CELEX: 62015CJ0657
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
SESV 107 straipsnio 1 dalis
Visuomeninis transliuotojas
Priemonės, kurių Danijos valdžios institucijos ėmėsi dėl Danijos visuomeninio transliuotojo TV2/Danmark
Sąvoka „valstybės arba iš valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba“
Sprendimas Altmark

Apeliaciniu skundu
Viasat Broadcasting UK Ltd
(toliau –
Viasat
) prašo iš dalies panaikinti 2015 m. rugsėjo 24 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo Sprendimą
TV2/Danmark / Komisija
(T‑674/11, toliau – skundžiamas sprendimas,
EU:T:2015:684
), kuriuo jis, pirma, panaikino 2011 m. balandžio 20 d. Komisijos sprendimą 2011/839/ES dėl priemonių (C 2/03), kurias Danija įgyvendino
TV2/Danmark
naudai (
OL L 340, 2011, p. 1
, toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jame Komisija konstatavo, kad 1995 ir 1996 m. pajamos iš reklamos, kurias
TV2/Danmark
gavo per tarpininką
TV2
fondą, buvo valstybės pagalba, ir, antra, atmetė likusią
TV2/Danmark A/S
ieškinio dėl šio sprendimo panaikinimo iš dalies dalį.
Faktinės bylos aplinkybės
TV2/Danmark
yra 1986 m. Danijoje įsteigta bendrovė, vykdanti transliavimo veiklą. Iš pradžių įsteigta suteikus savarankiškos valstybės įmonės statusą, apskaitos ir mokesčių tikslais nuo 2003 m. sausio 1 d. ji buvo reorganizuota į akcinę bendrovę.
TV2/Danmark
yra Danijos antrasis visuomeninis transliuotojas, o pirmasis transliuotojas yra
Danmarks Radio
.
TV2/Danmark
misija – kurti ir transliuoti nacionalines ir regionines televizijos programas. Gali būti transliuojama radijo įrenginiais arba per palydovines ar kabelines sistemas. Su viešąja paslauga susijusius
TV2/Danmark
įsipareigojimus nustatė Kultūros ministerija.
Be visuomeninių transliuotojų, visoje Danijos televizijos rinkoje veikia komerciniai transliuotojai. Tai, be kita ko, pirma,
Viasat Broadcasting UK Ltd
(toliau –
Viasat
) ir, antra,
SBS TV A/S
ir
SBS Danish Television Ltd
(toliau – SBS) junginys.
Iš pradžių
TV2/Danmark
buvo įsteigta suteikus valstybės paskolą už palūkanas, ir jos veikla, kaip ir
Danmarks Radio
veikla, turėjo būti finansuojama iš visų Danijos televizijos žiūrovų mokamo mokesčio. Vis dėlto teisės aktų leidėjas nusprendė, kad, priešingai nei
Danmarks Radio
,
TV2/Danmark
taip pat bus suteikta galimybė gauti pajamų, be kita ko, iš reklamos.
2000 m. balandžio 5 d.
SBS Broadcasting SA/Tv Danmark
pateikus skundą,
TV2/Danmark
finansavimo sistemą ėmėsi tirti Komisija 2004 m. gegužės 19 d. Sprendime 2006/217/EB dėl Danijos priemonių
TV2/Danmark
naudai (
OL L 85, 2006, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 368, 2006, p. 112
, toliau – Sprendimas
TV2 I
). Šiame sprendime nagrinėjamas laikotarpis nuo 1995 m. iki 2002 m. ir jis susijęs su šiomis priemonėmis: lėšomis iš licencijų mokesčio, pervedimais iš fondų, skirtų
TV2/Danmark
finansuoti (
TV2
fondas ir
Radiofonden
),
ad hoc
skirtomis sumomis, atleidimu nuo pelno mokesčio, atleidimu nuo palūkanų mokėjimo ir nuo
TV2
/Danmark steigimo momentu jai skirtos paskolos kapitalo grąžinimo, valstybės garantija veiklos paskoloms ir su palankiomis mokesčio, kurį
TV2
/
Danmark
turėjo mokėti už naudojimąsi transliavimo nacionaliniu mastu dažniu, mokėjimo sąlygomis (toliau visos kartu – nagrinėjamos priemonės). Galiausiai Komisijos tyrimas apėmė ir
TV2/Danmark
suteiktą leidimą transliuoti vietinių dažnių tinkle bei visų bendrų antenų įrenginių savininkų pareigą savo įrenginiais transliuoti TV2 viešųjų paslaugų programas.
Išanalizavusi nagrinėjamas priemones, Komisija nusprendė, kad jos yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes
TV2/Danmark
finansavimo sistema, kuria siekta kompensuoti šio įmonės viešosios paslaugos teikimo sąnaudas, neatitinka antrosios ir ketvirtosios iš keturių sąlygų, kurias Teisingumo Teismas nustatė 2003 m. liepos 24 d. Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, toliau, kiek tai susiję su minėtomis sąlygomis, –
Altmark
sąlygos).
Be to, Komisija nusprendė, kad minėta pagalba, kurią nuo 1995 m. iki 2002 m. Danijos Karalystė suteikė
TV2/Danmark
, yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, išskyrus 628,2 mln. Danijos kronų (DKK) sumą (maždaug 85 mln. EUR), kurią ji įvertino kaip „perteklinę kompensaciją“. Taigi ji nurodė Danijos Karalystei šią sumą su palūkanomis susigrąžinti iš
TV2/Danmark
.
Dėl Sprendimo
TV2 I
buvo pareikšti keturi ieškiniai dėl panaikinimo, kuriuos pareiškė, viena vertus,
TV2/Danmark
(byla T‑309/04) ir Danijos Karalystė (byla T‑317/04) ir, kita vertus,
TV2/Danmark
konkurentai, t. y.
Viasat
(byla T‑329/04) ir SBS (byla T‑336/04).
2008 m. spalio 22 d. Sprendimu
TV2/Danmark ir kt. / Komisija
(T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ir T‑336/04, toliau – Sprendimas TV2 I,
EU:T:2008:457
) Bendrasis Teismas panaikino minėtą sprendimą. Tame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija pagrįstai nusprendė, jog
TV2/Danmark
patikėtas su viešąja paslauga susijęs įsipareigojimas atitinka visuotinės ekonominės svarbos transliavimo paslaugos apibrėžtį. Vis dėlto jis taip pat konstatavo, kad Sprendime
TV2 I
yra keli neteisėtumo aspektai.
Taigi, pirma, išnagrinėjęs klausimą, ar Sprendime
TV2 I
numatytoms priemonėms skirti valstybės ištekliai, Bendrasis Teismas konstatavo, kad kvalifikavimo arba nekvalifikavimo kaip valstybės išteklių tikslais, Komisija nemotyvavo savo vertinimo dėl
de facto
atsižvelgimo į 1995–1996 m. pajamas iš reklamos. Antra, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisijos tyrimas dėl klausimo, ar tenkinamos antroji ir ketvirtoji
Altmark
sąlygos, nebuvo grindžiamas rimta konkrečių teisinių ir ekonominių sąlygų, kuriomis remiantis nustatytas
TV2/Danmark
skirtas mokesčio dydis, analize. Todėl Sprendimas
TV2 I
šiuo klausimu buvo nemotyvuotas. Trečia, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisijos vertinimai dėl pagalbos suderinamumo su SESV 106 straipsnio 2 dalimi, konkrečiai – dėl pernelyg didelės kompensacijos skyrimo, taip pat buvo nemotyvuoti. Pasak Bendrojo Teismo, šį nemotyvavimą lėmė rimto konkrečių teisinių ir ekonominių sąlygų vertinimo prieš nustatant
TV2/Danmark
skirtą mokesčio dydį tyrimo laikotarpiu, neatlikimas.
Panaikinus Sprendimą
TV2 I
, Komisija iš naujo išanalizavo nagrinėjamas priemones. Tam ji konsultavosi su Danijos Karalyste ir
TV2/Danmark
ir, be kita ko, gavo trečiųjų šalių pastabų.
Šį tyrimą Komisija užbaigė priėmusi ginčijamą sprendimą.
Šis sprendimas susijęs su priemonėmis, kurios 1995–2002 m. buvo taikytos bendrovei
TV2/Danmark
. Tačiau atlikdama tyrimą Komisija taip pat atsižvelgė į 2004 m. taikytas rekapitalizacijos priemones priėmus Komisijos sprendimą
TV2 I
.
Ginčijamame sprendime Komisija toliau laikėsi pozicijos, kad nagrinėjamos priemonės yra „valstybės pagalba“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Visų pirma ji nusprendė, kad 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos yra valstybės ištekliai, ir, antra, patikrinusi, ar yra atrankinis pranašumas, padarė išvadą, kad nagrinėjamos priemonės neatitinka antrosios ir ketvirtosios
Altmark
sąlygų. Kita vertus, nors Sprendime
TV2 I
Komisija nusprendė, kad 628,2 mln. DKK (apie 85 mln. eurų) suma yra su SESV 106 straipsnio 2 dalimi nesuderinama pernelyg didelė kompensacija, ginčijamame sprendime ji buvo tos nuomonės, kad ši suma yra
TV2/Danmark
tinkamas nuosavų išteklių fondas. Šio sprendimo rezoliucinėje dalyje Komisija nusprendė:
„1 straipsnis
Priemonės, kurias Danija įgyvendino
TV2/Danmark
naudai 1995–2002 m. skirdama licencijos mokesčio lėšų [iš mokesčio gautus išteklius], ir kitos šiame sprendime minėtos priemonės yra suderinamos su vidaus rinka, kaip apibrėžta [SESV] 106 straipsnio 2 dalyje.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2011 m. gruodžio 30 d.
TV2/Danmark
pareiškė ieškinį dėl dalinio ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Pirmiausia
TV2/Danmark
Bendrojo Teismo prašė panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame Komisija nusprendė, kad nagrinėjamos priemonės yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Jeigu šis prašymas nebūtų patenkintas,
TV2/Danmark
Bendrojo Teismo prašė panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek Komisija jame nusprendė, kad:
–
visos nagrinėjamos priemonės yra nauja pagalba,
–
iš mokesčio gauti ištekliai, kurie nuo 1997 m. iki 2002 m. buvo pervedami
TV2/Danmark
, o ši juos paskui pervesdavo
TV2/Danmark
regioniniams transliuotojams, yra įmonei
TV2/Danmark
suteikta valstybės pagalba,
–
pajamos iš reklamos, kurios 1995 m. ir 1996 m. bei likviduojant
TV2
fondą – 1997 m., buvo pervestos iš minėto fondo
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba, suteikta
TV2/Danmark
.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą tiek, kiek Komisija nusprendė, jog 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą buvo pervestos
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba, o likusią ieškinio dalį atmetė.
Šalių reikalavimai
Apeliaciniame skunde
Viasat
Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies pirmą punktą,
–
panaikinti skundžiamo sprendimo motyvus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas nusprendė, kad
TV2/Danmark
pateikto pirmojo pagrindo trečia dalis yra pagrįsta,
–
atmesti
TV2/Danmark
, palaikomos Danijos Karalystės, pateiktą ieškinį dėl panaikinimo ir
–
priteisti iš
TV2/Danmark
ir Danijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
TV2/Danmark
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš
Viasat
bylinėjimosi išlaidas.
Danijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą.
Dėl apeliacinio skundo
Apeliaciniam skundui pagrįsti
Viasat
pateikia du pagrindus.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
Pirmajame pagrinde
Viasat
teigia, kad nusprendęs, jog 1995 ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, kurios
TV2/Danmark
buvo pervestos per
TV2 Reklame
ir
TV2
fondą, nėra valstybės ištekliai, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir dėl tos priežasties, ginčijamame sprendime Komisija neturėjo jų kvalifikuoti kaip valstybės pagalbos, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Viasat
teigia, kad šias pajamas kontroliavo ir jomis disponavo Danijos valstybė, nes prieš pervedant
TV2/Danmark
, jas tvarkė dvi šios valstybės kontroliuojamos valstybės įmonės, t. y.
TV2 Reklame
ir
TV2
fondas. Todėl ji mano, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, būtina, tačiau pakankama sąlyga, kad šios pajamos būtų pripažintos valstybės ištekliais, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, yra tenkinama, neatsižvelgiant į tų pajamų kilmę.
Vis dėlto
Viasat
pažymi, kad šiuo atveju,
TV2 Reklame
yra visiškai valdoma ir kontroliuojama Danijos valstybės ir kad šios įmonės priimami sprendimai yra šios valstybės priimti sprendimai, nes būtent Kultūros ministerija, gavusi Danijos Parlamento finansų komiteto sutikimą, spręsdavo dėl
TV2 Reklame
pelno panaudojimo.
Pasak
Viasat
, atitinkamų išteklių pervedimas per
TV2
fondą niekaip nepaveikia jų kaip valstybės išteklių pobūdžio, nes
TV2
fondas taip pat yra Danijos valstybės kontroliuojama valstybės įmonė.
Viasat
tvirtina, kad dėl minėtų aplinkybių ši byla labai skiriasi nuo bylų, kuriose priimtas 2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
) ir 2009 m. kovo 5 d. Sprendimas UTECA (
C‑222/07
,
EU:C:2009:124
), kur kalbėta apie atvejus, kai nagrinėti ištekliai niekada nebuvo tapę valstybiniai.
Komisija pritaria
Viasat
ir teigia, jog nusprendęs, kad pajamos, kurias
TV2 Reklame
pervedė
TV2/Danmark
per
TV2
fondą, nėra valstybės ištekliai, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir kad ginčijamame sprendime Komisija klaidingai analizavo ir taikė antrąją
Altmark
sąlygą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
TV2/Danmark
ir Danijos Karalystė ginčija šiuos argumentus.
Iš esmės jos teigia, kad nagrinėjamos pajamos iš reklamos nebuvo valstybės ištekliai ir, dėl tos priežasties, valstybės pagalba, nes jie gauti ne iš Danijos valstybės, bet iš
TV2/Danmark
veiklos, ir kad aplinkybė, jog
TV2 Reklame
ir
TV2
fondas buvo valstybės subjektai, kuriuos valdė ir kontroliavo Danijos valstybė, šiuo atveju neturi reikšmės.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją kvalifikuojant kaip „pagalbą“ pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad būtų įvykdytos visos šioje nuostatoje numatytos sąlygos (žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Šioje nuostatoje nustatytos keturios sąlygos. Pirma, turi būti valstybės priemonė arba priemonė, kuriai naudojami valstybės ištekliai. Antra, ši priemonė turi turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, ji turi suteikti naudą pagalbos gavėjui. Ketvirta, ji turi iškreipti konkurenciją ar kelti grėsmę, kad ji bus iškreipta (žr. 2003 m. liepos 24 d. Sprendimo Altmark Trans et Regierungspräsidium Magdeburg,
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
,
punktą, 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Šioje byloje ginčytina tik pirmoji sąlyga.
Dėl šios sąlygos, susijusios su tuo, kad nauda turi būti suteikta tiesiogiai arba netiesiogiai iš valstybės išteklių, primintina, kad priemonės, pagal kurias valstybės ištekliai neperduodami, gali patekti į „pagalbos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (be kita ko, žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą, 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Doux Élevage ir Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Taigi į „iš valstybinių išteklių“ suteiktos pagalbos sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, be valstybės tiesiogiai suteiktos naudos, siekiama įtraukti per valstybės paskirtą ar įsteigtą viešo ar privataus pobūdžio šios pagalbos administravimo instituciją suteikiamą naudą (žr. 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
,
punktą, 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Doux Élevage ir Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d.Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Iš tiesų pagal Sąjungos teisę neleistina, kad vien savarankiškos institucijos, atsakingos už pagalbos paskirstymą, įsteigimas leistų išvengti valstybės pagalbos taisyklių taikymo (žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą).
Beje, reikia priminti, kad, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, SESV 107 straipsnio 1 dalis apima visas pinigines priemones, kurias valstybės institucijos gali realiai panaudoti įmonėms remti, nesvarbu, ar tos priemonės nuolat priklauso valstybės turtui. Todėl net jei sumos, susijusios su minėta priemone, ne visuomet priklauso valstybės iždui, tai, kad jos yra nuolatos valstybės kontroliuojamos, taigi priklauso kompetentingų nacionalinių valdžios institucijų dispozicijai, yra pakankamas pagrindas laikyti jas „valstybiniais ištekliais“ (žr., 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą, 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą, 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Doux Élevage ir Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Darytina išvada, kad dėl to, jog valstybės įmonių išteklius kontroliuoja valstybė ir dėl to ji jais disponuoja, tiems ištekliams taikoma „valstybinių išteklių“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų, naudodamasi savo dominuojančia įtaka tokioms įmonėms valstybė gali visiškai valdyti jų išteklių panaudojimą, kad prireikus galėtų finansuoti konkrečią kitoms įmonėms skirtą paramą (šiuo klausimu žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą).
Aplinkybė, kad aptariamus išteklius valdo su valstybės institucija nesusiję subjektai arba kad tie ištekliai yra privačios kilmės, šiuo atveju reikšmės neturi (šiuo klausimu žr. 1974 m. liepos 2 d. Sprendimo Italija / Komisija,
173/73
,
EU:C:1974:71
,
punktą ir 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Italija ir SIM 2 Multimedia / Komisija,
C‑328/99 ir C‑399/00
,
EU:C:2003:252
,
punktą).
Kaip skundžiamo sprendimo 176 punkte nurodo Bendrasis Teismas, 1995 m. ir 1996 m.
TV2/Danmark
reklamos laiką pardavinėjo ne pati
TV2/Danmark
, o trečioji bendrovė, t. y.
TV2 Reklame
, o pajamos iš šios prekybos per
TV2
fondą buvo pervedamos
TV2/Danmark
.
Šiuo klausimu neginčytina, kad, kaip ir
TV2/Danmark
,
TV2 Reklame
ir
TV2
fondas buvo Danijos valstybės valdomos valstybės įmonės ir kad joms buvo patikėta valdyti pajamų iš minėto reklamos laiko pardavimo pervedimą
TV2/Danmark
.
Taigi visą išteklių tvarkymą iki jų pervedimo
TV2/Danmark
reglamentavo Danijos teisės aktai, pagal kuriuos valstybės specialiai įgaliotų valstybės įmonių užduotis buvo tvarkyti šias pajamas.
Dėl šios priežasties aptariamas pajamas kontroliavo viešosios valdžios institucijos ir jas tvarkė valstybė, kuri galėjo spręsti, kaip jas panaudoti.
Taigi remiantis šio sprendimo 35–40 punktuose priminta Teisingumo Teismo jurisprudencija, aptariami ištekliai yra „valstybiniai ištekliai“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Tuo remiantis darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 220 punkte nusprendęs, kad 1995 m. ir 1996 m. iš
TV2 Reklame
parduoto
TV2/Danmark
reklamos laiko gautos pajamos, kurios pastarajai buvo pervestos tarpininkaujant
TV2
fondui, nėra valstybiniai ištekliai ir kad dėl tos priežasties Komisija klaidingai jas kvalifikavo kaip „valstybės pagalbą“, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Kaip minėta šio sprendimo 40 punkte ir priešingai, nei galima teigti remiantis skundžiamo sprendimo 211 punktu, aplinkybė, kad šios iš reklamos užsakovų gautos pajamos buvo privačios kilmės, šiuo atveju neturi įtakos ir yra nereikšminga, kiek tai susiję su klausimu, ar tas pajamas kontroliavo Danijos valdžios institucijos.
Beje, skundžiamo sprendimo 208 ir 212 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad valstybės įmonių valdomi ištekliai negali būti valstybės ištekliai, jei gaunami iš trečiųjų šalių jeigu jų savininkai savanoriškai juos perduoda valstybei tvarkyti arba apleidžia ir jeigu valstybė apsiima juos tvarkyti.
Priešingai, nei tvirtina Bendrasis Teismas, toks vertinimas niekaip nepagrįstas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje.
Tas pats pasakytina ir apie skundžiamo sprendimo 214, 215 ir 217 punktuose išdėstytus argumentus, kad tik ta pajamų dalis, kuri Kultūros ministerijos sprendimu nebuvo perleista
TV2/Danmark
, gali būti valstybės ištekliai ir kad pareigos kiekvienais metais tas pajamas pervesti iš
TV2
fondo
TV2/Danmark
nebuvimas negalėjo lemti kitokio vertinimo.
Kaip konstatuota šio sprendimo 41–44 punktuose, išvada, kad pajamas iš reklamos kontroliavo valstybė, padaryta remiantis tuo, kad tas pajamas tvarkė Danijos valstybei priklausančios valstybės įmonės. Todėl neginčytina, kad, remiantis Danijos teisės aktais, Kultūros ministerija turėjo galimybę spręsti, kad šios pajamos skiriamos kitam tikslui, nei pervesti į
TV2
fondą.
Galiausiai, šioje byloje aptariama situacija nepanaši į situaciją, nagrinėtą byloje, kurioje priimtas 2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
); jame Teisingumo Teismas nusprendė, kad privačioms elektros tiekimo įmonėms nustatyta pareiga už nustatytas minimalias kainas pirkti iš atsinaujinančių energijos šaltinių pagamintą elektros energiją nereikalavo jokio tiesioginio ar netiesioginio valstybės išteklių pervedimo šios rūšies elektros energiją gaminančioms įmonėms (žr. 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
,
punktą, 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Iš tiesų pastarojoje byloje kalbėta apie privačias įmones, kurių aptariama valstybė narė nebuvo įgaliojusi tvarkyti valstybės išteklių, tačiau kurioms buvo nustatyta pareiga pirkti iš nuosavų finansinių išteklių (žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą; 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą ir 2014 m. spalio 22 d. Nutarties Elcogás,
C‑275/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2314
,
punktą).
Beje, minėtoje byloje aptariamos lėšos negalėjo būti laikomos valstybės ištekliais, nes valstybė jų niekada nekontroliavo (žr.2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą ir 2014 m. spalio 22 d. Nutarties Elcogás,
C‑275/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2314
,
punktą).
Kaip jau minėta šioje byloje kalbama apie valstybės įmones, t. y.
TV2 Reklame
ir
TV2
fondą, kurias Danijos valstybė įsteigė, valdė ir įgaliojo tvarkyti pajamas iš kitos valstybės įmonės, t. y.
TV2/Danmark
reklamos laiko pardavimo, todėl šias pajamas valdė ir jomis disponavo Danijos valstybė.
Taigi skundžiamo sprendimo 213 punkte nusprendęs, kad šioje byloje aptariama situacija yra analogiška byloje, kurioje priimtas 2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), nagrinėtai situacijai, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pritarti
Viasat
pateiktam pirmajam pagrindui, kuriuo grindžiamas jos apeliacinis skundas ir panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikintas ginčijamas sprendimas, nes Komisija jame nusprendė, jog 1995 m. ir 1996 m. pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą buvo pervestos
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
Antrajame pagrinde
Viasat
kaltina Bendrąjį Teismą, kad skundžiamo sprendimo 106 punkte nusprendė jog ginčijamame sprendime padaryta teisės klaida, kiek tai susiję su antrosios
Altmark
sąlygos apimtimi. Taip Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Beje, pasak
Viasat
Bendrasis Teismas savo vertinimą šiuo klausimu grindė ne paties ginčijamo sprendimo motyvais, o per teismo procesą Komisijos pateiktu to sprendimo aiškinimu. Taip jis viršijo atliekamos kontrolės ribas.
Šiuo klausimu
Viasat
nurodo, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 97, 99 ir 104–106 punktuose, bylai reikšmingos minėto sprendimo konstatuojamosios dalys visai nerodo, kad antroji
Altmark
sąlyga „apima kompensacijos gavėjo veiksmingumo sąvoką“.
Viasat
mano, kad šia sąlyga nustatomi keturi parametrai, pagal kuriuos apskaičiuojama kompensacija, yra iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai ir kad ja siekiama išvengti piktnaudžiavimų „viešosios paslaugos“ sąvoka.
Komisija pritaria
Viasat
argumentams. Ji primena, kad nagrinėjant bylą C‑649/15 P, kurioje priimtas šiandien paskelbtas Sprendimas
TV2/Danmark / Komisija
dėl
TV2/Danmark
pareikšto ieškinio dėl skundžiamo sprendimo, ji paprašė Teisingumo Teismo pakeisti motyvus, nes Bendrasis Teismas konstatavo, jog antroji
Altmark
sąlyga įvykdyta, kiek tai susiję su valstybės pagalba
TV2/Danmark
.
TV2/Danmark
ir Danijos Karalystė ginčija antrojo pagrindo priimtinumą motyvuodamos tuo, kad
Viasat
neturi suinteresuotumo, kuriuo remdamasis Teisingumo Teismas galėtų atlikti skundžiamo sprendimo motyvų dėl antrosios sąlygos kontrolę, nes šio sprendimo rezoliucinė dalis yra palanki
Viasat
ir joje nėra jokio su šia sąlyga susijusio aspekto.
Dėl esmės
TV2/Danmark
teigia, kad antrosios
Altmark
sąlygos apimties vertinimą Bendrasis Teismas grindė ir ginčijamo sprendimo motyvais ir per rašytinę proceso dalį Komisijos pateiktu to sprendimo aiškinimu.
Bet kuriuo atveju,
TV2/Danmark
mano, kad šiuo atveju kompensacijos apskaičiavimo parametrai buvo iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 1 dalį „apeliaciniu skundu reikalaujama visiškai arba iš dalies panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą, koks jis yra rezoliucinėje dalyje“.
Vis dėlto, šiuo atveju
Viasat
pateiktame antrajame pagrinde išdėstytais reikalavimais nesiekiama užginčyti nei skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkto, kuriuo panaikintas Sprendimas 2011/839, nei tos dalies 2 punkto, kuriuo atmetama likusi ieškinio dalis, o ginčijami tik skundžiamo sprendimo motyvai, susiję su tuo, kaip Komisija taikė antrąją
Altmark
sąlygą, tačiau jie nėra skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies sudedamoji dalis.
Galiausiai reikia pažymėti, jog
Viasat
pati pripažįsta, kad jos pateiktas antrasis pagrindas susiję su skundžiamo sprendimo dalimi, kuri, paėmus atskirai, neturi įtakos jo rezoliucinei daliai.
Tuo remiantis teigtina, kad
Viasat
pateiktas antrasis pagrindas jos apeliaciniams skundui pagrįsti yra nepriimtinas.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo sprendimą panaikina. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
Šioje byloje Teisingumo Teismas mano, kad reikia priimti galutinį sprendimą dėl
TV2/Danmark
pareikšto ieškinio, kuriuo siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą.
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad dėl šio sprendimo 35–56 punktuose nurodytų motyvų
TV2/Danmark
pateiktas ketvirtasis pagrindas, pateiktas subsidiariai pateiktų reikalavimų trečiai daliai pagrįsti, turi būti atmestas.
Taigi
TV2/Danmark
ieškinį reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 3 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal to paties reglamento 184 straipsnio 1 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Tačiau Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad, be savo bylinėjimosi išlaidų, šalis padengia dalį kitos šalies bylinėjimosi išlaidų, jeigu tai pateisinama atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes.
Šiuo atveju, nors buvo pritarta vienam iš dviejų
Viasat
pateiktų reikalavimų apeliaciniam skundui pagrįsti ir nors skundžiamas sprendimas buvo panaikintas, to negalima pasakyti apie antrąjį reikalavimą, kurį Teisingumo Teismas atmetė.
Taigi reikia nuspręsti, pirma, kad
TV2/Danmark
padengia ne tik savo bylinėjimosi išlaidas, bet ir pusę
Viasat
patirtų bylinėjimosi išlaidų šiame apeliaciniame procese taip pat visas pastarosios patirtas bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje, ir, antra, kad
Viasat
padengia pusę savo bylinėjimosi išlaidų, patirtų šiame apeliaciniame procese.
Kadangi Komisija oficialiai nereikalavo
TV2/Danmark
padengti bylinėjimosi išlaidų, reikia jai nurodyti padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalyje, taikomoje apeliaciniam procesui pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, numatyta, kad į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas.
Todėl Danijos Karalystė, kaip į bylą pirmojoje instancijoje įstojusi šalis, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2015 m. rugsėjo 24 d. Bendrojo Teismo sprendimą TV2/Danmark / Komisija (
T‑674/11
,
EU:T:2015:684
), kiek juo panaikintas 2011 m. balandžio 20 d. Komisijos sprendimas 2011/839/ES dėl priemonių (C 2/03), kurias Danija įgyvendino
TV2/Danmark
naudai, dėl to, kad Europos Komisija nusprendė, jog 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą pervestos įmonei
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba.

2.
Atmesti likusią apeliacinio skundo dalį.

3.
Atmesti
TV2/Danmark
ieškinį dėl Sprendimo 2011/839 panaikinimo.

4.
TV2/Danmark
A/S
padengia ne tik savo bylinėjimosi išlaidas, bet ir pusę
Viasat Broadcasting UK Ltd
patirtų bylinėjimosi išlaidų šiame apeliaciniame procese, taip pat visas pastarosios patirtas bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje.

5.
Viasat Broadcasting UK Ltd
padengia pusę savo bylinėjimosi išlaidų, patirtų per šį apeliacinį procesą.

6.
Europos Komisija ir Danijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: danų.