CELEX: 62019CJ0579
Predhodno odločanje
Varovanje zdravja
Uredba (ES) št. 854/2004
Člen 5, točka 2
Uredba (ES) št. 882/2004
Člen 54(3)
Higienska pravila za živila živalskega izvora
Post mortem pregled trupa in drobovine
Uradni veterinar
Oznaka zdravstvene ustreznosti
Zavrnitev
Meso, označeno kot neustrezno za prehrano ljudi
Pravica do pritožbe zoper odločitev uradnega veterinarja
Učinkovito sodno varstvo
Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5, točka 2, Uredbe (ES) št. 854/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o določitvi posebnih predpisov za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 45, str. 75), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 45, str. 200) (v nadaljevanju: Uredba št. 854/2004) in na razlago Uredbe št. 882/2004.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Association of Independent Meat Suppliers in Cleveland Meat Company Ltd (v nadaljevanju: CMC) na eni strani ter Food Standards Agency (agencija za živilske standarde, Združeno kraljestvo) na drugi glede postopka, ki ga je treba izvesti po odločitvi uradnega veterinarja o zavrnitvi nanosa oznake zdravstvene ustreznosti na trup, ki pripada družbi CMC, s katero je bil ta trup označen za neustrezen za prehrano ljudi in katere posledica je njegovo uničenje.
Pravni okvir
Pravo Unije
Sporazum o izstopu
Svet Evropske unije je s Sklepom (EU) 2020/135 z dne 30. januarja 2020 o sklenitvi Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (
UL 2020, L 29, str. 1
; v nadaljevanju: Sporazum o izstopu) v imenu Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo odobril Sporazum o izstopu, ki je bil priložen temu sklepu.
Člen 86 Sporazuma o izstopu, naslovljen „Zadeve, ki tečejo pred Sodiščem Evropske unije“, v odstavkih 2 in 3 določa:
„2.   Sodišče Evropske unije ostane pristojno za predhodno odločanje o zadevah na predloge sodišč Združenega kraljestva, ki so bili vloženi pred koncem prehodnega obdobja.
3.   Za namene tega poglavja se šteje, da je bil postopek sprožen pred Sodiščem Evropske unije in da so bili predlogi za predhodno odločanje vloženi v trenutku, ko je bilo pisanje o začetku postopka registrirano v tajništvu Sodišča […]“
V skladu s členom 126 Sporazuma o izstopu se je prehodno obdobje začelo na datum začetka veljavnosti tega sporazuma in končalo 31. decembra 2020.
Uredba (ES) št. 178/2002
V uvodnih izjavah 2 in 10 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463) je navedeno:
„(2)
Pri izvajanju politik Skupnosti je treba zagotavljati visoko raven varovanja življenja in zdravja ljudi.
[…]
(10)
Izkušnje so pokazale, da je za zagotavljanje pravilnega delovanja notranjega trga in varovanja zdravja ljudi treba sprejeti ukrepe, ki zagotavljajo, da živila, ki niso varna, ne pridejo v promet, in da obstajajo sistemi za prepoznavanje problemov v zvezi z varnostjo živil in odzivanje nanje. Podobna vprašanja v zvezi z varnostjo krme je tudi treba obravnavati.“
Člen 14(1), (2) in (5) te uredbe določa:
„1.   Živila, ki niso varna, se ne smejo dajati v promet.
2.   Šteje se, da živilo ni varno, če se smatra, da je:
(a)
škodljivo za zdravje;
(b)
neustrezno za prehrano ljudi.
[…]
5.   Pri presoji, ali je neko živilo neustrezno za prehrano ljudi, se upošteva, ali je živilo nesprejemljivo za prehrano ljudi glede na namen uporabe zaradi onesnaženosti s tujo snovjo ali kako drugače, ali zaradi gnitja, kvarjenja ali razkroja.“
Uredba (ES) št. 853/2004
Člen 5 Uredbe (ES) št. 853/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o posebnih higienskih pravilih za živila živalskega izvora (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 45, str. 14), naslovljen „Oznaka zdravstvene ustreznosti in identifikacijska oznaka“, v odstavku 1 določa:
„Nosilci živilske dejavnosti ne smejo dati v promet proizvod živalskega izvora, ki ga imajo v obratu, odobrenem v skladu s členom 4(2), razen če ima bodisi:
(a)
oznako zdravstvene ustreznosti v skladu z Uredbo (ES) št. 854/2004; bodisi
(b)
identifikacijsko oznako, uporabljeno v skladu z oddelkom I Priloge II te uredbe, kadar ta uredba ne predvideva oznake zdravstvene ustreznosti.“
Uredba (ES) št. 854/2004
V uvodnih izjavah 1, 2, 4, 6 in 9 Uredbe št. 854/2004 je navedeno:
„(1)
Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 852/2004 [z dne 29. aprila 2004 o higieni živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 34, str. 319)] določa splošne higienske predpise, ki se uporabljajo za vsa živila, in Uredba [št. 853/2004] določa posebne higienske predpise za proizvode živalskega izvora.
(2)
Posebni predpisi za uradni nadzor proizvodov živalskega izvora so potrebni, da se upošteva posebne vidike, povezane s temi proizvodi.
[…]
(4)
Uradni nadzor proizvodov živalskega izvora bi moral zajemati vse vidike, ki so pomembni za zaščito javnega zdravja in, kjer je to primerno, zdravja in dobrega počutja živali. […]
[…]
(6)
Vrsta in intenzivnost uradnega nadzora bi morala temeljiti na oceni nevarnosti za javno zdravje, zdravje in dobro počutje živali, kjer je to primerno, vrste in proizvodnosti izvajanega postopka in zadevnega nosilca živilske dejavnosti
[…]
(9)
Glede na njihovo posebno strokovno znanje in izkušnje je primerno, da uradni veterinarji opravljajo nadzor in pregled klavnic, obratov za obdelavo divjadi in nekaterih razsekovalnic. Države članice bi morale po lastnem preudarku določiti, katero je najbolj primerno osebje za nadzor in preglede za druge vrste obratov.“
Člen 1(1), (1a) in (3) Uredbe št. 854/2004 določa:
„1.   Ta uredba določa posebne predpise za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora.
1a.   Ta uredba se uporablja poleg Uredbe [št. 882/2004].
[…]
3.   Izvajanje uradnega nadzora v skladu s to uredbo se opravlja ne glede na temeljno pravno odgovornost nosilcev živilske dejavnosti glede zagotavljanja varne hrane, kot je določeno v Uredbi [št. 178/2002], ter vsej civilnopravni in kazenski odgovornosti, ki izhaja iz kršitve njihove odgovornosti.“
Člen 2(1)(c), (f) in (g) Uredbe št. 854/2004 določa:
„1.   V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve:
(c)
,pristojni organ‘ pomeni centralni organ države članice, ki je pristojen za organizacijo uradnega [veterinarskega] nadzora ali kateri koli drug organ, na katerega je ta pristojnost prenesena;
(f)
,uradni veterinar‘ pomeni veterinarja, ki je strokovno usposobljen v skladu s to uredbo za izvajanje te funkcije in ga je določil pristojni organ;
(g)
,odobreni veterinar‘ pomeni veterinarja, ki ga je imenoval pristojni organ za izvajanje specifičnega uradnega nadzora na gospodarstvih v njegovem imenu“
Člen 4 te uredbe določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da nosilci živilske dejavnosti nudijo vso potrebno pomoč za zagotovitev, da se uradni nadzor, ki ga izvaja pristojni organ, lahko opravi učinkovito.
Še zlasti:
–
omogočijo dostop do zgradb, poslopij, objektov in naprav ali druge infrastrukture,
–
dajo na voljo vso dokumentacijo in evidence, zahtevane v skladu s to uredbo ali ki jo pristojni organ šteje za potrebno za presojo razmer.
2.   Pristojni organ izvaja uradni nadzor zaradi preverjanja, ali nosilci dejavnosti izpolnjujejo zahteve:
(a)
Uredbe (ES) št. 852/2004;
(b)
Uredbe (ES) št. 853/2004;
in
(c)
Uredbe (ES) št. 1774/2002 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. oktobra 2002 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 37, str. 92)].
3.   Uradni nadzor iz odstavka 1 vključuje:
(a)
nadzorni pregled higienske prakse in postopkov, ki temeljijo na postopkih analize nevarnosti in kritičnih kontrolnih točk (HACCP);
(b)
uradni nadzor, določen v členih 5 do 8;
in
(c)
vse podrobne naloge nadzornega pregleda, določene v prilogah.
4.   Nadzorni pregled higienske prakse potrdi, ali nosilci živilske dejavnosti stalno in ustrezno uporabljajo postopke vsaj v zvezi s:
(a)
pregledi glede podatkov o prehranjevalni verigi;
(b)
oblikovanostjo in vzdrževanjem prostorov in opreme;
(c)
higieno pred izvajanjem, med izvajanjem in po izvajanju;
(d)
osebno higieno;
(e)
higienskim usposabljanjem in postopki dela;
(f)
obvladovanjem škodljivcev;
(g)
kakovostjo vode;
(h)
nadzorom temperature;
in
(i)
nadzorom živil, ki vstopajo v obrat in zapuščajo obrat ter vso spremno dokumentacijo.
5.   Z nadzornimi pregledi postopkov, ki temeljijo na HACCP (analizi tveganja in kritičnih kontrolnih točk), se preveri, ali nosilci živilske dejavnosti takšne postopke uporabljajo neprekinjeno in pravilno, ter se zlasti pazi, da postopki zagotavljajo jamstva, specificirana v oddelku II Priloge II k Uredbi (ES) št. 853/2004. Še zlasti se ugotavlja, ali postopki, kolikor je to mogoče, jamčijo, da proizvodi živalskega izvora:
(a)
upoštevajo mikrobiološka merila, določena v zakonodaji Skupnosti;
(b)
upoštevajo zakonodajo Skupnosti glede zaostankov [ostankov] škodljivih snovi, onesnaževalcev in prepovedanih snovi;
in
(c)
ne vključujejo fizikalnih nevarnosti, kot so tujki.
Če v skladu s členom 5 Uredbe (ES) št. 852/2004 nosilec živilske dejavnosti rajši uporablja postopke, določene v smernicah za uporabo pisnih navodil HACCP, kot da bi vzpostavil svoje lastne specifične postopke, nadzorni pregled zajema pravilno uporabo teh pisnih navodil.
6.   Preverjanje izpolnjevanja zahtev Uredbe (ES) št. 853/2004 glede uporabe identifikacijskih oznak se izvaja v vseh obratih, odobrenih v skladu z navedeno uredbo, poleg preverjanja izpolnjevanja drugih zahtev glede sledljivosti.
7.   V primeru klavnic, obratov za obdelavo divjadi in razsekovalnic, ki dajejo sveže meso na trg, uradni veterinar izvaja naloge nadzornega pregleda iz členov 3 in 4.
8.   Pri izvajanju nalog v nadzornem pregledu pristojni organ še posebej pazi:
(a)
da ugotovi, ali osebje in dejavnosti osebja v obratu v vseh fazah proizvodnega postopka izpolnjujejo zadevne zahteve uredbe [uredb] iz členov [odstavka] 1(a) in (b). Za podporo nadzornega pregleda lahko pristojni organ opravi preizkus delovanja, da bi ugotovil, ali delovanje osebja izpolnjuje specificirane parametre;
(b)
da preveri zadevno evidenco nosilca živilske dejavnosti;
(c)
da vzame vzorce za laboratorijsko analizo, kadar koli je potrebno;
in
(d)
da evidentira elemente, ki so bili upoštevani pri ugotovitvah nadzornega pregleda.
9.   Vrsta in intenzivnost nalog nadzornega pregleda v zvezi s posameznimi obrati je odvisna od ocenjenega tveganja. V ta namen pristojni organ redno ocenjuje:
(a)
tveganje za javno zdravje in, če je to primerno, tveganje za zdravje živali;
(b)
v primeru klavnic vidike dobrega počutja živali;
(c)
vrsto in proizvodnost izvajanih postopkov;
in
(d)
preteklo evidenco nosilca živilske dejavnosti v zvezi s skladnostjo z zakonodajo o živilih.“
Člen 5 Uredbe št. 854/2004 določa:
„Države članice zagotovijo, da se uradni nadzor v zvezi s svežim mesom opravlja v skladu s Prilogo I.
1.
Uradni veterinar izvaja naloge inšpekcijskega pregleda v klavnicah, obratih za obdelavo divjadi in razsekovalnicah, ki dajejo sveže meso na trg[,] v skladu s splošnimi zahtevami poglavja II oddelka I Priloge I ter posebnimi zahtevami oddelka IV, zlasti v zvezi s:
(a)
podatki o prehranjevalni verigi;
(b)
ante mortem
pregledom;
(c)
dobrim počutjem živali;
(d)
post mortem
pregledom;
(e)
tkivi s specifičnim tveganjem in drugimi živalskimi stranskimi proizvodi;
in
(f)
laboratorijskim testiranjem.
2.
Označevanje zdravstvene ustreznosti domačih parkljarjev in kopitarjev, gojene divjadi, ki spada med sesalce, razen lagomorfov, in velike gojene divjadi, kakor tudi polovic trupov, četrti in kosov, dobljenih z razrezom polovic trupov v tri kose za prodajo na debelo, se izvaja v klavnicah in obratih za obdelavo divjadi v skladu s poglavjem III oddelka I Priloge I. Oznake zdravstvene ustreznosti nanese uradni veterinar, ali pa so nanešene pod njegovo odgovornostjo, če uradni pregled ni pokazal nobenih pomanjkljivosti, zaradi katerih bi bilo meso neustrezno za prehrano ljudi.
3.
Po izvedbi pregleda, navedenega v točkah 1 in 2, uradni veterinar sprejme ustrezne ukrepe, kot so določeni v oddelku II Priloge I, še zlasti glede:
(a)
obveščanja o rezultatih pregleda;
(b)
odločitev glede podatkov o prehranjevalni verigi;
(c)
odločitev glede živih živali;
(d)
odločitev glede dobrega počutja živali;
in
(e)
odločitev glede mesa.
4.
Uradni pregledniki lahko uradnemu veterinarju pomagajo pri izvajanju uradnih pregledov v skladu z oddelkoma I in II Priloge I, kot je določeno v poglavju I oddelka III. V tem primeru delajo kot del neodvisne ekipe.
5.
(a)
Države članice zagotovijo, da imajo dovolj osebja za izvajanje uradnih pregledov [nadzorov], zahtevanih v skladu s Prilogo I, tako pogosto, kot je določeno v poglavju II oddelka III.
(b)
Za oceno števila uradnega osebja, ki mora biti prisotno na klavni liniji v vsaki zadevni klavnici, se uporabi metoda, temelječa na tveganju. Število vključenega uradnega osebja določi pristojni organ in je tolikšno, da se lahko izpolnijo vse zahteve te uredbe.
6.
(a)
Države članice lahko dovolijo, da pri uradnem nadzoru pomaga osebje klavnice tako, da pod nadzorom uradnega veterinarja izvaja določene posebne naloge v zvezi s proizvodnjo mesa perutnine in lagomorfov v skladu z delom A poglavja III oddelka III Priloge I. Če to storijo, zagotovijo, da osebje, ki takšne naloge izvaja:
(i)
je kvalificirano in je opravilo usposabljanje v skladu s temi določbami;
(ii)
deluje neodvisno od osebja proizvodnje;
in
(iii)
o vseh pomanjkljivostih poroča uradnemu veterinarju.
(b)
Države članice lahko tudi dovolijo, da osebje klavnice opravlja naloge posebnega vzorčenja in testiranja v skladu z delom B poglavja III oddelka III Priloge I.
7.
Države članice zagotovijo, da so uradni veterinarji in uradni pregledniki kvalificirani in da opravijo usposabljanje v skladu s poglavjem IV oddelka III Priloge I.“
V oddelku I Priloge I k tej uredbi je v poglavju III, naslovljenem „Označevanje zdravstvene ustreznosti“, v točkah 1 in 2 določeno:
„1.
Uradni veterinar mora nadzorovati označevanje zdravstvene ustreznosti in uporabljene oznake.
2.
Uradni veterinar mora zlasti zagotoviti, da:
(a)
je oznaka zdravstvene ustreznosti nanešena samo na živali […], na katerih sta bila opravljena
ante mortem
pregled in
post mortem
pregled v skladu s to uredbo ter kadar ni utemeljenih razlogov za deklariranje mesa za neustreznega za prehrano ljudi. […]
[…]“
V oddelku III Priloge I k Uredbi št. 854/2004 je v poglavju IV, naslovljenem „Poklicne kvalifikacije“, v točki A določeno:
„Uradni veterinarji
1.
Pristojni organ za uradne veterinarje lahko imenuje samo veterinarje, ki so opravili test, ki izpolnjuje zahteve odstavka 2.
2.
Pristojni organ mora pripraviti vse za test. Test mora potrditi poznavanje naslednjih področij do potrebnega obsega, odvisno od veterinarjevih strokovnih izkušenj in kvalifikacij:
(a)
nacionalna zakonodaja in zakonodaja Skupnosti o veterinarskem javnem zdravstvu, varnosti živil, zdravju živali, dobrem počutju živali in farmacevtskih snoveh;
(b)
načela skupne kmetijske politike, ukrepi trga, izvozna nadomestila in odkrivanje goljufij […];
(c)
osnove predelave živil in živilske tehnologije;
(d)
načela, koncepti in metode dobre proizvodne prakse in vodenje kakovosti;
[…]
(g)
načela, koncepti in metode analize tveganja;
(h)
načela, koncepti in metode HACCP, uporaba HACCP v celotni verigi proizvodnje živil;
(i)
preprečevanje in nadzor z živili povezanih tveganj v zvezi z zdravjem ljudi;
[…]
(o)
informacijska in komunikacijska tehnologija, povezana z veterinarskim javnim zdravstvom;
[…]
(u)
previdnostno načelo in skrb za potrošnika;
(v)
načela usposabljanja osebja, ki dela v proizvodni verigi.
[…]
[…]
5.
Uradni veterinar mora vzdrževati sodobno znanje in slediti novemu razvoju s stalnim izobraževanjem in strokovno literaturo. Uradni veterinar se mora, kadar koli je dana možnost, stalno udeleževati vsakoletnih izobraževanj.
6.
Veterinarji, ki so že imenovani za uradne veterinarje, morajo ustrezno poznati področja, navedena v odstavku 2. Če je potrebno, morajo to znanje pridobiti s stalnim izobraževanjem. V zvezi s tem mora pristojni organ ukreniti vse potrebno.
[…]“
Uredba št. 882/2004
V uvodnih izjavah 1, 41 in 43 Uredbe št. 882/2004 je navedeno:
„(1)
Krma in živila morajo biti varna in zdravstveno ustrezna. Zakonodaja Skupnosti vsebuje pravila, ki zagotavljajo dosego tega cilja. Ta pravila so razširjena na proizvodnjo ter dajanje krme in živil na trg.
[…]
(41)
Kršitve zakonodaje o krmi in živilih ter pravil o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali lahko predstavljajo nevarnost za zdravje ljudi, zdravje živali in dobro počutje živali. […]
[…]
(43)
Nosilci dejavnosti bi morali imeti pravico pritožiti se zoper odločitve pristojnih organov, ki so rezultat uradnega nadzora, in biti o taki pravici obveščeni.“
Člen 1 te uredbe določa:
„1.   Ta uredba določa splošna pravila za izvajanje uradnega nadzora, da se preveri upoštevanje pravil, s ciljem zlasti:
(a)
preprečiti, odpraviti ali na sprejemljivo raven zmanjšati tveganje za ljudi in živali, neposredno ali prek okolja;
in
(b)
jamčiti pošteno ravnanje v trgovini s krmo in živili ter zaščititi interese potrošnikov, vključno z označevanjem živil in krme ter drugimi oblikami obveščanja potrošnikov.
2.   Ta uredba se ne uporablja za uradni nadzor za preverjanje skladnosti s pravili skupne tržne ureditve kmetijskih proizvodov.
3.   Ta uredba ne posega v posebne določbe Skupnosti v zvezi z uradnim nadzorom.
4.   Izvajanje uradnega nadzora na podlagi te uredbe ne posega v primarno pravno odgovornost nosilcev dejavnosti na področju krme in živil, da zagotavljajo varno krmo in živila, kakor je določeno v Uredbi (ES) št. 178/2002, ter kakršno koli civilnopravno odgovornost ali kazensko odgovornost, ki izhaja iz kršitve njihovih obveznosti.“
Člen 2 Uredbe št. 882/2004 določa:
„V tej uredbi se uporabljajo opredelitve iz členov 2 in 3 Uredbe (ES) št. 178/2002.
Uporabljajo se tudi naslednje opredelitve:
1.
,uradni nadzor‘ pomeni kakršno koli obliko nadzora, ki jo pristojni organ ali Skupnost izvaja zaradi preverjanja skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali;
[…]
4.
,pristojni organ‘ pomeni osrednji organ države članice, ki je pristojen za organizacijo uradnega nadzora, ali katerikoli drug organ, na katerega je ta pristojnost prenesena; če je primerno, to velja tudi za ustrezni organ tretje države;
5.
,izvajalec nadzora‘ pomeni neodvisno tretjo osebo, ki jo je pristojni organ pooblastil za izvajanje nekaterih nalog nadzora;
[…]
10.
,neskladnost‘ pomeni neskladnost z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili zdravstvenega varstva živali in zaščiti živali;
[…]“
Člen 4(1) Uredbe št. 882/2004 določa:
„Države članice določijo pristojne organe, odgovorne za namene in uradni nadzor, naveden[e] v tej uredbi.“
Člen 5(1) te direktive določa:
„Pristojni organ[…] lahko prenese posamezne naloge, povezane z uradnim nadzorom, na enega ali več izvajalcev nadzora v skladu z odstavki 2 do 4.
[…]“
Člen 54 Uredbe št. 882/2004, naslovljen „Ukrepanje v primeru neskladnosti“, določa:
„1.   Kadar pristojni organ ugotovi neskladnost, ukrepa za zagotovitev, da nosilec dejavnosti izboljša stanje. Pri odločanju o ukrepanju pristojni organ upošteva naravo neskladnosti in preteklo poročilo nosilca dejavnosti glede neskladnosti.
2.   Takšno ukrepanje vključuje, kadar je to primerno, naslednje ukrepe:
(a)
uvedbo postopkov sanitarno-zdravstvenih ukrepov ali kakršno koli drugo ukrepanje, ki se zdi potrebno, da se zagotovi varnost krme ali živil ali skladnost z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali;
(b)
omejitev ali prepoved dajanja krme, živil ali živali na trg ali njihov uvoz ali izvoz;
(c)
spremljanje in po potrebi odredba odpoklica, umika oziroma uničenja krme ali živil;
(d)
dovoljenje, da se krma ali živila uporabijo za namen, ki ni isti kakor prvotni;
(e)
začasno prekinitev obratovanja ali zaprtje cele ali dela zadevne dejavnosti za ustrezno obdobje;
(f)
prekinitev ali odvzem odobritve obratu;
(g)
ukrepe iz člena 19 o pošiljkah iz tretjih držav;
(h)
kakršne koli druge ukrepe, za katere pristojni organ meni, da so ustrezni.
3.   Pristojni organ zadevnemu nosilcu dejavnosti ali zastopniku zagotovi:
(a)
pisno obvestilo o svoji odločitvi glede ukrepov, ki jih je treba sprejeti v skladu z odstavkom 1, skupaj z razlogi za odločitev;
in
(b)
informacije o pravici do pritožbe zoper takšne odločitve, o postopku, ki se uporablja, in o rokih.
4.   Kadar je to primerno, pristojni organ o svoji odločitvi uradno obvesti pristojni organ odpremne države članice.
5.   Vse izdatke na podlagi tega člena nosi odgovorni nosilec dejavnosti na področju krme in živil.“
Pravo Združenega kraljestva
V skladu s členom 8(2) Food Safety Act 1990 (zakon o varnosti živil iz leta 1990, v nadaljevanju: zakon iz leta 1990) živilo ne izpolnjuje zahtev glede varnosti živil, če ni varno v smislu člena 14 Uredbe št. 178/2002.
Člen 9 zakona iz leta 1990, naslovljen „Pregled in zaseg sumljivih živil“, določa postopek, ki se izvede, če pooblaščeni uradnik nadzornega organa, kot je agencija za živilske standarde, po pregledu meni, da živila, namenjena za prehrano ljudi, niso v skladu z zahtevami glede varnosti živil.
Člen 9(3) in (4) tega zakona določa:
„3.   Pooblaščeni uradnik lahko:
(a)
osebi, odgovorni za živila, izda obvestilo o tem, da se ta živila ali določen del tega živila do preklica tega obvestila:
(i)
ne smejo uporabljati za prehrano ljudi;
in
(ii)
ne smejo odstraniti ali ne smejo odstraniti, razen na kraj, ki je določen v obvestilu; ali
(b)
zaseže zadevna živila in jih odstrani zaradi predložitve zadeve mirovnemu sodniku.
Kdor namerno krši zahteve iz obvestila iz točke (a) zgoraj, stori kaznivo dejanje.
4.   Pooblaščeni uradnik pri izvajanju pooblastil, ki so mu podeljena z odstavkom 3(a) zgoraj, v najkrajšem možnem času, v vsakem primeru pa v roku 21 dni, preveri, ali zadevna živila izpolnjujejo zahteve glede varnosti živil, in:
(a)
če te zahteve izpolnjujejo, obvestilo prekliče,
(b)
če teh zahtev ne izpolnjujejo, živila zaseže in odstrani zaradi predložitve zadeve mirovnemu sodniku.“
Člen 9(6) in (7) navedenega zakona določa:
„(6)   Če mirovni sodnik na podlagi dokazov, za katere meni, da so v okoliščinah obravnavane zadeve primerni, ugotovi, da živila, o katerih odloča na podlagi tega člena, ne izpolnjujejo zahtev glede varnosti živil, navedena živila razglasi za neustrezna za prehrano in odredi:
(a)
uničenje ali odstranitev teh živil, da se prepreči njihova uporaba za prehrano ljudi; in
(b)
da vse stroške, ki so razumno nastali v zvezi z uničenjem ali odstranitvijo, krije lastnik živil.
(7)   Če se obvestilo, izdano na podlagi odstavka 3(a), prekliče ali če mirovni sodnik, ki odloča o živilih na podlagi tega člena, zadevnih živil ne razglasi za neustrezne za prehrano, organ za varnost hrane lastniku živil plača odškodnino za morebitno zmanjšanje vrednosti, ki je posledica ukrepa pooblaščenega uradnika.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba CMC je 11. septembra 2014 kupila živega bika za 1.361,20 britanskih funtov (GBP) (približno 1.700 EUR). Uradni veterinar v klavnici družbe CMC ga je potrdil kot ustreznega za zakol in mu dodelil klavno številko. Po zakolu bika je inšpektor za higieno mesa opravil
post mortem
pregled mesa trupa in drobovine ter v drobovini odkril tri abscese. Drobovina ni bila obdržana. Istega dne je uradni veterinar pregledal zadevni trup in po posvetovanju z inšpektorjem za higieno mesa meso deklariral za neustrezno za prehrano ljudi, ker je obstajal sum na piemijo, obliko zastrupitve krvi. Zato na ta trup ni bila nameščena oznaka zdravstvene ustreznosti, ki bi potrdila, da je ustrezen za prehrano ljudi. Posledično je bila družbi CMC v skladu s členom 19 Food Safety and Hygiene (England) Regulations 2013 (predpisi iz leta 2013 o varnosti in higieni živil (Anglija)) prodaja navedenega trupa prepovedana.
Družba CMC je zaprosila za nasvet drugega veterinarja in izpodbijala mnenje uradnega veterinarja. Trdi, da bi moral uradni veterinar zaradi njenega izpodbijanja in zavrnitve prostovoljne izročitve trupa trup v skladu s členom 9 zakona iz leta 1990 zaseči in zadevo predložiti mirovnemu sodniku, da bi odločil o tem, ali bi ga bilo treba razglasiti za neustreznega za prehrano ljudi. Agencija za živilske standarde, pristojni organ na področju varne hrane, ki je odgovorna za uradni nadzor v klavnicah, je menila, da ni treba uporabiti takega postopka in da je treba navedeni trup, ki ga je uradni veterinar označil za neustreznega za prehrano ljudi, odstraniti kot živalski stranski proizvod.
Nato je uradni veterinar, ki je deloval v imenu agencije za živilske standarde, 23. septembra 2014 družbi CMC poslal obvestilo, s katerim je od nje zahteval, naj odstrani zadevni trup kot živalski stranski proizvod v skladu s členom 25(2)(a) Animal By‑Products (Enforcement) (England) Regulations 2013 (predpis iz leta 2013 o živalskih stranskih proizvodih (izvrševanje) (Anglija)) in z Uredbo (ES) št. 1069/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi, ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1774/2002 (Uredba o živalskih stranskih proizvodih) (
UL 2009, L 300, str. 1
). S tem obvestilom je bila družba CMC obveščena, da lahko neupoštevanje tega obvestila privede do tega, da bo navedeni trup odstranila pooblaščena oseba na stroške družbe CMC, in da je oviranje pooblaščene osebe pri izvršitvi obveznosti, ki so bile naložene z navedenim obvestilom, kaznivo. V istem obvestilu je bilo navedeno tudi, da ima družba CMC pravico do pravnega sredstva zoper odločitev uradnega veterinarja v postopku sodnega nadzora in da je treba tako pravno sredstvo vložiti v treh mesecih.
Pritožnici iz postopka v glavni stvari sta pri High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (višje sodišče (Anglija in Wales), oddelek Queen’s Bench, Združeno kraljestvo) vložili zahtevo za sodni nadzor, da bi primarno izpodbijali utemeljenost trditev agencije za živilske standarde, da zadnjenavedeni ni bilo treba uporabiti postopka, določenega v členu 9 zakona iz leta 1990, ter da bi podredno zahtevali, da mora Združeno kraljestvo zagotoviti pravno sredstvo za izpodbijanje odločitev uradnega veterinarja o tem, ali je meso ustrezno za prehrano ljudi. Njuna tožba je bila zavrnjena tako pred navedenim sodiščem kot pred Court of Appeal (England Wales) (Civil division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo). Zato sta vložili pravno sredstvo pri Supreme Court of the United Kingdom (vrhovno sodišče, Združeno kraljestvo).
Predložitveno sodišče navaja, da se v zadevi, o kateri odloča, postavljajo tri vprašanja.
Prvo je vprašanje v zvezi z nacionalnim pravom, in sicer, ali se postopek, določen v členu 9 zakona iz leta 1990, uporabi v teh okoliščinah in ali ga morata uradni veterinar ali agencija za živilske standarde uporabiti, če lastnik trupa – in sicer upravljavec zadevne klavnice – tega trupa noče izročiti prostovoljno, da bi temu upravljavcu zagotovila možnost za izpodbijanje odločitve uradnega veterinarja, s katero se ne strinja. Drugo vprašanje je, ali je uporaba postopka, določenega v tem členu, združljiva z ureditvijo, uvedeno z uredbama št. 854/2004 in št. 882/2004, v pravu Unije na področju varnosti živil. Tretje vprašanje je, ali Uredba št. 882/2004 zahteva uvedbo postopka s pravnim sredstvom, in če je odgovor pritrdilen, ali bi moralo biti s takim pravnim sredstvom mogoče izpodbijati odločitev uradnega veterinarja glede celotne dejanske vsebine ali pa za izpolnjevanje zahtev te uredbe zadostuje bolj omejen obseg izpodbijanja v okviru postopka sodnega nadzora take odločitve.
Predložitveno sodišče med drugim navaja, da postopek iz člena 9 zakona iz leta 1990 ne vključuje možnosti pritožbe zoper odločitev uradnega veterinarja o tem, ali je meso ustrezno za prehrano ljudi. Če pooblaščeni uradnik nadzornega organa, kot je agencija za živilske standarde, meni, da živilo, namenjeno za prehrano ljudi, ne izpolnjuje zahtev glede varnosti živil, lahko v skladu s tem postopkom to živilo zaseže, da bi ga obravnaval lokalni mirovni sodnik – bodisi sodnik laik bodisi pravno izobražen okrajni sodnik – ki je takoj in vedno dostopen. Mirovni sodnik lahko na podlagi dokazov, za katere meni, da so ustrezni, presodi, da zadevni trup ne izpolnjuje zahtev glede varnosti živil in odredi njegovo uničenje na stroške lastnika. Druga možnost je, da sodnik trupa ne razglasi za neustreznega za prehrano ljudi, zadevni nadzorni organ pa mora v tem primeru lastniku plačati odškodnino za morebitno zmanjšanje vrednosti tega trupa zaradi ukrepa tega uradnika.
V tem okviru predložitveno sodišče poudarja, da po mnenju pritožnic iz postopka v glavni stvari postopek iz člena 9 zakona iz leta 1990 hkrati določa tako možnost, da uradni veterinar ali agencija za živilske standarde sprejme izvršilne ukrepe, ki izhajajo iz odločitve uradnega veterinarja, s katero je bil trup deklariran za neustreznega za prehrano ljudi, kot možnost, da zadevni upravljavec klavnice zoper to odločitev zahteva sodni nadzor in od mirovnega sodnika zahteva, naj odloči, ali zadevni trupi izpolnjuje zahteve glede varnosti živil ali ne.
Pritožnici iz postopka v glavni stvari priznavata, da mirovni sodnik uradnemu veterinarju ne more odrediti, naj nanese oznako zdravstvene ustreznosti, trdita pa, na eni strani, da mora uradni veterinar spoštovati odločitev mirovnega sodnika in zato nanesti oznako zdravstvene ustreznosti ter, na drugi strani, da se lahko dodeli odškodnina. Poleg tega pritožnici iz postopka v glavni stvari zatrjujeta tudi poseg v lastninsko pravico, zagotovljeno s členom 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), ki po njunem mnenju nalaga, da se določi mehanizem sodnega preizkusa odločitve uradnega veterinarja, s katero je bil trup označen za neustreznega za prehrano ljudi. V zvezi s tem menita, da bi bila ta določba kršena, če bi bila navedenemu upravljavcu brez ustrezne utemeljitve ali odškodnine odvzeta lastninska pravica na zadevnem trupu ali če bi se od njega zahtevalo, da trup odstrani tako, da ostane brez vrednosti.
Agencija za živilske standarde pa nasprotno meni, da postopek iz člena 9 zakona iz leta 1990 ni primeren za reševanje spora o tem, ali je trup ustrezen za prehrano ljudi, saj mirovni sodnik ni pristojen, da uradnemu veterinarju odredi, naj nanese oznako zdravstvene ustreznosti, ali da stori kar koli drugega, kot razglasi trup brez take oznake za neustrezen za prehrano ljudi. Agencija za živilske standarde meni, da je treba torej trup iz postopka v glavni stvari vsekakor odstraniti kot živalski stranski proizvod. Glede domnevne kršitve člena 17 Listine agencija za živilske standarde trdi, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da ta člen dovoljuje nadzor nad uporabo lastnine, če je to sorazmerno sredstvo, da se doseže zakoniti cilj (sodba z dne 10. julija 2003, Booker Aquaculture in Hydro Seafood,
C‑20/00 in C‑64/00
,
EU:C:2003:397
). Meni, da je cilj zagotavljanja visoke ravni varovanja zdravja ljudi in interesov potrošnikov v zvezi z živili zakonit, izbrana sredstva pa so sorazmerna.
Predložitveno sodišče je zaprosilo Sodišče, naj predpostavlja, da je razlaga člena 9 zakona iz leta 1990, ki jo predlagata pritožnici iz postopka v glavni stvari, pravilna in da je mirovni sodnik pristojen za izdajo sodne odločbe, katere posledica je lahko prisoditev odškodnine, če meni, da bi morala biti oznaka zdravstvene ustreznosti nanesena na trup.
Predložitveno sodišče poleg tega ugotavlja, da ima upravljavec klavnice, čeprav agencija za živilske standarde tega v svojih trditvah ni navedla, pravico začeti postopek sodnega nadzora pri High Court of Justice (England & Wales) (višje sodišče (Anglija in Wales), Združeno kraljestvo), da bi izpodbijal odločitev uradnega veterinarja, da trup ni primeren za prehrano ljudi, ali da bi dosegel razveljavitev obvestila o odstranitvi, kakršno je to, navedeno v točki 28 te sodbe. V okviru tega postopka lahko sodišče, ki odloča o zahtevku, odločitev uradnega veterinarja razveljavi iz katerega koli razloga, iz katerega ta odločitev ni zakonita, vključno s tem, da je uradni veterinar deloval z drugačnim namenom, kot je tisti, za katerega so mu bila podeljena pooblastila, da ni uporabil ustreznega pravnega standarda ali da njegova odločitev ni razumna ali ni podprta z zadostnimi dokazi. Poleg tega navedeno sodišče včasih izvede ustno zaslišanje in lahko odredi zavezujoče ukrepe ter lahko prisodi odškodnino za kršitve pravic v skladu z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisano 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP).
Vendar predložitveno sodišče pojasnjuje, da postopek sodnega nadzora ni pravno sredstvo za izpodbijanje utemeljenosti odločitve uradnega veterinarja, s katero je bil trup označen za neustrezen za prehrano ljudi.
V teh okoliščinah je Supreme Court of the United Kingdom (vrhovno sodišče Združenega kraljestva) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1
Ali uredbi [št. 854/2004 in št. 882/2004] nasprotujeta postopku, v katerem mirovni sodnik v skladu s členom 9 [zakona iz leta 1990] odloči na podlagi vsebinske presoje zadeve in na podlagi mnenja izvedencev, ki jih predlagata obe strani, o tem, ali meso trupa ne izpolnjuje zahtev glede varnosti živil?
2.
Ali Uredba [št. 882/2004] zahteva uvedbo pravice do pritožbe na odločitev uradnega veterinarja v skladu s členom 5(2) Uredbe [št. 854/2004], da je bilo meso trupa neustrezno za prehrano ljudi, in če je odgovor pritrdilen, kakšen pristop bi bilo treba v okviru pritožbe v takem primeru uporabiti pri preučevanju utemeljenosti odločitve, ki jo je sprejel uradni veterinar?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Pristojnost Sodišča
Uvodoma je treba ugotoviti, da iz člena 86(2) Sporazuma o izstopu, ki je začel veljati 1. februarja 2020, izhaja, da Sodišče ostaja pristojno za predhodno odločanje o predlogih sodišč Združenega kraljestva, ki so bili vloženi pred koncem prehodnega obdobja, določenega za 31. december 2020, kar velja za ta predlog za sprejetje predhodne odločbe.
Prvo vprašanje
Kot je razvidno iz točk 33 in 36 te sodbe, predložitveno sodišče Sodišče prosi, naj izhaja iz predpostavke, da je razlaga člena 9 zakona iz leta 1990, ki jo predlagata pritožnici iz postopka v glavni stvari, pravilna in je zato na podlagi te določbe v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem je uradni veterinar zavrnil namestitev oznake zdravstvene ustreznosti na trup, lastnik zadevnega trupa pa se ne strinja s to zavrnitvijo, potrebno, da uradni veterinar zadevo predloži v obravnavo pristojnemu mirovnemu sodniku, da odloči o uničenju zadevnega trupa, tako da ima lastnik tega trupa možnost izpodbijati odločitev uradnega veterinarja.
V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba uredbi št. 854/2004 in št. 882/2004 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero mora uradni veterinar, kadar zavrne namestitev oznake zdravstvene ustreznosti na trup, lastnik tega trupa pa se s to odločitvijo ne strinja, zadevo predložiti sodišču, da to odloči na podlagi vsebinske presoje in na podlagi mnenja izvedencev, ki jih predlagata obe strani, o tem, ali ta trup izpolnjuje zahteve glede varnosti živil, pri čemer to sodišče ne more formalno razveljaviti odločitve uradnega veterinarja niti odrediti odprave učinkov te odločitve.
Za razlago določb uredb št. 854/2004 in št. 882/2004 je treba navesti, da sta ti uredbi del „svežnja o higieni živil“ prava Unije, kot navaja predložitveno sodišče in kot je generalni pravobranilec navedel v točki 42 sklepnih predlogov.
Cilj, ki mu sledita navedeni uredbi, pa je v skladu z uvodnima izjavama 4 in 6 Uredbe št. 854/2004 ter uvodnima izjavama 1 in 41 Uredbe št. 882/2004 v zvezi z živili doseči visoko raven zaščite javnega zdravja. Da bi se dosegla taka raven, ti uredbi državam članicam nalagata, da opravljajo uradne nadzore, katerih namen je, da se preveri, ali nosilci živilske dejavnosti v vseh fazah proizvodnega procesa spoštujejo zakonodajo o živilih (glej v tem smislu sodbo z dne 12. septembra 2019, Pollo del Campo in drugi,
C‑199/18, C‑200/18 in C‑343/18
,
EU:C:2019:718
, točka
).
V tem okviru pristojni organ v skladu s členom 2(1)(c)Uredbe št. 854/2004, in sicer centralni organ države članice, ki je pristojen za organizacijo veterinarskega nadzora ali kateri koli drug organ, na katerega je ta pristojnost prenesena, v tem primeru agencija za živilske standarde, v skladu s členom 2(1)(f) te uredbe imenuje uradnega veterinarja, ki izpolnjuje zahteve v zvezi s poklicnimi kvalifikacijami iz oddelka III, poglavje IV, točka A, Priloge I k navedeni uredbi, kot veterinarja, ki je strokovno usposobljen za izvajanje te funkcije.
V zvezi s tem, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah od 44 do 46 sklepnih predlogov, iz Uredbe št. 854/2004 in njenih prilog izhaja, da je zakonodajalec Unije v okviru uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi, uradnemu veterinarju zaupal odgovornost, da zagotavlja, da je meso, ki je dano na trg, ustrezno za prehrano ljudi, in mu v skladu z oddelkom I Priloge I k tej uredbi, naslovljenem „Naloge uradnega veterinarja“, za izvajanje te vloge dodelil več nalog. Zato je uradnega veterinarja mogoče razumno šteti za osebo, ki je najbolje usposobljena za opravljanje pregledov v državah članicah (glej po analogiji sodbo z dne 15. aprila 1997, Bakers of Nailsea,
C‑27/95
,
EU:C:1997:188
, točka
).
Poleg tega ima uradni veterinar – glede na to, da je področje varnosti živil zapleteno z visoko stopnjo specializacije – pri teh pregledih široko diskrecijsko pravico, ki pa je omejena z zahtevami, določenimi v uredbah na tem področju (glej v tem smislu sodbo z dne 12. septembra 2019, A in drugi,
C‑347/17
,
EU:C:2019:720
, točka
).
Pomembne vloge, ki jo ima v skladu z Uredbo št. 854/2004 uradni veterinar kot upravni organ in kot usposobljen, specializiran strokovnjak s končno odgovornostjo na področju varnosti živil, pa ni mogoče uskladiti z nacionalno ureditvijo, kot je ta, navedena v prvem vprašanju, v skladu s katero mora uradni veterinar, če meni, da mora zavrniti nanos oznake zdravstvene ustreznosti na trup, lastnik tega trupa pa to odločitev izpodbija, zadevo obvezno predložiti v obravnavo sodišču, da to odloči, ali navedeni trup izpolnjuje zahteve glede varnosti živil ali ne.
Taka ureditev namreč vodi do nadomestitve uradnega veterinarja kot končno odgovorne osebe na področju varnosti živil s sodiščem, ki vsebinsko odloči o zadevi.
Ker pa se v okviru spora o glavni stvari zatrjuje, da taka nacionalna ureditev omogoča, da lahko lastnik trupa, na katerega uradni veterinar ni želel nanesti oznake zdravstvene ustreznosti, izpodbija to odločitev uradnega veterinarja, je treba vendarle ugotoviti, ali uredbi št. 854/2004 in št. 882/2004 zadevni državi članici nalagata, da določi pravno sredstvo zoper tako odločitev.
Navesti je treba, da Uredba št. 854/2004, ki se v skladu s svojim členom 1 nanaša na posebne predpise za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, ne vsebuje nobenega pravila o pravici do pritožbe zoper odločitve uradnega veterinarja. Vendar pa Uredba št. 882/2004 o splošnih pravilih, ki se uporabljajo za izvajanje uradnega nadzora na tem področju, v členu 54(3) izrecno določa, da ima zadevni upravljavec v primeru neskladnosti, ugotovljene pri njem, pravico do pritožbe zoper odločitve, s katerimi se skuša odpraviti ta neskladnost.
Kot izhaja iz člena 1(1a) Uredbe št. 854/2004, se ta uredba uporablja poleg Uredbe št. 882/2004, ki v skladu s svojim členom 1(3) ne posega v posebne določbe prava Unije v zvezi z uradnim nadzorom. Ker v Uredbi št. 854/2004 ni posebnih določb glede pravic do pritožbe zoper odločitve uradnega veterinarja, se je tako treba sklicevati na splošne določbe v Uredbi št. 882/2004.
V zvezi s tem je treba preučiti, ali se člen 54 Uredbe št. 882/2004, zlasti njegov odstavek 3, uporablja za odločitve uradnega veterinarja, sprejete v okviru uradnega nadzora, ki ga izvaja, natančneje za odločitve o tem, da se na živilo ne nanese oznaka zdravstvene ustreznosti, sprejete na podlagi člena 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004.
V skladu s členom 54(3) Uredbe št. 882/2004 mora pristojni organ zadevnemu nosilcu dejavnosti zagotoviti pisno obvestilo o svoji odločitvi glede ukrepov, ki jih je treba sprejeti v skladu z odstavkom 1 tega člena, razloge za to odločitev ter informacije o pravici tega nosilca dejavnosti do pritožbe zoper takšno odločitev, o postopku, ki se uporablja, in o rokih. To določbo je treba razlagati ob upoštevanju uvodne izjave 43 te uredbe, v kateri je navedeno, da bi „[n]osilci dejavnosti […] morali imeti pravico pritožiti se zoper odločitve pristojnih organov, ki so rezultat uradnega nadzora, in biti o taki pravici obveščeni“.
V skladu z odstavkom 1 člena 54 Uredbe št. 882/2004 se ta člen nanaša na ukrepe, ki jih mora sprejeti pristojni organ, kadar ugotovi neskladnost, da nosilec dejavnosti to neskladnost odpravi. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, ali je odločitev uradnega veterinarja, da na živilo ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, lahko zajeta s pojmom „neskladnost“ v smislu člena 54 Uredbe št. 882/2004.
Poudariti je treba, da je v členu 2, točka 10, Uredbe št. 882/2004 pojem „neskladnost“ opredeljen široko in se nanaša na vsako neskladnost z zakonodajo o krmi ali živilih ter s pravili zdravstvenega varstva živali in zaščiti živali.
Poleg tega člen 54(2)(b) te uredbe med ukrepi, ki so potrebni za to, da nosilec dejavnosti odpravi neskladnost, ki jo je ugotovil pristojni organ, določa ukrepe, ki omejujejo ali prepovedujejo dajanje živil na trg. V skladu s členom 14(1) Uredbe št. 178/2002 pa se nobeno živilo ne sme dati v promet, če se smatra, da ni ustrezno za prehrano ljudi.
Iz tega sledi, da je učinek odločitve uradnega veterinarja, sprejete na podlagi člena 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004 v povezavi z določbami, navedenimi v točkah 56 in 57 te sodbe, da na živilo ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, ker je bila med uradnim nadzorom ugotovljena nepravilnost, zaradi katere bi bilo lahko meso neustrezno za prehrano ljudi, prav ta, da se prepreči, da bi bil trup, ki ni ustrezen za prehrano ljudi, dan na trg.
Zato se člen 54(3) Uredbe št. 882/2004 uporablja za odločitev uradnega veterinarja, sprejeto na podlagi člena 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004, da na živilo ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, in državam članicam nalaga, da določijo pravno sredstvo, s katerim lahko zadevni upravljavec klavnice tako odločitev izpodbija.
Zato je treba preučiti, ali postopek, kot je ta, na katerega se nanaša prvo vprašanje, zadevnemu nosilcu dejavnosti zagotavlja učinkovito sodno varstvo v smislu uredb št. 854/2004 in št. 882/2004.
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da možnost danega pravnega subjekta, da sproži sodni postopek, da bi se ugotovila kršitev pravic, ki so mu zagotovljene s pravom Unije, in da bi dosegel povrnitev škode, ki mu je nastala zaradi te kršitve, temu pravnemu subjektu zagotavlja učinkovito sodno varstvo, kadar ima sodišče, ki odloča o sporu, možnost opraviti nadzor nad aktom ali ukrepom, iz katerega izvirata navedena kršitev in navedena škoda (sodba z dne 6. oktobra 2020, État luxembourgeois (Pravica do pravnega sredstva zoper zahtevo za informacije na davčnem področju),
C‑245/19 in C‑246/19
,
EU:C:2020:795
, točka
).
Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, postopek iz člena 9 zakona iz leta 1990 ni oblikovan za pritožbo zoper odločitev uradnega veterinarja v smislu uredb št. 854/2004 in št. 882/2004. Če se sodišču, ki odloča o zadevi, na podlagi dokazov, za katere meni, da so ustrezni, zdi, da zadevno živilo ne izpolnjuje zahtev glede varnosti živil, ga razglasi za neustrezno za prehrano ljudi in odredi njegovo uničenje na stroške lastnika. Druga možnost je, da, sodišče, ki odloča o zadevi, zavrne razglasitev zadevnega živila za neustrezno za prehrano ljudi, nadzorni organ pa mora v tem primeru lastniku plačati odškodnino za morebitno zmanjšanje vrednosti zaradi ukrepanja zadevnega uradnika. Predložitveno sodišče navaja trditve pritožnic v postopku v glavni stvari, v skladu s katerimi bi moral uradni veterinar v tem zadnjem primeru to odločbo sodišča spoštovati in zato na zadevni trup nanesti oznako zdravstvene ustreznosti.
Prvič, v zvezi s tem je treba navesti, kot je generalni pravobranilec to storil v točki 88 sklepnih predlogov, da navedeni postopek zadevnemu nosilcu dejavnosti, čigar pravice in interesi so neposredno prizadeti z odločitvijo uradnega veterinarja, ne omogoča, da na lastno pobudo zadevo predloži pristojnemu sodišču.
Drugič, navesti je treba, da sodišče v okviru takega postopka uradnemu veterinarju ne more vsiliti svoje odločitve glede presoje dejstev, na kateri temelji izpodbijana odločitev uradnega veterinarja.
Čeprav se zdi, da lahko to sodišče ugotovi dejstva v zvezi z vprašanjem, ali zadevno živilo izpolnjuje zahteve glede varnosti živil na podlagi dokazov, za katere meni, da so ustrezni, in da lahko v zvezi s tem upošteva tudi mnenje drugega veterinarja, ki ga je angažiralo za pregled zadevnega trupa, pa namreč ni pristojno, da odločitev uradnega veterinarja, s katero je ta trup označil za neustrezen za prehrano ljudi in odredil odstranitev zadevnega trupa kot živalskega stranskega proizvoda, razveljavi.
Zato namen postopka, na katerega se nanaša prvo vprašanje, ni doseči niti razveljavitev odločitve uradnega veterinarja, s katero je bilo zadevno truplo označeno za neustrezno za prehrano ljudi, niti odpravo učinkov te odločitve, in torej ta postopek ne pripelje do sodne odločbe, ki bi imela pravno zavezujoč učinek za zadevni upravni organ.
Glede trditev pritožnic iz postopka v glavni stvari, da bi moral uradni veterinar spoštovati odločbo o zavrnitvi razglasitve zadevnega živila za neustrezno za prehrano ljudi in nanj nanesti oznako zdravstvene ustreznosti, je treba navesti, da sodišče, ki odloča o zadevi, nima pristojnosti, da samo dokončno in zavezujoče odloči o sporu v zvezi z odločitvami uradnega veterinarja, ki so mu bile predložene.
Prav tako dejstvo, da je mogoče dobiti odškodnino, če v okviru postopka, kakršen je ta iz prvega vprašanja, sodišče, ki odloča o zadevi, zavrne razglasitev zadevnega trupa za neustreznega za prehrano ljudi, ne more pripeljati do drugačnega sklepa, saj dodelitev take odškodnine ni predmet spora pred tem sodiščem.
Zato je treba ugotoviti, da postopek, kot je ta, na katerega se nanaša prvo vprašanje, upravljavcu klavnice ne more zagotoviti zadostnih jamstev zoper odločitve uradnega veterinarja in zato ta postopek ne izpolnjuje zahtev za učinkovito pravno sredstvo v smislu uredb št. 854/2004 in št. 882/2004.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba uredbi št. 854/2004 in št. 882/2004 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero mora uradni veterinar, kadar zavrne namestitev oznake zdravstvene ustreznosti na trup, lastnik tega trupa pa se s to odločitvijo ne strinja, zadevo predložiti sodišču, da to odloči na podlagi vsebinske presoje in na podlagi mnenja izvedencev, ki jih predlagata obe strani, o tem, ali ta trup izpolnjuje zahteve glede varnosti živil, pri čemer to sodišče ne more formalno razveljaviti odločitev uradnega veterinarja niti odrediti odprave učinkov teh odločitev.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 54 Uredbe št. 882/2004 v povezavi z uvodno izjavo 43 te uredbe in ob upoštevanju člena 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je lahko odločitev uradnega veterinarja, sprejeta v skladu s členom 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004, da na trup ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, predmet le omejenega sodnega nadzora, v okviru katerega lahko sodišče, ki odloča o zadevi, to odločitev razveljavi iz katerega koli razloga, iz katerega ni zakonita, vključno s tem, da je veterinar deloval z drugačnim namenom od tistega, za katerega so mu bila podeljena pooblastila, da ni uporabil ustreznega pravnega standarda ali da njegova odločitev ni razumna ali ni podprta z zadostnimi dokazi.
Kot je razvidno iz točk 54 in 59 te sodbe, uredbi št. 854/2004 in št. 882/2004 državam članicam nalagata, da določijo pravno sredstvo, s katerim lahko zadevni upravljavec klavnice izpodbija odločitve uradnega veterinarja ter da mora slednji kot pristojni organ temu upravljavcu posredovati informacije o pravici do pritožbe ter o postopku, ki se uporablja, in o rokih.
V zvezi s tem je treba navesti, da ti uredbi državam članicam prepuščata, da določijo potrebna pravila, da lahko zadevni upravljavci klavnic uveljavljajo svojo pravico do učinkovitega pravnega sredstva.
Spomniti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člen 19(1), drugi pododstavek, PEU državam članicam nalaga, da določijo pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije (sodba z dne 26. junija 2019, Craeynest in drugi,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
, točka
in navedena sodna praksa). Poleg tega morajo države članice, kadar določajo postopkovna pravila v zvezi s pravnimi sredstvi, zagotoviti spoštovanje tega prava. Tako je treba – kljub neobstoju pravil prava Unije v zvezi s postopkovnimi pravili za pravna sredstva pred nacionalnimi sodišči in zaradi določitve obsega sodnega nadzora nacionalnih odločb, sprejetih na podlagi pravnega akta Unije – upoštevati namen tega akta in zagotoviti, da se ne poseže v njegovo učinkovitost (sodba z dne 26. junija 2019, Craeynest in drugi,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Ta obveznost, ki jo imajo države članice, ustreza pravici iz člena 47 Listine, naslovljenega „Pravica do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča“, v skladu s katero ima vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem (sodba z dne 27. septembra 2017, Puškár,
C‑73/16
,
EU:C:2017:725
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz tega sledi, da morajo države članice pri določitvi postopkovnih pravil v zvezi s pravnimi sredstvi, namenjenimi varstvu pravic, ki jih uredbi št. 854/2004 in št. 882/2004 zagotavljata upravljavcem klavnic, ki so oškodovani z odločitvijo uradnega veterinarja, da na trup ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, zagotoviti spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine, ki pomeni potrditev načela učinkovitega sodnega varstva (glej po analogiji sodbo z dne 27. septembra 2017, Puškár,
C‑73/16
,
EU:C:2017:725
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je namen člena 52(3) Listine zagotoviti potrebno usklajenost med pravicami iz Listine in ustreznimi pravicami, zagotovljenimi z EKČP, ne da bi to škodilo avtonomiji prava Unije in Sodišča Evropske unije. Pri razlagi Listine je torej treba upoštevati ustrezne pravice iz EKČP kot minimalno raven varstva (sodba z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi,
C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18
,
EU:C:2020:791
, točka
in navedena sodna praksa).
V tem okviru je treba opozoriti, da je treba spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva, zagotovljene s členom 47 Listine, v skladu z ustaljeno sodno prakso presojati glede na posebne okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vrsto zadevnega akta, okvir, v katerem je bil sprejet, in pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (glej v tem smislu sodbo z dne 26. julija 2017, Sacko,
C‑348/16
,
EU:C:2017:591
, točka
in navedena sodna praksa).
Gre za merila, ki so v bistvu primerljiva s tistimi, ki jih uporablja Evropsko sodišče za človekove pravice. Zadnjenavedeno sodišče namreč ustaljeno razsoja, da mora pri presoji, ali so v danem primeru nacionalna sodišča opravila zadosten nadzor, upoštevati pristojnosti, ki so bile podeljene zadevnemu sodišču, ter dejavnike, kot so, prvič, predmet izpodbijane odločbe, natančneje to, ali se odločba nanaša na specializirano problematiko, v zvezi s katero so potrebni strokovno znanje ali izkušnje, oziroma ali in v kolikšnem obsegu ta odločba pomeni izvajanje diskrecijske pravice uprave, drugič, način, kako je bila ta odločba sprejeta, zlasti postopkovna jamstva, ki so na voljo v postopku pred upravnim organom, in tretjič, vsebina spora, vključno z želenimi in dejanskimi razlogi za vložitev pravnega sredstva (sodba ESČP z dne 6. novembra 2018, Ramos Nunes de Carvalho e Sá proti Portugalski, CE:ECHR:2018:1106JUD005539113, točka 179 in navedena sodna praksa).
Iz tega sledi, da Sodišče in Evropsko sodišče za človekove pravice sprejemata enako pravilo, v skladu s katerim, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 68 sklepnih predlogov, pravica do učinkovitega sodnega varstva, zagotovljena s členom 47 Listine, določa, da mora biti sodišče, da lahko odloči o spornih pravicah in obveznostih, ki izhajajo iz prava Unije, pristojno za obravnavo vseh upoštevnih dejanskih in pravnih vprašanj v sporu, o katerem odloča (sodba z dne 6. novembra 2012, Otis in drugi,
C‑199/11
,
EU:C:2012:684
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru pa, kot navaja predložitveno sodišče, v postopku v glavni stvari ni tako.
Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da ima upravljavec klavnice možnost, da pri High Court of Justice (England & Wales) (višje sodišče (Anglija in Wales)) začne postopek sodnega nadzora bodisi za izpodbijanje odločitve uradnega veterinarja, s katero je bil trup označen za neustrezen za prehrano ljudi, pri čemer torej ta odločitev vključuje zavrnitev nanosa oznake zdravstvene ustreznosti, bodisi za razveljavitev obvestila o odstranitvi tega trupa. To sodišče lahko odločitev uradnega veterinarja razveljavi iz katerega koli razloga, iz katerega ta ni zakonita, vključno s tem, da je ta veterinar deloval z drugačnim namenom od tistega, za katerega so mu bila podeljena pooblastila, da ni uporabil ustreznega pravnega standarda ali da njegova odločitev ni razumna ali ni podprta z zadostnimi dokazi. Navedeno sodišče včasih izvaja ustna zaslišanja in izdaja zavezujoče odredbe ter lahko prisodi odškodnino za kršitve pravic, izhajajočih iz EKČP. Vendar je predložitveno sodišče pojasnilo, da postopek sodnega nadzora ni pravno sredstvo za izpodbijanje utemeljenosti sprejete odločitve.
Zato je treba ugotoviti, ali obseg sodnega nadzora nad odločitvijo, ki jo sprejme uradni veterinar v skladu s členom 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004, da na trup ne namesti oznake zdravstvene ustreznosti, kot je ta, ki ga izvaja High Court of Justice (England & Wales) (višje sodišče (Anglija in Wales)), izpolnjuje zahteve iz člena 54 Uredbe št. 882/2004 v povezavi s členom 47 Listine in iz sodne prakse, navedene v točkah 74 in 79 te sodbe.
V zvezi s tem je treba na prvem mestu navesti, da nobena določba uredb št. 854/2004 in št. 882/2004 ne določa popolnega sodnega nadzora glede utemeljenosti odločitve uradnega veterinarja, da na trup ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti.
Na drugem mestu, kot je bilo opozorjeno v točki 47 te sodbe, je področje varnosti živil zapleteno z visoko stopnjo specializacije, zato ima uradni veterinar pri uradnih pregledih, za katere je pristojen, široko diskrecijsko pravico. Iz člena 5, točka 2, zadnji stavek, Uredbe št. 854/2004 izhaja, da oznake zdravstvene ustreznosti nanese uradni veterinar, ali pa so nanesene pod njegovo odgovornostjo, če uradni pregled ni pokazal nobenih pomanjkljivosti, zaradi katerih meso ne bi bilo ustrezno za prehrano ljudi.
Kot je določeno v oddelku I, poglavje II, Priloge I k tej uredbi, ki se nanaša na naloge inšpekcije v okviru uradnega nadzora, mora uradni veterinar preveriti in analizirati zadevne podatke iz evidenc gospodarstva, od koder izvirajo živali, namenjene za zakol, in upoštevati dokumentirane rezultate tega pregleda in analize pri izvajanju
ante mortem
in
post mortem
pregleda.
Poleg tega iz oddelka I, poglavje III, te priloge izhaja, da mora uradni veterinar zlasti zagotoviti, da je oznaka zdravstvene ustreznosti nanesena samo na živali, na katerih sta bila opravljena
ante mortem
pregled in
post mortem
pregled v skladu z navedeno uredbo, ter kadar ni utemeljenih razlogov za deklariranje zadevnega trupa za neustreznega za prehrano ljudi.
Iz tega sledi, da mora uradni veterinar pri odločanju, ali je treba na trup nanesti oznako zdravstvene ustreznosti ali ne, opraviti zapleteno tehnično presojo, za katero sta potrebna ustrezna strokovna kvalifikacija in strokovno znanje na tem področju. Tako je v celoti odgovoren, da prepreči, da bi se meso, ki ni ustrezno za prehrano ljudi, dalo na trg in se tako zagotovi cilj uredb št. 854/2004 in št. 882/2004.
Poleg tega mora njegova odločitev na podlagi člena 54(3) Uredbe št. 882/2004 spoštovati nekatere zahteve, ki se nanašajo na pisno obvestilo o tej odločitvi in navedbo razlogov zanjo ter informacije o pravici do pritožbe. Med temi zahtevami je obveznost obrazložitve odločb, ki jih sprejmejo nacionalni organi – kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča – še posebej pomembna, saj naslovnikom teh odločb omogoča, da branijo svoje pravice in se lahko ob popolnem poznavanju upoštevnih okoliščin odločijo, ali je zoper te odločbe treba vložiti pravno sredstvo. Ta obveznost je potrebna tudi za to, da se sodiščem omogoči opravljanje nadzora nad zakonitostjo navedenih odločb in je torej eden od pogojev za učinkovitost sodnega nadzora, ki ga zagotavlja člen 47 Listine (glej v tem smislu sodbi z dne 9. novembra 2017, LS Customs Services,
C‑46/16
,
EU:C:2017:839
, točka
, in z dne 15. julija 2021, Komisija/Landesbank Baden-Württemberg in EOR,
C‑584/20 P in C‑621/20 P
,
EU:C:2021:601
, točka
).
V tem okviru je treba poudariti, da mora pristojno nacionalno sodišče glede na posebne okoliščine obravnavanega primera, natančneje glede na pravila na področju varnosti živil, kadar odloča o pravnem sredstvu za izpodbijanje odločitve uradnega veterinarja, kot je ta v postopku v glavni stvari, zagotoviti, da je sodni postopek v celoti v skladu tako s pravico do učinkovitega pravnega sredstva v smislu člena 47 Listine kot s ciljem doseči visoko raven varovanja javnega zdravja, ki se uresničuje z uredbama št. 854/2004 in št. 882/2004, ki temeljita na členu 168(4) PDEU.
Odgovornost uradnega veterinarja, kadar odloči, da je trup ustrezen za prehrano ljudi in se tako lahko da na trg, pa z vidika cilja varovanja javnega zdravja ne zahteva, da se člen 47 Listine v okviru postopka sodnega nadzora nad odločbami upravnih organov razlaga tako, da države članice zavezuje, da vzpostavijo sodni nadzor nad vsemi presojami uradnega veterinarja o zelo specifičnih dejstvih, ki so bila ugotovljena med pregledi in se nanašajo na oznako zdravstvene ustreznosti.
V obravnavanem primeru je iz spisa, ki je na voljo Sodišču, razvidno, da je High Court of Justice (England & Wales) (višje sodišče (Anglija in Wales)) v okviru preučitve pravnega sredstva zoper odločitev uradnega veterinarja, kot je ta v postopku v glavni stvari, pristojno za nadzor nad to odločitvijo v skladu s podrobnimi pravili, navedenimi v točki 82 te sodbe, zlasti zato, da se prepriča, da uradni veterinar ni deloval z drugačnim namenom od tistega, za katerega so mu bila podeljena pooblastila, in če je to potrebno, sankcionira to, da ni uporabil ustreznih pravnih standardov ali da njegova odločitev ni razumna ali ni podprta z zadostnimi dokazi.
Ker se tak sodni nadzor pred pristojnim nacionalnim sodiščem izvaja glede na zahtevano obrazložitev odločitve uradnega veterinarja, tako omejen obseg tega nadzora ne posega v samo bistvo jamstev, ki varujejo pravice upravljavca klavnice, kadar v skladu z uredbama št. 854/2004 in št. 882/2004 v povezavi s členom 47 Listine izpodbija odločitev uradnega veterinarja o zavrnitvi nanosa oznake zdravstvene ustreznosti po tem, ko je zadevno meso označil za neustrezno za prehrano ljudi. Zato je tak nadzor lahko v skladu s pravico upravljavca klavnice do učinkovitega sodnega varstva, zagotovljenega s členom 47 Listine.
Te ugotovitve ne more omajati trditev upravljavca klavnice iz postopka v glavni stvari pred predložitvenim sodiščem, ki se nanaša na poseg v lastninsko pravico.
V zvezi s tem je treba na eni strani navesti, da je res, da lahko po odločitvi uradnega veterinarja, da na trup ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, obdelava zadevnega trupa privede do obveznosti njegovega uničenja. Vendar je tako uničenje zajeto z obdelavo v skladu z Uredbo št. 1069/2009, ki zlasti zaradi nadzora tveganj za javno zdravje in zdravje živali določa kategorizacijo živalskih stranskih proizvodov in pridobljenih proizvodov v tri kategorije glede na stopnjo tveganja, ki ga predstavljajo za javno zdravje in zdravje živali, na podlagi ocene tveganja. Opozoriti je treba, kot je Sodišče poudarilo v sodbi z današnjega dne, Toropet (C‑836/19, točka 45), da je ta stopnja tveganja, od katere je odvisna ta razvrstitev v tri kategorije, tudi upoštevno merilo za končno uporabo živalskih stranskih proizvodov. Z Uredbo št. 1069/2009 so bili namreč uvedeni seznami mogočih uporab in odstranitev za vsako kategorijo snovi ter pravila, ki se uporabljajo za vsako od njih, da se ta raven tveganja zmanjša na minimum.
Na drugi strani v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča lastninska pravica, ki je zagotovljena s členom 17 Listine, ni absolutna pravica, ampak jo je treba upoštevati glede na njeno vlogo v družbi (glej v tem smislu sodbo z dne 10. julija 2003, Booker Aquaculture in Hydro Seafood,
C‑20/00 in C‑64/00
,
EU:C:2003:397
, točka
). V okviru postopka v glavni stvari je treba lastninsko pravico uskladiti s členom 38 Listine, s katerim se skuša, tako kot s členom 168(4)(b)PDEU, v politikah Unije zagotoviti visoka raven varstva potrošnikov, vključno z varovanjem javnega zdravja.
S pomenom cilja varstva potrošnikov pa je mogoče upravičiti negativne ekonomske posledice – celo znatne – za nekatere gospodarske subjekte (glej po analogiji sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točka
in navedena sodna praksa). Tako je tudi v obravnavanem primeru, ker člen 1(3) Uredbe št. 854/2004 določa temeljno pravno odgovornost nosilcev živilske dejavnosti, da sami v skladu z Uredbo št. 178/2002 zagotavljajo varno hrano, ne glede na ekonomske posledice, ki bi jim jih ta dolžnost lahko povzročila.
Glede na vse zgornje preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 54 Uredbe št. 882/2004 v povezavi z uvodno izjavo 43 te uredbe in ob upoštevanju člena 47 Listine razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je lahko odločitev uradnega veterinarja, sprejeta v skladu s členom 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 882/2004, da na trup ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, predmet le omejenega sodnega nadzora, v okviru katerega lahko sodišče, ki odloča o zadevi, to odločitev razveljavi iz katerega koli razloga, iz katerega ni zakonita, vključno s tem, da je ta veterinar deloval z drugačnim namenom od tistega, za katerega so mu bila podeljena pooblastila, da ni uporabil ustreznih pravnih standardov ali da njegova odločitev ni razumna ali ni podprta z zadostnimi dokazi.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Uredbo (ES) št. 854/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o določitvi posebnih predpisov za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004, in Uredbo št. 882/2004 je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero mora uradni veterinar, kadar zavrne namestitev oznake zdravstvene ustreznosti na trup, lastnik tega trupa pa se s to odločitvijo ne strinja, zadevo predložiti sodišču, da to odloči na podlagi vsebinske presoje in na podlagi mnenja izvedencev, ki jih predlagata obe strani, o tem, ali ta trup izpolnjuje zahteve glede varnosti živil, pri čemer to sodišče ne more formalno razveljaviti odločitev uradnega veterinarja ali odrediti odpravo učinkov teh odločitev.

2.
Člen 54 Uredbe št. 882/2004 v povezavi z uvodno izjavo 43 te uredbe in ob upoštevanju člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je lahko odločitev uradnega veterinarja, sprejeta v skladu s členom 5, točka 2, Uredbe št. 854/2004, da na trup ne nanese oznake zdravstvene ustreznosti, predmet le omejenega sodnega nadzora, v okviru katerega lahko sodišče, ki odloča o zadevi, to odločitev razveljavi iz katerega koli razloga, iz katerega ta ni zakonita, vključno s tem, da je veterinar deloval z drugačnim namenom od tistega, za katerega so mu bila podeljena pooblastila, da ni uporabil ustreznih pravnih standardov ali da njegova odločitev ni razumna ali ni podprta z zadostnimi dokazi.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.