CELEX: 62017CJ0339
Zahtjev za prethodnu odluku
Nazivi tekstilnih vlakana i povezani zahtjevi u vezi s označivanjem i obilježavanjem
Uredba (EU) br. 1007/2011
Članci 7. i 9.
Čisti tekstilni proizvodi
Tekstilni proizvodi sastavljeni od više vrsta vlakana
Metode označivanja ili obilježavanja

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. stavka 1. i članka 9. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1007/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2011. o nazivima tekstilnih vlakana i povezanom označivanju i obilježavanju sirovinskog sastava tekstilnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 73/44/EEZ te direktiva 96/73/EZ i 2008/121/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (
SL 2011., L 272, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 59., str. 213.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Verein für lauteren Wettbewerb eV, udruge za borbu protiv nepoštenog tržišnog natjecanja, i društva Princesport GmbH u vezi sa zahtjevima u području označivanja i obilježavanja sirovinskog sastava pri reklamiranju i prodaji tekstilnih proizvoda na internetu društva Princesport.
Pravni okvir
Pravo Unije
U uvodnoj izjavi 10. Uredbe br. 1007/2011 propisano je:
„Označivanje ili obilježavanje sirovinskog sastava treba biti obvezno kako bi se osiguralo da su svim potrošačima u Uniji na raspolaganje stavljene točne i jednake informacije. Međutim, ovom se Uredbom gospodarske subjekte ne treba sprečavati da dodatno naznače prisutnost malih količina vlakana koja zahtijevaju posebnu njegu kako bi se očuvala izvorna kakvoća tekstilnog proizvoda. Kada je u tehničkom smislu teško navesti sirovinski sastav tekstilnog proizvoda u trenutku njegove izrade, treba omogućiti da se na etiketi ili oznaci navedu samo ona vlakna koja su poznata u trenutku proizvodnje pod uvjetom da ona čine određeni postotak gotovog proizvoda.”
Članak 1. te uredbe glasi kako slijedi:
„Ovom se Uredbom utvrđuju pravila za uporabu naziva tekstilnih vlakana i povezano označivanje i obilježavanje sirovinskog sastava tekstilnih proizvoda, pravila o označivanju ili obilježavanju tekstilnih proizvoda koji sadrže netekstilne dijelove životinjskog podrijetla i pravila o određivanju sirovinskog sastava tekstilnih proizvoda […] s ciljem poboljšanja funkcioniranja unutarnjeg tržišta i pružanja točnih informacija potrošačima.”
Članak 4. te uredbe, naslovljen „Opći zahtjevi u vezi sa stavljanjem na raspolaganje tekstilnih proizvoda na tržištu”, propisuje:
„Tekstilni se proizvodi stavljaju na raspolaganje na tržištu samo ako su označeni, obilježeni ili popraćeni komercijalnim ispravama u skladu s ovom Uredbom.”
U skladu s člankom 5. stavkom 1. Uredbe br. 1007/2011:
„Uporaba naziva navedenih u Prilogu I. rezervirana je za tekstilna vlakna čiji su opisi utvrđeni u tom Prilogu.”
Člankom 7. te uredbe, naslovljenim „Čisti tekstilni proizvodi”, propisano je:
„1.   Samo tekstilni proizvodi koji se sastoje isključivo od istog vlakna mogu nositi etiketu ili oznaku ‚100 %’, ‚čisto’ ili ‚u cijelosti’.
Navedeni ili slični izrazi ne smiju se upotrebljavati za druge tekstilne proizvode.
2.   Ne dovodeći u pitanje članak 8. stavak 3., tekstilni proizvod koji ne sadrži više od 2 % masenog udjela stranih vlakana može se također smatrati proizvodom sastavljenim isključivo od istog vlakna pod uvjetom da je navedena količina opravdana kao tehnički neizbježna u dobroj proizvođačkoj praksi i da se ne dodaje rutinski.
Tekstilni proizvod koji je bio podvrgnut postupku grebenanja može se također smatrati proizvodom sastavljenim isključivo od istog vlakna ako ne sadrži više od 5 % masenog udjela stranih vlakana i pod uvjetom da je navedena količina opravdana kao tehnički neizbježna u dobroj proizvođačkoj praksi i da se ne dodaje rutinski.”
Članak 9. stavci 1. i 5. te uredbe, pod naslovom „Tekstilni proizvodi sastavljeni od više vrsta vlakana”, propisuje:
„1.   Tekstilni se proizvod označuje ili obilježava nazivom i masenim udjelom svih sastavnih vlakana silaznim redoslijedom.
[…]
5.   Odstupajući od stavka 1. ovog članka, vlakna koja još nisu navedena u Prilogu I. mogu se označavati izrazom ‚ostala vlakna’, pri čemu se njihov ukupni maseni udio navodi neposredno ispred ili iza tog izraza.”
U članku 14. stavku 1. Uredbe br. 1007/2011 navodi se:
„Tekstilni se proizvodi označuju ili obilježavaju radi navođenja njihova sirovinskog sastava prilikom svakog stavljanja na raspolaganje na tržištu.
Označivanje i obilježavanje tekstilnih proizvoda mora biti trajno, lako čitljivo, vidljivo i dostupno, a etikete moraju biti sigurno pričvršćene.”
Članak 16. te uredbe predviđa:
„1.   Prilikom stavljanja na raspolaganje tekstilnog proizvoda na tržištu, opisi sirovinskog sastava iz članaka 5., 7., 8. i 9. navode se u katalozima i prodajnoj literaturi, na ambalaži, etiketama i oznakama na lako čitljiv način, vidljivo, jasno i u ispisu koji je ujednačen s obzirom na veličinu, stil i font. Te informacije moraju biti jasno vidljive potrošaču prije kupnje, također i prilikom kupnje elektroničkim putem.
2.   Zaštitni znakovi ili nazivi poduzeća mogu se nalaziti neposredno ispred ili iza opisa sirovinskog sastava iz članaka 5., 7., 8. i 9.
[…]
Druge se informacije uvijek navode odvojeno.
3.   Označivanje ili obilježavanje osigurava se na službenom jeziku ili službenim jezicima države članice na području na kojem su potrošačima na raspolaganje stavljeni tekstilni proizvodi, osim ako predmetna država članica ne propiše drukčije.
[…]”
Njemačko pravo
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi to da se udruga Verein für lauteren Wettbewerb poziva na povredu određenih odredbi Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerba (Zakon o zaštiti od nepoštenog tržišnog natjecanja, u daljnjem tekstu: UWG), u verziji koja je bila na snazi do 10. prosinca 2015. (u daljnjem tekstu: stara verzija) i onoj koja je na snazi od tog datuma (u daljnjem tekstu: nova verzija).
Članak 4. točka 11. UWG‑a (stara verzija) propisivao je:
„Nepošteno djeluje posebice onaj tko
[…]
11.   krši zakonsku odredbu čiji je cilj, među ostalim, uređenje ponašanja na tržištu u interesu tržišnih sudionika.”
Taj članak 4. točka 11. UWG‑a zamijenjen je člankom 3.a UWG‑a (nova verzija). Potonjom odredbom propisano je:
„Tko povrijedi zakonsku odredbu namijenjenu, među ostalim, uređenju ponašanja na tržištu u interesu njegovih sudionika, čini akt nepoštenog tržišnog natjecanja ako povreda može znatno nepovoljno utjecati na interese potrošača, drugih sudionika na tržištu i konkurenata.”
U skladu s člankom 8. UWG‑a:
„(1)   Svaka poslovna praksa koja je nezakonita na temelju članka 3. ili članka 7. može dovesti do izdavanja naloga o prestanku aktivnosti te, u slučaju opasnosti od ponavljanja povrede, naloga o propuštanju ili zabrani. Podnošenje zahtjeva za zabranu dopušteno je od trenutka kada postoji opasnost od nastanka nezakonite prakse u smislu članaka 3. ili 7.
[…]
(3)   Izdavanje naloga iz stavka 1. mogu zatražiti:
[…]
2.
udruge s pravnom osobnošću i s ciljem promicanja profesionalnih trgovačkih ili samostalnih interesa, kada velik broj njihovih članova čine poduzetnici koji prodaju istovjetna ili slična dobra ili usluge na istom tržištu i kada oni mogu, osobito zbog svojih materijalnih, financijskih i ljudskih resursa, uspješno ispunjavati svoje statutarne zadatke zaštite profesionalnih trgovačkih ili samostalnih interesa i kada se povredom nanosi šteta interesima njihovih članova;
3.
kvalificirani subjekti koji podnesu dokaz da su na popisu kvalificiranih subjekata, u skladu s člankom 4. Unterlassungsklagengesetza (njemački zakon o sudskim nalozima), ili na popisu Europske komisije na temelju članka 4. stavka 3. Direktive 2009/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o sudskim nalozima za zaštitu interesa potrošača (
SL 2009., L 110, str. 30
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 269.);
[…]”
U zahtjevu za prethodnu odluku Landgericht Köln (Regionalni sud u Kölnu) navodi da iz sudske prakse Bundesgerichtshofa (Savezni vrhovni sud, Njemačka) proizlazi da je cilj odredbi Uredbe br. 1007/2011, kojima se uređuje označivanje tekstilnih proizvoda, zaštita potrošača i da je riječ o odredbama kojima se stoga uređuje postupanje na tržištu, u smislu članka 3.a UWG‑a (nova verzija) i članka 4. točke 11. UWG‑a (stara verzija).
Glavni postupak i prethodna pitanja
Udruga Verein für lauteren Wettbewerb podnijela je tužbu protiv društva Princesport jer je ocijenila da ono ne poštuje zahtjeve u području označivanja i obilježavanja pri reklamiranju i prodaji na internetu svojih tekstilnih proizvoda koji se sastoje isključivo od istog vlakna i da stoga povređuje određene odredbe UWG‑a kao i članak 5. stavak 1., članak 9. stavak 1. i članak 16. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011.
Protiv društva Princesport 5. srpnja 2016. donesena je presuda zbog ogluhe. Ono je protiv te presude podnijelo žalbu sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku. U tom kontekstu, društvo Princesport u biti smatra da članak 7. Uredbe br. 1007/2011 ne propisuje obvezu označivanja čistih tekstilnih proizvoda pojmovima „čisto” ili „u cijelosti”, već samo precizira to da se jedino ti proizvodi mogu označiti tim pojmovima.
Udruga Verein für lauteren Wettbewerb nasuprot tomu ocjenjuje da se čiste tekstile proizvode nužno mora označiti kao takve. Stoga je moguć samo izbor između tri alternativna načina označivanja iz članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011, odnosno pojmova „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti”. Nadalje, obveza iz članka 9. Uredbe br. 1007/2011, prema kojoj treba navesti maseni udio tekstilnih vlakana koja se koriste u jednom proizvodu, primjenjivala bi se također na proizvode koji se sastoje od istog vlakna. Naposljetku, pojam „čisto” ne treba koristiti zajedno s pojmom „100 %”, već samo umjesto njega.
U tim je okolnostima Landgericht Köln (Regionalni sud u Kölnu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 7. stavak 1. [Uredbe br. 1007/2011] tumačiti na način da se obvezno mora navesti da se radi o čistom tekstilnom proizvodu koji se sastoji isključivo od istog vlakna?
2.
Je li obvezna primjena jednog od tri pojma navedena u članku 7. [Uredbe br. 1007/2011] – „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti”, ili se za takve proizvode radi samo o mogućnosti, ali ne i o obvezi?
3.
Vrijedi li obveza iz članka 9. stavka 1. [Uredbe br. 1007/2011] navođenja, na etiketi ili oznaci tekstilnog proizvoda, naziva i masenog udjela svih sastavnih vlakana i za čiste tekstilne proizvode, na koje se primjenjuje članak 7. Uredbe [br. 1007/2011?]”
O prethodnim pitanjima
Uvodna očitovanja
Treba navesti to da se na situaciju poput one u glavnom postupku, u kojoj se tekstilni proizvodi prodaju putem internetskog kataloga, primjenjuje Uredba br. 1007/2011.
Naime, u članku 16. stavku 1. te uredbe izrijekom se navodi da se, prilikom stavljanja na raspolaganje tekstilnog proizvoda na tržištu, opisi sirovinskog sastava iz njezinih članaka 5., 7., 8. i 9. navode, osobito u katalozima, na lako čitljiv način, vidljivo i jasno. Usto, ta odredba propisuje to da te informacije moraju biti jasno vidljive potrošaču prije kupnje, uključujući i prilikom kupnje elektroničkim putem.
Iz toga proizlazi da se zahtjevi u području označivanja i obilježavanja, kako su navedeni, osobito, u člancima 7. i 9. Uredbe br. 1007/2011, primjenjuju pri reklamiranju i prodaji tekstilnih proizvoda na internetu.
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita treba li članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 tumačiti na način da propisuje obvezu navođenja, na etiketi ili oznaci tekstilnih proizvoda, poput onih prodavanih u predmetu u glavnom postupku, da je riječ o čistom tekstilom proizvodu koji se sastoji isključivo od istog vlakna.
To pitanje se odnosi na postojanje opće obveze označivanja i obilježavanja čistih tekstilnih proizvoda radi navođenja njihova sirovinskog sastava.
S tim u vezi, treba utvrditi da tekst članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011, u skladu s kojim „samo tekstilni proizvodi koji se sastoje isključivo od istog vlakna mogu nositi etiketu ili oznaku ‚100 %’, ‚čisto’ ili ‚u cijelosti’”, ne sadržava takvu opću obvezu i da stoga ne daje odgovor na prvo pitanje. Naime, u toj odredbi, s jedne strane, navodi se što se smatra čistim tekstilnim proizvodom, odnosno to da se on sastoji isključivo od istog vlakna i, s druge strane, navode se metode obilježavanja ili označivanja takvog proizvoda.
Treba, ipak, ispitati podvrgava li Uredba br. 1007/2011 čiste tekstilne proizvode općoj obvezi označivanja i obilježavanja radi navođenja njihova sirovinskog sastava.
Naime, iako je sud koji je uputio zahtjev formalno ograničio svoje prvo pitanje na tumačenje članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011, to ne sprečava Sud da mu pruži sve elemente tumačenja prava Unije koji mogu biti korisni za rješavanje predmeta koji se pred njim vodi, bez obzira na to je li se taj sud u tekstu tog pitanja na njih pozvao (vidjeti, u tom smislu, presude od 16. lipnja 2016., Lesar,
C‑159/15
,
EU:C:2016:451
, t.
22.
i od 18. siječnja 2017., Wortmann,
C‑365/15
,
EU:C:2017:19
, t.
33.
).
Treba napomenuti da, kao prvo, opća obveza označivanja ili obilježavanja za tekstile proizvode, uključujući čiste tekstilne proizvode, radi navođenja njihova sirovinskog sastava, neupitno proizlazi iz članka 4. i članka 14. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 10.
Naime, prije svega, članak 4. te uredbe propisuje da se samo tekstilni proizvodi označeni, obilježeni ili popraćeni komercijalnim ispravama u skladu s tom uredbom mogu staviti na raspolaganje na tržištu.
Nadalje, članak 14. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 1007/2011 izrijekom propisuje to da „se tekstilni proizvodi označuju ili obilježavaju radi navođenja njihova sirovinskog sastava prilikom svakog stavljanja na raspolaganje na tržištu”.
Naposljetku, u uvodnoj izjavi 10. te uredbe naglašava se to da označivanje ili obilježavanje sirovinskog sastava „treba biti obvezno”.
Kao drugo, obveza navođenja, na etiketi ili oznaci, vlakna od kojeg se sastoji predmetni tekstilni proizvod omogućava osiguravanje toga da su potrošačima na raspolaganje stavljene točne i precizne informacije. Pritom je pružanje takvih informacija svim potrošačima u Europskoj uniji, u skladu s člankom 1. Uredbe br. 1007/2011, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 10., jedan od ciljeva te uredbe.
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje treba odgovoriti na način da članak 4. i članak 14. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 1007/2011, u vezi s uvodnom izjavom 10. te uredbe, treba tumačiti na način da se njima propisuje opća obveza označivanja ili obilježavanja radi navođenja sirovinskog sastava svih tekstilnih proizvoda, uključujući tekstilne proizvode poput onih iz članka 7. te uredbe.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita treba li članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 tumačiti na način da propisuje obvezu korištenja, na etiketi ili oznaci čistog tekstilnog proizvoda, jednog od tri pojma iz tog članka, odnosno „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti”.
S tim u vezi, treba podsjetiti na to da članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 propisuje da „samo tekstilni proizvodi koji se sastoje isključivo od istog vlakna mogu nositi etiketu ili oznaku ‚100 %’, ‚čisto’ ili ‚u cijelosti’”. Stoga samo čisti tekstilni proizvodi, koji se sastoje isključivo od istog vlakna, „mogu” nositi oznaku ili etiketu koja sadrži jedan od tri pojma iz te odredbe.
Uporaba izraza „mogu” u toj odredbi neupitno upućuje na to da je korištenje pojmova „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti” samo mogućnost, a ne i obveza. Stoga ta odredba omogućava navođenje, na etiketi ili oznaci predmetnoga čistog tekstilnog proizvoda, naziva tekstilnog vlakna od kojeg se on sastoji bez navođenja jednog od ta tri pojma.
Usto, iz suprotnog tumačenja članka 7. stavka 1. drugog podstavka Uredbe br. 1007/2011 proizlazi to da se pojmove „slične” onima iz prvog podstavka stavka 1. tog članka može koristiti za čiste tekstilne proizvode. Stoga su izrazi „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti” samo primjeri pojmova koji se mogu nalaziti na etiketi ili oznaci radi pojašnjavanja da se predmetni tekstilni proizvod sastoji od istog vlakna.
Usto, takvo tumačenje članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011 odgovara cilju te uredbe, kako je naveden u točki 32. ove presude. Naime, etiketa ili oznaka koja sadrži naziv samo jednog tekstilnog vlakna potrošaču daje točnu i preciznu informaciju u vezi sa sirovinskim sastavom predmetnog tekstilnog proizvoda.
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi to da, u okviru drugog pitanja, sud koji je uputio zahtjev također pita treba li članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 tumačiti na način da mu se protivi zajedničko korištenje tri pojma iz te odredbe.
U tom pogledu treba napomenuti da, s jedne strane, tekst samog članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011 nije prepreka zajedničkom korištenju tih pojmova. S druge strane, takvo tumačenje te odredbe također odgovara cilju te uredbe, kako je naveden u točki 32. ove presude.
U svakom slučaju, treba napomenuti to da je mogućnost zajedničkog navođenja tri pojma iz te odredbe, na etiketi ili oznaci predmetnog čistog tekstilnog proizvoda, ograničena jer su ti pojmovi, koji se koriste da bi se preciziralo to da se taj proizvod sastoji isključivo od istog vlakna, sinonimi čija je dvostruka upotreba vjerojatno suvišna.
Usto, iz spisa podnesenoga Sudu ne proizlazi to da je praksa, poput one u predmetu u glavnom postupku, nepoštena ili zavaravajuća poslovna praksa zabranjena Direktivom 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) (
SL 2005., L 149, str. 22
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str.101.)
S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo pitanje treba odgovoriti u smislu da članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 treba tumačiti na način da ne propisuje obvezu korištenja, na etiketi ili oznaci čistog tekstilnog proizvoda, jednog od tri pojma iz tog članka, odnosno „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti”. Kada se koriste, ti se pojmovi mogu koristiti zajedno.
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 tumačiti na način da se obveza navođenja, na etiketi ili oznaci, naziva i masenog udjela svih vlakana od kojih se sastoji predmetni tekstilni proizvod primjenjuje i na čisti tekstilni proizvod.
S tim u vezi, treba utvrditi to da se članak 9. Uredbe br. 1007/2011 primjenjuje na „ tekstilne proizvode sastavljene od više vrsta vlakana”, dok se članak 7. te uredbe odnosi na „čiste tekstilne proizvode”. Stoga je primjena svakog od tih članaka ograničena na jednu posebnu kategoriju tekstilnih proizvoda. Iz toga proizlazi da čisti tekstilni proizvodi ne pripadaju u područje primjene članka 9. te uredbe, na način da se uvjeti iz stavka 1. tog članka ne smiju primjenjivati na takve proizvode.
Usto, budući da se čisti tekstilni proizvod po samoj definiciji sastoji isključivo od istog vlakna, na takav proizvod ne može se primijeniti obveza navođenja masenog udjela „svih sastavnih vlakana silaznim redoslijedom”.
Osim toga, treba napomenuti da, kad bi se obveza navođenja masenog udjela svih sastavnih vlakana od kojih se sastoji tekstilni proizvod, kako je propisana u članku 9. stavku 1. Uredbe br. 1007/2011, primjenjivala na čiste tekstilne proizvode, članak 7. stavak 1. te uredbe, koji kao što to proizlazi iz točke 43. ove presude treba tumačiti na način da je korištenje oznaka „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti” samo mogućnost, ne bi više imao smisla.
Usto, treba napomenuti to da ograničenje područja primjene članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1007/2011 ne ugrožava cilj zaštite potrošača kojem ta uredba teži u skladu s njezinim člankom 1., u vezi s njezinom uvodnom izjavom 10.
Naime, iz točke 33. ove presude proizlazi to da je navođenje, na etiketi ili oznaci, vlakna od kojeg se sastoji predmetni čisti tekstilni proizvod u svakom slučaju i dalje obvezno.
S obzirom na prethodna razmatranja, na treće pitanje valja odgovoriti u smislu da članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 treba tumačiti na način da se obveza navođenja, na etiketi ili oznaci, naziva i masenog udjela svih vlakana od kojih se sastoji predmetni tekstilni proizvod ne primjenjuje na čisti tekstilni proizvod.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 4. i članak 14. stavak 1. prvi podstavak Uredbe (EU) br. 1007/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2011. o nazivima tekstilnih vlakana i povezanom označivanju i obilježavanju sirovinskog sastava tekstilnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 73/44/EEZ te direktiva 96/73/EZ i 2008/121/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, u vezi s uvodnom izjavom 10. te uredbe, treba tumačiti na način da se njima propisuje opća obveza označivanja ili obilježavanja radi navođenja sirovinskog sastava svih tekstilnih proizvoda, uključujući tekstilne proizvode poput onih iz članka 7. te uredbe.

2.
Članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 treba tumačiti na način da ne propisuje obvezu korištenja, na etiketi ili oznaci čistog tekstilnog proizvoda, jednog od tri pojma iz tog članka, odnosno „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti”. Kada se koriste, ti pojmovi mogu se koristiti zajedno.

3.
Članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 treba tumačiti na način da se obveza navođenja, na etiketi ili oznaci, naziva i masenog udjela svih vlakana od kojih se sastoji predmetni tekstilni proizvod ne primjenjuje na čisti tekstilni proizvod.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački