomasi žemės ūkio produktų bendros rinkos organizavimo taisyklių.
3.   Šis reglamentas nepažeidžia konkrečių Bendrijos nuostatų dėl oficialios kontrolės.
4.   Pagal šį reglamentą atliekama oficiali kontrolė nepažeidžia pašarų ir maisto verslo operatorių pirminės teisinės pareigos užtikrinti pašarų ir maisto saugą, kaip apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 178/2002, bei bet kurios civilinės ar baudžiamosios atsakomybės už jų pareigų pažeidimą.“
Reglamento Nr. 882/2004 2 straipsnyje numatyta:
„Šiame reglamente taikomos Reglamento (EB) Nr. 178/2002 2 ir 3 straipsniuose pateiktos sąvokos.
Taip pat taikom[os] ši[os] sąvokos:
1)
oficiali kontrolė – tai bet kokios formos kontrolė, kurią atlieka kompetentinga institucija ar Bendrija, siekdama įvertinti atitikimą pašarus ir maistą reglamentuojantiems teisės aktams, gyvūnų sveikatos ir gyvūnų gerovės taisyklėms;
<…>
4)
kompetentinga institucija – tai valstybės narės centrinė institucija, kompetentinga organizuoti oficialią kontrolę, arba bet kuri kita institucija, kuriai ši kompetencija buvo suteikta; tam tikrais atvejais ši sąvoka taip pat apima trečiosios šalies atitinkamą instituciją;
5)
kontrolės institucija – tai nepriklausoma trečioji šalis, kuriai kompetentinga institucija yra perdavusi tam tikras kontrolės užduotis;
<…>
10)
neatitik[tis] – tai neatitik[tis] pašarus ar maistą reglamentuojantiems teisės aktams ir gyvūnų sveikatos bei gerovės apsaugos taisyklėms;
<…>“
Reglamento Nr. 882/2004 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės paskiria kompetentingas institucijas, atsakingas už šio reglamento tikslų įgyvendinimą ir oficialios kontrolės organizavimą.“
Šio reglamento 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta:
„Pagal straipsnio 2 ir 4 [2–4] dalis kompetentinga institucija gali deleguoti su oficialia kontrole susijusias konkrečias užduotis vienai ar kelioms kontrolės institucijoms.
<…>“
Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnyje „Veiksmai nustačius neatitik[tį] reikalavimams“ nustatyta:
„1.   Nustačiusi neatitik[tį] reikalavimams, kompetentinga institucija imasi veiksmų, siekdama užtikrinti, kad operatorius ištaisytų padėtį. Apsispręsdama, kurių veiksmų imtis, kompetentinga institucija atsižvelgia į neatitik[ties] pobūdį ir į operatoriaus ankstesnių neatitik[čių] reikalavimams istoriją.
2.   Tam tikrais atvejais gali būti taikomos šios priemonės:
a)
sanitarijos procedūrų pritaikymas ar bet kurie kiti veiksmai, kurių, manoma, yra būtina imtis, siekiant užtikrinti pašarų ar maisto saugą, arba atitikimą pašarus ar maistą reglamentuojantiems teisės aktams, gyvūnų sveikatos ar gyvūnų gerovės taisyklėms;
b)
pašarų, maisto ar gyvūnų pateikimo į rinką, importo ar eksporto apribojimas arba uždraudimas;
c)
pašarų ar maisto stebėsena, o prireikus – nurodymas juos atšaukti, išimti iš apyvartos ir (arba) sunaikinti;
d)
leidimas panaudoti pašarus ar maistą ne pirminės jų paskirties, o kitais tikslais;
e)
atitinkamos verslo įmonės ar jos dalies veiklos laikinas sustabdymas arba uždarymas atitinkamam laikotarpiui;
f)
įmonės patvirtinimo laikinas sustabdymas ar panaikinimas;
g)
19 straipsnyje nurodytos priemonės, taikomos siuntoms iš trečiųjų šalių;
h)
bet kuri kita priemonė, kuri[,] kompetentingos institucijos manymu[,] yra tinkama.
3.   Kompetentinga institucija atitinkamam operatoriui ar jo atstovui pateikia:
a)
raštu įformintą pranešimą apie savo sprendimą imtis veiksmų pagal straipsnio 1 dalies nuostatas, kuriame taip pat nurodo šio sprendimo priežastis;
ir
b)
informaciją apie teisę apskųsti šiuo[s] sprendimus bei apie nustatytą apskundimo procedūrą ir terminus.
4.   Tam tikrais atvejais kompetentinga institucija apie savo sprendimą taip pat praneša išsiuntimo valstybės narės kompetentingai institucijai.
5.   Visas pagal šį straipsnį patirtas išlaidas padengia atitinkamas pašarų ir maisto verslo operatorius.“
Jungtinės Karalystės teisė
Pagal
Food Safety Act 1990
(1990 m. Maisto saugos įstatymas, toliau – 1990 m. įstatymas) 8 straipsnio 2 dalį maistas neatitinka maisto saugos reikalavimų, jeigu jis yra nesaugus, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 178/2002 14 straipsnį.
1990 m. įstatymo 9 straipsnyje „Įtariamų maisto produktų patikrinimas ir konfiskavimas“ nustatyta procedūra, taikoma tuomet, kai įgaliotasis kontrolės institucijos, kaip antai Maisto standartų agentūros, pareigūnas, atlikęs patikrinimą, prieina išvados, kad žmonėms vartoti skirti maisto produktai neatitinka maisto saugos reikalavimų.
Šio įstatymo 9 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatyta:
„3.   Įgaliotasis pareigūnas gali:
a)
pateikti už maisto produktus atsakingam asmeniui pranešimą, kad iki šio pranešimo atšaukimo šie maisto produktai arba tam tikra jų dalis:
i)
negali būti skirti žmonėms vartoti;
ir
ii)
neturi būti išvežti arba gali būti išvežti tik į pranešime nurodytą vietą; arba
b)
konfiskuoti aptariamus maisto produktus ir juos išvežti, siekiant kreiptis į taikos teisėją.
Bet kuris asmuo, sąmoningai pažeidęs a punkte nurodyto pranešimo reikalavimus, atsako už pažeidimo padarymą.
4.   Naudodamasis šio straipsnio 3 dalies a punkte jam suteiktais įgaliojimais, įgaliotasis pareigūnas kuo greičiau, tačiau ne vėliau kaip per 21 dieną patikrina, ar atitinkami maisto produktai atitinka maisto saugos reikalavimus, ir:
a)
nustatęs, kad maisto produktai atitinka reikalavimus, atšaukia pranešimą;
b)
nustatęs, kad maisto produktai neatitinka reikalavimų, juos konfiskuoja ir išveža, siekdamas kreiptis į taikos teisėją.“
Šio įstatymo 9 straipsnio 6 ir 7 dalyse nurodyta:
„6.   Jei taikos teisėjas, remdamasis tokiais įrodymais, kuriuos jis laiko tinkamais šios bylos aplinkybėmis, mano, kad jam pagal šį straipsnį vertinti pateikti maisto produktai neatitinka maisto saugos reikalavimų, jis privalo paskelbti šiuos maisto produktus netinkamais vartoti ir nurodyti:
a)
juos sunaikinti arba pašalinti taip, kad jų nebūtų galima suvartoti; ir
b)
maisto produktų savininkui padengti pagrįstas jų sunaikinimo ar pašalinimo išlaidas.
7.   Jei pagal šio straipsnio 3 dalies a punktą pateiktas pranešimas atšaukiamas arba taikos teisėjas, nagrinėjantis bylą pagal šį straipsnį, atsisako paskelbti atitinkamus maisto produktus netinkamais vartoti, už maisto saugą atsakinga institucija atlygina maisto produktų savininkui bet kokį jų vertės sumažėjimą dėl įgaliotojo pareigūno taikytos priemonės.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2014 m. rugsėjo 11 d. CMC už 1361,20 svarą sterlingą (GBP) (apie 1700 EUR) įsigijo gyvą bulių. CMC skerdykloje dirbantis oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas paskelbė bulių tinkamu skersti ir paskyrė jam skerdimo numerį. Paskerdus bulių, mėsos higienos inspektorius atliko skerdenos ir skerdenos dalių patikrinimą ir skerdenos dalyse aptiko tris abscesus. Skerdenos dalis buvo atsisakyta priimti. Tą pačią dieną aptariamą skerdeną patikrino oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas ir, pasitaręs su tuo inspektoriumi, paskelbė skerdeną netinkamą žmonėms vartoti, nes buvo įtarta sepsio forma piemija. Todėl ši skerdena nebuvo paženklinta sveikumo ženklu, patvirtinančiu jos tinkamumą žmonėms vartoti. Vėliau CMC buvo uždrausta parduoti šią skerdeną vadovaujantis
Food Safety and Hygiene (England) Regulations 2013
[2013 m. maisto saugos ir higienos (Anglija) taisyklės] 19 straipsniu.
CMC kreipėsi į kitą veterinarijos gydytoją ir užginčijo oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo pranešimą. Ji teigė, kad, kilus ginčui ir jai atsisakius savanoriškai atiduoti aptariamą skerdeną, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas, remdamasis 1990 m. įstatymo 9 straipsniu, turėjo ją konfiskuoti ir kreiptis į taikos teisėją, kad šis nuspręstų, ar skerdeną reikia paskelbti netinkama žmonėms naudoti. Maisto standartų agentūra, už oficialią kontrolę skerdyklose atsakinga kompetentinga institucija, nusprendė, kad tos procedūros taikyti nereikia, o kadangi šią skerdeną oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas paskelbė netinkama žmonėms vartoti, ji turi būti pašalinta kaip šalutinis gyvūninis produktas.
2014 m. rugsėjo 23 d. oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas, veikdamas Maisto standartų agentūros vardu, įteikė CMC pranešimą, reikalaudamas pašalinti skerdeną kaip šalutinį gyvūninį produktą pagal
Animal By-Products (Enforcement) (England) Regulations 2013
[2013 m. taisyklės dėl šalutinių gyvūninių produktų (vykdymo užtikrinimas) (su naujausiais pakeitimais) (Anglija)] 25 straipsnio 2 dalies a punktą ir 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1069/2009, kuriuo nustatomos žmonėms vartoti neskirtų šalutinių gyvūninių produktų ir jų gaminių sveikumo taisyklės ir panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 1774/2002 (Šalutinių gyvūninių produktų reglamentas) (
OL L 300, 2009, p. 1
). Šiuo pranešimu CMC buvo informuota, kad, neįvykdžius jame išdėstyto reikalavimo, įgaliotasis asmuo gali pašalinti skerdeną CMC sąskaita, o trukdymas įgaliotajam asmeniui vykdyti pranešime nustatytus įpareigojimus reikštų pažeidimą. Tame pačiame pranešime taip pat buvo nurodyta, kad CMC turi teisę apskųsti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą, tuo tikslu per tris mėnesius pateikdama prašymą dėl teisminės kontrolės.
Ieškovės pagrindinėje byloje
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division
[Aukštasis teisingumo teismas (Anglija ir Velsas), Karalienės suolo skyrius, Jungtinė Karalystė] pateikė prašymą dėl teisminės kontrolės, jame visų pirma ginčijo Maisto standartų agentūros teiginį, kad jai nebūtina taikyti 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje nustatytos procedūros, be to, jos nurodė, kad Jungtinė Karalystė privalo numatyti galimybę ginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą dėl mėsos tinkamumo žmonėms vartoti. Jų ieškinys buvo atmestas tiek tame teisme, tiek
Court of Appeal (England & Wales) (Civil division)
[Apeliacinis teismas (Anglija ir Velsas) (Civilinių bylų skyrius), Jungtinė Karalystė]. Todėl jos pateikė skundą
Supreme Court of the United Kingdom
(Jungtinės Karalystės Aukščiausiasis Teismas).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jo nagrinėjamoje byloje kyla trys klausimai.
Pirmasis klausimas susijęs su nacionaline teise, t. y. ar tokiomis aplinkybėmis yra taikytina 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje nustatyta procedūra ir ar oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas arba Maisto standartų agentūra privalo ją taikyti, kai skerdenos savininkas, t. y. skerdyklą eksploatuojantis subjektas, atsisako savanoriškai atiduoti skerdeną, kad šiam subjektui būtų sudaryta galimybė ginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimus, su kuriais šis subjektas nesutinka. Antruoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar šiame straipsnyje numatytos procedūros taikymas yra suderinamas su reglamentais Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 Sąjungos teisėje įtvirtinta tvarka maisto saugos srityje. Trečiuoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar Reglamentu Nr. 882/2004 įpareigojama nustatyti apskundimo procedūrą, ir, jei taip, ar tokiu skundu turėtų būti galima ginčyti visus oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo faktinius pagrindus, ar pakanka labiau apribotos galimybės ginčyti, kai atliekama tokio sprendimo teisminė kontrolė, kaip nurodyta pirma, kad būtų laikomasi šiame reglamente nustatytų reikalavimų.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, nurodo, kad 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje nustatytos procedūros paskirtis nėra apskųsti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo dėl mėsos tinkamumą. Pagal tą procedūrą, jei kontrolės institucijos, pavyzdžiui, Maisto standartų agentūros, įgaliotas pareigūnas mano, kad žmonėms vartoti skirtas maistas neatitinka maisto saugos reikalavimų, jis gali šį maistą konfiskuoti, kad sprendimą dėl maisto priimtų vietinis taikos teisėjas (jis gali būti visuomeninis teisėjas arba teisinę kvalifikaciją turintis apylinkės teismo teisėjas, kuris veikia skerdyklos vietoje ir yra lengvai pasiekiamas bet kuriuo metu). Taikos teisėjas, remdamasis tokiais įrodymais, kuriuos laiko tinkamais, gali paskelbti aptariamą skerdeną neatitinkančia žmonėms vartoti nustatytų reikalavimų ir nurodyti ją sunaikinti savininko lėšomis. Be to, šis teisėjas taip pat gali atsisakyti paskelbti ją netinkama žmonėms vartoti, tuomet atitinkama kontrolės institucija savininkui turi sumokėti kompensaciją už bet kokį šios skerdenos vertės sumažėjimą dėl šio pareigūno veiksmų.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad, kaip teigia ieškovės pagrindinėje byloje, 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje įtvirtinta procedūra numato galimybę oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui arba Maisto standartų agentūrai imtis įgyvendinimo priemonių, kylančių iš oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo, kuriuo skerdena paskelbiama netinkama žmonėms vartoti, o atitinkamam skerdyklą eksploatuojančiam subjektui – galimybę kreiptis dėl šio sprendimo teisminės kontrolės ir prašyti taikos teisėjo nuspręsti, ar aptariama skerdena atitinka maisto saugos reikalavimus.
Ieškovės pagrindinėje byloje pripažįsta, kad taikos teisėjas negali oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui nurodyti paženklinti skerdeną saugumo ženklu, tačiau teigia, pirma, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turėtų atsižvelgti į taikos teisėjo sprendimą ir paženklinti skerdeną saugumo ženklu, ir, antra, kad galima skirti kompensaciją. Be to, ieškovės pagrindinėje byloje nurodo Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnyje garantuojamos teisės į nuosavybę pažeidimą; jų teigimu, tame straipsnyje reikalaujama numatyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo, kuriuo skerdena paskelbiama netinkama žmonėms vartoti, teisminės kontrolės mechanizmą. Šiuo klausimu jos teigia, kad ši nuostata būtų pažeista, jei be tinkamo pagrindo ar nesumokant kompensacijos iš atitinkamo eksploatuojančio subjekto būtų atimta jo nuosavybė – aptariama skerdena, arba pareikalauta pašalinti ją taip, kad taptų bevertė.
Priešingai, Maisto standartų agentūra mano, kad pagal 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje įtvirtintą procedūrą negalima išspręsti ginčą dėl to, ar skerdena yra tinkama žmonėms vartoti, nes taikos teisėjas neturi jokių įgaliojimų oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui nurodyti paženklinti skerdeną sveikumo ženklu ar imtis kokių nors kitų veiksmų, išskyrus teisę paskelbti, kad tokiu ženklu nepaženklinta skerdena yra netinkama žmonėms vartoti. Maisto standartų agentūra laikosi nuomonės, kad pagrindinėje byloje aptariama skerdena bet kuriuo atveju turi būti pašalinta kaip šalutinis gyvūninis produktas. Dėl tariamo Chartijos 17 straipsnio pažeidimo Maisto standartų agentūra teigia, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog leidžiama kontroliuoti nuosavybės naudojimą, jeigu tai yra proporcinga priemonė teisėtam tikslui pasiekti (2003 m. liepos 10 d. Sprendimas Booker Aquaculture ir Hydro Seafood,
C‑20/00 ir C‑64/00
,
EU:C:2003:397
). Ji mano, kad tikslas užtikrinti aukštą žmonių sveikatos ir vartotojų interesų apsaugos lygį maisto produktų srityje yra teisėtas, o pasirinkta priemonė – proporcinga.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo daryti prielaidą, kad ieškovių pagrindinėje byloje pasirinktas 1990 m. įstatymo 9 straipsnio išaiškinimas yra teisingas ir kad taikos teisėjas turi įgaliojimus priimti sprendimą, pagal kurį gali būti skiriama kompensacija, jei mano, kad skerdena turėjo būti paženklinta sveikumo ženklu.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nors Maisto standartų agentūra savo argumentuose to nenurodė, skerdyklą eksploatuojantis subjektas turi teisę kreiptis į
High Court of Justice (England & Wales)
[Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas), Jungtinė Karalystė] su prašymu dėl teisminės kontrolės, siekdamas užginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą, kuriuo skerdena paskelbta netinkama žmonėms vartoti, arba panaikinti šio sprendimo 28 punkte nurodytą pranešimą dėl šalinimo. Vykstant šiam procesui, bylą nagrinėjantis teismas tokį sprendimą gali panaikinti bet kokiu pagrindu, dėl kurio jis yra neteisėtas, įskaitant atvejus, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas veikė ne tuo tikslu, kokiu jam buvo suteikti įgaliojimai, netaikė teisingų teisinių kriterijų arba jo sprendimas yra neracionalus ar nepagrįstas pakankamais įrodymais. Be to, teismas kartais išklauso žodinius parodymus ir gali priimti privalomas nutartis, taip pat turi įgaliojimus skirti kompensaciją už 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytoje Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijoje (toliau – EŽTK) numatytų teisių pažeidimus.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad teisminės kontrolės procedūra nėra skundas dėl oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo, kuriuo skerdena paskelbta netinkama žmonėms vartoti, pagrįstumo.
Šiomis aplinkybėmis
Supreme Court of the United Kingdom
(Jungtinės Karalystės Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje numatyta procedūra, kai taikos teisėjas nagrinėja bylą iš esmės ir, remdamasis kiekvienos šalies kviečiamų ekspertų išvadomis, sprendžia, ar skerdena neatitinka maisto saugos reikalavimų, yra draudžiama pagal Reglamentą Nr. 854/2004 ir Reglamentą Nr. 882/2004?
2.
Ar Reglamentu Nr. 882/2004 įpareigojama numatyti teisę apskųsti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo pagal Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 dalį priimtą sprendimą, kad skerdenos mėsa yra netinkama žmonėms vartoti, ir, jei taip, kokiu požiūriu reikėtų vadovautis vertinant oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo priimto sprendimo pagrįstumą, kai dėl jo tokiu atveju yra pateiktas skundas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl Teisingumo Teismo kompetencijos (jurisdikcijos)
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad pagal 2020 m. vasario 1 d. įsigaliojusio Susitarimo dėl išstojimo 86 straipsnio 2 dalį Teisingumo Teismas toliau turi jurisdikciją priimti prejudicinį sprendimą dėl Jungtinės Karalystės teismų prašymų, pateiktų iki pereinamojo laikotarpio pabaigos (t. y. 2020 m. gruodžio 31 d.), kaip yra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą atveju.
Dėl pirmojo klausimo
Kaip matyti iš šio sprendimo 33 ir 36 punktų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs nacionalinis teismas prašo Teisingumo Teismo remtis prielaida, kad ieškovių pagrindinėje byloje siūlomas 1990 m. įstatymo 9 straipsnio aiškinimas yra teisingas ir kad pagal šią nuostatą tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atsisakė paženklinti skerdeną sveikumo ženklu, o aptariamos skerdenos savininkas su šiuo atsisakymu nesutinka, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas privalo kreiptis į jurisdikciją turintį taikos teisėją, kad šis priimtų sprendimą dėl aptariamos skerdenos sunaikinimo, tam, kad šios skerdenos savininkas galėtų ginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą.
Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar reglamentai Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias tais atvejais, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atsisako paženklinti skerdeną sveikumo ženklu, o šios skerdenos savininkas su tokiu sprendimu nesutinka, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi kreiptis į teismą, kad šis išnagrinėtų bylą iš esmės ir remdamasis kiekvienos šalies paskirtų ekspertų išvadomis priimtų sprendimą dėl to, ar minėta skerdena atitinka maisto saugos reikalavimus, tačiau teismas negali oficialiai panaikinti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimų arba nurodyti panaikinti šių sprendimų pasekmes.
Aiškinant reglamentų Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 nuostatas pažymėtina, kad, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir kaip savo išvados 42 punkte pažymi generalinis advokatas, šie reglamentai yra Sąjungos teisės „maisto higienos teisės aktų paketo“ dalis.
Pagal Reglamento Nr. 854/2004 4 ir 6 konstatuojamąsias dalis ir Reglamento Nr. 882/2004 1 ir 41 konstatuojamąsias dalis šiais reglamentais siekiama aukšto žmonių gyvenimo ir sveikatos lygio maisto produktų srityje. Tokiam lygiui pasiekti pagal šiuos reglamentus valstybės narės įpareigojamos vykdyti oficialią kontrolę, skirtą patikrinti, ar maisto sektoriuje veikiantys ūkio subjektai laikosi maisto produktus reglamentuojančių teisės aktų visuose maisto produktų gamybos etapuose (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Pollo del Campo ir kt.,
C‑199/18, C‑200/18 ir C‑343/18
,
EU:C:2019:718
,
punktą).
Šiomis aplinkybėmis pagal Reglamento Nr. 854/2004 2 straipsnio 1 dalies c punktą kompetentinga institucija, t. y. pagrindinė valstybės narės institucija, kompetentinga atlikti veterinarinius patikrinimus, arba bet kuri institucija, kuriai pagrindinė valstybės narės institucija yra perleidusi savo įgaliojimus (šiuo atveju – Maisto standartų agentūra), pagal šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies f punktą įgaliotuoju veterinarijos gydytoju skiria oficialiai paskirtą veterinarijos gydytoją, kurio profesinė kvalifikacija atitinka šio reglamento I priedo III skirsnio IV skyriaus A punkte numatytus reikalavimus.
Šiuo klausimu, kaip savo išvados 44–46 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, iš Reglamento Nr. 854/2004 ir jo priedų matyti, kad vykdydamas oficialią žmonėms vartoti skirtų gyvūninės kilmės produktų kontrolę Sąjungos teisės aktų leidėjas oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui pavedė užtikrinti, kad į rinką pateikta mėsa būtų tinkama žmonėms vartoti, ir pagal šio reglamento I priedo I skirsnį „Oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo užduotys“ skyrė jam tam tikras su šiomis pareigomis susijusias užduotis. Todėl oficialiai paskirtą veterinarijos gydytoją galima pagrįstai laikyti tinkamiausiu asmeniu kontrolei valstybėse narėse atlikti (pagal analogiją žr. 1997 m. balandžio 15 d. Sprendimo Bakers of Nailsea,
C‑27/95
,
EU:C:1997:188
,
punktą).
Be to, kadangi maisto saugos sritis yra sudėtinga ir itin specializuota, šiuos patikrinimus atlikdamas oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi didelę diskreciją, tačiau ją vis dėlto riboja šios srities teisės aktuose įtvirtinti reikalavimai (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo A ir kt.,
C‑347/17
,
EU:C:2019:720
,
punktą).
Svarbus oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo, kaip administracinės institucijos ir kvalifikuoto bei specializuoto eksperto, atsakingo už maisto saugą pagal Reglamentą Nr. 854/2004, vaidmuo negali būti suderintas su nacionalinės teisės aktais, kaip antai nurodytais pirmajame klausime, pagal kurias tais atvejais, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atsisako paženklinti skerdeną sveikumo ženklu, o šios skerdenos savininkas su tokiu sprendimu nesutinka, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas privalo kreiptis į teismą, kad šis priimtų sprendimą dėl to, ar minėta skerdena atitinka maisto saugos reikalavimus.
Dėl tokių teisės aktų oficialiai paskirtą veterinarijos gydytoją, kaip už maisto saugą galutinai atsakingą asmenį, pakeičia bylą iš esmės nagrinėjantis teismas.
Kadangi pagrindinėje byloje teigiama, kad tokios nacionalinės teisės nuostatos suteikia galimybę skerdenos, kurią oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atsisakė ženklinti sveikumo ženklu, savininkui ginčyti šį oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą, vis dėlto reikia nustatyti, ar reglamentai Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 įtvirtina atitinkamos valstybės narės pareigą numatyti galimybę jį apskųsti.
Pažymėtina, kad Reglamente Nr. 854/2004, kuriuo, remiantis jo 1 straipsniu, nustatomos specialios gyvūninės kilmės produktų oficialios kontrolės taisyklės, nėra nuostatų dėl teisės apskųsti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimus. Kita vertus, Reglamento Nr. 882/2004, nustatančio bendrąsias oficialios kontrolės atlikimo šioje srityje taisykles, 54 straipsnio 3 dalyje aiškiai numatyta, kad atitinkamas įsipareigojimų neįvykdęs eksploatuojantis subjektas turi teisę apskųsti sprendimus, kuriais siekiama ištaisyti šį pažeidimą.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 854/2004 1 straipsnio 1a dalies, jis taikomas papildomai prie Reglamento Nr. 882/2004, o atsižvelgiant į Reglamento Nr. 882/2004 1 straipsnio 3 dalį, tas reglamentas neturi įtakos konkrečioms ES teisės nuostatoms dėl oficialios kontrolės. Vadinasi, kadangi Reglamente Nr. 854/2004 nėra konkrečių nuostatų dėl teisės apskųsti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimus, reikia vadovautis bendrosiomis Reglamento Nr. 882/2004 nuostatomis.
Šiuo klausimu reikia išnagrinėti, ar Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnis, visų pirma jo 3 dalis, taikomas oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimams, priimtiems vykdant oficialią kontrolę, pirmiausia sprendimams atsisakyti maisto produktą ženklinti sveikumo ženklu pagal Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 punktą.
Pagal Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnio 3 dalį kompetentinga institucija atitinkamam veiklos vykdytojui turi pateikti raštu įformintą pranešimą apie savo sprendimą dėl veiksmų, kurių reikia imtis pagal šio straipsnio 1 dalį, šio sprendimo priežastis, informaciją apie šio eksploatuojančio subjekto teisę apskųsti šį sprendimą, taip pat apie nustatytą apskundimo procedūrą ir terminus. Vis dėlto ši nuostata aiškintina atsižvelgiant į to reglamento 43 konstatuojamąją dalį, kurioje nurodyta: „Operatoriams reikia palikti teisę apskųsti sprendimus, kuriuos kompetentingos institucijos priima, atlikusios oficialią kontrolę, bei informuoti juos apie šią teisę“.
Pagal Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnio 1 dalį šiame straipsnyje nurodytos priemonės, kurių turi imtis neatitiktį reikalavimams nustačiusi kompetentinga institucija, kad eksploatuojantis subjektas ištaisytų padėtį. Šiomis aplinkybėmis reikia nustatyti, ar oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimas atsisakyti maisto produkto ženklinti sveikumo ženklu gali būti laikomas „neatitik[timi] reikalavimams“, kaip ši sąvoka suprantama pagal Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnį.
Svarbu pabrėžti, kad sąvoka „neatitik[tis]“ Reglamento Nr. 882/2004 2 straipsnio 10 punkte yra apibrėžta plačiai ir apima bet kokią neatitiktį pašarus ar maistą reglamentuojantiems teisės aktams ir gyvūnų sveikatos bei gerovės apsaugos taisyklėms.
Be to, šio reglamento 54 straipsnio 2 dalies b punkte, be kita ko, nurodytos priemonės, kuriomis ribojamas ar draudžiamas maisto pateikimas į rinką, būtinos tam, kad eksploatuojantis subjektas pašalintų kompetentingos institucijos nurodytą neatitiktį reikalavimams. Pagal Reglamento Nr. 178/2002 14 straipsnio 1 dalį maistas, netinkamas žmonėms vartoti, į rinką nepateikiamas.
Iš to matyti, kad pagal Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 punktą, siejamą su šio sprendimo 56 ir 57 punktuose nurodytomis nuostatomis, oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo priimtu sprendimu atsisakyti maistą ženklinti sveikumo ženklu, motyvuojant tuo, kad oficialios kontrolės metu buvo nustatytas trūkumas, kuris mėsą daro netinkamą žmonėms vartoti, konkrečiai siekiama užkirsti kelią žmonėms vartoti netinkamos skerdenos pateikimui į rinką.
Taigi Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnio 3 dalis taikoma oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo pagal Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 punktą priimtam sprendimui atsisakyti maistą ženklinti sveikumo ženklu ir valstybes nares įpareigoja numatyti teisių gynimo priemonę, kuria remdamasis atitinkamas skerdyklą eksploatuojantis subjektas galėtų ginčyti tokį sprendimą.
Vadinasi, reikia išnagrinėti, ar pirmajame klausime nurodyta procedūra užtikrina atitinkamam eksploatuojančiam subjektui veiksmingą teisminę gynybą, kaip tai suprantama pagal reglamentus Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004.
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad atitinkamo asmens galimybė pateikti skundą teisme, siekiant, kad būtų konstatuotas Sąjungos teisės jam garantuojamų teisių pažeidimas ir jam atlyginta dėl šio pažeidimo padaryta žala, užtikrina šiam teisės subjektui veiksmingą teisminę gynybą, jeigu bylą nagrinėjantis teismas turi galimybę patikrinti aktą ar priemonę, dėl kurių buvo padarytas minėtas pažeidimas ir ši žala (žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Liuksemburgo valstybė (Teisė pateikti apeliacinį skundą dėl prašymo suteikti informaciją mokesčių srityje),
C‑245/19 ir C‑246/19
,
EU:C:2020:795
,
punktą).
Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, 1990 m. įstatymo 9 straipsnyje numatyta procedūra nėra skirta oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimui, kaip jis suprantamas pagal reglamentus Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004, apskųsti. Jei bylą nagrinėjantis teismas, remdamasis tokiais įrodymais, kuriuos laiko tinkamais, mano, kad aptariamas maistas neatitinka maisto saugos reikalavimų, jis maistą paskelbia netinkamu žmonėms vartoti ir nurodo jį sunaikinti savininko lėšomis. Be to, bylą nagrinėjantis teismas taip pat gali atsisakyti paskelbti aptariamą maisto produktą netinkamu žmonėms vartoti, tuomet kontrolės institucija savininkui turi sumokėti kompensaciją už bet kokį vertės sumažėjimą dėl atitinkamo pareigūno veiksmų. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo ieškovių pagrindinėje byloje teiginius, kad pastaruoju atveju oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turėtų atsižvelgti į šį teismo sprendimą ir atitinkamą skerdeną paženklinti sveikumo ženklu.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, pirma, kad, kaip savo išvados 88 punkte nurodė generalinis advokatas, pagal minėtą procedūrą atitinkamas eksploatuojantis subjektas, kurio teisėms ir interesams oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimas turi tiesioginį poveikį, negali savo iniciatyva kreiptis į jurisdikciją turintį teismą.
Antra, pažymėtina, kad per tokią procedūrą teismas negali oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui primesti savo sprendimo dėl faktinių aplinkybių vertinimo, kuriuo grindžiamas ginčijamas oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimas.
Nors tas teismas gali remdamasis įrodymais, kuriuos laiko tinkamais, nustatyti faktines aplinkybes, susijusias su tuo, ar atitinkamas maisto produktas atitinka maisto saugos reikalavimus, ir šiuo klausimu taip pat gali atsižvelgti į kito veterinarijos gydytojo, kuriam jis pavedė ištirti atitinkamą skerdeną, pranešimą, jis neturi teisės panaikinti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo, kuriuo ši skerdena paskelbiama netinkama žmonėms vartoti, ir nurodoma ją sunaikinti kaip šalutinį gyvūninį produktą.
Taigi pirmuoju klausimu nagrinėjama procedūra nesiekiama panaikinti nei oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo, kuriuo aptariama skerdena paskelbiama netinkama žmonėms vartoti, nei šio sprendimo pasekmių, todėl per ją nepriimamas atitinkamai administracinei institucijai teisiškai privalomas teismo sprendimas.
Dėl ieškovių pagrindinėje byloje teiginių, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turėtų atsižvelgti į sprendimą atsisakyti paskelbti aptariamą maistą netinkamu žmonėms vartoti ir jį ženklinti sveikumo ženklu, pažymėtina, kad bylą nagrinėjantis teismas neturi įgaliojimų priimti galutinio ir privalomo sprendimo dėl ginčijamų oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimų.
Be to, ta aplinkybė, kad tuomet, kai vykstant pirmajame klausime aptariamai procedūrai bylą nagrinėjantis teismas atsisako paskelbti aptariamą skerdeną netinkama žmonėms vartoti, gali būti nurodyta sumokėti kompensaciją, negali lemti kitokios išvados, nes tokios kompensacijos suteikimas nėra to teismo nagrinėjamos bylos dalykas.
Taigi darytina išvada, kad pirmajame klausime nurodyta procedūra negali skerdyklą eksploatuojančiam subjektui suteikti pakankamų garantijų ginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimus, todėl ši procedūra neatitinka teisės į veiksmingą teisinę gynybą, kaip tai suprantama pagal reglamentus Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004, reikalavimų.
Iš to, kas pirma išdėstyta, matyti, kad reglamentai Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias tais atvejais, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atsisako paženklinti skerdeną sveikumo ženklu, o šios skerdenos savininkas su tokiu sprendimu nesutinka, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi kreiptis į teismą, kad šis išnagrinėtų bylą iš esmės ir remdamasis kiekvienos šalies paskirtų ekspertų išvadomis priimtų sprendimą dėl to, ar minėta skerdena atitinka maisto saugos reikalavimus, tačiau teismas negali oficialiai panaikinti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimų arba nurodyti panaikinti šių sprendimų pasekmes.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnis, siejamas su šio reglamento 43 konstatuojamąja dalimi ir atsižvelgiant į Chartijos 47 straipsnį, turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimui, priimtam pagal Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 dalį, atsisakyti skerdeną ženklinti sveikumo ženklu gali būti taikoma tik ribota teisminė kontrolė, kai bylą nagrinėjantis teismas tokį sprendimą gali panaikinti bet kokiu pagrindu, dėl kurio jis yra neteisėtas, įskaitant atvejus, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas veikė ne tuo tikslu, kokiu jam buvo suteikti įgaliojimai, netaikė teisingų teisinių kriterijų arba jo sprendimas yra neracionalus ar nepagrįstas pakankamais įrodymais.
Kaip matyti iš šio sprendimo 54 ir 59 punktų, pagal reglamentus Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 valstybės narės įpareigojamos numatyti teisių gynimo priemonę, kuria atitinkamas skerdyklą eksploatuojantis subjektas galėtų ginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimus, ir kad šis, kaip kompetentinga institucija, privalo šį eksploatuojantį subjektą informuoti apie jo teisę pareikšti ieškinį, taikytiną procedūrą ir terminus.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal šiuos reglamentus valstybėms narėms paliekama teisė pačioms nustatyti reikalingas taisykles tam, kad atitinkami skerdyklas eksploatuojantys subjektai galėtų pasinaudoti teise į veiksmingą teisinę gynybą.
Reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje valstybės narės įpareigojamos numatyti teisių gynimo priemones, būtinas užtikrinant veiksmingą teisminę apsaugą Sąjungos teisei priklausančiose srityse (2019 m. birželio 26 d. Sprendimo Craeynest ir kt.,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, valstybės narės, nustatydamos ieškinių pareiškimo procesines taisykles, turi užtikrinti šios teisės laikymąsi. Taigi, nepaisant to, kad nėra Sąjungos teisės normų, susijusių su ieškinių pareiškimo nacionaliniuose teismuose tvarka, ir siekiant nustatyti pagal Sąjungos teisės aktą priimtų nacionalinių sprendimų teisminės kontrolės intensyvumą, reikia atsižvelgti į Sąjungos teisės akto tikslą ir stengtis nepažeisti jo veiksmingumo (2019 m. birželio 26 d. Sprendimo Craeynest ir kt.,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
,
ir
punktai ir jame nurodyta jurisprudencija).
Ši valstybėms narėms nustatyta pareiga atitinka teisę, įtvirtintą Chartijos 47 straipsnyje „Teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą“, pagal kurį kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme (2017 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Puškár,
C‑73/16
,
EU:C:2017:725
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad nustatydamos teisminės gynybos procesinius reikalavimus, skirtus užtikrinti pagal reglamentus Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 skerdyklas eksploatuojančių subjektų, nukentėjusių dėl oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimų atsisakyti paženklinti skerdeną sveikumo ženklu, suteikiamų teisių apsaugai, valstybės narės turi gerbti teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą, įtvirtintą Chartijos 47 straipsnyje, kuriame patvirtintas veiksmingos teisminės gynybos principas (pagal analogiją žr. 2017 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Puškár,
C‑73/16
,
EU:C:2017:725
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Chartijos 52 straipsnio 3 dalimi siekiama užtikrinti būtiną Chartijoje įtvirtintų teisių ir atitinkamų EŽTK garantuojamų teisių darną, nepažeidžiant Sąjungos teisės ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo autonomijos. Taigi, siekiant aiškinti Chartiją, reikia atsižvelgti į atitinkamas EŽTK garantuojamas teises kaip į minimalų apsaugos lygį (2020 m. spalio 6 d. Sprendimo La Quadrature du Net ir kt.,
C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18
,
EU:C:2020:791
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintos teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymas, remiantis suformuota jurisprudencija, turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno nagrinėjamo atvejo aplinkybes, visų pirma į nagrinėjamo akto pobūdį, jo priėmimo aplinkybes ir atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Sacko,
C‑348/16
,
EU:C:2017:591
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš esmės šie kriterijai panašūs į Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) taikomus kriterijus. Kaip matyti iš nuolatinės to teismo jurisprudencijos, vertindamas, ar konkrečiu atveju nacionalinio teismo atlikta kontrolė buvo pakankamos apimties, jis turi atsižvelgti į atitinkamo teismo jurisdikciją ir tokius elementus, kaip, pirma, skundžiamo sprendimo dalyką, ypač į tai, ar jis susijęs su specialiu klausimu, kuriam reikalingos profesinės žinios ar patirtis, ir su administracinės institucijos diskrecijos įgyvendinimu (o jei taip, kokia šios diskrecijos apimtis), antra, to sprendimo priėmimo būdą, visų pirma procedūrines garantijas, numatytas vykstant procedūrai administracinėje institucijoje, ir, trečia, ginčo dalyką, įskaitant pageidaujamus ir faktinius skundo pagrindus (2018 m. lapkričio 6 d. EŽTT Sprendimo
Ramos Nunes de Carvalho ir Sá prieš Portugaliją
, CE:ECHR:2018:1106JUD005539113, 179 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Darytina išvada, kad Teisingumo Teismas ir Europos Žmogaus Teisių Teismas laikosi tos pačios taisyklės, pagal kurią, kaip savo išvados 68 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Chartijos 47 straipsnyje garantuojama teisė į veiksmingą teisminę gynybą numato, jog tam, kad toks teismas galėtų priimti sprendimą dėl su ES teisėje numatytomis teisėmis ir pareigomis susijusio ginčo, reikia, kad jis turėtų jurisdikciją nagrinėti visus klausimus, susijusius su jo nagrinėjamai bylai svarbiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Otis ir kt.,
C‑199/11
,
EU:C:2012:684
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagrindinėje byloje taip nėra.
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad skerdyklą eksploatuojantis subjektas gali kreiptis dėl teisminės kontrolės į
High Court of Justice (England & Wales)
[Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas)] ir ginčyti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą, kuriuo skerdena paskelbiama netinkama žmonėms vartoti (t. y. sprendimą, kuriuo atsisakoma žymėti sveikumo ženklu), arba prašyti panaikinti pranešimą dėl šios skerdenos pašalinimo. Tas teismas oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą gali panaikinti bet kokiu pagrindu, dėl kurio sprendimas yra neteisėtas, įskaitant atvejus, kai veterinarijos gydytojas veikė ne tuo tikslu, kokiu jam buvo suteikti įgaliojimai, netaikė teisingų teisinių kriterijų arba jo sprendimas yra neracionalus ar nepagrįstas pakankamais įrodymais. Minėtas teismas kartais išklauso žodinius parodymus ir priima privalomas nutartis, taip pat turi įgaliojimus skirti kompensaciją už EŽTK numatytų teisių pažeidimus. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad teisminės kontrolės procedūra nėra skundas dėl to sprendimo pagrįstumo.
Taigi reikia nustatyti, ar oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo pagal Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 punktą priimto sprendimo atsisakyti skerdeną ženklinti sveikumo ženklu teisminės kontrolės, kurią atliko
High Court of Justice (England & Wales)
[Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas)], apimtis atitinka Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnio, siejamo su Chartijos 47 straipsniu, reikalavimus, taip pat šio sprendimo 74–79 punktuose nurodytą jurisprudenciją.
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad reglamentuose Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 nėra numatyta išsami teisminė oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo atsisakyti skerdeną ženklinti sveikumo ženklu pagrįstumo kontrolė.
Antra, kaip priminta šio sprendimo 47 punkte, kadangi maisto saugos sritis yra sudėtinga ir itin specializuota, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas, atlikdamas jam pavestus oficialius patikrinimus, turi didelę diskreciją. Kaip nurodyta Reglamento Nr. 854/2004 5 straipsnio 2 dalyje, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas uždeda arba prižiūri, kaip uždedami sveikumo ženklai, jeigu per oficialią kontrolę nebuvo nustatyta jokių trūkumų, kurie mėsą daro netinkamą vartoti žmonėms.
Kaip įtvirtinta šio reglamento I priedo I skirsnio II skyriuje, skirtame patikrinimo užduotims, atlikdamas oficialius patikrinimus prieš skerdimą ir po skerdimo oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi patikrinti ir išanalizuoti paskersti skirtų gyvūnų kilmės ūkiuose esančiuose įrašuose pateiktą atitinkamą informaciją ir atsižvelgti į dokumentuose įtvirtintus šio patikrinimo ir analizės rezultatus.
Be to, iš šio priedo I skirsnio III skyriaus matyti, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi ypač užtikrinti, kad sveikumo ženklas būtų dedamas tik gyvūnams, patikrintiems prieš skerdimą pagal tą reglamentą ir po skerdimo bei nesant priežasčių, leidžiančių skerdeną paskelbti netinkama žmonėms vartoti.
Vadinasi, spręsdamas, ar skerdena turi būti paženklinta sveikumo ženklu, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi atlikti sudėtingą techninį vertinimą, kuriam atlikti reikalinga tinkama profesinė kvalifikacija ir patirtis šioje srityje. Taigi jis yra visiškai atsakingas už tai, kad į rinką nebūtų tiekiama žmonėms vartoti netinkama mėsa, taip užtikrindamas reglamentais Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 siekiamo tikslo įgyvendinimą.
Be to, pagal Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnio 3 dalį jo sprendimas turi atitikti tam tikrus reikalavimus, be kita ko, dėl raštu įforminto pranešimo ir nurodomų priežasčių, taip pat dėl informacijos apie teisę apskųsti šį sprendimą. Prie šių reikalavimų priskiriama nacionalinių institucijų pareiga motyvuoti sprendimus, kaip matyti iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos, yra ypač svarbi, nes ji suteikia galimybę jų adresatams ginti savo teises ir žinant visas aplinkybes nuspręsti, ar naudinga dėl jų pareikšti ieškinį. Ši pareiga taip pat reikalinga, kad teismai galėtų vykdyti šių sprendimų teisėtumo kontrolę, taigi ji yra viena iš Chartijos 47 straipsnyje garantuojamos teisės į veiksmingą teisminę kontrolę sąlygų (šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo LS Customs Services,
C‑46/16
,
EU:C:2017:839
,
punktą ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir CRU,
C‑584/20 P ir C‑621/20 P
,
EU:C:2021:601
,
punktą).
Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, visų pirma į maisto saugos taisykles, gavęs skundą, kuriuo ginčijami oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, kompetentingas nacionalinis teismas turi užtikrinti, kad visas teismo procesas atitiktų tiek teisę į veiksmingą teisinę gynybą, kaip ji suprantama pagal Chartijos 47 straipsnį, tiek SESV 168 straipsnio 4 dalies b punktu grindžiamų minėtų reglamentų Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004 tikslą – pasiekti aukštą visuomenės sveikatos apsaugos lygį.
Vis dėlto atsižvelgiant į visuomenės sveikatos apsaugos tikslą oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo atsakomybė už sprendimą, kad skerdena yra tinkama žmonėms vartoti, todėl gali būti pateikta į rinką, nereiškia, kad Chartijos 47 straipsnis, kalbant apie administracinių institucijų sprendimų teisminę kontrolę, turi būtų aiškinamas kaip nustatantis valstybių narių pareigą vykdyti visų oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo vertinimų dėl patikrinimų metu nustatytų labai konkrečių faktinių aplinkybių, susijusių su ženklinimu sveikumo ženklu, teisminę kontrolę.
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad
High Court of Justice (England & Wales)
[Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas)], nagrinėdamas skundą dėl oficialaus veterinarijos gydytojo sprendimo, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, turi jurisdikciją vykdyti šio sprendimo kontrolę šio sprendimo 82 punkte nurodyta tvarka, visų pirma siekiant užtikrinti, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas veikė tuo tikslu, kokiu jam buvo suteikti įgaliojimai, o prireikus – skirti sankciją už tai, kad jis netaikė teisingų teisinių kriterijų arba jo sprendimas yra neracionalus ar nepagrįstas pakankamais įrodymais.
Kadangi kompetentingas nacionalinis teismas atlieka tokią teisminę oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimo motyvų kontrolę, jos apimtis yra ribota ir iš esmės nepažeidžia skerdyklą eksploatuojančio subjekto teisių apsaugos garantijų, kai jis pagal reglamentus Nr. 854/2004 ir Nr. 882/2004, siejamus su Chartijos 47 straipsniu, ginčija oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimą atsisakyti aptariamą mėsą ženklinti sveikumo ženklu, paskelbus ją netinkama žmonėms vartoti. Taigi tokia kontrolė gali pažeisti skerdyklą eksploatuojančio subjekto teisę į Chartijos 47 straipsnyje garantuojamą veiksmingą teisminę gynybą.
Šios išvados negali paneigti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme aptariamo skerdyklą eksploatuojančio subjekto argumentas, grindžiamas nuosavybės teisės pažeidimu.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, pirma, oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui nusprendus atsisakyti ženklinti sveikumo ženklu, atitinkamos skerdenos tvarkymas gali lemti prievolę ją sunaikinti. Vis dėlto toks sunaikinimas priskiriamas prie tvarkymo pagal Reglamentą Nr. 1069/2009, kuriuo, be kita ko, siekiant kontroliuoti pavojų visuomenės ir gyvūnų sveikatai, nustatomos trys šalutinių gyvūninių produktų ir jų gaminių kategorijos, atsižvelgus į pavojaus vertinimus, pagal jų keliamo pavojaus visuomenės ir gyvūnų sveikatai laipsnį. Reikia priminti, kad, kaip Teisingumo Teismas pabrėžė šios dienos Sprendime
Toropet
(C‑836/19, 45 punktas), šis pavojaus laipsnis, nuo kurio priklauso priskyrimas prie vienos iš trijų kategorijų, taip pat yra svarbus kriterijus šalutinių gyvūninių produktų galutinės paskirties požiūriu. Reglamente Nr. 1069/2009 yra nustatyti kiekvienos kategorijos elementų galimų naudojimo ir pašalinimo atvejų sąrašai bei kiekvienai iš jų taikomos taisyklės, kad šis pavojaus laipsnis būtų kuo labiau sumažintas.
Antra, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją Chartijos 17 straipsnyje garantuojama teisė į nuosavybę nėra absoliuti ir turi būti vertinama atsižvelgiant į jos socialinę funkciją (šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 10 d. Sprendimo Booker Aquaculture ir Hydro Seafood,
C‑20/00 ir C‑64/00
,
EU:C:2003:397
,
punktą). Pagrindinės bylos aplinkybėmis teisė į nuosavybę turi būti suderinta su Chartijos 38 straipsniu, kuriuo, kaip ir SESV 168 straipsnio 4 dalies b punktu, siekiama Sąjungos politikos srityje užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį (įskaitant visuomenės sveikatos apsaugą).
Vartotojų apsaugos tikslo svarba gali pateisinti neigiamus ir net ypač sunkius ekonominius padarinius tam tikriems ūkio subjektams (pagal analogiją žr. 2021 m. kovo 23 d. Sprendimo Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taip yra ir šiuo atveju, nes Reglamento Nr. 854/2004 1 straipsnio 3 dalyje numatyta pagrindinė maisto tvarkymo subjektų teisinė atsakomybė už maisto saugą, nustatytą Reglamente Nr. 178/2002, neatsižvelgiant į jiems dėl šios pareigos galinčias kilti ekonomines pasekmes.
Atsižvelgiant į visa tai, kas pirma išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnis, siejamas su šio reglamento 43 konstatuojamąja dalimi ir atsižvelgiant į Chartijos 47 straipsnį, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimui, priimtam pagal Reglamento Nr. 854/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 882/2004, 5 straipsnio 2 dalį, atsisakyti skerdeną ženklinti sveikumo ženklu gali būti taikoma tik ribota teisminė kontrolė, kai bylą nagrinėjantis teismas tokį sprendimą gali panaikinti bet kokiu pagrindu, dėl kurio jis yra neteisėtas, įskaitant atvejus, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas veikė ne tuo tikslu, kokiu jam buvo suteikti įgaliojimai, netaikė teisingų teisinių kriterijų arba jo sprendimas yra neracionalus ar nepagrįstas pakankamais įrodymais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 854/2004, nustatantis specialiąsias gyvūninės kilmės produktų, skirtų vartoti žmonėms, oficialios kontrolės taisykles, iš dalies pakeistas 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 882/2004, ir Reglamentas Nr. 882/2004 turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias tais atvejais, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atsisako paženklinti skerdeną sveikumo ženklu, o šios skerdenos savininkas su tokiu sprendimu nesutinka, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi kreiptis į teismą, kad šis išnagrinėtų bylą iš esmės ir remdamasis kiekvienos šalies paskirtų ekspertų išvadomis priimtų sprendimą dėl to, ar minėta skerdena atitinka maisto saugos reikalavimus, tačiau teismas negali oficialiai panaikinti oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimų arba nurodyti panaikinti šių sprendimų pasekmes.

2.
Reglamento Nr. 882/2004 54 straipsnis, siejamas su šio reglamento 43 konstatuojamąja dalimi ir atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sprendimui, priimtam pagal Reglamento Nr. 854/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 882/2004, 5 straipsnio 2 dalį, atsisakyti skerdeną ženklinti sveikumo ženklu gali būti taikoma tik ribota teisminė kontrolė, kai bylą nagrinėjantis teismas tokį sprendimą gali panaikinti bet kokiu pagrindu, dėl kurio jis yra neteisėtas, įskaitant atvejus, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas veikė ne tuo tikslu, kokiu jam buvo suteikti įgaliojimai, netaikė teisingų teisinių kriterijų arba jo sprendimas yra neracionalus ar nepagrįstas pakankamais įrodymais.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.