CELEX: 62020CJ0233
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Direktyva 2003/88/EB
Darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga
7 straipsnio 1 dalis
Teisė į piniginę kompensaciją už iki darbo santykių pabaigos nepanaudotas mokamas kasmetines atostogas
Pirmalaikis darbo santykių nutraukimas dėl darbuotojo kaltės

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (
OL L 299, 2003, p. 9
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381) 7 straipsnio ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 31 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant WD ir jo buvusios darbdavės
job-medium GmbH
, likviduojamos įmonės, ginčą dėl pastarosios atsisakymo išmokėti piniginę kompensaciją už iki darbo santykių pabaigos nepanaudotas mokamas metines atostogas.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2003/88 4 ir 5 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(4)
Tikslo pagerinti darbuotojų saugą, higieną ir sveikatą darbe neturėtų būti siekiama vien dėl ekonominių priežasčių.
(5)
Visi darbuotojai turi turėti pakankamai laiko poilsiui. „Poilsio“ sąvoką būtina išreikšti laiko vienetais, t. y. dienomis, valandomis ir (arba) jų dalimis. Bendrijos darbuotojams turi būti suteikiamas minimalus dienos, savaitės ir kasmetinio poilsio laikas ir atitinkamos pertraukos. Šiomis sąlygomis taip pat yra būtina nustatyti maksimalų savaitės darbo valandų skaičių.“
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Tikslas ir taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Ši direktyva nustato būtiniausius saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo laiko organizavimo.“
Tos pačios direktyvos 7 straipsnyje „Kasmetinės atostogos“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas.
2.   Minimalus kasmetinių mokamų [mokamų kasmetinių] atostogų laikas negali būti pakeistas [pinigine] kompensacija, išskyrus tuos atvejus, kai yra nutraukiami darbo santykiai.“
Šios direktyvos 23 straipsnyje „Apsaugos lygis“ nustatyta:
„Nepažeidžiant valstybių narių teisės, atsižvelgiant į besikeičiančias aplinkybes, priimti kitokias su darbo laiku susijusias įstatymines, normines ir sutartines nuostatas, atitinkančias šioje direktyvoje nustatytus būtiniausius reikalavimus, šios direktyvos įgyvendinimas negali sąlygoti darbuotojams teikiamos apsaugos lygio sumažinimo.“
Austrijos teisė
Urlaubsgesetz
(1976 m. liepos 7 d. Atostogų įstatymas (
BGBl
. I, 3/2013)) 10 straipsnyje nustatyta:
„1.   Darbo santykių pasibaigimo dieną darbuotojas už ataskaitinius metus, kuriais baigiasi darbo santykiai, turi teisę į kompensaciją už atostogas, atitinkančias darbo laikotarpio ataskaitiniais metais trukmę, palyginti su visais ataskaitiniais metais. Panaudotos atostogos išskaičiuojamos iš priklausančių kasmetinių atostogų taikant
pro
rata temporis
principą. <…>
2.   Jokios kompensacijos nemokama, jeigu darbuotojas pirma laiko nutraukia darbo santykius be svarbios priežasties.
3.   Dėl ankstesniais ataskaitiniais metais nepanaudotų atostogų pažymėtina, kad darbuotojas vietoj mokėtinos kompensacijos už mokamas atostogas turi teisę į kompensaciją už visas nepanaudotas mokamas atostogas, jei teisė į kasmetines atostogas nėra prarasta pasibaigus terminui. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
WD buvo įdarbintas
job-medium
nuo 2018 m. birželio 25 d. iki spalio 9 d., kai išėjo iš darbo prieš pasibaigiant darbo santykiams be pagrįstos priežasties. Per darbo laikotarpį WD įgijo teisę į 7,33 dienų mokamų kasmetinių atostogų, iš kurių 4 dienos buvo paimtos darbo laikotarpiu. Darbo santykių pasibaigimo dieną WD dar turėjo teisę į 3,33 dienos atostogas. Remdamasi Atostogų įstatymo 10 straipsnio 2 dalimi
job-medium
atsisakė išmokėti piniginę kompensaciją už šias nepanaudotas atostogų dienas, lygią 322,06 EUR sumai.
Manydamas, kad ši nuostata prieštarauja Sąjungos teisei, WD pareiškė ieškinį dėl šios piniginės kompensacijos išmokėjimo.
Jo ieškinys pirmojoje instancijoje ir apeliacinis skundas buvo atmesti remiantis Atostogų įstatymo 10 straipsnio 2 dalimi.
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas, Austrija), kuriam pateiktas kasacinis skundas dėl apeliacine tvarka priimto sprendimo, paaiškino, kad Atostogų įstatymo 10 straipsnio 2 dalyje numatyta teisė į kompensaciją už nepanaudotas kasmetines atostogas prarandama tik tuo atveju, kai darbuotojas darbo santykius nutraukia išeidamas iš darbo be svarbios priežasties. Pagal šią nuostatą „svarbi priežastis“ yra bet kuri aplinkybė, dėl kurios negalima pagrįstai tikėtis, kad darbuotojas tęs darbo santykius.
Šis teismas nurodo, kad šios nuostatos tikslas, viena vertus, yra motyvuojamojo pobūdžio, nes ja siekiama atgrasyti darbuotoją nuo darbo santykių nutraukimo pirma laiko be priežasties, ir, kita vertus, ekonominio pobūdžio, nes ja siekiama sumažinti finansinę naštą darbdaviui, kai jis patiria nuostolių dėl vieno iš savo darbuotojų praradimo, kurio nebuvo galima numatyti.
Vis dėlto minėtam teismui kyla abejonių dėl Atostogų įstatymo 10 straipsnio 2 dalies atitikties Direktyvos 2003/88 7 straipsniui, kaip jį Teisingumo Teismas išaiškino savo jurisprudencijoje, ir Chartijos 31 straipsnio 2 daliai.
Šiomis aplinkybėmis
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar su [Chartijos] 31 straipsnio 2 dalimi ir [Direktyvos 2003/88] 7 straipsniu suderinama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią darbuotojui nepriklauso jokia piniginė kompensacija už nepanaudotas kasmetines atostogas už einamuosius (paskutinius) metus, kai jis be svarbios priežasties pirma laiko vienašališkai nutraukia darbo santykius („išeina iš darbo“)?
2.
Jei į šį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
Ar tuomet reikia papildomai patikrinti, ar darbuotojas turėjo, ar ne galimybę pasinaudoti kasmetinėmis atostogomis?
Jei taip, kokie yra šio patikrinimo kriterijai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
Job-medium
tvirtina, kad prejudiciniai klausimai nepriimtini, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neprivalėjo kreiptis į Teisingumo Teismą, kadangi pagrindinės bylos baigtis yra akivaizdi atsižvelgiant į Sąjungos teisę ir esamą jurisprudenciją.
Pirmiausia konstatuotina, kad, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo procedūros reglamentą, aplinkybė, kad nacionalinis teismas neprivalo kreiptis į Teisingumo Teismą arba kad atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą tariamai akivaizdus atsižvelgiant į Sąjungos teisę, neturi jokios įtakos tokio prašymo priimtinumui.
Be to, pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, šiam teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Openbaar Ministerie(Dokumentų klastojimas),
C‑510/19
,
EU:C:2020:953
,
punktas).
Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinas tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Openbaar Ministerie(Dokumentų klastojimas),
C‑510/19
,
EU:C:2020:953
,
punktas).
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad WD buvo atsisakyta išmokėti piniginę kompensaciją už nepanaudotas atostogas pasibaigus darbo santykiams su
job-medium
pagal Atostogų įstatymo 10 straipsnio 2 dalį, nes jis pirma laiko nutraukė šiuos darbo santykius be svarbios priežasties.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, nacionaliniam teismui kyla abejonių dėl šios nuostatos atitikties Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 2 daliai ir Chartijos 31 straipsnio 2 daliai.
Akivaizdu, kad pateikti klausimai yra susiję su Sąjungos teisės aiškinimu ir kad atsakymas į šiuos klausimus yra naudingas ir reikšmingas siekiant išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamą ginčą.
Darytina išvada, kad pateikti prejudiciniai klausimai yra priimtini.
Dėl esmės
Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/88 7 straipsnis ir Chartijos 31 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias už paskutinius einamuosius darbo metus nemokama kompensacija už kasmetines atostogas, jeigu darbuotojas vienašališkai ir be svarbios priežasties pirma laiko nutraukia darbo santykius.
Pirmiausia primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją kiekvieno darbuotojo teisė į mokamas kasmetines atostogas turi būti laikoma ypatingos svarbos Sąjungos socialinės teisės principu, nuo kurio negalima nukrypti ir kurį kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos turi įgyvendinti, laikydamosi tik aiškiai pačioje Direktyvoje 2003/88 nustatytų ribų (šiuo klausimu žr. 2014 m. birželio 12 d. Sprendimo Bollacke,
C‑118/13
,
EU:C:2014:1755
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 1 dalyje pakartojama ir patikslinama pagrindinė teisė į mokamas kasmetines atostogas, įtvirtinta Chartijos 31 straipsnio 2 dalyje (šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktą).
Darytina išvada, kad teisė į mokamas kasmetines atostogas neturi būti aiškinama siaurai (2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Heimann ir Toltschin,
C‑229/11 ir C‑230/11
,
EU:C:2012:693
,
punktas ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ir Iccrea Banca SpA,
C‑762/18 ir C‑37/19
,
EU:C:2020:504
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, iš Direktyvos 2003/88 nuostatų ir iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad nors valstybės narės turi savo vidaus teisės aktuose apibrėžti naudojimosi teise į mokamas kasmetines atostogas ir jos įgyvendinimo sąlygas, jos negali nustatyti jokių tiesiogiai iš šios direktyvos išplaukiančios teisės atsiradimo sąlygų (2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ir Iccrea Banca,
C‑762/18 ir C‑37/19
,
EU:C:2020:504
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo klausimu reikėtų priminti Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 1 dalyje kiekvienam darbuotojui numatytos teisės į mokamas kasmetines atostogas tikslą, t. y. pirma, suteikti galimybę jam pailsėti nuo darbo sutartyje numatytų užduočių atlikimo ir, antra, turėti laiko atsipalaiduoti ir laisvalaikiui. Šis tikslas, dėl kurio teisė į mokamas kasmetines atostogas skiriasi nuo kitų rūšių atostogų, kuriomis siekiama skirtingų tikslų, pagrįstas prielaida, kad darbuotojas faktiškai dirbo ataskaitiniu laikotarpiu (2018 m. spalio 4 d. Sprendimo Dicu,
C‑12/17
,
EU:C:2018:799
,
ir
punktai ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ir Iccrea Banca,
C‑762/18 ir C‑37/19
,
EU:C:2020:504
,
ir
punktai).
Taip pat reikia pridurti, kad teisė į kasmetines atostogas yra tik viena iš dviejų teisės į mokamas kasmetines atostogas, kaip pagrindinio Sąjungos socialinės teisės principo, dalių. Ši pagrindinė teisė taip pat apima teisę gauti užmokestį ir glaudžiai su šia teise į „mokamas“ kasmetines atostogas susijusią teisę į kompensaciją už nepanaudotas kasmetines atostogas, kai nutraukiami darbo santykiai (2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ir Iccrea Banca,
C‑762/18 ir C‑37/19
,
EU:C:2020:504
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nutrūkus darbo santykiams, faktiškai nebegalima pasinaudoti darbuotojui priklausiusiomis mokamomis kasmetinėmis atostogomis. Siekiant išvengti, kad darbuotojas šia teise negalėtų pasinaudoti, bent pinigine forma, Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad darbuotojas turi teisę į piniginę kompensaciją (2009 m. sausio 20 d. Sprendimo Schultz-Hoff ir kt.,
C‑350/06 ir C‑520/06
,
EU:C:2009:18
,
punktas).
Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 2 dalyje nenustatyta jokios teisės į piniginę kompensaciją atsiradimo sąlygos, išskyrus tai, kad, pirma, darbo santykiai turi būti pasibaigę ir, antra, darbuotojas šių santykių pasibaigimo dieną neturi būti išnaudojęs visų jam priklausančių kasmetinių atostogų (2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Bauer ir Willmeroth,
C‑569/16 ir C‑570/16
,
EU:C:2018:871
,
punktas ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ir Iccrea Banca,
C‑762/18 ir C‑37/19
,
EU:C:2020:504
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi teisei į piniginę kompensaciją, numatytai Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 2 dalyje, atsirasti neturi reikšmės, kokiu pagrindu nutrūko darbo santykiai (šiuo klausimu žr. 2016 m. liepos 20 d. Sprendimo Maschek,
C‑341/15
,
EU:C:2016:576
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, darbuotojas faktiškai dirbo ataskaitiniu laikotarpiu. Taigi jis įgijo teisę į mokamas kasmetines atostogas, kurių dalis, pasibaigus darbo santykiams, dar nebuvo panaudota. Jam atsisakyta skirti piniginę kompensaciją už nepanaudotas atostogų dienas vien dėl to, kad jis nutraukė darbo santykius pirma laiko ir be svarbios priežasties.
Taigi, kaip priminta šio sprendimo 32 punkte, ta aplinkybė, kad darbuotojas nutraukia darbo santykius savo iniciatyva, neturi reikšmės jo teisei esant tam tikroms sąlygoms gauti piniginę kompensaciją už mokamas kasmetines atostogas, kuriomis jis negalėjo pasinaudoti iki šių darbo santykių pabaigos.
Atsižvelgiant į tai, kas pirma išdėstyta, į pirmąjį klausimą atsakytina, kad Direktyvos 2003/88 7 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią už paskutinius einamuosius darbo metus nemokama kompensacija už nepanaudotas mokamas kasmetines atostogas, jeigu darbuotojas be svarbios priežasties vienašališkai pirma laiko nutraukia darbo santykius.
Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu, į kurį Teisingumo Teismo prašoma atsakyti tuo atveju, jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą, kaip jis suformuluotas šio sprendimo 14 punkte, būtų neigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kokia apimtimi ir kokiais kriterijais vadovaujantis jis turi patikrinti, ar darbuotojas turėjo, ar ne galimybę pasinaudoti savo mokamomis kasmetinėmis atostogomis.
Kadangi iš šio sprendimo 30–32, 34 ir 35 punktų matyti, kad darbuotojas bet kuriuo atveju turi teisę į piniginę kompensaciją už nepanaudotas mokamas kasmetines atostogas, nesvarbu, kokia buvo priežastis, dėl kurios jis negalėjo jų panaudoti, nacionaliniam teismui nereikia patikrinti, ar darbuotojas turėjo, ar ne galimybę pasinaudoti šiomis mokamų kasmetinių atostogų dienomis.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1.
2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų 7 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią už paskutinius einamuosius darbo metus nemokama piniginė kompensacija už nepanaudotas mokamas kasmetines atostogas, jeigu darbuotojas be svarbios priežasties vienašališkai pirma laiko nutraukia darbo santykius.

2.
Nacionaliniam teismui nereikia patikrinti, ar darbuotojas turėjo, ar ne galimybę pasinaudoti mokamomis kasmetinių atostogų dienomis, į kurias jis turėjo teisę.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.