CELEX: 62020TJ0443
Közösségi formatervezési minta
Megsemmisítési eljárás
Címkét ábrázoló, lajstromozott közösségi formatervezési minta
Korábbi formatervezési minta
A nyilvánosságra jutás bizonyítéka
A 6/2002/EK rendelet 7. cikkének (1) bekezdése
Az előírt határidő lejárta után benyújtott bizonyítékok
A fellebbezési tanács mérlegelési jogköre
A 6/2002 rendelet 63. cikkének (2) bekezdése
Megsemmisítési ok
Az egyéni jelleg hiánya
A 6/2002 rendelet 6. cikke és 25. cikke (1) bekezdésének b) pontja

)
[omissis]
A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–
utasítsa el a vitatott formatervezési minták oltalmának megsemmisítése iránti kérelmet;
–
az EUIPO‑t kötelezze a költségek viselésére, ideértve a fellebbezési tanács előtt felmerült költségeket is.
Az EUIPO és a beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
A felperes lényegében három jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt a 6/2002 rendelet 63. cikke (2) bekezdésének megsértésére alapítja, mivel egyes bizonyítékokat késedelmesen terjesztettek a fellebbezési tanács elé, a második jogalapot e rendelet 7. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapítja, mivel a korábbi formatervezési mintát tévesen minősítették nyilvánosságra jutottnak, a harmadikat pedig a 6/2002 rendelet 6. cikkével összefüggésében értelmezett 25. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapítja, mivel az ütköző formatervezési mintákat tévesen tekintették úgy, mint amelyek azonos összbenyomást tesznek a tájékozott használóra, és így a vitatott formatervezési minta nem rendelkezik egyéni jelleggel.
Az első, a 6/2002 rendelet 63. cikke (2) bekezdésének megsértésére alapított jogalapról, amely szerint egyes bizonyítékokat késedelmesen terjesztettek a fellebbezési tanács elé
A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 6/2002 rendelet 63. cikkének (2) bekezdését azáltal, hogy elfogadhatónak nyilvánított egyes, az R5015 címketekercsre vonatkozó bizonyítékokat, amelyeket a beavatkozó fél először a megsemmisítési osztály határozata elleni fellebbezési szakaszban nyújtott be.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja ezen érvelést.
A 6/2002 rendelet 63. cikkének (2) bekezdése értelmében az EUIPO figyelmen kívül hagyhatja azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeket az érintett felek nem kellő időben terjesztettek elő.
E rendelkezés szövegéből az következik, hogy főszabály szerint és eltérő rendelkezés hiányában a tények és bizonyítékok felek általi előterjesztése továbbra is lehetséges azon határidők lejárta után, amelyekhez a 2002/6 rendelet értelmében ezen előterjesztés kötve van, és az EUIPO‑nak nem tilos az ilyen, késedelmesen előterjesztett tényeket vagy bizonyítékokat figyelembe vennie (2018. március 14‑iCrocs kontra EUIPO – Gifi Diffusion [Lábbelik] ítélet,
T‑424/16
, nem tették közzé,
EU:T:2018:136
,
31.
pont).
A 6/2002 rendelet 63. cikkének (2) bekezdése ugyanis – annak pontosításával, hogy ilyen esetben az EUIPO figyelmen kívül „hagyhatja” a késedelmesen előterjesztett bizonyítékokat – széles mérlegelési jogkört biztosít az EUIPO számára, hogy – határozatát e tekintetben indokolva – eldönthesse, hogy azokat figyelembe kell‑e venni, vagy sem (2018. március 14‑iLábbelik ítélet,
T‑651/16
, nem tették közzé,
EU:T:2018:137
,
32.
pont).
Ami az EUIPO e mérlegelési jogkörének a késedelmesen előterjesztett bizonyítékok esetleges figyelembevétele tekintetében történő gyakorlását illeti, e figyelembevétel az EUIPO részéről, amikor egy megsemmisítési eljáráson belül kell határoznia, különösen akkor igazolható, ha egyrészt a késedelmesen előterjesztett elemeknek már első megközelítésre is valódi relevanciája lehet a hozzá benyújtott megsemmisítési kérelem kimenetele szempontjából, másrészt az eljárás azon szakasza, amelyben e késedelmes előterjesztésre sor kerül, továbbá az azt jellemző körülmények nem akadályozzák e bizonyítékok figyelembevételét. E megfontolások különösen alkalmasak arra, hogy igazolják azon bizonyítékok EUIPO általi figyelembevételét, amelyeket ugyan nem terjesztettek elő az előírt határidőn belül, az eljárás későbbi szakaszában, azonban kiegészítik az említett határidőn belül benyújtott bizonyítékokat (2018. március 14‑iLábbelik ítélet,
T‑651/16
, nem tették közzé,
EU:T:2018:137
,
34.
pont).
A jelen ügyben az ügyiratokból és különösen a megtámadott határozat 14. pontjából kitűnik, hogy a beavatkozó a korábbi formatervezési minta nyilvánosságra jutásának bizonyítása érdekében első alkalommal a fellebbezési tanács előtt nyújtotta be a 32–34. mellékletet. Közelebbről, a 32. melléklet tartalmazza a címkék nyomtatásával foglalkozó társaság igazgatója, A által 2019. február 18‑án eskü alatt tett nyilatkozatot, amely szerint e társaság 2003 óta gyártott a beavatkozó fél számára R5015 címketekercseket, és e nyilatkozathoz csatolva számlákat és a tekercsek ábrázolását is benyújtotta. A 33. és a 34. melléklet két eskü alatt tett nyilatkozatot tartalmaz, amelyek közül az első 2019. február 11‑én kelt, és B‑től, a beavatkozó fél számára 1999 és 2003 között rugalmas sablonokat (flexible dies) gyártó társaság vezetőségi tagjától származik, a második pedig 2019. február 19‑én kelt, és C‑től, a beavatkozó fél gépészmérnökétől származik, és többek között a beavatkozó fél által használt 8853 címketekercsek ábrázolását tartalmazzák, és megerősítik A nyilatkozatait.
A fellebbezési tanács szükségesnek tartotta figyelembe venni a beavatkozó fél által hozzá benyújtott kiegészítő bizonyítékokat. Úgy ítélte meg, hogy ezek relevánsak, és alátámasztják a megsemmisítési osztály elé terjesztett bizonyítékokat. Különösen hangsúlyozta, hogy a 32. mellékletet a megsemmisítési kérelemmel összefüggésben benyújtott 8. mellékletben szereplő R5015 címke nyilvánosságra jutásának alátámasztásaként nyújtották be. Azt is kifejtette, hogy ezeket a bizonyítékokat közölték a felperessel, aki észrevételt tett velük kapcsolatban, nem volt határidő a megsemmisítés iránti kérelem benyújtására, és ezek figyelembevétele hozzájárulhat annak biztosításához, hogy ne maradjon a lajstromban egy olyan lajstromozott közösségi formatervezési minta, amelynek érvényessége ezt követően eredményesen megtámadható egy másik megsemmisítési eljárással. Végül hozzátette, hogy ezeket a bizonyítékokat a megsemmisítési osztály azon határozatának vitatása érdekében nyújtotta be, amely szerint a nyilvánosságra jutásra vonatkozó bizonyítékok nem voltak elegendőek. Ezeket tehát elfogadhatónak nyilvánította.
Meg kell állapítani, hogy – amint azt a felperes maga is elismeri – a beavatkozó fél a megsemmisítés iránti kérelme alátámasztására iratokat, különösen C eskü alatt tett nyilatkozatát nyújtotta be a megsemmisítési osztályhoz. A megsemmisítési osztály azonban úgy ítélte meg, hogy a benyújtott ábrázolások és dokumentumok nem támasztják alá C állításait. A megsemmisítési osztály azt is megállapította, hogy az ábrázolások és a benyújtott iratok nem voltak elegendőek a nyilvánosságra jutás bizonyításához, mivel nem azonosították egyértelműen a hivatkozott korábbi formatervezési mintákat, és nem szolgáltattak bizonyítékot a nyilvánosságra jutás releváns forrásaira és időpontjára vonatkozóan. Arra a következtetésre jutott tehát, hogy a korábbi formatervezési minta nyilvánosságra jutása nem bizonyított.
Következésképpen a fellebbezési tanácshoz benyújtott mellékletek és ábrázolások kiegészítik a megsemmisítési osztályhoz korábban benyújtott mellékleteket és ábrázolásokat. Ráadásul e mellékletek, amelyek a megsemmisítési osztály határozatát követően keletkeztek, és amelyeket tehát korábban nem tudtak benyújtani, különösen lehetővé tették a beavatkozó fél számára, hogy válaszoljon a megsemmisítési osztály fenti 20. pontban felidézett megállapításaira. Ezenkívül, még ha – amint azt a felperes hangsúlyozza – a címketekercsekre vonatkozó, a 32. és 34. mellékletben szereplő bizonyos ábrázolások különböznek is a vitatott formatervezési mintától, ez nem változtat azon, hogy ugyanazon címkesorozathoz tartoznak, mint a vitatott formatervezési minta (vagyis az R5012–R5020‑hoz). Ennélfogva e mellékletek relevánsnak bizonyultak a jogvita megoldása szempontjából, és jogszerűen kiegészíthették a már benyújtott bizonyítékokat.
Egyébiránt e mellékleteket a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő, 2019. február 25‑i nyilatkozat keretében terjesztették elő. Ennélfogva a fellebbezési tanács objektív és indokolt módon gyakorolhatta mérlegelési jogkörét az említett álláspontok figyelembevételét illetően (lásd ebben az értelemben: 2017. július 5‑iGamet kontra EUIPO – Metal‑Bud II Robert Gubała [Ajtókilincs] ítélet,
T‑306/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:466
,
22.
pont).
Végül a felperes tévesen állítja, hogy e mellékletek elfogadhatósága megsértette a meghallgatáshoz való jogát, mivel a fellebbezési tanácshoz 2019. május 2‑án és szeptember 6‑án benyújtott beadványaiban előadhatta az ezzel kapcsolatos észrevételeit, amit ő maga is elismer.
Ebből az következik, hogy a fellebbezési tanács azzal, hogy indokolást is adva elfogadta, hogy figyelembe veszi a hozzá benyújtott további mellékleteket, megfelelően élt a 6/2002 rendelet 63. cikkének (2) bekezdésében számára biztosított mérlegelési jogkörével, tehát az első jogalapot el kell utasítani.
A második, a 6/2002 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított jogalapról, amely szerint a fellebbezési tanács tévesen állapította meg a korábbi formatervezési minta nyilvánosságra jutását
[omissis]
A második jogalapot tehát el kell utasítani.
A harmadik, a 6/2002 rendelet 6. cikkével összefüggésben értelmezett 25. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapról, amely szerint a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző formatervezési minták azonos összbenyomást keltenek a tájékozott használóban, és ezért a vitatott formatervezési minta nem rendelkezik egyéni jelleggel
Harmadik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács értékelési hibát követett el, amikor úgy határozott, hogy a vitatott formatervezési minta nem rendelkezik egyéni jelleggel, és megsértette a 6/2002 rendelet 6. cikkével összefüggésben értelmezett 25. cikke (1) bekezdésének b) pontját, mivel többek között tévesen hagyta figyelmen kívül az ütköző formatervezési minták közötti különbségeket.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja ezen érvelést.
[omissis]
A tájékozott használóról
[omissis]
A jelen ügyben, amint azt a fellebbezési tanács megállapította, a tájékozott használó, anélkül hogy alkotó vagy műszaki szakértő lenne, ismeri a piacon rendelkezésre álló termékválasztéknak köszönhetően a nyomtatótekercs különböző formatervezési mintáit, bizonyos fokú ismeretekkel rendelkezik azon elemek tekintetében, amelyeket e tekercsek általában tartalmaznak, és érdeklődése miatt viszonylag magas szintű figyelmet tanúsít azok használata során, amit a felek nem vitatnak.
Az alkotói szabadság fokáról
[omissis]
A vitatott formatervezési minta alkotói szabadságfokát tehát átlagosnak tekintette a fellebbezési tanács, amit a felek nem vitatnak.
Az összbenyomásról
Emlékeztetni kell arra, hogy egy formatervezési minta egyéni jellege a tájékozott használó szempontjából bármely korábbi formatervezési mintától eltérő összbenyomáson vagy a „déjà vu” hiányán alapul, és nem veszi figyelembe az említett összbenyomást nem érintő, nem kellően feltűnő különbségeket, és bár figyelmen kívül hagyja a jelentéktelen részleteket, azonban tekintettel van az eltérő összbenyomást eredményező, kellően markáns különbségekre (lásd: 2017. február 16‑iAntrax It kontra EUIPO – Vasco Group [Fűtőberendezésekhez szolgáló termoszifonok] ítélet,
T‑828/14 és T‑829/14
,
EU:T:2013:87
,
53.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ütköző formatervezési minták által keltett összbenyomás összehasonlításának szintetikusnak kell lennie, és nem korlátozódhat pusztán a hasonlóságok és az eltérések felsorolásának analitikus összehasonlítására. Ezen összehasonlításnak a vitatott formatervezési minta nyilvánosságra jutott jellemzőit kell alapul vennie, és kizárólag az oltalom alatt álló jellemzőkre kell vonatkoznia, figyelmen kívül hagyva az oltalom hatálya alá nem tartozó – különösen a műszaki – jellemzőket. Az említett összehasonlításnak a formatervezési minták lajstromozott alakjára kell vonatkoznia, és a megsemmisítést kérő féltől nem követelhető meg a hivatkozott formatervezési mintának – a vitatott formatervezési minta bejelentési kérelmében szereplő ábrázolásával összehasonlítható – grafikus ábrázolása (lásd: 2019. június 13‑iJárművekhez szánt adatlaptartó tok ítélet,
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
84.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben, amint azt a fellebbezési tanács megállapította, az ütköző formatervezési minták jellemzői egybeesnek a tartótekercs, a sárga szalag, az egyszínű fehér, téglalapalakú címkék és az egyes címkék közötti ovális lyukak jellemzői tekintetében. Ami a különbségeket illeti, azok a címke méretére korlátozódnak, amely hosszabb és keskenyebb a vitatott formatervezési mintában, mint az R5015. sz. korábbi formatervezési mintában, és ennek megfelelően eltérő a henger magassága, valamint a nyomtatott fekete alakzatok száma, helyzete és mérete.
Bár e különbségek nem tekinthetők jelentéktelennek, amint arra a fellebbezési tanács rámutatott, helyesen vélte úgy e tanács, hogy azok nem elegendők ahhoz, hogy a tájékozott használóban eltérő összbenyomást keltsenek.
A felperes által annak alátámasztására felhozott érvek, hogy a vitatott formatervezési minta nem ugyanolyan összbenyomást kelt a tájékozott használóban, mint a korábbi formatervezési minta, nem kérdőjelezhetik meg ezt a következtetést.
[omissis]
Harmadszor a felperes arra hivatkozik, hogy a szó‑ és ábrás elemeket tévesen hagyták figyelmen kívül. E tekintetben megemlíti a vitatott formatervezési mintán és az R5015. sz. korábbi formatervezési mintán speciális betűtípussal szereplő szóvédjegyeket (az előbbin dymo, az utóbbin avery), valamint az „avery” szóelem mellett szereplő, háromszög alakú ábrás elemet, és azt állítja, hogy ezen elemek díszítőelemek.
Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy az ütköző formatervezési mintákon szereplő szó‑ és ábrás elemek az árura illesztett olyan védjegyek vagy megkülönböztető megjelölések, amelyek az áru származására utalnak. Ezen elemek nem dekorációs vagy díszítő funkcióval rendelkeznek, és nem minősülnek az árunak a 6/2002 rendelet 3. cikkének a) és b) pontja értelmében vett, az érintett áru megjelenését meghatározó jellegzetességnek. E szó‑ és ábrás elemek tehát nem relevánsak az összbenyomásoknak a vitatott formatervezési minta egyéni jellegének megállapítása céljából történő összehasonlítása szempontjából.
Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy az ütköző formatervezési minták által keltett összbenyomás összehasonlítása során a vitatott formatervezési minta nyilvánosságra jutott jellemzőit kell alapul venni, és annak kizárólag az oltalom alatt álló jellemzőkre kell vonatkoznia, figyelmen kívül hagyva az oltalom hatálya alá nem tartozó – különösen a műszaki – jellemzőket (lásd: 2019. június 13‑iJárművekhez szánt adatlaptartó tok ítélet,
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
84.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ennélfogva, még ha ezeket a szó‑ és ábrás elemeket relevánsnak is lehetne tekinteni, a tájékozott használó számára egyértelmű, hogy azok az áruk származásának jelzésére szolgálnak, így az összbenyomásban nem tulajdonít nekik jelentőséget, ezért ezek az elemek a jelen ügyben nem elegendőek a vitatott formatervezési minta által keltett összbenyomás módosítására.
[omissis]
A fentiek összességéből az következik, hogy a fellebbezési tanács nem követett el értékelési hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy az ütköző formatervezési minták ugyanolyan összbenyomást keltenek a tájékozott használóban, és így arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott formatervezési minta a korábbi formatervezési mintára tekintettel nem rendelkezik a 6/2002 rendelet 6. cikkével összefüggésben értelmezett 25. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti egyéni jelleggel.
Következésképpen a felperes által felhozott harmadik jogalapot mint megalapozatlant, és ennélfogva a keresetet teljes egészében el kell utasítani, anélkül hogy határozni kellene a felperes arra irányuló második kereseti kérelmének elfogadhatóságáról, hogy a Törvényszék utasítsa el a vitatott formatervezési minta oltalmának megsemmisítése iránti kérelmet, mivel az azt feltételezi, hogy a Törvényszék helyt ad a megsemmisítés iránti keresetnek, és így csak akkor terjeszthető elő, ha a kereset az első kereseti kérelmében eredményes (lásd ebben az értelemben: 2019. február 27‑iAytekin kontra EUIPO – Dienne Salotti [Dienne] ítélet,
T‑107/18
, nem tették közzé,
EU:T:2019:114
,
84.
pont).
[omissis]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék a Sanford LP‑t kötelezi a költségek viselésére.

Spielmann
Öberg
Mastroianni
Kihirdetve Luxembourgban, a 2021. november 10‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.