CELEX: 62019CJ0330
Řízení o předběžné otázce
Celní unie
Nařízení (EHS) č. 2913/92
Celní kodex Společenství
Článek 121 odst. 1
Režim aktivního zušlechťovacího styku
Propuštění do volného oběhu
Vznik celního dluhu
Vyměření dluhu
Pojem ‚podklady pro vyměřování cel‘
Zohlednění preferenčního sazebního opatření

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 121 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (
Úř. věst. 1992, L 302, s. 1
; Zvl. vyd. 02/04, s. 307, dále jen „celní kodex“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Staatssecretaris van Financiën (státní tajemník pro finance, Nizozemsko) a společností Exter BV ve věci uplatnění preferenčního sazebního opatření.
Právní rámec
Celní kodex byl od 1. května 2016 zrušen a nahrazen nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (
Úř. věst. 2013, L 269, s. 1
, a opravy
Úř. věst. 2013, L 287, s. 90
;
Úř. věst. 2016, L 267, s. 2
a
Úř. věst. 2018, L 173, s. 35
). Nicméně vzhledem k době rozhodné z hlediska skutkového stavu ve věci v původním řízení se na projednávanou věc použije celní kodex.
Článek 20 celního kodexu stanovil:
„1.   Cla a poplatky dlužné ze zákona v případě vzniku celního dluhu jsou založeny na celním sazebníku Evropských společenství.
[…]
3.   Celní sazebník Evropských společenství obsahuje:
a)
kombinovanou nomenklaturu zboží;
[…]
c)
celní sazby a další podklady pro vyměřování cel běžně uplatňovaných u zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury zboží, pokud se jedná o:
–
cla
[…]
d)
preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s některými zeměmi nebo s některými skupinami zemí a které upravují poskytování preferenčního sazebního zacházení;
e)
preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím, skupinám zemí nebo územím;
f)
autonomní pozastavovací opatření poskytující snížení dovozního cla nebo osvobození od něj u některého zboží;
g)
další sazební opatření vyplývající z jiných právních předpisů Společenství.
[…]“
Článek 114 tohoto kodexu uvedený v hlavě D nadepsané „Aktivní zušlechťovací styk“, uváděl:
„1.   Aniž je dotčen článek 115, umožňuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovatelských operací na celním území Společenství bylo použito
a)
zboží, které není zbožím Společenství a které má být vyvezeno zpět z celního území Společenství ve formě zušlechtěných výrobků, aniž by podléhalo dovoznímu clu a obchodněpolitickým opatřením;
b)
zboží propuštěné do volného oběhu s vrácením nebo prominutím dovozního cla, kterému toto zboží podléhá, je-li vyvezeno z celního území Společenství ve formě zušlechtěných výrobků.
2.   Následujícími výrazy se rozumí:
a)
‚podmíněným systémem‘ režim aktivního zušlechťovacího styku ve formě podle odst. 1 písm. a);
[…]
c)
‚zušlechťovacími operacemi‘:
–
opracování zboží, včetně jeho montáže, sestavení nebo přizpůsobení jinému zboží,
–
zpracování zboží,
–
oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení,
a dále
–
použití určitého zboží určeného postupem projednávání ve výboru, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno;
d)
‚zušlechtěnými výrobky‘ všechny produkty, které jsou výsledkem zušlechťovacích operací;
[…]“
Článek 120 uvedeného kodexu stanovil:
„Případy a podmínky, kdy jsou zboží v nezměněném stavu nebo zušlechtěné výrobky považovány za propuštěné do volného oběhu, mohou být stanoveny postupem projednávání ve výboru.“
Článek 121 celního kodexu měl následující znění:
„1.   S výhradou článku 122, vznikne-li celní dluh, vyměří se na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro dovozové zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2.   Jestliže v okamžiku uvedeném v odstavci 1 splňuje dovozové zboží podmínky pro uplatnění preferenčních sazebních zacházení v rámci celních kvót nebo stropů, lze u tohoto zboží uplatnit preferenční sazební zacházení stanovené pro stejné zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Exter je podnik působící v potravinářském průmyslu, který zpracovává bílkovinné hydrolyzáty (dále jen „hydrolyzáty“) na složku, která slouží jako základ pro výrobu bujónů.
Z tohoto důvodu byl od 23. května 2012 do 23. května 2015 držitelem povolení používat celní režim aktivního zušlechťovacího styku s podmíněným osvobozením od cla pro hydrolyzáty. V období od 12. listopadu 2012 do 17. června 2013 tento podnik uvedl několik zásilek hydrolyzátů pocházejících z Thajska do celního režimu aktivního zušlechťovacího styku (dále jen „dotčené výrobky“).
V době přijetí celních prohlášení činila běžná celní sazba odpovídající sazební podpoložce, do níž byly tyto výrobky zařazeny, 12,8 %. Na základě výjimky z této běžné celní sazby se však do 31. prosince 2013 na hydrolyzáty vztahovalo preferenční sazební opatření, podle něhož byla uvedená běžná sazba pro tyto výrobky snížena na 8,9 %, pokud pocházely ze zvýhodněné země, jako je Thajsko, a to na základě čl. 6 odst. 3 a článku 7 nařízení Rady (ES) č. 732/2008 ze dne 22. července 2008 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí od 1. ledna 2009 a o změně nařízení (ES) č. 552/97, č. 1933/2006 a nařízení Komise (ES) č. 1100/2006 a (ES) č. 964/2007 (
Úř. věst. 2008, L 211, s. 1
) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 512/2011 ze dne 11. května 2011 (
Úř. věst. 2011, L 145, s. 28
).
Po zušlechtění se společnost Exter rozhodla, že část dotčených výrobků znovu nevyveze a že celní režim aktivního zušlechťovacího styku ukončí. Od 4. února do 26. srpna 2014 tyto výrobky po částech deklarovala k propuštění do volného oběhu.
V dotyčných celních prohlášeních společnost Exter uvedla, že předmětné produkty spadají do celního režimu aktivního zušlechťovacího styku s podmíněným osvobozením od cla, popsala tyto výrobky jako „bílkovinné hydrolyzáty“ a uvedla sazební podpoložku 21069092 kombinované nomenklatury uvedenou v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (
Úř. věst. 1987, L 256, s. 1
; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) ve znění vyplývajícím postupně z nařízení Komise (EU) č. 1006/2011 ze dne 27. září 2011 (
Úř. věst. 2011, L 282, s. 1
) a z prováděcího nařízení Komise (EU) č. 927/2012 ze dne 9. října 2012 (
Úř. věst. 2012, L 304, s. 1
). Společnost Exter dále požádala příslušný nizozemský celní orgán (dále jen „celní orgán“), aby pro výpočet celního dluhu uplatnil preferenční sazbu ve výši 8,9 %, stanovenou nařízením č. 732/2008.
Preferenční sazební opatření uvedené v bodě 10 tohoto rozsudku bylo pozastaveno na období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2016. Toto pozastavení tedy platilo v době, kdy společnost Exter deklaroval dotčené výrobky za účelem jejich propuštění do volného oběhu. Z tohoto důvodu celní orgán neuplatnil preferenční sazbu ve výši 8,9 %, ale stanovil dlužné clo na základě sazby ve výši 12,8 %.
Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterodamu, Nizozemsko) rozhodoval o sporu týkajícím se otázky, zda měl celní orgán zohlednit preferenční sazební opatření platné pro roky 2012 a 2013 při výpočtu částky celního dluhu dlužného z titulu propuštění dotčeného zboží do volného oběhu za rok 2014. Tento soud měl za to, že v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, musí být výše celního dluhu vypočtena v souladu s čl. 121 odst. 1 celního kodexu na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro dovozové zboží v okamžiku přijetí celních prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku. Tento soud zejména uvedl, že mezi účastníky řízení je nesporné, že v okamžiku propuštění dotčených výrobků do režimu aktivního zušlechťovacího styku společnost Exter splňovala všechny podmínky pro přiznání preferenční sazby ve výši 8,9 %, pokud by v té době tyto výrobky deklarovala k propuštění do volného oběhu a požádala o uplatnění dotyčné preferenční sazby. Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterodamu) dospěl na základě toho k závěru, že v tomto případě byl celní orgán povinen při výpočtu celních dluhů vyplývajících z celních prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu uplatnit preferenční sazbu ve výši 8,9 %.
Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud Nizozemska), ke kterému podal státní tajemník pro finance odvolání, uvádí v předkládacím rozhodnutí dva možné výklady znění čl. 121 odst. 1 celního kodexu.
Předkládající soud zaprvé vysvětluje, že čl. 121 odst. 1 celního kodexu může být vykládán v tom smyslu, že pojem „podklady pro vyměřování cla“ ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje dovozní clo a preferenční sazební opatření uvedené v čl. 20 odst. 3 tohoto kodexu. Podle tohoto výkladu by požadovanou částkou byla jak pro zboží dovážené v nezměněném stavu, tak i pro zušlechtěné výrobky, částka, která by měla být zaplacena, pokud by dovozové zboží nebylo propuštěno do celního režimu aktivního zušlechťovacího styku s podmíněným osvobozením od cla, nýbrž propuštěno přímo do volného oběhu. To by v projednávaném případě znamenalo, že dotčené produkty by podle čl. 121 odst. 1 celního kodexu podléhaly dovoznímu clu s použitím sazeb uvedených v čl. 20 odst. 3 písm. c) tohoto kodexu, které se běžně uplatňovaly na hydrolyzáty v okamžiku přijetí celních prohlášení o propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku, tj. preferenční sazbě ve výši 8,9 %, a že společnost Exter tedy mohla této sazby využít pro rok 2014.
Zadruhé předkládající soud nabízí výklad, podle kterého se pojem „podklady pro vyměřování cel“ ve smyslu celního kodexu nevztahuje na běžné a preferenční sazby. Zdůrazňuje, že při stanovení výše cla, daní a jiných poplatků dlužných ze zákona se přinejmenším v Nizozemsku terminologicky rozlišuje jednak mezi sazbami uplatňovanými formou procentních sazeb nebo zvláštních sazeb cla a případných (preferenčních) tarifních opatření a jednak podklady pro vyměření, na které se tyto sazby a tarifní opatření musí použít, jako je hodnota, hmotnost nebo množství zboží. Tvrdí, že tento výklad zachovává zásadu, podle níž se clo vypočítává podle právní a skutkové situace, která existovala v okamžiku vzniku celního dluhu. Takovýto výklad by v projednávaném případě znamenal, že společnost Exter by nemohla preferenční sazební opatření využít pro rok 2014, protože v okamžiku, kdy měl být celní dluh vypočítán, tedy v okamžiku, kdy bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu, bylo uplatňování tohoto opatření pozastaveno, a byla tedy znovu použitelná běžná sazba.
Ačkoli předkládající soud upřednostňuje druhý z těchto výkladů, domnívá se, že o správnosti jeho analýzy je nicméně možné rozumně pochybovat.
Za těchto podmínek se Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud Nizozemska) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Vede článek 121 odst. 1 [celního kodexu] k tomu, že preferenční sazební opatření, které bylo na dovážené zboží možno uplatnit v okamžiku jeho propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku s podmíněným osvobozením od cla, lze stále zohlednit i při stanovení výše celního dluhu, který vzniká při propuštění tohoto zboží, v nezměněném či změněném stavu, do volného oběhu, je-li toto opatření v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu pozastaveno?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 121 odst. 1 celního kodexu musí být vykládán v tom smyslu, že brání uplatnění preferenčního sazebního opatření, kterým se zavádí snížená sazba daně, jež bylo v platnosti v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku, jehož uplatňování však bylo v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do volného oběhu pozastaveno.
Článek 121 odst. 1 celního kodexu v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku stanoví, že vznikne-li celní dluh, vyměří se na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro dovozové zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Předkládající soud si tedy klade otázku, zda je třeba pojem „podklady pro vyměřování cel“ ve smyslu tohoto ustanovení vykládat tak, že zahrnuje i běžné a preferenční sazby cla, nebo tak, že se omezuje na podklady pro vyměřování, na které musí být tyto sazby uplatněny, jako je sazební zařazení, celní hodnota, množství, povaha nebo původ zboží.
Úvodem je třeba uvést, že pojem „podklady pro vyměřování cel“ není v celním kodexu definován a že tento kodex neobsahuje žádný odkaz na právo členských států za účelem vymezení smyslu a rozsahu tohoto pojmu.
V této souvislosti je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá z požadavků jednotného použití unijního práva i ze zásady rovnosti, že znění ustanovení unijního práva, které za účelem vymezení svého smyslu a rozsahu výslovně neodkazuje na právo členských států, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii, přičemž tento výklad je třeba nalézt s přihlédnutím ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou. Pojem „podklady pro vyměřování cel“ uvedený v čl. 121 odst. 1 celního kodexu musí být tudíž považován za autonomní pojem unijního práva a musí být vykládán při současném zohlednění cíle sledovaného dotčenou právní úpravou, jakož i kontextu tohoto článku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. května 2017, The Shirtmakers,
C‑59/16
,
EU:C:2017:362
, body
a
).
Pokud jde o cíl režimu aktivního zušlechťovacího styku, je třeba připomenout, že čl. 114 odst. 1 celního kodexu zejména stanoví, že tento režim umožňuje, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovatelských operací na uvedeném území bylo použito zboží, které není zbožím Společenství a které má být vyvezeno zpět z celního území Společenství ve formě zušlechtěných výrobků, aniž by podléhalo dovoznímu clu a obchodně-politickým opatřením. Podle čl. 114 odst. 2 písm. a) tohoto kodexu se tato forma režimu aktivního zušlechťovacího styku nazývá „podmíněný systém“. Podle čl. 114 odst. 2 písm. c) a d) uvedeného kodexu jsou zušlechtěnými výrobky všechny produkty, které jsou výsledkem zušlechťovacích operací, jako je opracování nebo zpracování zboží.
Zpětný vývoz zboží v podobě zušlechtěných výrobků z celního území Unie je podmínkou pro uplatnění režimu aktivního zušlechťovacího styku. Z toho vyplývá, že tento posledně uvedený režim lze legálně uplatnit pouze tehdy, pokud bylo zboží skutečně určeno ke zpětnému vývozu z celního území Unie, jak je uvedeno v ustanovení článku 537 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení č. 2913/92 (
Úř. věst. 1993, L 253, s. 1
; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), ve znění nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne 4. května 2001 (
Úř. věst. 2001, L 141, s. 1
), podle něhož ten, kdo žádá, aby toto ustanovení bylo použito, musí mít „skutečně v úmyslu“ předmětné zboží „zpětně vyvézt“ (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. června 2009, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
, bod
).
V této souvislosti Soudní dvůr upřesnil, že režim aktivního zušlechťovacího styku, který vede k podmíněnému osvobození od cla, je výjimečným opatřením určeným k usnadnění průběhu určitých hospodářských činností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. ledna 2010, Terex Equipment a další,
C‑430/08 a C‑431/08
,
EU:C:2010:15
, bod
). Ze souboru pravidel, jež tvoří právní režim aktivního zušlechťovacího styku, totiž vyplývá, že cílem aktivního zušlechťovacího styku je osvobodit od cla pouze to zboží, které na celní území Unie vstupuje jen dočasně za účelem přepracování, opravy nebo zpracování a které je poté vyvezeno zpět tak, aby tím nebyla penalizována hospodářská činnost členských států Unie (rozsudek ze dne 4. června 2009, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
, bod
).
Z článku 120 celního kodexu však vyplývá, že zboží v nezměněném stavu nebo zušlechtěné výrobky mohou být propuštěny do volného oběhu, což vede ke vzniku celního dluhu podle článku 121 tohoto kodexu.
Je třeba rovněž zohlednit skutečnost, že taková preferenční sazební opatření, jako jsou ta, o která se jedná ve věci v původním řízení, jsou součástí systému všeobecných celních preferencí stanoveného Radou Evropské unie prostřednictvím nařízení, které se má uplatňovat na dané období. Jak přitom správně uvádí Komise, pokud by pojem „podklady pro vyměřování cel“ uvedený v čl. 121 odst. 1 celního kodexu zahrnoval použitelnou sazbu cla, hospodářský subjekt by se mohl rozhodnout propustit zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku na delší dobu, aby toto zboží propustil do volného oběhu až poté, co je pozastavena nebo zrušena preferenční sazba, a aby tak toto zboží bylo předmětem snížené celní sazby, zatímco tentýž produkt dovezený jiným hospodářským subjektem by podléhal běžné sazbě. Možnost způsobit takovéto narušení hospodářské soutěže by byla v rozporu s cílem režimu aktivního zušlechťovacího styku, jak byl připomenut v bodě 27 tohoto rozsudku.
Pokud jde o kontext čl. 121 odst. 1 celního kodexu, je třeba toto ustanovení vykládat ve světle čl. 121 odst. 2 tohoto kodexu. Toto posledně uvedené ustanovení stanoví, že pokud dovozové zboží splňuje v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku podmínky pro uplatnění preferenčního sazebního zacházení v rámci celních kvót nebo celních stropů, lze u tohoto zboží uplatnit preferenční sazební zacházení stanovené pro stejné zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
Odstavec 2 článku 121 celního kodexu by přitom byl nadbytečný, pokud by pojem „podklady pro vyměřování cel“ uvedený v odstavci 1 tohoto článku měl být vykládán tak, že zahrnuje běžné a preferenční sazby cla.
Tento pojem tedy musí být vykládán tak, že nezahrnuje běžné a preferenční sazby cla, ale pouze podklady, na které se tyto sazby vztahují.
Jak správně uvádí předkládající soud, tento výklad pojmu „podklady pro vyměřování cel“ je v souladu se zásadou, podle níž se clo vypočte v závislosti na situaci, která existovala v okamžiku vzniku celního dluhu.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět, že čl. 121 odst. 1 celního kodexu musí být vykládán v tom smyslu, že brání uplatnění preferenčního sazebního opatření, kterým se zavádí snížená sazba daně, jež bylo v platnosti v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku, jehož uplatňování však bylo v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do volného oběhu pozastaveno.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

Článek 121 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládán v tom smyslu, že brání uplatnění preferenčního sazebního opatření, kterým se zavádí snížená sazba daně, jež bylo v platnosti v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku, jehož uplatňování však bylo v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do volného oběhu pozastaveno.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.