CELEX: 62016CJ0378
Apeliacinis skundas
Arbitražinė išlyga
Subsidijų sutartys, sudarytos pagal Moksl[o] tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą (2007
2013 m.) ir Konkurencingumo ir inovacijų bendrąją programą (2007
2013 m.)
MARE, Senior ir ECRN projektai
Komisijos sprendimas susigrąžinti nepagrįstai išmokėtas sumas
Sąjungos teismo jurisdikcija

Apeliaciniu skundu
Inclusion Alliance for Europe GEIE
(toliau – IAE) prašo panaikinti 2016 m. balandžio 21 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Inclusion Alliance for Europe / Komisija (
T‑539/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2016:235
, toliau – skundžiama nutartis), kuria tas teismas atmetė jos ieškinį dėl prašymo panaikinti 2013 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimą C (2013) 4693
final
dėl 212411,89 EUR sumos, atitinkančios dalį finansinio įnašo, pervesto IAE vykdant tris subsidijų sutartis, sudarytas pagal projektus MARE,
Senior
ir ECRN, susigrąžinimo (toliau – ginčijamas sprendimas).
Teisinis pagrindas
Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio „Apeliacinio skundo reikalavimai, pagrindai ir argumentai“ 1 dalyje numatyta:
„Apeliaciniu skundu reikalaujama visiškai arba iš dalies panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą, koks jis yra rezoliucinėje dalyje.“
Procedūros reglamento 170 straipsnio „Reikalavimai, kai apeliacinis skundas pripažįstamas pagrįstu“ 1 dalyje numatyta:
„Apeliaciniu skundu, jeigu jis pripažįstamas pagrįstu, reikalaujama visiškai arba iš dalies patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštus reikalavimus ir negalima pareikšti bet kokių naujų reikalavimų. Apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalyko.“
Bylos aplinkybės
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamos nutarties 1‐61 punktuose. Šio proceso tikslais jas galima apibendrinti, kaip nurodyta toliau.
IAE yra Rumunijoje įsteigta bendrovė, vykdanti veiklą sveikatos ir socialinės įtraukties sektoriuje.
Po to, kai buvo priimtas 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1982/2006/EB dėl Europos bendrijos moksl[o] tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintosios bendrosios programos (2007–2013 m.) (
OL L 412, 2006, p. 1
, toliau – septintoji bendroji programa), 2007 m. gruodžio 19 d. ir 2008 m. rugsėjo 2 d. Europos Bendrijų Komisija sudarė su IAE atitinkamai subsidijų sutartį „Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap“ (toliau –
Senior
sutartis) ir subsidijų sutartį „Market Requirements, Barriers and Cost-Benefits Aspects of Assistive Technologies“ (toliau – MARE sutartis).
2008 m. spalio 6 d., vykdydama vieną iš trijų Konkurencingumo ir inovacijų bendrosios programos (KIP), patvirtintos 2006 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1639/2006/EB dėl Konkurencingumo ir inovacijų bendrosios programos įsteigimo (2007–2013 m.) (
OL L 310, 2006, p. 15
) (toliau – KI bendroji programa), specialiųjų programų, Komisija su IAE sudarė trečią subsidijų sutartį „European Civil Registry Network“ (toliau – ECRN sutartis).
IAE ir kiti suinteresuotieji subjektai dalyvavo nagrinėjamuose tyrimų projektuose, priklausydami konsorciumams, o kiekvienoje subsidijų sutartyje buvo, be kita ko, II priedas, kuriame išdėstytos bendrosios sutarties sąlygos (toliau, kiek tai susiję su
Senior
ir MARE sutartimis, – septintosios bendrosios programos bendrosios sąlygos, o kiek tai susiję su ECRN sutartimi – KI bendrosios programos bendrosios sąlygos).
Septintosios bendrosios programos bendrosiose sąlygose ir KI bendrosios programos bendrosiose sąlygose numatyta, jog tam, kad aptariami projektai būtų įgyvendinti, Komisija iki tam tikros nustatytos sumos finansuoja šių bendrųjų programų dalyvių išlaidas, atitinkančias reikalavimus.
Pagal septintosios bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.22 straipsnį ir IC bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.28 straipsnį Komisija turi įgaliojimus pasitelkdama išorės auditorius arba savo tarnybas atlikti apskaitos auditą dėl „finansinių, sisteminių ar kitokių aspektų (pavyzdžiui, valdymo ir apskaitos principų), susijusių su tinkamu [atitinkamos] subsidijos sutarties vykdymu“.
Audito procedūra buvo reglamentuota septintosios bendrosios programos bendrosiose sąlygose ir KI bendrosios programos bendrosiose sąlygose. Konkrečiai buvo numatyta, kad pasibaigus audito procedūrai parengiama preliminari ataskaita ir išsiunčiama suinteresuotajam asmeniui, kad jis galėtų pateikti pastabas prieš parengiant galutinę ataskaitą.
Septintosios bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.21 straipsnyje ir KI bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.30 straipsnyje buvo reglamentuojamas Komisijos vykdomas paramos gavėjams nepagrįstai išmokėtų sumų susigrąžinimas.
Senior
, MARE ir ECRN sutartyse taip pat buvo nustatyta, kad joms taikomos šių sutarčių nuostatos, Sąjungos teisės aktai, kuriais reglamentuojama septintoji bendroji programa arba KI bendroji programa, 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (
OL L 248, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74), iš dalies pakeistas 2007 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1525/2007 (
OL L 343, 2007, p. 9
) (toliau – finansinis reglamentas), 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatantis išsamias Reglamento Nr. 1605/2002 įgyvendinimo taisykles (
OL L 357, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145), kitos Sąjungos teisės normos ir subsidiariai Belgijos teisė.
Senior
sutarties 9 straipsnio 2 dalyje, MARE sutarties 9 straipsnyje ir ECRN sutarties 10 straipsnyje buvo numatyti Komisijos įgaliojimai priimti privaloma tvarka vykdytinus sprendimus, kad būtų įvykdytos „piniginės prievolės“, kaip jos suprantamos pagal EB 256 straipsnį (dabar – SESV 299 straipsnis).
Šie įgaliojimai taip pat buvo numatyti septintosios bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.21 straipsnyje ir KI bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.30 straipsnyje.
„Senior“ ir „MARE“ sutartys
Sumokėjusi įvairius finansinius įnašus pagal
Senior
ir MARE sutartis Komisija pirma laiko nutraukė MARE sutartį ir informavo IAE apie ketinimą atlikti apskaitos auditą, kad būtų patikrinta, ar šios sutartys tinkamai vykdomos.
Šis auditas atskleidė nagrinėjamų projektų finansų valdymo sunkumų, nes nesilaikyta minėtose sutartyse ir septintosios bendrosios programos bendrosiose sąlygose nustatytų sąlygų.
Laikydamasi nuomonės, kad IAE pastabose, pateiktose dėl preliminarios audito ataskaitos, nepateikta jokios naujos informacijos, 2010 m. gruodžio 21 d. raštu Komisija informavo suinteresuotąjį asmenį apie audito užbaigimą ir pateikė galutinę audito ataskaitą, kurioje nurodyta, kad pagal
Senior
sutartį turi būti sugrąžinta 49677 EUR, o pagal MARE sutartį –72890 EUR. Be to, Komisija paprašė IAE įvertinti, kaip šioje ataskaitoje konstatuoti sisteminiai sunkumai galėjo paveikti finansines sąskaitas laikotarpiais, dėl kurių auditas dar neatliktas.
2011 m. kovo 10 d. elektroniniu laišku IAE pranešė Komisijai, kad tų pačių metų sausio mėn. Europos ombudsmenui buvo pateiktas skundas, ir paprašė pratęsti terminą atsakymui į šį prašymą pateikti. Tą pačią dieną Komisija atsisakė patenkinti IAE prašymą pratęsti terminą pagal 1994 m. kovo 9 d. Europos Parlamento sprendimo 94/262/EAPB, EB, Euratomas dėl ombudsmeno pareigų atlikimą reglamentuojančių nuostatų ir bendrųjų sąlygų (
OL L 113, 1994, p. 15
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 283) 2 straipsnio 6 dalį.
Po to, kai IAE ir Komisija pasikeitė įvairiais raštais, 2011 m. spalio 17 d. Komisija dėl projekto MARE išdavė debeto avizą Nr. 3241111004 dėl 72889,57 EUR sumos grąžinimo, pasilikdama teisę tuo atveju, jei mokėjimas nebus atliktas, priimti privaloma tvarka vykdytiną aktą, kaip tai suprantama pagal SESV 299 straipsnį.
2012 m. balandžio 2 d. Komisija pranešė IAE apie savo ketinimą susigrąžinti pagal projektą
Senior
mokėtinas sumas. Manydama, kad IAE pateiktose pastabose dėl galutinės audito ataskaitos šiuo klausimu nepateikta jokios naujos informacijos, Komisija išdavė debeto avizą Nr. 3241203475 dėl 49677 EUR sumos.
2012 m. gegužės 2 d. sprendime, priimtame pasibaigus IAE pateikto skundo nagrinėjimo procedūrai, ombudsmenas padarė išvadą, kad išnagrinėjus šį skundą nepaaiškėjo Komisijai inkriminuojamo „netinkamo administravimo“ atvejo.
Kadangi IAE negrąžino pagal MARE ir
Senior
projektus mokėtinų sumų, 2012 m. balandžio 4 d. ir liepos 20 d. Komisija išsiuntė šiai bendrovei oficialius pranešimus, reikalaudama už kiekvieną iš šių projektų sumokėti pagrindinę sumą su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo atitinkamai debeto avizoje Nr. 3241111004 ir debeto avizoje Nr. 3241203475 nurodytos datos. Komisija patikslino, kad, jeigu šios sumos nebus sumokėtos per penkiolika dienų nuo šių oficialių pranešimų gavimo dienos, bus pradėta priverstinio šių sumų išieškojimo procedūra.
Atsižvelgdama į MARE ir
Senior
projektų apskaitos audito rezultatus, 2012 m. birželio 26 d. Komisija ėmėsi būtinų veiksmų, kad IAE jai sumokėtų žalos atlyginimą, apskaičiuotą vadovaujantis septintosios bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.24 straipsniu. Kadangi IAE šiuo klausimu nepateikė pastabų, 2012 m. rugsėjo 10 d. Komisija išdavė dar dvi debeto avizas, kuriose taip pat buvo nurodyta jos galimybė tuo atveju, jei nebus sumokėta, priimti privaloma tvarka vykdytiną sprendimą, kaip jis suprantamas pagal SESV 299 straipsnį.
ECRN sutartis
Pagal ECRN sutartį išmokėjusi IAE 178230 EUR finansinę paramą, Komisija taip pat atliko apskaitos auditą, po kurio paaiškėjo, kad aptariamo projekto finansų valdymas buvo atliekamas nesilaikant šioje sutartyje ir KI bendrosios programos bendrosiose sąlygose numatytų sąlygų.
Gavusi IAE pastabas dėl preliminarios audito ataskaitos, 2011 m. gruodžio 19 d. Komisija užbaigė audito procedūrą ir parengė galutinę ataskaitą, pagal ją iš IAE turi būti susigrąžinta 169365 EUR suma.
Nepaisydama šiuo klausimu IAE pateiktų pastabų, 2012 m. kovo 5 d. Komisija patvirtino galutinės audito ataskaitos išvadas ir pranešė suinteresuotajam asmeniui, kad pradeda nepagrįstai išmokėtos sumos susigrąžinimo procedūrą pagal KI bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.28.5 ir II.30.1 straipsnius.
2012 m. gegužės 7 d. Komisija išdavė debeto avizą Nr. 3241204669 ir joje nurodė datą, nuo kurios pradedami skaičiuoti delspinigiai, ir dar kartą galimybę tuo atveju, jei mokėjimas nebus atliktas, priimti privaloma tvarka vykdytiną sprendimą, kaip tai suprantama pagal SESV 299 straipsnį.
Kadangi IAE per nustatytą terminą neatliko mokėjimo, 2012 m. birželio 26 d. Komisija išsiuntė suinteresuotajam asmeniui priminimą.
Tų pačių metų liepos 30 d., išplėtus iš pradžių pateiktą banko garantiją, IAE dar turėjo sumokėti 62427 EUR tarpinį likutį su 2798 EUR delspinigiais, iš viso 65225 EUR.
Ginčijamas sprendimas
2013 m. liepos 17 d. Komisija, remdamasi SESV 299 straipsniu, priėmė ginčijamą sprendimą.
Šio sprendimo 1 straipsnyje nurodyta, kad IAE skolinga Komisijai 80352,07 EUR pagal MARE sutartį, 53138,40 EUR pagal
Senior
sutartį ir 65225 EUR pagal ECRN sutartį. Prie šių sumų buvo pridėta 13696,42 EUR delspinigių iki 2013 m. liepos 15 d., t. y. iš viso 212411,89 EUR suma, kurią turi sumokėti IAE, ir 25,42 EUR už kiekvieną papildomą vėlavimo dieną.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
2013 m. spalio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškinį, juo IAE prašė, pirma, panaikinti ginčijamą sprendimą ir, antra, įpareigoti Komisiją atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, kurią ji patyrė dėl ginčijamo sprendimo taikymo.
Dėl prašymo panaikinti visų pirma reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas atmetė ieškinį, kiek jis pareikštas auditą atlikti įgaliotam biurui, motyvuodamas tuo, kad Sąjungos teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos nagrinėti tokį ieškinį.
Be to, Bendrasis Teismas kaip akivaizdžiai nepriimtiną atmetė, pirma, prašymą sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą, motyvuodamas tuo, kad šis prašymas nebuvo pateiktas „atskiru dokumentu“, kaip nurodyta jo Procedūros reglamente, ir, antra, prašymą panaikinti „visas kitas tyrimo procedūras, kurias atliko Komisija arba jos prašymu – kitos organizacijos“, tačiau nepateikė daugiau paaiškinimų dėl šio prašymo dalyko.
Grįsdama savo ieškinį Bendrajame Teisme IAE iš esmės rėmėsi aštuoniais pagrindais.
Skundžiamos nutarties 86 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad kai Komisija oficialiai nustato iš sutartinių santykių kylančio skolinio reikalavimo sumą, priimdama privaloma tvarka vykdytiną sprendimą, kaip tai suprantama pagal SESV 299 straipsnį, šio sprendimo pagrįstumą Sąjungos teisme galima ginčyti tik remiantis SESV 263 straipsniu. Šios nutarties 90 punkte Bendrasis Teismas patikslino, kad tokio sprendimo teisėtumas vertinamas atsižvelgiant į SESV sutartį ar į bet kokią kitą su jos taikymu susijusią teisės normą, t. y. į Sąjungos teisę. Bendrasis Teismas teigė, kad, kai į Sąjungos teismą kreipiamasi su ieškiniu pagal SESV 272 straipsnį, priešingai, ieškovas gali kaltinti susitariančiąją instituciją tik sutartinių prievolių nevykdymu arba atitinkamai sutarčiai taikomos teisės pažeidimais.
Tuo remdamasis Bendrasis Teismas minėtos nutarties 91 punkte padarė išvadą, kad pirmojoje instancijoje pateikto ieškinio pagrindai, kuriais siekiama, kad jis nuspręstų dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo atsižvelgiant į nagrinėjamų sutarčių sąlygas ir šioms sutartims taikomą nacionalinę teisę, turi būti atmesti kaip nepriimtini.
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas išnagrinėjo kiekvieną iš IAE pirmojoje instancijoje pateiktame ieškinyje nurodytų pagrindų, siekdamas nustatyti, ar jie gali būti laikomi priimtinais nagrinėjant pagal SESV 263 straipsnį pareikštą ieškinį.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, grindžiamo klaidingu „finansinių gairių“ taikymu, skundžiamos nutarties 96 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad IAE iš esmės teigė, jog nagrinėjamų sutarčių sąlygose numatyta taikyti 2007 m. finansines gaires, todėl auditorius negalėjo taikyti naujesnių šių gairių versijų. Manydamas, kad šie argumentai susiję su nagrinėjamų sutarčių sąlygų aiškinimu, Bendrasis Teismas šios nutarties 97 punkte atmetė šį ieškinio pagrindą kaip nepriimtiną.
Minėtos nutarties 98 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad šios išvados negali paneigti minėto pagrindo performulavimas, kuriuo IAE bandė remtis, teigdama, kad tariamas 2010 m. finansinių gairių taikymas atgaline data yra administracinių veiksmų teisėtumo, proporcingumo, rungimosi ir skaidrumo principų, teisės į teisingą bylos nagrinėjimą ir pareigos motyvuoti pažeidimas. Tos pačios nutarties 99 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad šie argumentai pirmą kartą pateikti dublike, todėl juos reikia atmesti kaip nepriimtinus, remiantis jo Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalimi, siejama su jo 48 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa.
Ieškinio antrąjį pagrindą, grindžiamą gero administravimo ir teisės į gynybą užtikrinimo principų pažeidimu, Bendrasis Teismas pripažino priimtinu, tačiau skundžiamos nutarties 112 punkte atmetė jį kaip akivaizdžiai nepagrįstą.
Ieškinio trečiąjį pagrindą, grindžiamą klaidomis galutinėje audito ataskaitoje ir neatsižvelgimu į IAE pateiktas pastabas dėl preliminarios audito ataskaitos, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 115 punkte atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną, motyvuodamas tuo, kad jame išplėtoti argumentai yra sunkiai suprantami ir bet kuriuo atveju niekuo nepagrįsti. Šios nutarties 116 ir 117 punktuose jis pridūrė, kad bet kuriuo atveju pagrindo pirma dalis susijusi su nagrinėjamų sutarčių aiškinimu ir kad jo antra dalis jau buvo atmesta nagrinėjant ieškinio antrąjį pagrindą.
Dėl ieškinio ketvirtojo ir penktojo pagrindų, grindžiamų bendradarbiavimo bei abipusio pasitikėjimo principų pažeidimu ir netikrumu, susijusiu su mažoms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) taikomomis taisyklėmis vertinant projekto išlaidų atitiktį reikalavimams, pasakytina, kad skundžiamos nutarties 120 ir 123 punktuose Bendrasis Teismas juos taip pat atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtinus, nes jie susiję tik su nagrinėjamų sutarčių sąlygų, o ne su Sąjungos teisės normos aiškinimu.
Ieškinio šeštąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad netaikyti Tarptautinės buhalterių federacijos (IFAC) standartai ir Europos teisės aktai MVĮ audito srityje, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 126 punkte atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną, nes šis pagrindas nesusijęs su Sąjungos teisės normomis, atsižvelgiant į kurias gali būti vertinamas ginčijamo sprendimo teisėtumas.
Ieškinio septintąjį pagrindą, grindžiamą auditoriaus padarytomis klaidomis dėl audito atlikimo tvarkos ir dėl tam tikrų IAE deklaruotų išlaidų neatitikties reikalavimams, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 128 punkte taip pat atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną, nes pateikti argumentai susiję su nagrinėjamų sutarčių sąlygų aiškinimu.
Pateikdama ieškinio aštuntąjį pagrindą, IAE rėmėsi Europos Sąjungos atsakomybe dėl nepagrįsto praturtėjimo. Skundžiamos nutarties 130 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad tokiu ieškinio pagrindu negalima remtis pareiškiant ieškinį pagal SESV 263 straipsnį. Šios nutarties 132 punkte Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, jog tam, kad toks ieškinys būtų patenkintas, praturtėjimas turi neturėti jokio galiojančio teisinio pagrindo, tačiau taip nėra tuo atveju, kai jis pateisinamas, kaip šioje byloje, sutartinėmis prievolėmis.
Dėl prašymo atlyginti žalą, kuriuo IAE siekė, kad Bendrasis Teismas įpareigotų Komisiją atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, kurią ji patyrė dėl to, kad buvo taikomas ginčijamas sprendimas, reikia konstatuoti, kad šį prašymą skundžiamos nutarties 138 punkte Bendrasis Teismas atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną, nes jis neatitinka Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmoje pastraipoje ir jo Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalyje įtvirtintų reikalavimų.
Taigi Bendrasis Teismas atmetė pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtiną ir iš dalies akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
Apeliaciniu skundu IAE Teisingumo Teismo iš esmės prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
priteisti iš IAE bylinėjimosi išlaidas, įskaitant tas, kurios susijusios su procedūra dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
Dėl apeliacinio skundo
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
Atsiliepime į apeliacinį skundą Komisija pateikia apeliacinio skundo nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
Komisija tvirtina, kad, pirma, apeliaciniam skundui pagrįsti nurodyti pagrindai tėra argumentų, kuriais remtasi grindžiant pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį, pakartojimas ir kad juose nėra teisinių argumentų, susijusių būtent su skundžiamoje nutartyje išdėstytais Bendrojo Teismo motyvais, todėl apeliacinis skundas neatitinka Procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkte, pagal kurį apeliaciniame skunde turi būti nurodyti „pagrindai ir teisiniai argumentai, kuriais remiamasi, ir tokių pagrindų santrauka“, įtvirtintų reikalavimų.
Antra, apeliacinis skundas neatitinka Procedūros reglamento 170 straipsnio nuostatų, pagal kurias „[a]peliaciniu skundu, jeigu jis pripažįstamas pagrįstu, reikalaujama visiškai arba iš dalies patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštus reikalavimus ir negalima pareikšti bet kokių naujų reikalavimų“. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad apeliaciniame skunde prašoma tik panaikinti visą skundžiamą nutartį, tačiau nesiekiama, kad būtų patenkinti pirmojoje instancijoje pareikšti reikalavimai, be kita ko, panaikinti ginčijamą sprendimą. Taigi IAE neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį šioje byloje. Net jei apeliacinis skundas būtų patenkintas, Teisingumo Teismo sprendimas būtų neveiksmingas, nes ginčijamas sprendimas liktų galioti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, dėl argumentų, grindžiamų apeliacinio skundo nepriimtinumu, motyvuojant tuo, kad jis neatitinka Procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkte numatytų reikalavimų, primintina, jog iš šios nuostatos, iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ir iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą, antraip apeliacinis skundas ar atitinkamas pagrindas gali būti pripažintas nepriimtinu (šiuo klausimu žr. 2018 m. spalio 4 d. Sprendimo Staelen / Médiateur,
C‑45/18 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2018:814
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju kiekviename apeliacinio skundo pagrinde nurodyti skundžiamos nutarties skundžiami punktai ir glaustai išdėstyti argumentai, kuriuose nurodoma šioje nutartyje padaryta teisės klaida, todėl Teisingumo Teismas gali vykdyti šios nutarties teisėtumo kontrolę. Be to, iš atsiliepimo į apeliacinį skundą netiesiogiai matyti, kad Komisijai nebuvo sunku suprasti apeliantės argumentus, pateiktus įvairiuose apeliacinio skundo pagrinduose.
Antra, dėl argumento, kad apeliacinis skundas nepriimtinas, nes savo reikalavimuose IAE neprašo patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštų reikalavimų, reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 169 straipsnį apeliaciniu skundu reikalaujama Bendrojo Teismo sprendimą, koks jis yra rezoliucinėje dalyje. Šioje nuostatoje nurodytas apeliaciniam skundui taikomas pagrindinis principas, pagal kurį apeliacinis skundas teikiamas dėl Bendrojo Teismo sprendimo rezoliucinės dalies ir negali būti teikiamas tik dėl tam tikrų to sprendimo motyvų pakeitimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
–
punktus ir 2017 m. lapkričio 14 d. Sprendimo British Airways / Komisija,
C‑122/16 P
,
EU:C:2017:861
,
punktą).
Procedūros reglamento 170 straipsnyje, kuris yra šio principo išraiška, priešingai, nurodyti apeliacinio skundo reikalavimai, susiję su galimo šio sprendimo panaikinimo pasekmėmis (šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 11 d. Sprendimo EMA / Komisija,
C‑100/14 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2015:382
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad, pirma, IAE formaliai prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį. Antra, net jei kitais apeliacinio skundo reikalavimais aiškiai nesiekiama, kad būtų patenkinti pirmojoje instancijoje pateikti reikalavimai ar net būtų panaikintas ginčijamas sprendimas, jie gali būti traktuojami tik kaip tokie, kuriais iš esmės siekiama to paties rezultato.
Taigi darytina išvada, kad IAE įvykdė Procedūros reglamento 169 ir 170 straipsniuose numatytus reikalavimus, priešingu atveju ši situacija būtų perteklinis formalizmas, o jis prieštarauja šio sprendimo 57 ir 58 punktuose nurodytai jurisprudencijai.
Be to, dėl argumentų, susijusių su IAE suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimu, reikia priminti, jog tokio suinteresuotumo buvimas reiškia, kad apeliacinio skundo baigtis gali būti naudinga jį pateikusiai šaliai (1995 m. spalio 19 d. Sprendimo Rendo ir kt. / Komisija,
C‑19/93 P
,
EU:C:1995:339
,
punktas ir 2003 m. balandžio 3 d. Sprendimo Parlamentas / Samper,
C‑277/01 P
,
EU:C:2003:196
,
punktas).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad IAE pralaimėjo bylą pirmojoje instancijoje, todėl ji, be abejonės, yra suinteresuota, kad Teisingumo Teismas patenkintų jos apeliacinį skundą ir grąžintų bylą Bendrajam Teismui, kad šis iš esmės išnagrinėtų ieškinio pagrindus, kuriuos atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtinus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
Dėl esmės
Grįsdama apeliacinį skundą IAE remiasi keturiais pagrindais. Apeliacinio skundo pirmasis pagrindas grindžiamas klaidingu sąvokos „SESV 263 straipsniu grindžiamas ieškinys“ aiškinimu. Pateikdama apeliacinio skundo antrąjį pagrindą IAE tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino dublike nurodytus argumentus, todėl pažeidė bendruosius Sąjungos teisės principus. Apeliacinio skundo trečiasis pagrindas grindžiamas klaidingu pirmojoje instancijoje pateiktų ieškinio trečiojo ir šeštojo pagrindų aiškinimu ir skundžiamos nutarties motyvų stoka. Apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas grindžiamas klaidingu argumento dėl nepagrįsto Sąjungos praturtėjimo ir dėl prašymo atlyginti žalą aiškinimu.
Dėl pirmojo pagrindo
–
Šalių argumentai
Pateikdama apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą IAE tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai kvalifikavo pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį, kai skundžiamos nutarties 90 punkte nusprendė, kad šis ieškinys klaidingai grindžiamas SESV 263 straipsniu ir turėjo būti pareikštas remiantis SESV 272 straipsniu, nes nurodyti pagrindai susiję su sutartinių prievolių nevykdymu arba nagrinėjamoms sutartims taikytinos teisės pažeidimu.
IAE teigimu, ieškinyje nurodyti pagrindai grindžiami ne sutartinių prievolių nevykdymu, o bendrųjų Sąjungos teisės principų, primintų tiek SESV, tiek finansiniame reglamente, į kurį, beje, aiškiai daroma nuoroda septintosios bendrosios programos bendrųjų sąlygų II.25 straipsnyje, pažeidimu. IAE pažymi, kad nagrinėjamų sutarčių nuostatos yra tik viena iš taikytino teisinio pagrindo sudedamųjų dalių, kad jų aiškinimas turi būti „tęstinis“ ir jas reikia papildyti aiškiomis nuorodomis į bendruosius Sąjungos teisės principus.
Be to, pripažinus, kad Bendrasis Teismas nepritarė pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio teisiniam pagrindui, būtų pažeista teisė į gynybą, nes asmenys, kuriems skirti jų interesus paveikiantys sprendimai, negalėtų veiksmingai išreikšti savo nuomonės.
IAE pabrėžia, kad tiek ieškinyje, tiek dublike buvo remiamasi bendraisiais Sąjungos teisės principais, be kita ko, teisės į gynybą užtikrinimo principu, rungimosi principu, teise į teisingą bylos nagrinėjimą, administracinių veiksmų teisėtumo principu ir proporcingumo principu.
Komisija tvirtina, kad pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstą. Šios institucijos teigimu, skundžiamos nutarties 82 ir paskesniuose punktuose Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad pirmojoje instancijoje pareikštas ieškinys grindžiamas SESV 263 straipsniu ir kad dėl to, atsižvelgiant į teismo įgaliojimų vykdant teisėtumo kontrolę pobūdį ir ribas, IAE nurodyti pagrindai, kuriais ji grindžia reikalavimus, kad būtų priimtas sprendimas dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo atsižvelgiant į sutarties sąlygas, yra nepriimtini.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl IAE pateiktų argumentų, susijusių su ieškinyje dėl panaikinimo nurodytų pagrindų kvalifikavimu, pažymėtina, kad skundžiamos nutarties 90 punkte Bendrasis Teismas nevertino jam pateikto ieškinio pagrindo tinkamumo ir priminė jurisprudenciją, pagal kurią, gavęs SESV 263 straipsniu grindžiamą ieškinį dėl panaikinimo, Sąjungos teismas turi vertinti ginčijamo akto teisėtumą, atsižvelgdamas į SESV ar į kitą su jos taikymu susijusią teisės normą, taigi į Sąjungos teisę, o nagrinėjant SESV 272 straipsniu grindžiamą ieškinį, priešingai, gali kaltinti susitariančiąją instituciją tik sutartinių prievolių nevykdymu arba atitinkamai sutarčiai taikomos teisės pažeidimais.
Šiuo klausimu primintina, kad ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį galima pareikšti dėl visų Sąjungos institucijų priimtų aktų, neatsižvelgiant į jų pobūdį ar formą, sukeliančių privalomų teisinių padarinių, kurie daro įtaką ieškovo interesams, gerokai pakeisdami jo teisinę padėtį (2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
punktas; 2019 m. vasario 28 d. Sprendimo Alfamicro / Komisija,
C‑14/18 P
,
EU:C:2019:159
,
punktas; 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo SATCEN / KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
,
punktas ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktas).
Vis dėlto Sąjungos teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinį dėl panaikinimo, kai ieškovo teisinė padėtis patenka tik į sutartinius santykius, kurių teisinį režimą reglamentuoja susitariančiųjų šalių pasirinkta nacionalinė teisė (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
punktą; 2019 m. vasario 28 d. Sprendimo Alfamicro / Komisija,
C‑14/18 P
,
EU:C:2019:159
,
punktą; 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo SATCEN / KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
,
punktą ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktą).
Iš tiesų, jeigu Sąjungos teismas nuspręstų, kad turi jurisdikciją nagrinėti ginčus dėl aktų, susijusių vien su sutartiniais santykiais, panaikinimo, ne tik SESV 272 straipsnis, kuriuo leidžiama Sąjungos teismui suteikti jurisdikciją pagal arbitražinę išlygą, galėtų netekti prasmės, bet ir tais atvejais, kai sutartyje nebūtų tokios išlygos, jo jurisdikcija galėtų būti išplėsta peržengiant SESV 274 straipsniu, nacionaliniams teismams suteikiančiu bendrąją jurisdikciją nagrinėti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga, nustatytas ribas (2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
punktas; 2019 m. vasario 28 d. Sprendimo Alfamicro / Komisija,
C‑14/18 P
,
EU:C:2019:159
,
punktas; 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo SATCEN / KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
,
punktas ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktas).
Iš šios jurisprudencijos matyti, kad, esant sutarčiai, kuria ieškovas yra įsipareigojęs vienai iš Sąjungos institucijų, į Sąjungos teismus su ieškiniu pagal SESV 263 straipsnį galima kreiptis tik tuomet, jei skundžiamu aktu siekiama privalomų teisinių pasekmių, nesusijusių su šalis siejančiais sutartiniais santykiais ir lemiančių susitariančiajai institucijai, kaip administracinei institucijai, suteiktų viešosios valdžios prerogatyvų įgyvendinimą (2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
punktas; 2019 m. vasario 28 d. Sprendimo Alfamicro / Komisija,
C‑14/18 P
,
EU:C:2019:159
,
punktas ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktas).
Vis dėlto Komisija negali priimti privaloma tvarka vykdytino sprendimo esant sutartiniams santykiams, jei sutartyje nenumatyta arbitražinė išlyga, pagal kurią jurisdikcija suteikta Sąjungos teismui, ir dėl to tokie sutartiniai santykiai priklauso valstybės narės teismų jurisdikcijai. Iš tiesų tokio Komisijos sprendimo priėmimas, nesant arbitražinės išlygos, apribotų šių teismų jurisdikciją, nes Sąjungos teismas taptų kompetentingas nuspręsti dėl šio sprendimo teisėtumo. Taip Komisija galėtų sistemingai apeiti pirminėje teisėje įtvirtintą jurisdikcijos padalijimą tarp Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų, primintą šio sprendimo 72–74 punktuose. Todėl Komisijos įgaliojimai priimti privaloma tvarka vykdytinus sprendimus esant sutartiniams santykiams turi būti riboti ir taikomi tik sutartims, kuriose yra arbitražinė išlyga, pagal kurią jurisdikcija suteikiama Sąjungos teismui (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktą).
Pagal skundžiamos nutarties 90 punkte nurodytą Bendrojo Teismo jurisprudenciją, kai į Sąjungos teismą kreipiamasi su ieškiniu dėl panaikinimo, pareikštu pagal SESV 263 straipsnį, šis teismas vertina ginčijamo akto teisėtumą, atsižvelgdamas tik į Sąjungos teisę, o ieškovas gali remtis sutartinių prievolių neįvykdymu arba atitinkamai sutarčiai taikytinos teisės pažeidimu tik pareikšdamas ieškinį pagal SESV 272 straipsnį.
Ši Bendrojo Teismo jurisprudencija lemia, kad Sąjungos teismas, į kurį kreiptasi su ieškiniu dėl privaloma tvarka vykdytino sprendimo, priimto pagal institucijos kompetenciją, nesusijusią su šalis siejančiais sutartiniais santykiais, panaikinimo, turi pripažinti nepriimtinu bet kokį ieškinio pagrindą, grindžiamą sutartinių prievolių nevykdymu arba šiai sutarčiai taikytinų nacionalinės teisės nuostatų pažeidimu, išskyrus atvejus, kai, esant tam tikroms sąlygoms, priklausančioms ne tik nuo šio teismo valios, bet ir siejamoms su aplinkybe, kad ieškovas aiškiai tam neprieštarauja, ir tuo, kad egzistuoja ieškinio pagrindai, grindžiami nagrinėjamus sutartinius santykius reglamentuojančių normų pažeidimu, galima perkvalifikuoti nurodytus ieškinio pagrindus (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
ir
punktus).
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 92 punkte priminė, kad reikia išnagrinėti kiekvieną nurodytą pagrindą, ir atmetė kaip nepriimtinus ieškinio pirmojoje instancijoje pirmąjį ir trečiąjį–septintąjį pagrindus, motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad juose pateikti argumentai susiję su nagrinėjamų sutarčių sąlygų aiškinimu.
Taikant Bendrojo Teismo jurisprudenciją, kurioje daromas skirtumas pagal tai, ar nurodytus ieškinio pagrindus Sąjungos teismas, į kurį kreiptasi su tuo ieškiniu, turi traktuoti kaip grindžiamus vienu iš SESV 263 straipsnio antroje pastraipoje nurodytų pažeidimų arba atvejų, ar, priešingai, kaip grindžiamus atitinkamos sutarties sąlygų neįvykdymu ar šiai sutarčiai taikomų nacionalinės teisės nuostatų pažeidimu, būtina, kad ieškovas savo ieškinį grįstų ir SESV 272 straipsniu. Taigi ši jurisprudencija negali užtikrinti, kad bus išnagrinėti visi klausimai, susiję su bylai išspręsti svarbiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, siekiant garantuoti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnyje nurodytą veiksmingą teisminę gynybą.
Tam, kad teismas galėtų pagal Chartijos 47 straipsnį priimti sprendimą dėl ginčo, susijusio su iš Sąjungos teisės išplaukiančiomis teisėmis ir pareigomis, reikia, kad jis turėtų jurisdikciją nagrinėti visus klausimus, susijusius su jo nagrinėjamai bylai svarbiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Otis ir kt.,
C‑199/11
,
EU:C:2012:684
,
punktą ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktą). Taigi, kai pagal SESV 263 straipsnį Sąjungos teisme pareiškiamas ieškinys dėl sprendimo, priimto remiantis sutarties vykdymu, kaip antai privaloma tvarka vykdytino sprendimo, kuriame oficialiai nustatoma skolinio reikalavimo pagal sutartį suma, panaikinimo, šis teismas turi išnagrinėti ne tik pagrindus, kuriais šis sprendimas ginčijamas dėl to, kad jis priimtas institucijai įgyvendinant viešosios valdžios prerogatyvas, bet ir tuos pagrindus, kuriais ginčijamos sutartinės prievolės, dėl kurių priimtas tas sprendimas (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktą).
Taip pat reikia konstatuoti, kad, jei šalys nusprendžia savo sutartyje pagal arbitražinę išlygą suteikti Sąjungos teismui jurisdikciją nagrinėti su šia sutartimi susijusius ginčus, šis teismas turi jurisdikciją nagrinėti ir galimus Chartijos ar bendrųjų Sąjungos teisės principų pažeidimus, nesvarbu, kokia teisė taikoma minėtai sutarčiai.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad vykdydama sutartį Komisija ir toliau turi laikytis pareigų, kurios jai tenka pagal Chartiją ir bendruosius Sąjungos teisės principus. Taigi aplinkybė, kad atitinkamai sutarčiai taikytina teisė neužtikrina tų pačių garantijų kaip Chartija ir bendrieji Sąjungos teisės principai, neatleidžia Komisijos nuo pareigos užtikrinti, kad šios teisės nuostatų būtų laikomasi jos kontrahentų atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktą).
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nusprendęs, kad nagrinėdamas SESV 263 straipsniu grindžiamą ieškinį Sąjungos teismas turi vertinti ginčijamo akto teisėtumą, atsižvelgdamas tik į Sąjungos teisę, o atitinkamos sutarties sąlygų neįvykdymu arba šiai sutarčiai taikytinos teisės pažeidimu galima remtis tik pagal SESV 272 straipsnį pareikštame ieškinyje.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, reikia pritarti apeliacinio skundo pirmajam pagrindui.
Dėl antrojo pagrindo
–
Šalių argumentai
Pateikdama apeliacinio skundo antrąjį pagrindą IAE tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 98 punkte klaidingai nusprendė, jog dublike išdėstytais argumentais pateikiami nauji pagrindai, kuriais siekiama performuluoti pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio pirmąjį pagrindą. Todėl Bendrasis Teismas klaidingai aiškino dublike pateiktus argumentus. Iš tiesų tai yra ne naujas prašymas, o tik ieškinyje nurodytų pagrindų patikslinimas.
Komisija tvirtina, kad antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstą.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Pažymėtina, kad, kaip patvirtina žodžiai „be to“, skundžiamos nutarties 98 punkte nurodytas motyvas yra perteklinis, palyginti su šios nutarties 97 punkte nurodytu motyvu; tame punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad ieškinio pirmasis pagrindas turi būti laikomas nepriimtinu, nes šiame pagrinde pateikti argumentai susiję su sutarties sąlygų aiškinimu, todėl jais negalima remtis pareiškiant ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį.
Dėl Bendrojo Teismo sprendimo perteklinio motyvo pateikti pagrindai negali lemti šio sprendimo panaikinimo, taigi yra nereikšmingi (žr., be kita ko, 2019 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon,
C‑332/18 P
,
EU:C:2019:1065
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vadinasi, apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nereikšmingą.
Dėl trečiojo pagrindo
–
Šalių argumentai
Pateikdama apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą IAE priekaištauja Bendrajam Teismui, kad, pirma, skundžiamos nutarties 113 ir paskesniuose punktuose, taip pat 124 ir paskesniuose punktuose jis tinkamai neatsižvelgė į audito srityje taikomus teisės aktus, taigi ir į bendruosius Sąjungos teisės principus, ir, antra, nepakankamai teisiškai motyvavo, kodėl grindžiant ieškinį pirmojoje instancijoje pateikti trečiasis ir šeštasis pagrindai turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
IAE teigimu, iš SESV 317 straipsnio matyti, kad Komisija turi veikti, laikydamasi ir audito srityje taikomų patikimo finansų valdymo principų. Taip pat pasakytina, kad pagal finansinio reglamento 33 konstatuojamąją dalį ir 124 straipsnį Komisija turi laikytis tam tikrų bendrųjų apskaitos principų, visų pirma apskaitos metodų nuoseklumo principo. Šie principai Sąjungos institucijoms taikomi ne tik įgyvendinant Sąjungos biudžetą, jais galima remtis prieš imantis bet kokių veiksmų, įskaitant sutarčių srityje.
Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad auditą reglamentuojančių teisės normų taikymas susijęs su sutarties sąlygų aiškinimu ir Sąjungos teismas negali jo nagrinėti, kai nagrinėja ieškinį dėl panaikinimo, tačiau turi atsižvelgti į šias teisės normas, kad konstatuotų, jog buvo pažeisti bendrieji Sąjungos teisės principai.
Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, vertindamas IAE pateiktus įrodymus, nes neatsižvelgė į jos nurodytas faktines aplinkybes ir pateiktus dokumentus.
Komisijos teigimu, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, dėl, kaip teigiama, skundžiamos nutarties motyvavimo stokos reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrajam Teismui tenkanti pareiga motyvuoti reiškia, jog motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti Bendrojo Teismo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti jo priėmimo priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (žr., be kita ko, 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija,
C‑280/08 P
,
EU:C:2010:603
,
punktą ir 2016 m. gegužės 26 d. Sprendimo Rose Vision / Komisija,
C‑224/15 P
,
EU:C:2016:358
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju iš skundžiamos nutarties 114–118 ir 124–126 punktų matyti, kad Bendrajam Teismui negalima pagrįstai priekaištauti, kad jis nemotyvavo, kodėl reikia atmesti trečiąjį ir šeštąjį pagrindus, kuriuos IAE nurodė, grįsdama savo ieškinį dėl panaikinimo.
Iš tiesų nagrinėdamas ieškinio trečiąjį pagrindą Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 115 punkte pažymėjo, kad IAE pateikti prieštaravimai dėl galutinės audito ataskaitos yra sunkiai suprantami ir bet kuriuo atveju nepagrįsti, ir nusprendė, kad dėl to juos reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtinus. Kiek tai susiję su teisės į gynybą užtikrinimo principo pažeidimu, Bendrasis Teismas nurodė skundžiamos nutarties 107–122 punktuose atliktą nagrinėjimą ir padarė išvadą, kad IAE šiuo klausimu nurodytus argumentus reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Dėl ieškinio šeštojo pagrindo Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 124 ir 125 punktuose pažymėjo, kad nuostatos, kuriomis remiasi IAE, yra trečiųjų įstaigų priimtos arba privalomosios galios neturinčios normos.
Antra, dėl argumentų, susijusių su teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė, vertindamas faktines aplinkybes ir įrodymus, pakanka priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją apeliacinį skundą galima paduoti tik teisės klausimais ir kad tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas konstatuoti ir vertinti reikšmingas faktines aplinkybes bei įrodymus, išskyrus atvejus, kai jie buvo iškraipyti (2006 m. liepos 18 d. Sprendimo Rossi / VRDT,
C‑214/05 P
,
EU:C:2006:494
,
punktas ir 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Il Ponte Finanziaria / VRDT,
C‑234/06 P
,
EU:C:2007:514
,
punktas).
Kadangi nagrinėjamu atveju IAE netvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ar įrodymus, o tik teigia, kad jis padarė klaidą, vertindamas jam pateiktas faktines aplinkybes ir įrodymus, šį argumentą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Trečia, dėl SESV 317 straipsnio ir finansinio reglamento taikymo reikia priminti, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų ir teisinį vertinimą. Iš tiesų leisti šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindą ir argumentus, kurie nebuvo nurodyti Bendrajame Teisme, reikštų leisti jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas (šiuo klausimu žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimo Komisija / Brazzelli Lualdi ir kt.,
C‑136/92 P
,
EU:C:1994:211
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad IAE nesirėmė tokiais argumentais Bendrajame Teisme ir tik teigė, kad pažeistos tam tikros audito srityje taikomos teisės nuostatos.
Vis dėlto iš šio sprendimo 83 punkto matyti, kad Komisija privalo laikytis SESV ir finansinio reglamento nuostatų, nesvarbu, ar ji veikia kaip sutarties šalis, esant sutartiniams santykiams, siejantiems ją su privačiu asmeniu, ar kaip administracinė institucija, priimanti privaloma tvarka vykdytinus sprendimus; taigi aplinkybė, kad IAE remiasi SESV 317 straipsnio ir finansinio reglamento nuostatų taikymu, nereiškia, kad šių argumentų apimtis skiriasi nuo Bendrajame Teisme pateiktų argumentų apimties. Šiuos argumentus reikia vertinti kaip Bendrajame Teisme pareikštame ieškinyje iš pradžių pateiktos argumentų grupės išplėtojimą.
Vis dėlto Bendrasis Teismas atmetė šią argumentų grupę, be kita ko, motyvuodamas tuo, kad joje išdėstyti argumentai yra paprasti, sunkiai suprantami ir bet kuriuo atveju visiškai nepagrįsti teiginiai arba juose nebuvo jokios nuorodos į Sąjungos teisės normas, o Teisingumo Teisme pateiktais argumentais negalima to ištaisyti, todėl ši argumentų grupė turi būti atmesta kaip nepriimtina.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo pagrindo
–
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo pirmoje dalyje IAE priekaištauja Bendrajam Teismui, jog šis nusprendė, kad jos prašymas pripažinti Sąjungos atsakomybę dėl nepagrįsto praturtėjimo yra nepagrįstas vien dėl to, kad šalis sieja sutartiniai santykiai, neatsižvelgiant į naudą, kurią Komisija gavo iš suteiktų paslaugų.
Šio pagrindo antroje dalyje IAE tvirtina, jog Bendrasis Teismas klaidingai teigė, kad jos prašymas atlyginti žalą yra nepagrįstas, nors šis prašymas grįstas paslaugomis, kurias ji jau suteikė, ir išlaidomis, kurių ji jau patyrė.
Komisija tvirtina, kad apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo pirmos dalies primintina, jog tam, kad nepagrįstu praturtėjimu grindžiamas ieškinys galėtų būti patenkintas, būtina, kad praturtėjimas neturėtų jokio galiojančio teisinio pagrindo. Ši sąlyga netenkinama, be kita ko, tuomet, kai praturtėjimas pateisinamas sutartinėmis prievolėmis (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Masdar (UK) / Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
punktą ir 2011 m. liepos 28 d. Sprendimo Agrana Zucker,
C‑309/10
,
EU:C:2011:531
,
punktą).
Vadinasi, priminęs šio sprendimo 109 punkte nurodytą jurisprudenciją, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 133 punkte teisingai nusprendė, kad Komisijos praturtėjimas grindžiamas MARE,
Senior
ir ECRN sutartimis, siejančiomis ją su IAE, todėl šis praturtėjimas negali būti laikomas „nepagrįstu“, kaip tai suprantama pagal jurisprudenciją.
Taigi apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo pirma dalis atmestina kaip nepagrįsta.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo antros dalies primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją Sąjungos deliktinės atsakomybės, kaip ji suprantama pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą, atsiradimas siejamas su tam tikrų sąlygų įvykdymu, t. y. veiksmų, kuriais kaltinama Sąjungos institucija, neteisėtumu, žalos realumu ir priežastinio ryšio tarp institucijos veiksmų ir nurodytos žalos buvimu (žr., be kita ko, 2014 m. spalio 14 d. Sprendimo Giordano / Komisija,
C‑611/12 P
,
EU:C:2014:2282
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju pirmojoje instancijoje pareikštame ieškinyje nebuvo jokios informacijos, leidžiančios pagrįsti reikalavimą atlyginti žalą, taigi skundžiamos nutarties 138 punkte Bendrasis Teismas teisingai atmetė šį prašymą kaip akivaizdžiai nepriimtiną pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą ir jo Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalį. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad apeliantė negali pagrįstai tvirtinti, kad galėjo nepaisyti šiose nuostatose įtvirtintų formalių reikalavimų, nes jos prašymas grįstas jau suteiktomis paslaugomis ir jau patirtomis išlaidomis.
Taigi apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo antrą dalį taip pat reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia patenkinti šį apeliacinį skundą, taigi panaikinti skundžiamą nutartį.
Dėl bylos grąžinimo Bendrajam Teismui
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą tuo atveju, jei Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
Nagrinėjamu atveju, kadangi pirmojoje instancijoje pareikštame ieškinyje nurodyti pirmasis ir trečiasis–septintasis pagrindai skundžiamoje nutartyje buvo atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtini, klaidingai motyvuojant tuo, kad jie susiję su nagrinėjamų sutarčių sąlygų aiškinimu ar net tariamu neįvykdymu, o ne su Sąjungos teisės normų pažeidimu, Teisingumo Teismas mano, kad šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo.
Taigi bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti bylinėjimosi išlaidų, patirtų per apeliacinį procesą, klausimo nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. balandžio 21 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Inclusion Alliance for Europe / Komisija (
T‑539/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2016:235
).

2.
Grąžinti bylą T‑539/13 Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.

3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.