CELEX: 62015CJ0548
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl amžiaus principai
Direktyva 2000/78/EB
Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje
2, 3 ir 6 straipsniai
Taikymo sritis
Skirtingas požiūris dėl amžiaus
Nacionalinės teisės aktas, apribojantis išlaidų už mokslą, patirtų sulaukus tam tikro amžiaus, atskaitymą
Galimybė gauti profesinį mokymą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimas pateiktas dėl nediskriminavimo dėl amžiaus principo ir 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (
OL L 303
, 2000, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79), 3 straipsnio 1 dalies c punkto ir 6 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant J. J. de Lange ir
Staatssecretaris van Financiën
(už finansus atsakingas valstybės sekretorius, Nyderlandai) ginčą dėl pastarojo atsisakymo suteikti minėtam asmeniui teisę atskaityti savo visas išlaidas už mokslą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pagal Direktyvos 2000/78 1 straipsnį šios direktyvos „tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą“.
Minėtos direktyvos 2 straipsnyje nurodyta:
„1.   Šioje direktyvoje „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad dėl kurios nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje:
a)
tiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl bet kurios iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėjo būti elgiamasi su kitu asmeniu;
b)
netiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl akivaizdžiai neutralių sąlygų, kriterijų ar taikomos praktikos tam tikrą religiją ar įsitikinimus [tikėjimą] išpažįstantys, tam tikrą negalią turintys, tam tikro amžiaus ar tam tikros seksualinės orientacijos asmenys gali patekti tam tikru atžvilgiu į prastesnę padėtį nei kiti asmenys, nebent:
i)
tas sąlygas, kriterijus ar taikomą praktiką objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama atitinkamomis [tinkamomis] ir būtinomis priemonėmis <…>
<…>“
Tos pačios direktyvos 3 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Neviršijant [Europos Sąjungai] suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims tiek valstybiniame, tiek privačiame sektoriuje, įskaitant valstybines įstaigas:
<…>
b)
galimybei gauti visų rūšių ir visų lygių profesinį orientavimą, profesinį mokymą, sudėtingesnį [tolesnį] profesinį mokymą ir perkvalifikavimą, įskaitant praktinę darbo patirtį;
c)
įdarbinimui ir darbo sąlygoms, įskaitant atleidimą iš darbo ir atlyginimą;
<…>“
Direktyvos 2000/78 6 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Nepaisydamos 2 straipsnio 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris dėl amžiaus nėra diskriminacija, jei pagal nacionalinę teisę jį objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, įskaitant teisėtos užimtumo politikos, darbo rinkos ir profesinio mokymo tikslus, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis.
Šis skirtingas požiūris gali, be kita ko, apimti:
a)
specialių sąlygų nustatymą siekiant įsidarbinti ir profesinio mokymo, įdarbinimui ir darbui, įskaitant atleidimą iš darbo ir apmokėjimo sąlygas, jaunimui, pagyvenusio amžiaus asmenims ir už priežiūrą atsakingiems asmenims, siekiant skatinti jų profesinę integraciją ir užtikrinti jų apsaugą;
<…>“
Direktyvos 2000/78 16 straipsnyje „Laikymasis“ nustatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:
a)
būtų panaikinti visi įstatymai ir kiti teisės aktai, kurie prieštarauja vienodo požiūrio principui;
<…>“
Nyderlandų teisė
Pagrindinėje byloje taikomos redakcijos
Wet inkomstenbelasting 2001
(2001 m. Pajamų mokesčio įstatymas, toliau – Pajamų mokesčio įstatymas) 6.30 straipsnyje numatyta:
„1.   Išlaidos už mokslą atskaitomos, jei jų bendra suma viršija 500 EUR, o [papildomo mokymo atveju] viršijus įprastą studijų laikotarpį – tik jei bendra didžiausia suma neviršija 15000 EUR.
2.   <…>
3.   Įprastas studijų laikotarpis – tai ne ilgiau kaip 16 kalendorinių ketvirčių trunkantis apmokestinamojo asmens nurodytas laikotarpis, kai apmokestinamasis asmuo, kuriam yra suėję 18 metų, bet dar nesuėjo 30 metų, galimai darbinei veiklai turimo laiko didžiąją dalį skiria mokymuisi ir bendras studijų krūvis yra toks, kad mokytis ir kartu dirbti visą darbo dieną yra neįmanoma.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2008 m., sulaukęs 32 metų, J. J. de Lange pradėjo mokytis, siekdamas tapti oro transporto pilotu. Į 2009 m. mokėtinų pajamų mokesčio ir socialinio draudimo įmokų deklaraciją jis įtraukė 44057 EUR dydžio išlaidų už minėtą mokslą sumą kaip asmeninio pobūdžio atskaitymą.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo matyti, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą teisės aktą tam tikromis sąlygomis asmenims, kuriems nėra suėję 30 metų, iš apmokestinamųjų pajamų leidžiama atskaityti visas išlaidas už profesinį mokymą. Tačiau ši teisė į atskaitymą apribota 15000 EUR suma asmenims, sulaukusiems minėto amžiaus.
Nyderlandų mokesčių inspekcija pripažino, kad pagal Pajamų mokesčio įstatymo 6.30 straipsnį suinteresuotasis asmuo turi teisę atskaityti tik 15000 EUR neviršijančią fiksuotą sumą.
Dėl tokio sprendimo pateiktas J. J. de Lange skundas buvo atmestas pirmojoje ir apeliacinėje instancijose; suinteresuotasis asmuo pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Minėtas teismas abejoja dėl galimybės taikyti Direktyvą 2000/78 ir nediskriminavimo dėl amžiaus principą, kiek tai susiję su apmokestinimo tvarka, susijusia su išlaidų už studijas atskaitymu. Prireikus jis kelia klausimą, ar gali būti pateisinamas skirtingas požiūris, kurį lemia tokia apmokestinimo tvarka ir kurį sudaro tai, kad teisė į visišką atskaitymą suteikiama arba nesuteikiama remiantis, be kita ko, amžiaus kriterijumi.
Šiomis aplinkybėmis
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2000/78 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad ši nuostata taikoma mokesčių teisės aktuose įtvirtintai mokesčių lengvatai, pagal kurią tam tikromis sąlygomis išlaidos už mokslą gali būti atskaitomos iš apmokestinamųjų pajamų?
Jei į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
2.
Ar nediskriminavimo dėl amžiaus principas, kaip bendrasis ES teisės principas, turi būti taikomas mokesčių lengvatai, pagal kurią išlaidos už mokslą gali būti atskaitomos tik tam tikromis sąlygomis, net ir tuo atveju, kai ši lengvata nepatenka į Direktyvos 2000/78 taikymo sritį
ratione materiae
ir kai minėta tvarka nėra skirta ES teisės aktams įgyvendinti?
Jei į pirmąjį ar antrąjį prejudicinį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
3.
a)
Ar skirtingas požiūris, kuris prieštarauja nediskriminavimo dėl amžiaus principui kaip bendrajam ES teisės principui, gali būti pateisinamas Direktyvos 2000/78 6 straipsnyje nustatytomis sąlygomis?
b)
Jei ne, kokie kriterijai taikomi šio principo taikymo atveju arba siekiant pateisinti skirstymą pagal amžių?
4.
a)
Ar Direktyvos 2000/78 6 straipsnis ir (arba) nediskriminavimo dėl amžiaus principas turi būti aiškinami taip, kad skirtingą požiūrį dėl amžiaus galima pateisinti, jei šio skirtingo požiūrio dėl amžiaus priežastis susijusi tik su kai kuriais atvejais, kuriems taikomas minėtas skirstymas?
b)
Ar skirstymą pagal amžių galima pateisinti įstatymų leidėjo nuomone, kad nuo tam tikro amžiaus mokesčių lengvata neturi būti suteikta, nes lengvatos prašantis asmuo yra „[finansiniu požiūriu] pats atsakingas“ už šia lengvata siekiamo tikslo įgyvendinimą?“
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią asmens patirtų profesinio mokymo išlaidų apmokestinimas skiriasi pagal amžių, patenka į šios direktyvos taikymo sritį
ratione materiae
.
Iš karto reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką iš Direktyvos 2000/78 pavadinimo ir konstatuojamųjų dalių, taip pat iš jos turinio ir tikslo matyti, jog ja siekiama nustatyti bendrąsias gaires, kad kiekvienam asmeniui būtų užtikrintas vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje, suteikiant veiksmingą apsaugą nuo diskriminacijos, pagrįstos vienu iš šios direktyvos 1 straipsnyje nurodytų motyvų, tarp kurių yra amžius (2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Dansk Jurist- og Økonomforbund,
C‑546/11
,
EU:C:2013:603
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika, taip pat 2016 m. birželio 2 d. Sprendimo C,
C‑122/15
,
EU:C:2016:391
,
punktas).
Visų pirma, Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies b punkte, be kita ko, numatyta, kad, neviršijant Sąjungai suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims, kiek tai susiję su galimybe gauti visų rūšių ir visų lygių profesinį orientavimą, profesinį mokymą, tolesnį profesinį mokymą ir perkvalifikavimą, įskaitant praktinę darbo patirtį.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nors tokios teisės į atskaitymą, kaip numatyta pagal Pajamų mokesčio įstatymo 6.30 straipsnį, buvimas ir apimtis savaime nedaro įtakos galimybei gauti profesinį mokymą, reikia konstatuoti, kad dėl to kylančios finansinės pasekmės gali turėti įtakos galimybei faktiškai gauti tokį mokymą.
Nyderlandų vyriausybė teigia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama mokesčių lengvata siekiama skatinti galimybę jauniems žmonėms gauti mokymą ir užtikrinti jų padėtį darbo rinkoje. Pajamų mokesčio įstatymo 6.30 straipsnyje numatyta teise į atskaitymą iš tiesų siekiama paremti jaunus žmones, atitinkamu įprastu studijų laikotarpiu suteikiant jiems mokesčių lengvatų, kurios leistų jiems lengviau studijuoti tuo laikotarpiu ir taip įgyti tvirtą poziciją darbo rinkoje.
Šiomis aplinkybėmis tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, gali būti laikoma susijusia su galimybe gauti profesinį mokymą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies b punktą.
Atsižvelgiant į Direktyvos 2000/78 16 straipsnio a punktą, pagal kurį valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad būtų panaikinti įstatymai ir kiti teisės aktai, prieštaraujantys vienodo požiūrio principui, šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti suprantamas taip, kad jis taip pat taikomas tokiai mokesčių teisės nuostatai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuri priimta siekiant skatinti galimybę jauniems žmonėms mokytis ir taip užtikrinti jų padėtį darbo rinkoje (pagal analogiją žr. 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Vergani,
C‑207/04
,
EU:C:2005:495
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią asmens patirtų profesinio mokymo išlaidų apmokestinimas skiriasi pagal amžių, patenka į šios direktyvos taikymo sritį
ratione materiae
, nes ja siekiama skatinti galimybę jaunimui mokytis.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą, kuris buvo pateiktas, tik jeigu Teisingumo Teismas konstatuotų, kad Direktyva 2000/78 pagrindinėje byloje netaikytina.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad šiai nuostatai prieštarauja tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią asmenims, kuriems nėra suėję 30 metų, tam tikromis sąlygomis leidžiama iš savo apmokestinamųjų pajamų visiškai atskaityti išlaidas už profesinį mokymą, nors ši teisė į atskaitymą apribojama asmenims, sulaukusiems minėto amžiaus.
Remiantis minėta nuostata reikia išnagrinėti, ar skirtingą požiūrį dėl asmenų, kurie mokosi, amžiaus objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, ar šiam tikslui pasiekti priimtos priemonės yra tinkamos ir ar neviršija to, kas būtina nacionalinio įstatymų leidėjo nustatytam tikslui pasiekti.
Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalies a punkte taip pat numatyta, kad toks skirtingas požiūris gali, be kita ko, apimti specialių sąlygų nustatymą siekiant įsidarbinti ir profesinio mokymo, įdarbinimui ir darbui, įskaitant atleidimą iš darbo ir apmokėjimo sąlygas, jaunimui, siekiant skatinti jo profesinę integraciją ir užtikrinti jo apsaugą.
Vadinasi, darytina išvada, kad tikslas stiprinti jaunimo padėtį darbo rinkoje, siekiant skatinti jo profesinę integraciją ir užtikrinti jo apsaugą, gali būti laikomas teisėtu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalį.
Todėl reikia išnagrinėti, ar priemonės, naudojamos šiam tikslui pasiekti, yra tinkamos ir būtinos.
Kiek tai susiję, pirma, su tokios apmokestinimo tvarkos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, tinkamumu, neginčijama, jog tokia tvarka gali sustiprinti jaunimo padėtį darbo rinkoje, nes tai yra su profesiniu mokymu susijusi paskata jaunimui. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar iš tikrųjų taip yra šiuo atveju.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą abejoja dėl tikrai būtino nagrinėjamos apmokestinimo tvarkos pobūdžio.
Šiuo klausimu Nyderlandų vyriausybė atkreipia dėmesį į tai, kad, nepaisant to, jog pagal tą tvarką tik jaunesni nei 30 metų asmenys turi teisę iš savo apmokestinamųjų pajamų atskaityti visas išlaidas už mokslą, vyresni nei 30 metų asmenys nepatenka į pernelyg nepalankią padėtį pagal minėtą tvarką. Iš tiesų pastarieji asmenys kiekvienais metais naudojasi teise atskaityti 15000 EUR neviršijančias išlaidas už mokslą, nepriklausomai nuo to, ar patirtos išlaidos susijusios su pirminėmis studijomis, ar vėlesnėmis studijomis.
Nyderlandų vyriausybė priduria, kad tokia teise į atskaitymą galima naudotis neribotą laiką, tačiau galimybe atskaityti visas savo išlaidas už mokslą asmenys, kuriems nėra suėję 30 metų, gali naudotis ne ilgesnį kaip įprastą 16 kalendorinių ketvirčių trunkantį studijų laikotarpį. Galiausiai ta pati vyriausybė pabrėžia, kad mokymo išlaidos siekia vidutiniškai 15000 EUR per metus.
Dėl klausimo, ar pagrįsta vyresniems nei 30 metų asmenims nesuteikti teisės atskaityti visų išlaidų už mokslą, Nyderlandų vyriausybė teigia, kad šie asmenys paprastai turėjo galimybę anksčiau įgyti išsilavinimą ir vykdyti profesinę veiklą, todėl jie, kaip esantys geresnėje finansinėje padėtyje nei jaunimas, neseniai baigęs mokyklą, gali bent jau iš dalies prisiimti finansinę naštą, susijusią su nauju mokymu.
Atsižvelgiant į valstybėms narėms ir socialiniams partneriams pripažintą didelę diskreciją socialinės ir užimtumo politikos srityse, neatrodo, kad, nustatydama tokią apmokestinimo tvarką, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, valstybė narė būtų viršijusi tai, kas būtina tikslui – sustiprinti jaunimo padėtį darbo rinkoje – pasiekti.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti taip: Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią asmenims, kuriems nėra suėję 30 metų, tam tikromis sąlygomis leidžiama iš savo apmokestinamųjų pajamų visiškai atskaityti profesinio mokymo išlaidas, nors ši teisė į atskaitymą ir apribojama minėto amžiaus sulaukusiems asmenims, nes, pirma, šią tvarką objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, susijęs su užimtumo politikos ir darbo rinkos sritimi, ir, antra, šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra pagrindinėje byloje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

1.
2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią asmens patirtų profesinio mokymo išlaidų apmokestinimas skiriasi pagal amžių, patenka į šios direktyvos taikymo sritį
ratione materiae
,
nes ja siekiama skatinti galimybę jaunimui mokytis
.

2.
Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama tokia apmokestinimo tvarka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią asmenims, kuriems nėra suėję 30 metų, tam tikromis sąlygomis leidžiama iš savo apmokestinamųjų pajamų visiškai atskaityti profesinio mokymo išlaidas, nors ši teisė į atskaitymą ir apribojama minėto amžiaus sulaukusiems asmenims, nes, pirma, šią tvarką objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, susijęs su užimtumo politikos ir darbo rinkos sritimi, ir, antra, šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra pagrindinėje byloje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.