CELEX: 62019CJ0330
Predhodno odločanje
Carinska unija
Uredba (EGS) št. 2913/92
Carinski zakonik Skupnosti
Člen 121(1)
Postopek aktivnega oplemenitenja
Sprostitev v prosti promet
Nastanek carinskega dolga
Določitev dolga
Pojem ‚elementi za izračun dajatev‛
Upoštevanje preferencialnega tarifnega ukrepa

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 121(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307; v nadaljevanju: Carinski zakonik).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Staatssecretaris van Financiën (državni sekretar za finance, Nizozemska) in družbo Exter BV glede uporabe preferencialnega tarifnega ukrepa.
Pravni okvir
Carinski zakonik je bil 1. maja 2016 razveljavljen in nadomeščen z Uredbo (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (
UL 2013, L 269, str. 1
; ter popravki
UL 2013, L 287, str. 90
;
UL 2016, L 267, str. 2
, in
UL 2018, L 173, str. 35
). Vendar se glede na datum dejanskega stanja v postopku v glavni stvari za to zadevo uporablja Carinski zakonik.
Člen 20 Carinskega zakonika je določal:
„1.   Carinska tarifa Evropskih skupnosti je podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane.
[…]
3.   Carinska tarifa Evropskih skupnosti vsebuje:
(a)
kombinirano nomenklaturo blaga;
[…]
(c)
stopnje in druge podlage za izračun, ki običajno veljajo za blago, zajeto v kombinirani nomenklaturi, in sicer za:
–
carine in
[…]
(d)
preferencialne tarifne ukrepe iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali skupinami držav in ki predvidevajo podelitev preferencialne tarifne obravnave;
(e)
preferencialne tarifne ukrepe, ki jih je Skupnost enostransko sprejela za nekatere države, skupine držav ali območja;
(f)
avtonomne opustitvene ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali oprostitev uvoznih dajatev, ki se zaračunavajo za določeno blago;
(g)
druge tarifne ukrepe, ki so predvideni po drugi zakonodaji Skupnosti.
[…]“
Člen 114 tega zakonika iz naslova D, imenovanega „Aktivno oplemenitenje“, je določal:
„1.   Postopek aktivnega oplemenitenja omogoča, da se naslednje blago uporablja na carinskem območju Skupnosti v eni ali več operacijah oplemenitenja, brez poseganja v člen 115:
(a)
neskupnostno blago, namenjeno za ponovni izvoz s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih dajatev ali ukrepom trgovinske politike;
(b)
blago, dano v prosti promet[,] za kater[o] se uvozne dajatve, ki se zaračunavajo za tako blago, povrnejo ali odpustijo, če je izvoženo s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov.
2.   Naslednji izrazi imajo naslednji pomen:
(a)
sistem odloga: postopek aktivnega oplemenitenja, predviden v odstavku 1(a);
[…]
(c)
operacije oplemenitenja:
–
obdelava blaga vključno z montažo, sestavljanjem in pritrjevanjem blaga na drugo blago,
–
predelava blaga,
–
popravilo blaga, vključno s preureditvijo in nastavitvijo;
in
–
uporaba določenega blaga, opredeljenega skladno s postopkom odbora, ki se ne pojavi v pridobljenih proizvodih, ampak omogoča ali olajša izdelavo teh proizvodov, tudi če je popolnoma ali delno porabljeno v procesu.
(d)
pridobljeni proizvodi: vsi proizvodi, ki nastanejo v operacijah oplemenitenja;
[…]“
Člen 120 navedenega zakonika je določal:
„Skladno s postopkom odbora se lahko določijo primeri in pogoji, ko se šteje, da so blago v nespremenjenem stanju ali pridobljeni proizvodi sproščeni v prosti promet.“
Člen 121 Carinskega zakonika je določal:
„1.   Ob upoštevanju člena 122, če nastane carinski dolg, se višina tega dolga določi na osnovi elementov za izračun dajatev, ki veljajo za uvozno blago v trenutku sprejema deklaracije za vnos blaga v postopek aktivnega oplemenitenja.
2.   Če v trenutku iz odstavka 1 uvozno blago izpolnjuje pogoje za preferencialno tarifno obravnavo v okviru tarifnih kvot in plafonov, je upravičeno do preferencialne tarifne obravnave, ki obstajajo za enako blago v trenutku sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba Exter je živilsko podjetje, ki beljakovinske hidrolizate (v nadaljevanju: hidrolizati) predeluje v sestavino, ki služi kot osnova za proizvodnjo mesnih juh.
Iz tega naslova je bila od 23. maja 2012 do 23. maja 2015 imetnica dovoljenja za uporabo carinskega postopka aktivnega oplemenitenja, pri čemer je uporabila sistem odloga. To podjetje je v obdobju od 12. novembra 2012 do 17. junija 2013 več pošiljk hidrolizatov s poreklom iz Tajske dalo v carinski postopek aktivnega oplemenitenja (v nadaljevanju: zadevni proizvodi).
V trenutku sprejema carinskih deklaracij je bila običajna stopnja carinskih dajatev, ki ustreza tarifni podštevilki, v katero so razvrščeni ti proizvodi, 12,8 %. Vendar je za hidrolizate kot izjemo od te običajne stopnje do 31. decembra 2013 veljal preferencialni tarifni ukrep, na podlagi katerega je bila navedena običajna stopnja v skladu s členom 6(3) in členom 7 Uredbe Sveta (ES) št. 732/2008 z dne 22. julija 2008 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov v obdobju od 1. januarja 2009 do 31. decembra 2011 in spremembah uredb (ES) št. 552/97, (ES) št. 1933/2006 ter in uredb Komisije (ES) št. 1100/2006 in (ES) št. 964/2007 (
UL 2008, L 211, str. 1
), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 512/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2011 (
UL 2011, L 145, str. 28
), za te proizvode, če so imeli poreklo v državi upravičenki, kot je Tajska, znižana na 8,9 %.
Po oplemenitenju se je družba Exter odločila, da dela zadevnih proizvodov ne bo ponovno izvozila, temveč da bo končala carinski postopek aktivnega oplemenitenja. Te proizvode je med 4. februarjem in 26. avgustom 2014 po sklopih deklarirala za sprostitev v prosti promet.
V zadevnih deklaracijah je družba Exter navedla, da zadevni proizvodi spadajo v carinski postopek aktivnega oplemenitenja z uporabo sistema odloga, te proizvode opisala kot „beljakovinske hidrolizate“ in navedla tarifno podštevilko 21069092 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382), v različicah, ki zaporedoma izhajajo iz Uredbe Komisije (EU) št. 1006/2011 z dne 27. septembra 2011 (
UL 2011, L 282, str. 1
) in Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012 (
UL 2012, L 304, str. 1
). Poleg tega je družba Exter pristojni nizozemski carinski organ (v nadaljevanju: carinski organ) prosila, ali lahko za izračun carinskega dolga uporabi 8,9‑odstotno preferencialno stopnjo iz Uredbe št. 732/2008.
Preferencialni tarifni ukrep iz točke 10 te sodbe je bil preklican v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2016. Ta preklic je torej veljal, ko je družba Exter zadevne proizvode deklarirala za njihovo sprostitev v prosti promet. Zaradi tega carinski organ ni uporabil 8,9‑odstotne preferencialne stopnje, ampak je dolgovane carinske dajatve določil ob upoštevanju 12,8‑odstotne stopnje.
Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu, Nizozemska) je odločalo o sporu glede vprašanja, ali bi moral carinski organ pri izračunu carinskega dolga, dolgovanega na podlagi sprostitve zadevnih proizvodov v prosti promet za leto 2014, upoštevati preferencialni tarifni ukrep, ki je veljal za leti 2012 in 2013. To sodišče je ugotovilo, da bi bilo treba v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, znesek carinskega dolga v skladu s členom 121(1) Carinskega zakonika izračunati na osnovi elementov za izračun dajatev, ki veljajo za uvozno blago v trenutku sprejema deklaracije za vnos tega blaga v postopek aktivnega oplemenitenja. Navedeno sodišče je zlasti navedlo, da med strankama ni bilo sporno, da je družba Exter v času vnosa zadevnih proizvodov v postopek aktivnega oplemenitenja izpolnjevala vse pogoje za upravičenje do 8,9‑odstotne preferencialne stopnje, če bi v tem času te proizvode deklarirala za njihovo sprostitev v prosti promet in zaprosila za uporabo zadevne preferencialne tarife. Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu) je ugotovilo, da bi carinski organ v tem primeru pri izračunu carinskih dolgov, ki izhajajo iz deklaracij za sprostitev v prosti promet, moral uporabiti 8,9‑odstotno preferencialno stopnjo.
Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), pri katerem je državni sekretar za finance vložil pritožbo, v predložitveni odločbi navaja dve možni razlagi besedila člena 121(1) Carinskega zakonika.
Predložitveno sodišče pojasnjuje, prvič, da bi bilo mogoče člen 121(1) Carinskega zakonika razlagati tako, da pojem „elementi za izračun dajatev“ v smislu te določbe zajema uvozne dajatve in preferencialne tarifne ukrepe iz člena 20(3) tega zakonika. V skladu s to razlago naj bi bil zahtevani znesek tako za uvozno blago v nespremenjenem stanju kot tudi za pridobljene proizvode tisti, ki bi ga bilo treba plačati, če uvozno blago ne bi bilo vneseno v carinski postopek aktivnega oplemenitenja ob uporabi sistema odloga, ampak bi se neposredno sprostilo v prosti promet. Kar naj bi v obravnavanem primeru pomenilo, da bi za zadevne proizvode na podlagi člena 121(1) Carinskega zakonika veljale uvozne dajatve po stopnji iz člena 20(3)(c) tega zakonika, ki so se običajno uporabljale za hidrolizate v času sprejema deklaracij o vnosu tega blaga v postopek aktivnega oplemenitenja, in sicer 8,9‑odstotna preferencialna stopnja, in bi bila lahko družba Exter torej upravičena do uporabe te stopnje za leto 2014.
Drugič, predložitveno sodišče navaja razlago, v skladu s katero se pojem „elementi za izračun dajatev“ v smislu Carinskega zakonika ne nanaša na običajne in preferencialne stopnje. Poudarja, da je vsaj na Nizozemskem pri določitvi zneska dajatev, davkov in drugih zakonsko dolgovanih dajatev podano terminološko razlikovanje med stopnjami, ki se uporabljajo v obliki odstotka ali posebnih dajatev ter morebitnih tarifnih (preferencialnih) ukrepov, na eni strani in elementi za izračun dajatev, za katere je treba uporabiti te stopnje in tarifne ukrepe, kot so vrednost, teža ali količina blaga, na drugi. Trdi, da ta razlaga ohranja načelo, v skladu s katerim se carinske dajatve izračunajo glede na pravni in dejanski položaj, ki je obstajal v času nastanka carinskega dolga. Taka razlaga naj bi v obravnavani zadevi pomenila, da družba Exter ne bi mogla biti upravičena do uporabe preferencialnega tarifnega ukrepa za leto 2014, glede na to, da je bil v času, ko je bilo treba izračunati carinski dolg, to je na dan sprejema deklaracije o sprostitvi v prosti promet, ta ukrep preklican in se je torej ponovno uporabljala običajna stopnja.
Čeprav se predložitveno sodišče bolj nagiba k drugi od teh razlag, meni, da glede pravilnosti njegove analize vseeno obstaja razumen dvom.
V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali člen 121(1) [Carinskega zakonika] določa, da se lahko preferencialni tarifni ukrep, do katerega je bilo uvozno blago upravičeno ob vnosu v postopek aktivnega oplemenitenja z uporabo […] [sistema odloga], lahko upošteva pri določitvi zneska carinskega dolga, ki nastane ob sprostitvi tega blaga v nespremenjenem ali spremenjenem stanju v prosti promet, če je bil ta ukrep ob sprejemu deklaracije za sprostitev v prosti promet [preklican]?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 121(1) Carinskega zakonika razlagati tako, da nasprotuje uporabi preferencialnega tarifnega ukrepa, ki povzroči uporabo znižane stopnje carinske dajatve in ki je veljal ob sprejemu deklaracije o vnosu blaga v postopek aktivnega oplemenitenja, vendar je bil na datum sprejema deklaracije o sprostitvi tega blaga v prosti promet preklican.
Člen 121(1) Carinskega zakonika določa, da če v okviru postopka aktivnega oplemenitenja nastane carinski dolg, se višina tega dolga določi na osnovi elementov za izračun dajatev, ki veljajo za uvozno blago v trenutku sprejema deklaracije za vnos blaga v postopek aktivnega oplemenitenja.
Predložitveno sodišče se torej sprašuje o tem, ali je treba pojem „elementi za izračun dajatev“ v smislu te določbe razlagati tako, kot da se nanaša tudi na običajne in preferencialne stopnje carinskih dajatev ali kot da se omejuje na elemente za izračun dajatev, za katere je treba uporabiti te stopnje, kot so tarifna uvrstitev, carinska vrednost, količina, narava ali poreklo blaga.
Najprej je treba navesti, da Carinski zakonik ne opredeljuje pojma „elementi za izračun dajatev“ in da ne vsebuje nobenega napotila na pravo držav članic za določitev pomena in obsega tega pojma.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča iz zahtev po enotni uporabi prava Unije in načela enakosti izhaja, da je treba izraze iz posamezne določbe prava Unije, ki ne napotuje izrecno na pravo držav članic za določitev njenega pomena in obsega, običajno v vsej Evropski uniji razlagati samostojno in enotno, pri čemer je treba upoštevati sobesedilo določbe in cilj zadevne ureditve. Zato je treba pojem „elementi za izračun dajatev“ iz člena 121(1) Carinskega zakonika na eni strani šteti za samostojen pojem prava Unije in ga na drugi strani razlagati ob upoštevanju cilja, ki mu zadevna ureditev sledi, ter okvira, v katerega je ta člen vključen (glej v tem smislu sodbo z dne 11. maja 2017, The Shirtmakers,
C‑59/16
,
EU:C:2017:362
, točki
in
).
Glede cilja postopka aktivnega oplemenitenja je treba opozoriti, da člen 114(1) Carinskega zakonika zlasti določa, da ta postopek omogoča, da se na carinskem območju Unije v eni ali več operacijah oplemenitenja uporablja neskupnostno blago, namenjeno za ponovni izvoz z navedenega območja v obliki pridobljenih proizvodov, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih dajatev ali ukrepom trgovinske politike. V skladu s členom 114(2)(a) tega zakonika se ta oblika postopka aktivnega oplemenitenja imenuje „sistem odloga“. Iz člena 114(2)(c) in (d) navedenega zakonika izhaja, da so pridobljeni proizvodi vsi proizvodi, ki nastanejo v operacijah oplemenitenja, kot sta obdelava ali predelava blaga.
Ponovni izvoz blaga v obliki pridobljenih proizvodov s carinskega območja Unije je pogoj za uporabo postopka aktivnega oplemenitenja. Iz tega sledi, da je zadnjenavedeni postopek mogoče zakonito uporabiti le, če je blago dejansko namenjeno za ponovni izvoz s carinskega območja Unije, kot je opozorjeno v določbah člena 537 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 993/2001 z dne 4. maja 2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 11, str. 286), v skladu s katerimi mora tisti, ki želi biti do tega upravičen, zadevno blago „namerava[ti] ponovno izvoziti“ (glej v tem smislu sodbo z dne 4. junija 2009, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
, točka
).
V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da je postopek aktivnega oplemenitenja, ki povzroči odlog carinskih dajatev, izjemen ukrep, namenjen lažjemu izvajanju nekaterih gospodarskih dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 14. januarja 2010, Terex Equipment in drugi,
C‑430/08 in C‑431/08
,
EU:C:2010:15
, točka
). Iz vseh pravil, ki sestavljajo pravno ureditev aktivnega oplemenitenja, je namreč jasno razvidno, da je namen tega postopka oprostiti carinskih dajatev samo tisto blago, ki je na carinsko območje Unije uvoženo zgolj začasno, da bi bilo obdelano, popravljeno ali predelano, in je nato ponovno izvoženo, tako da ni kaznovana gospodarska dejavnost držav Unije (sodba z dne 4. junija 2009, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
, točka
).
Glede na to je iz člena 120 Carinskega zakonika razvidno, da so lahko blago v nespremenjenem stanju ali pridobljeni proizvodi sproščeni v prosti promet, kar povzroči nastanek carinskega dolga v skladu s členom 121 tega zakonika.
Upoštevati je treba tudi dejstvo, da so preferencialni tarifni ukrepi, kot so ti iz postopka v glavni stvari, del sheme splošnih tarifnih preferencialov, ki jo je določil Svet Evropske unije z uredbo, ki se uporabi za dano obdobje. Vendar, kot je Evropska komisija pravilno navedla, če pojem „elementi za izračun dajatve“ iz člena 121(1) Carinskega zakonika zajema stopnjo carinskih dajatev, ki se uporablja, bi lahko gospodarski subjekt odločil, da blago za dalj časa vnese v postopek aktivnega oplemenitenja, da bi bilo v prosti promet sproščeno šele, ko je preferencialna stopnja preklicana ali odpravljena, tako da bi za to blago veljala znižana stopnja carinske dajatve, medtem ko bi za isti proizvod, ki ga uvozi drug gospodarski subjekt, v trenutku te sprostitve v prosti promet veljala običajna stopnja. Možnost povzročitve takega izkrivljanja konkurence bi bila v nasprotju s ciljem postopka aktivnega oplemenitenja, kot je bil izpostavljen v točki 27 te sodbe.
Glede okvira, v katerega se uvršča člen 121(1) Carinskega zakonika, je treba to določbo razlagati glede na člen 121(2) tega zakonika. Zadnjenavedena določba določa, da če uvozno blago v trenutku sprejema deklaracije o vnosu tega blaga v postopek aktivnega oplemenitenja izpolnjuje pogoje za preferencialno tarifno obravnavo v okviru tarifnih kvot in plafonov, je navedeno blago upravičeno do preferencialne tarifne obravnave, ki naj bi obstajalo za enako blago v trenutku sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet.
Vendar bi bil odstavek 2 člena 121 Carinskega zakonika odvečen, če bi bilo treba pojem „elementi za izračun dajatev“ iz odstavka 1 tega člena razlagati tako, da zajema običajne in preferencialne stopnje carinskih dajatev.
Zato je treba ta pojem razlagati tako, da ne zajema običajnih in preferencialnih stopenj carinskih dajatev, ampak le elemente, za katere se uporabljajo take stopnje.
Ta razlaga pojma „elementi za izračun dajatev“, kot pravilno trdi predložitveno sodišče, je v skladu z načelom, na podlagi katerega se carinske dajatve izračunajo glede na okoliščine, ki so obstajale ob nastanku carinskega dolga.
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 121(1) Carinskega zakonika razlagati tako, da nasprotuje uporabi preferencialnega tarifnega ukrepa, ki povzroči uporabo znižane stopnje carinske dajatve in ki je veljal v trenutku sprejema deklaracije o vnosu blaga v postopek aktivnega oplemenitenja, vendar je bil na datum sprejema deklaracije o sprostitvi tega blaga v prosti promet preklican.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

Člen 121(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da nasprotuje uporabi preferencialnega tarifnega ukrepa, ki povzroči uporabo znižane stopnje carinske dajatve in ki je veljal v trenutku sprejema deklaracije o vnosu blaga v postopek aktivnega oplemenitenja, vendar je bil na datum sprejema deklaracije o sprostitvi tega blaga v prosti promet preklican.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.