CELEX: 62016TJ0855
REACH
Poplatek za registraci látky
Snížení pro MSP
Ověření provedené ECHA v souvislosti s prohlášením o velikosti podniku
Rozhodnutí, kterým se ukládá administrativní poplatek
Doporučení 2003/361/ES
Překročení finančních stropů
Pojem ‚propojený podnik‘

Skutečnosti předcházející sporu
Žalobkyně, Fertisac, SL, je společností založenou podle španělského práva, která se zabývá výrobou látek podléhajících registraci u Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (
Úř. věst. 2006, L 396, s. 1
).
Žalobkyně provedla dne 30. listopadu 2010 registraci chemické látky na základě nařízení č. 1907/2006.
V průběhu registračního řízení žalobkyně uvedla, že je „středním podnikem“ ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (
Úř. věst. 2003, L 124, s. 36
). Na základě tohoto prohlášení jí mohl být snížen poplatek za registraci podle čl. 6 odst. 4 nařízení č. 1907/2006.
ECHA vystavila za registraci fakturu ve výši 16275 eur, která odpovídala poplatku pro střední podnik v případě, jak je tomu v projednávaném případě, společné žádosti o registraci látky v množství převyšujícím 1000 tun. Jedná se o fakturu č. 10024865.
Dopisem ze dne 27. srpna 2013 ECHA sdělila žalobkyni, že postavení malého a středního podniku (MSP), které uvedla při registraci, je předmětem ověření. Vyzvala žalobkyni, aby předložila důkazy, které mohou prokázat její postavení středního podniku.
Po výměně dopisů a dokumentů přijala ECHA dne 15. listopadu 2016 rozhodnutí SME(2016) 5150. V tomto rozhodnutí ECHA měla za to, že žalobkyně je velkým podnikem a že se na ni nemůže vztahovat snížení poplatku pro SMP podle doporučení 2003/361.
V rozhodnutí SME(2016) 5150 byla žalobkyni stanovena povinnost zaplatit částku odpovídající rozdílu mezi již zaplaceným poplatkem a poplatkem pro velké podniky a dále administrativní poplatek, který odpovídá 2,5násobku finančního zisku z důvodu nesprávného uvedení velikosti podniku.
K tomuto rozhodnutí byly připojeny dvě faktury, a to faktura č. 10060160 ve výši 6975 eur a faktura č. 10060161 ve výši 17437 eur (dále jen „napadené faktury“).
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 7. prosince 2016 podala žalobkyně projednávanou žalobu.
Samostatným podáním došlým téhož dne podala žalobkyně návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí SME(2016) 5150 a napadených faktur. Tento návrh předseda Tribunálu usnesením ze dne 10. března 2017, Fertisac v. ECHA (
T‑855/16 R
,
EU:T:2017:155
), zamítl a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Žalobní odpověď ECHA došla kanceláři Tribunálu dne 17. března 2017.
Vzhledem k tomu, že žalobkyně nepředložila repliku, písemná část řízení byla ukončena dne 16. května 2017.
Účastnice řízení nepodaly ve lhůtě stanovené v čl. 106 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu žádost o konání jednání. Tribunál (první senát) podle čl. 106 odst. 3 jednacího řádu rozhodl, že žalobu projedná bez ústní části řízení.
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil rozhodnutí SME(2016) 5150;
–
přiznal jí postavení MSP;
–
zrušil napadené faktury;
–
uložil ECHA náhradu nákladů řízení.
ECHA navrhuje, aby Tribunál:
–
prohlásil návrh na zrušení napadených faktur za nepřípustný;
–
zamítl žalobu na zrušení rozhodnutí SME(2016) 5150;
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
K přípustnosti
K návrhu na zrušení napadených faktur
Žalobkyně se v třetím bodě návrhového žádání domáhá, aby Tribunál zrušil napadené faktury.
Proti tomuto bodu návrhových žádání ECHA vznáší námitku nepřípustnosti, jelikož napadené faktury nepředstavují napadnutelné akty.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že předmětem žaloby na neplatnost mohou být jen akty s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení (rozsudky ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise,
60/81
,
EU:C:1981:264
, bod
; ze dne 12. září 2006, Reynolds Tobacco a další v. Komise,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, bod
, a ze dne 6. prosince 2007, Komise v. Ferriere Nord,
C‑516/06 P
,
EU:C:2007:763
, bod
).
Při rozhodování, zda lze akt, jehož zrušení je navrhováno, napadnout žalobou, je kromě toho třeba přihlížet k jeho obsahu, jelikož forma, v jaké byl přijat, je v tomto ohledu v zásadě nerozhodná (rozsudky ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise,
60/81
,
EU:C:1981:264
, bod
; ze dne 18. listopadu 2010, NDSHT v. Komise,
C‑322/09 P
,
EU:C:2010:701
, body
a
).
V projednávaném případě ECHA na základě rozhodnutí SME(2016) 5150 uložila žalobkyni povinnost zaplatit zůstatek poplatku pro velké podniky, jakož i administrativní poplatek. V tomto rozhodnutí ECHA uvedla, že částky odpovídající těmto dvěma položkám jsou uvedeny v připojených fakturách, v projednávaném případě v napadených fakturách. Rozhodnutí SME(2016) 5150 a napadené faktury připojené k tomuto rozhodnutí pocházejí z téhož dne. Byly zaslány témuž adresátovi, žalobkyni, ve stejné obálce.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle judikatury se přílohy považují obecně za součást dokumentu, k němuž jsou připojeny s tím, že je jim přiznána tatáž normativní síla jako ustanovením v hlavní části tohoto dokumentu.
Tato judikatura byla rozvinuta zejména s ohledem na směrnice, jejichž přílohy nebyly posuzovány jako samostatné části, nýbrž naopak jako nedílná součást těchto aktů stejně jako ustanovení v těchto směrnicích (viz rozsudek ze dne 15. dubna 2008, Impact,
C‑268/06
,
EU:C:2008:223
, bod
, týkající se rámcové dohody nacházející se v příloze směrnice).
Ze spisu vyplývá, že judikatura týkající se aktů, které ECHA přijala v rámci postupu ověřování zahájeného z vlastního podnětu, rozlišuje mezi fakturami a rozhodnutími a snaží se v rámci nich určit akt, který stanoví základní povinnosti žalobkyně.
Tato judikatura však souvisí se situacemi, v rámci nichž byla rozvinuta. Ve třech věcech, na které se ECHA odvolává a které Tribunál projednával, totiž nebyly faktury připojeny k rozhodnutím, kterých se týkaly, avšak ECHA je vydala samostatně, v některém případě po uplynutí několika dní, takže se zdálo, že se jedná o odlišné akty. Jelikož tato situace mohla mít vliv na přípustnost žaloby, musel Tribunál mezi těmito odlišnými akty určit akt, který měnil právní postavení žalobkyně, jak vyžaduje judikatura (rozsudky ze dne 2. října 2014, Spraylat v. ECHA,
T‑177/12
,
EU:T:2014:849
, bod
; ze dne 15. září 2016, La Ferla v. Komise a ECHA,
T‑392/13
,
EU:T:2016:478
, bod
, a ze dne 15. září 2016, K Chimica v. ECHA,
T‑675/13
,
EU:T:2016:480
, bod
).
V této věci se však jedná o jinou situaci, jelikož v rámci okolností, které ji charakterizují, není rozhodnutí SME(2016) 5150 odděleno od napadených faktur, které společně s tímto rozhodnutím tvoří jediný akt, který se skládá ze dvou částí, a to administrativní části (rozhodnutí SME(2016) 5150 jako takové) a účetní části (napadené faktury, které jsou k němu připojeny), přičemž tento jediný akt vyjadřuje jednak závěr, který ECHA přijala, že důkazy vyžadované právní úpravou nebyly předloženy, jednak její úmysl vyvodit z této skutečnosti důsledky tak, že žalobkyni uloží finanční povinnosti.
Tento jediný akt (dále jen „napadené rozhodnutí“) má závazné právní účinky, kterými mohou být dotčeny zájmy žalobkyně tím, že je podstatným způsobem změněno její právní postavení, jelikož jí ukládá povinnost vzdát se svého postavení MSP, kterého se domáhá.
V důsledku napadeného rozhodnutí totiž žalobkyně nemůže využít sníženého poplatku pro MSP a musí uhradit zůstatek poplatku pro velké podniky, jakož i administrativní poplatek, který právní úprava za takových okolností stanoví.
Vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí vyvolává takové účinky, může být předmětem žaloby na neplatnost, a z tohoto důvodu námitka nepřípustnosti, kterou vznesla ECHA, musí být zamítnuta v rozsahu, v němž se týká návrhu na zrušení napadených faktur.
K žádosti o uznání postavení MSP
Žalobkyně se ve druhém bodě návrhového žádání domáhá toho, aby Tribunál uznal její postavení MSP.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v rámci žaloby na neplatnost založené na článku 263 SFEU je pravomoc soudu Evropské unie omezena na přezkum legality. Pokud je žaloba opodstatněná, unijní soud prohlásí podle článku 264 SFEU napadený akt za neplatný od počátku. Orgánu, instituci či jinému subjektu, jehož akt byl prohlášen za neplatný, pak přísluší podle článku 266 SFEU přijmout opatření vyplývající z rozsudku.
Z toho vyplývá, že je-li Tribunálu předložen návrh zpochybňující poplatek a administrativní poplatek, který má zaplatit podnik v důsledku nesprávného uvedení své velikosti, nemůže Tribunál rozhodnout o kvalifikaci tohoto podniku jako MSP, jelikož takové rozhodnutí by implikovalo, že v rozporu s výše uvedenými ustanoveními Smlouvy FEU Tribunál nahrazuje ECHA (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. prosince 2005, Infront WM v. Komise,
T‑33/01
,
EU:T:2005:461
, bod
, a usnesení ze dne 16. prosince 2016, Groupement pastoral de Oust a další v. Komise,
T‑663/16
, nezveřejněné,
EU:T:2016:759
, bod
).
Z toho vyplývá, že druhý bod návrhových žádání je nepřípustný, jelikož jeho předmět překračuje meze pravomoci, která je Tribunálu svěřena v rámci žaloby na neplatnost.
K věci samé
Žalobkyně na podporu své žaloby proti napadenému rozhodnutí předkládá dva žalobní důvody. V prvním žalobním důvodu tvrdí, že ECHA tím, že považovala žalobkyni za velký podnik, provedla nesprávně výklad čl. 2 odst. 1 přílohy k doporučení 2003/361, který stanoví kritéria pro definici MSP. Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného výkladu doporučení 2003/361, jelikož ECHA kvalifikovala tři ostatní podniky jako „propojené podniky“.
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného výkladu stropů stanovených v čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení 2003/361
V prvním žalobním důvodu žalobkyně uvádí, že nikdy nezaměstnávala více než 250 osob, a proto nemůže být považována za velký podnik. Odvolává se v tomto ohledu na čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení 2003/361, který stanoví podmínky, které musí podnik splnit, aby mohl být kvalifikován jako MSP.
ECHA argumentaci žalobkyně zpochybňuje.
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle napadeného rozhodnutí žalobkyně musí být považována za velký podnik, jelikož na základě získaných informací byly stropy stanovené v příloze doporučení 2003/361 překročeny.
Z dokumentu nazvaného „Informe de cálculo de PYME“ (zpráva o výpočtu velikosti MSP) připojeného k napadenému rozhodnutí vyplývá, že ECHA odůvodnila své rozhodnutí o kvalifikaci žalobkyně jako velkého podniku tím, že během let 2008 a 2009 bilanční suma roční rozvahy, kterou je třeba zohlednit při výpočtu velikosti podniku, převyšovala 43 milionů eur a roční obrat přesahoval 50 milionů eur.
Za účelem posouzení legality napadeného rozhodnutí je třeba připomenout, že použitelná právní úprava v této oblasti odkazuje na doporučení 2003/361 při definování MSP. Článek 3 bod 36 nařízení č. 1907/2006 totiž uvádí, že MSP jsou malé a střední podniky „vymezen[é] doporučením [2003/361]“. Kromě toho článek 2 nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení č. 1907/2006 (
Úř. věst. 2008, L 107, s. 6
) stanoví, že středním podnikem se rozumí „střední podnik ve smyslu doporučení [2003/361]“.
Doporučení 2003/361 použitelné na základě nařízení č. 1907/2006 a nařízení č. 340/2008 obsahuje přílohu, jejíž hlava I se týká „[d]efinice [MSP] přijat[é] Komisí“. Článek 2 odst. 1 této přílohy stanoví, že „[k]ategorie [MSP] je složena z podniků, které zaměstnávají méně než 250 osob a jejichž roční obrat nepřesahuje 50 milionů eur, nebo jejichž bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 43 milionů eur“.
Z článku 2 odst. 1 přílohy doporučení 2003/361 vyplývá, že tato dvě kritéria jsou stanovena za účelem určení, zda může být podnik považován za MSP, přičemž první kritérium se týká finančních charakteristik podniku, zatímco druhé se týká počtu zaměstnanců.
Podle žalobkyně musí být stropy stanovené každým z těchto dvou kritérií překročeny, aby podnik nemohl být považován za MSP, zatímco překročení pouze jednoho stropu nevede k vyloučení z kategorie MSP. Z těchto dvou kritérií má podle ní zvláštní význam kritérium týkající se počtu zaměstnanců, jak potvrzuje bod 4 odůvodnění doporučení 2003/361. V projednávaném případě žalobkyně nepřekročila strop stanovený tímto kritériem.
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle judikatury kritérium týkající se počtu zaměstnanců a kritérium týkající se finančních charakteristik musí být v právní úpravě přezkoumávané v této věci použita kumulativně.
Tribunál rozhodl v tomto smyslu ve svém usnesení ze dne 16. září 2015, Calestep v. ECHA (
T‑89/13
,
EU:T:2015:711
, bod
), které se týkalo konkrétně výkladu čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení 2003/361, tj. ustanovení, které tvoří podstatu argumentace žalobkyně.
Toto rozhodnutí Tribunálu navazovalo na judikaturu rozvinutou v rozsudku ze dne 8. července 2004, Dalmine v. Komise (
T‑50/00
,
EU:T:2004:220
, body
a
), co se týče ekvivalentního ustanovení, které se nachází v doporučení Komise 96/280/ES ze dne 3. dubna 1996 o definici malých a středních podniků (
Úř. věst. 1996, L 107, s. 4
), které předcházelo se stejným předmětem doporučení 2003/361 a v podstatě obsahovalo podobný popis kritéria souvisejícího s počtem zaměstnanců a kritéria souvisejícího s finančními charakteristikami podniku.
Judikatura vycházející z usnesení ze dne 16. září 2015Calestep v. ECHA (
T‑89/13
,
EU:T:2015:711
) je založena na pojmech uvedených v doporučení 2003/361, přičemž spojka „a“ je vykládána v tom smyslu, že autor aktu měl v úmyslu „sloučit“, a tedy kumulovat kritéria, která jsou zde uvedena, aniž měl v úmyslu je uvést jako možnosti, které je třeba přezkoumat alternativně (usnesení ze dne 16. září 2015, Calestep v. ECHA,
T‑89/13
,
EU:T:2015:711
, bod
).
Uvedená judikatura vychází rovněž z bodu 4 odůvodnění doporučení 2003/361, podle něhož „podmínka [počtu pracovníků] […] je nepochybně i nadále jedním z nejdůležitějších [kritérií] a musí být zachována jako hlavní, zavedení finanční podmínky je nicméně nezbytným doplňkem pro pochopení skutečné velikosti a výkonnosti podniku a jeho postavení v porovnání s konkurenty“ (usnesení ze dne 16. září 2015, Calestep v. ECHA,
T‑89/13
,
EU:T:2015:711
, bod
).
Toto kumulativní použití je v souladu se zprávou Komise Radě [SEC(1992) 351 final] ze dne 29. dubna 1992 o definici MSP v rámci opatření Společenství, která předcházela přijetí doporučení 96/280, které na ni ostatně odkazuje ve svém sedmém bodě odůvodnění.
V této zprávě Evropská komise prosazovala využití definice, která je založena na kombinaci kritérií – zejména kritéria týkajícího se počtu zaměstnanců, obratu a bilanční sumy – jelikož podle ní jednotlivá kritéria nahlížená zvlášť neposkytují uspokojivou definici MSP.
Konečně je třeba uvést, že snížení poplatku pro MSP má zohlednit zvláštní situaci, v níž se nacházejí tyto podniky vůči velkým podnikům. Jelikož je toto snížení určeno pro určitou kategorii hospodářských subjektů a má povahu výjimky, je třeba jej v rámci podmínek, kterými se řídí jeho uplatňování, vykládat restriktivně.
Tento výklad nemůže být zpochybněn argumentem žalobkyně, podle něhož je však kritérium týkající se počtu zaměstnanců, posuzováno izolovaně, rozhodující podle čl. 4 odst. 2 přílohy doporučení 2003/361, na který odkazuje příručka nazvaná „Jak určit kategorii velikosti podniku“, která byly zveřejněna na internetové stránce ECHA.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ustanovení citované žalobkyní se týká situace, v níž podnik v mimořádném roce překročí jeden ze stropů, které jsou v tomto ustanovení uvedeny, přičemž podnik si může v takovém případě odchylně od tohoto pravidla zachovat své postavení jako MSP, pokud se toto překročení stropu omezí pouze na jedno účetní období.
Tímto ustanovením se nemění pravidlo, podle něhož může být jako MSP kvalifikován pouze podnik, který nepřekročí stropy týkající se počtu zaměstnanců a některých finančních charakteristik, avšak zavádí výjimku platnou pouze za určitých okolností, jejichž existenci žalobkyně v projednávaném případě neprokázala.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že se ECHA nedopustila nesprávného výkladu kritérií stanovených v čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení 2003/361, když kvalifikovala žalobkyni jako velký podnik.
Vzhledem ke všem těmto skutečnostem je třeba první žalobní důvod zamítnout.
Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného výkladu pojmu „propojený podnik“ uvedeného v doporučení 2003/361
Ve svém druhém žalobním důvodu žalobkyně uvádí, že není součástí skupiny „propojených podniků“, a proto je při stanovení její velikosti třeba zohlednit pouze její údaje a údaje jejích „partnerských podniků“, které určila ve své korespondenci s ECHA během ověřovacího řízení jejího prohlášení jako podniky Ibérica de Gestión Inmobiliaria y Arrendaticia SL a Agroquimes SL.
ECHA argumentaci žalobkyně zpochybňuje.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ECHA při přijetí svého závěru vycházela ze souboru údajů, které se týkají v první řadě samotné žalobkyně, dále „partnerského podniku“ Agroquimes a konečně tří dalších podniků považovaných za „propojené podniky“ se žalobkyní, a to společností Ibérica de Gestión Inmobiliaria y Arrendaticia, Constantino Gutiérrez SA a Medifer Liquids SL.
Žalobkyně nezpochybňuje, že Agroquimes by mohla být považována za „partnerský podnik“, avšak odmítá myšlenku, že tři další podniky by mohly být posuzovány jako „propojené podniky“ ve smyslu této právní úpravy.
Za účelem rozhodnutí této otázky je třeba připomenout, že čl. 3 odst. 3 přílohy doporučení 2003/361 stanoví kritéria, která umožňují určit podmínky, za nichž lze kvalifikovat podniky jako „propojené podniky“ a „partnerské podniky“.
Co se týče první kvalifikace, čl. 3 odst. 3 první pododstavec přílohy doporučení 2003/361 stanoví, že „[p]ropojenými podniky se rozumí podniky, mezi nimiž existuje některý z následujících vztahů: a) podnik, který vlastní většinu hlasovacích práv, která náležejí akcionářům nebo společníkům, v jiném podniku“. Kromě toho čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec přílohy doporučení 2003/361 stanoví, že „[p]odniky, jež mezi sebou mají některý ze vztahů popsaných v prvním pododstavci prostřednictvím jednoho či více dalších podniků […], jsou rovněž považovány za propojené“.
Pokud jde o druhou kvalifikaci, čl. 3 odst. 2 první pododstavec přílohy doporučení 2003/361 stanoví, že „partnerskými podniky“ jsou všechny podniky, které nejsou zařazeny mezi „propojené podniky“ a mezi nimiž existuje následující vztah: podnik (mateřský podnik) vlastní sám nebo společně s jedním či více propojenými podniky alespoň 25 % procent základního kapitálu nebo hlasovacích práv jiného podniku (dceřiný podnik).
Článek 6 odst. 2 první pododstavec přílohy doporučení 2003/361 stanoví, že v případě podniku, který má „partnerské“ nebo „propojené“ podniky, se za účelem posouzení kritérií údaje stanoví na základě účtů a dalších údajů souvisejících s podnikem nebo na základě konsolidované účetní závěrky podniku, je-li sestavována, nebo konsolidované účetní závěrky, do které je podnik zahrnut v rámci konsolidace.
Podle čl. 6 odst. 2 druhého pododstavce přílohy doporučení 2003/361 toto stanovení údajů implikuje, že jsou zohledněny údaje „partnerských podniků“, které na dotčený podnik bezprostředně navazují, podle procentuálního podílu na základním kapitálu či na hlasovacích právech, a to podle toho, která z hodnot je vyšší.
K těmto údajům musí ECHA podle čl. 6 odst. 2 třetího pododstavce přílohy doporučení 2003/361 rovněž přidat všechny údaje, které se týkají se přímo nebo nepřímo „propojeného“ podniku, pokud již nejsou zahrnuty do konsolidované účetní závěrky.
Na základě uvedených pravidel je třeba posoudit situaci dotčených podniků, aby bylo možné určit jejich postavení a ověřit, v jakém rozsahu měly být zohledněny jejich údaje v rámci postupu ověření prohlášení žalobkyně.
V tomto ohledu je třeba potvrdit závěr ECHA týkající se tří podniků, které považuje za „propojené podniky“ se žalobkyní.
Tento závěr je založen, pokud jde o společnost Ibérica de Gestión Inmobiliaria y Arrendaticia, na roční účetní závěrce tohoto podniku, z níž vyplývá, jak uvedla ECHA, že vlastnila 69,996 % kapitálu žalobkyně v účetních obdobích 2009 a 2010. Jelikož vlastnila většinový podíl na kapitálu žalobkyně, mohl být tento podnik považován za mateřskou společnost žalobkyně, takže bylo třeba všechny údaje o této společnosti zahrnout do výpočtu, který byl proveden za účelem ověření postavení žalobkyně, jak je stanoveno v doporučení 2003/361. Žalobkyně předložila ECHA v projednávaném případě roční účetní závěrku této mateřské společnosti v emailu ze dne 12. září 2013.
Co se týče dalších dvou podniků, a to společnosti Constantino Gutiérrez a společnosti Medifer Liquids, ECHA uvedla, že první z nich vlastní 89,10 % kapitálu společnosti Ibérica de Gestión Inmobiliaria y Arrendaticia a 100 % kapitálu druhé společnosti. Tento závěr byl založen na konsolidované účetní závěrce společnosti Constantino Gutiérrez za účetní období od 1. července 2010 do 30. června 2011, kterou žalobkyně zaslala e‑mailem dne 16. září 2013.
Tyto procentní podíly překračují strop uvedený v bodě 60 výše, což umožňuje konstatovat, že tyto subjekty jsou „propojenými podniky“ ve smyslu doporučení 2003/361 a ECHA mohla mít za to, že Constantino Gutiérrez a Medifer Liquids jsou rovněž „propojenými podniky“ s žalobkyní v průběhu registračního řízení ohledně látky dotčené v projednávané věci.
Na základě čl. 6 odst. 2 třetího pododstavce přílohy doporučení 2003/361 ECHA měla vskutku zahrnout, jak to i učinila, údaje tří podniků, které byly tímto způsobem kvalifikovány jako „propojené podniky“, a to společností Ibérica de Gestión Inmobiliaria y Arrendaticia, Constantino Gutiérrez a Medifer Liquids, v plném rozsahu při výpočtu provedeném v rámci ověření postavení žalobkyně.
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba zamítnout druhý žalobní důvod, a v důsledku toho zamítnout žalobu v plném rozsahu.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že ECHA požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení souvisejících s řízením o předběžném opatření.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (první senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Společnosti Fertisac, SL se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

Pelikánová
Nihoul
Svenningsen
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 7. března 2018.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.