CELEX: 62016CJ0301
Apeliacinis skundas
Prekybos politika
Dempingas
Kinijos kilmės soliarinio stiklo importas
Reglamentas (EB) Nr. 1225/2009
2 straipsnio 7 dalies b ir c punktai
Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas
„Iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos išlikusių didelių iškraipymų“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką
Mokesčių lengvatos

Savo apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2016 m. kovo 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Xinyi PV Products (Anhui) Holdings / Komisija (
T‑586/14
,
EU:T:2016:154
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis panaikino 2014 m. gegužės 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 470/2014, kuriuo importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos kilmės soliariniam stiklui nustatomas galutinis antidempingo muitas ir jam nustatyto laikinojo muito galutinis surinkimas (
OL L 142, 2014, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 253, 2014, p. 4
, toliau – ginčijamas reglamentas), tiek, kiek jis susijęs su
Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd
(toliau –
Xinyi PV
).
Teisinis pagrindas
Klostantis faktinėms aplinkybėms, dėl kurių kilo ginčas, taikytinos Europos Sąjungos antidempingo priemonių nustatymą reglamentuojančios nuostatos išdėstytos 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 343, 2009, p. 51
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45; klaidų ištaisymas
OL L 7, 2010, p. 22
; toliau – Pagrindinis reglamentas). Šis reglamentas buvo panaikintas 2016 m. birželio 8 d. Tarybos reglamentu (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (
OL L 176, 2016, p. 21
; klaidų ištaisymas
OL L 7, 2010, p. 22
).
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalyje nustatyta:
„a)
Jeigu importuojama iš ne rinkos ekonomikos valstybių [(Albanijos, Armėnijos, Azerbaidžano, Baltarusijos, Gruzijos, Šiaurės Korėjos, Kirgizijos, Moldovos, Mongolijos, Tadžikistano, Turkmėnijos ir Uzbekistano)], normalioji vertė nustatoma pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą vidaus rinkoje arba apskaičiuotą vertę, arba pagal tokios trečiosios valstybės produkto kainas parduodant į kitas valstybes, taip pat ir Bendriją, o jeigu tai neįmanoma – bet kuriuo kitu pagrįstu būdu, tarp jų – pagal kainą, faktiškai sumokėtą ar mokėtiną už panašų produktą Bendrijoje, tinkamai pakoreguotą, jei būtina įskaityti pagrįstą pelną.
<…>
b)
atliekant su importu iš Kinijos Liaudies Respublikos, Vietnamo ir Kazachijos bei bet kurios ne rinkos ekonomikos valstybės, kuri tyrimo pradžios dieną yra [Pasaulio prekybos organizacijos (PPO)] narė, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė bus apskaičiuojama pagal [šio] straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama, paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui ar gamintojams dėl panašaus svarstomo gaminio gamybos ar pardavimo taikomos rinkos ekonomikos sąlygos. Kitais atvejais laikomasi a punkte išdėstytų taisyklių.
c)
pagal b punktą paduotame skunde <…> turi būti pateikta pakankamai įrodymų, jog gamintojas dirba rinkos ekonomikos sąlygomis, t. y.:
–
įmonių sprendimai dėl kainų, išlaidų ir sąnaudų, įskaitant, pavyzdžiui, išlaidas žaliavoms, technologijoms ir darbo jėgai apmokėti, gamybai, pardavimams ir investicijoms, priimami pagal rinkoje vyraujančią pasiūlą ir paklausą bei valstybei per daug nesikišant į tą sritį, o pagrindinės gamybos sąnaudos iš esmės atitinka rinkos vertes,
–
įmonės turi vieną aiškų pagrindinių apskaitos įrašų, kurie yra tikrinami nepriklausomų auditorių pagal tarptautinius apskaitos standartus ir naudojami visiems tikslams, rinkinį;
–
įmonių gamybos sąnaudoms ir finansinei būklei nedaro įtakos iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos išlikę ženklūs [dideli] iškraipymai, pirmiausia tie, kurie susiję su turto nuvertėjimu, kitais nurašymais, barterine prekyba ir mokėjimu kompensuojant skolas,
–
konkrečioms įmonėms taikomi bankroto ir nuosavybės įstatymai, kurie garantuoja įmonių veiklos teisinį tikrumą bei pastovumą, ir
–
valiutos keitimo kursas nustatomas pagal rinkos keitimo kursą;
<…>“
Faktinės bylos aplinkybės
Skundžiamame sprendime nurodytas faktines bylos aplinkybes galima glaustai išdėstyti taip, kaip nurodoma toliau.
Xinyi PV
yra Kinijoje įsteigta soliarinio stiklo gamintoja ir eksportuotoja. Jos vienintelė akcininkė yra bendrovė
Xinyi Solar
Hong Kong
Ltd
, įsteigta Honkonge (Kinija), kurios akcijos kotiruojamos Honkongo biržoje.
2013 m. sausio 15 d. gavusi skundą, 2013 m. vasario 28 d. Komisija inicijavo antidempingo tyrimą dėl tam tikrų iš Kinijos importuojamų soliarinio stiklo gaminių.
2013 m. gegužės 21 d.
Xinyi PV
pateikė Komisijai prašymą suteikti jai rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą (toliau – RESVĮ statusas), kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą, siekiant jos normaliąją vertę nustatyti pagal šio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalis, o ne vadovaujantis „panašios šalies“ metodu, nurodytu minėto reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte.
2013 m. rugpjūčio 22 d. raštu Komisija informavo
Xinyi PV
, kad ji negali patenkinti šio prašymo. Šiame rašte Komisija visų pirma nurodė:
„Atlikus tyrimą nustatyta, kad [
Xinyi PV
] naudojosi įvairiomis pelno mokesčio lengvatomis, kaip antai:
–
programa „2 Free 3 Halve“. Ši apmokestinimo tvarka užsienio kapitalo bendrovėms leidžia dvejus metus naudotis visišku atleidimu nuo mokesčių (0 %), o trečiais metais vietoj standartinio 25 % mokesčio tarifo naudotis 12,5 % mokesčio tarifu;
–
aukštųjų technologijų įmonėms taikoma apmokestinimo tvarka. Pagal šią tvarką įmonei vietoj įprasto 25 % tarifo taikomas 15 % lengvatinis mokesčio tarifas. Šis lengvatinis tarifas reiškia beveik nuolat pritaikomą subsidiją, kuria gali būti siekiama pritraukti investicijų lengvatiniais tarifais, taip iškraipant konkurenciją.
Manoma, kad lengvatiniai mokesčių tarifai teikia didelį finansinį pranašumą, todėl [
Xinyi PV
] neįrodė, kad iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos nėra išlikusių didelių jos gamybos sąnaudų ir finansinės būklės iškraipymų <…>
Todėl Komisija siūlo atmesti [
Xinyi PV
] prašymą [suteikti RESVĮ] statusą.“
2013 m. rugsėjo 1 d.
Xinyi PV
pateikė savo pastabas dėl minėto rašto, į jas Komisija atsakė 2013 m. rugsėjo 13 d. raštu; juo patvirtino savo atsisakymą patenkinti šios bendrovės prašymą suteikti jai RESVĮ statusą.
Šiame rašte Komisija visų pirma nurodė:
„Pajamų apmokestinimo tvarka, pagal kurią tam tikros bendrovės arba tam tikri ūkio sektoriai, vyriausybės laikomi strateginiais [strategiškai svarbiais], vertinami [palankiai], rodo, kad ši apmokestinimo sistema nėra susijusi su rinkos ekonomika, bet kyla iš valstybės planavimo, todėl jai gali būti taikomas [Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje] nustatytas trečiasis kriterijus. Taikant lengvatinę apmokestinimo tvarką keičiasi ikimokestinio pelno, kurį bendrovė turi gauti, kad būtų patraukli investuotojams, dydis <…>
Šiuo klausimu primintina, kad buvo galima [
Xinyi PV
] taikyti lengvatinį mokesčio tarifą (14,01 %), nes [ji] galėjo suderinti aukštųjų technologijų įmonėms taikomą apmokestinimo tvarką su kita tvarka, t. y. programa „2 Free 3 Halve“. To bendras poveikis buvo toks, kad buvo labai sumažintas mokesčio tarifas, palyginti su standartiniu tarifu (25 %), kuriuo buvo galima, be kita ko, siekti pritraukti investicijų taikant lengvatinius tarifus ir taip paveikti bendrą finansinę ir ekonominę bendrovės padėtį.
<…>
Galiausiai, jūs teigiate, kad Komisijos vertinimas, pagal kurį tokia apmokestinimo tvarka gali būti taikoma beveik nuolat, neturi pagrindo. Į jūsų argumentus, kad dvejopa apmokestinimo tvarka ribojama laiko atžvilgiu, buvo tinkamai atsižvelgta. Tačiau tai, kad šios dvi apmokestinimo tvarkos nėra nuolatinės, negali paneigti to, <…> kad jomis buvo siekiama padaryti poveikį įmonės finansinei ir ekonominei padėčiai.“
2013 m. lapkričio 26 d. Europos Komisija priėmė Reglamentą (ES) Nr. 1205/2013, kuriuo importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos kilmės soliariniam stiklui nustatomas laikinasis antidempingo muitas (
OL L 316, 2013, p. 8
, toliau – Laikinasis reglamentas). Vadovaujantis panašios šalies metodu, siekiant apskaičiuoti prekių normaliąją vertę, kiek tai susiję su visais Kinijos eksportuojančiais gamintojais, įskaitant
Xinyi PV
, kaip panaši šalis pasirinkta Turkijos Respublika. Atitinkamam nagrinėjamam produktui, kurį gamina šis gamintojas, buvo pritaikytas 39,3 % laikinasis antidempingo muitas.
Laikinojo reglamento 34–47 konstatuojamosios dalys susijusios su prašymais suteikti RESVĮ statusą. Šio reglamento 40, 41, 43, 45, 46 ir 47 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(40)
<…> [A]titinkamai buvo išnagrinėti keturių eksportuojančių gamintojų (bendrovių grupių), t. y. vienuolikos juridinių asmenų, prašymai taikyti [RESVĮ statusą].
(41)
Atlikus tyrimą nustatyta, kad visi keturi [RESVĮ statuso taikymo] prašantys eksportuojantys gamintojai (bendrovių grupės) neįrodė, kad atitinka visus [Pagrindinio reglamento] 2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatytus kriterijus.
<…>
(43)
Be to, visi keturi eksportuojantys gamintojai nei atskirai, nei kartu grupėje neįrodė, kad iš [buvusios] ne rinkos ekonomikos sistemos nėra likusių didelių iškraipymų. Todėl šios bendrovės arba ši bendrovių grupė neatitinka 3 [RESVĮ statuso] taikymo kriterijaus. Tiksliau, visi keturi eksportuojantys gamintojai ar eksportuojančių gamintojų grupės naudojosi lengvatinių mokesčių [tvarka].
<…>
(45)
[RESVĮ statuso] tyrimo rezultatus Komisija atskleidė atitinkamoms bendrovėms, KLR valdžios institucijoms ir skundo [pareiškėjui] ir paragino juos pateikti pastabų.
(46)
Gautos pastabos neturėjo įtakos Komisijos preliminariems nustatytiems faktams. Pasikonsultavus su valstybėmis narėmis pagal [Pagrindinio reglamento] 2 straipsnio 7 dalies c punktą 2013 m. rugsėjo 13 d. visiems pareiškėjams atskirai ir oficialiai pranešta apie Komisijos galutinį sprendimą dėl jų atitinkamų prašymų taikyti [RESVĮ statusą].
(47)
Atitinkamai nė vienas iš keturių bendradarbiaujančių KLR eksportuojančių gamintojų arba eksportuojančių gamintojų grupių, kurie prašė taikyti [RESVĮ statusą], negalėjo įrodyti, kad jie atitinka visus [Pagrindinio r]eglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte išdėstytus kriterijus, todėl jų prašymai taikyti [RESVĮ statusą] atmesti.“
2014 m. gegužės 13 d. Komisija priėmė ginčijamą reglamentą, kurio 34 konstatuojamojoje dalyje ji, be kita ko, patvirtino šio laikinojo reglamento 34–47 konstatuojamosiose dalyse nurodytus teiginius, jog visi prašymai taikyti RESVĮ statusą turi būti atmesti. Remiantis ginčijamu reglamentu
Xinyi PV
importuojamiems soliarinio stiklo produktams buvo pritaikytas 36,1 % galutinis antidempingo muitas.
Šis galutinis antidempingo muitas vėliau, remiantis 2015 m. rugpjūčio 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2015/1394, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 470/2014, su pakeitimais, padarytais Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2015/588, kuriuo importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos kilmės soliariniam stiklui nustatomas galutinis antidempingo muitas ir jam nustatyto laikinojo muito galutinis surinkimas, ir atlikus naują tyrimą remiantis priemonėmis, kurių buvo imtasi vadovaujantis Reglamento Nr. 1225/2009 (
OL L 215, 2015, p. 42
) 12 straipsniu, buvo pakeistas nustatant 75,4 % muito tarifą.
Kartu su antidempingo tyrimu 2013 m. balandžio 23 d. buvo pradėtas antisubsidijų tyrimas, jį atlikus buvo priimtas 2014 m. gegužės 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 471/2014, kuriuo importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos kilmės soliariniam stiklui nustatomi galutiniai kompensaciniai muitai (
OL L 142, 2014, p. 23
). Pagal minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalį
Xinyi PV
pagaminto soliarinio stiklo importui buvo nustatytas 3,2 % kompensacinis muitas.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2014 m. rugpjūčio 7 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai
Xinyi PV
pateikė ieškinį, kuriuo prašė panaikinti ginčijamą reglamentą.
Grįsdama savo ieškinį
Xinyi PV
rėmėsi keturiais ieškinio pagrindais. Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime išnagrinėjo tik pirmąjį iš šių pagrindų, susijusį su Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečia įtrauka, todėl jis yra svarbus nagrinėjant šį apeliacinį skundą.
Šiuo pagrindu
Xinyi PV
teigė, kad ginčijamame reglamente Komisija klaidingai konstatavo, jog buvo didelių jos gamybos sąnaudų ir finansinės būklės iškraipymų, likusių iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 62 punkte nusprendė, kad reikia daryti išvadą, jog šiuo aspektu Komisijos vertinimas yra akivaizdžiai klaidingas.
Pirmiausia skundžiamo sprendimo 67–63 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės grindė šią išvadą tuo pagrindu, kad negali būti laikoma, jog nagrinėjamos mokesčių lengvatos yra išlikusios iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, t. y. ši sistema jas nulėmė arba šios yra šios sistemos pasekmė, nes yra plačiai žinoma, jog rinkos ekonomikos šalys, kaip antai Sąjungos valstybės narės, atleisdamos įmones nuo mokesčių tam tikrą laikotarpį arba taikydamos lengvatinį mokesčio tarifą taip pat suteikia mokesčių lengvatų, kaip tai, beje, matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos valstybės pagalbos srityje.
Antra, skundžiamo sprendimo 68–78 punktuose Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentus, susijusius su tuo, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamų mokesčių lengvatų specifines savybes, jos niekaip nesusijusios su rinkos ekonomikos sąlygomis, nes jos, be kita ko, yra sietinos su įvairiais Kinijoje įgyvendinamais planais.
Todėl Bendrasis Teismas pripažino pagrįstu pirmąjį ieškinio pagrindą ir panaikino ginčijamo reglamento 1 straipsnį tiek, kiek jis susijęs su
Xinyi PV
, ir nenagrinėjo kitų jos nurodytų panaikinimo pagrindų.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
atmesti pirmoje instancijoje pareikšto ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį kaip teisiškai nepagrįstą,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis iš naujo išnagrinėtų šio pirmojo pagrindo antrąją dalį, taip pat pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio antrąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, ir
–
atidėti abiejose instancijose patirtų bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Xinyi PV
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės ir įstojusios į apeliacinį procesą šalies bylinėjimosi išlaidas.
2016 m. spalio 13 d. Bendrojo Teismo pirmininko nutartimi Komisija / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (
C‑301/16 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2016:796
)
GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH
(toliau – GMB) buvo leista įstoti į bylą Komisijos pusėje.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą Komisija nurodo tris pagrindus, susijusius, pirma, su teisės klaida, padaryta aiškinant sąvoką „likusių iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, kuri nustatyta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje, antra, su pareigos motyvuoti pažeidimu ir, trečia, su procesiniais pažeidimais.
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečios įtraukos pažeidimu, nes Bendrasis Teismas, aiškindamas sąvoką „likusių iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, padarė teisės klaidą
Šalių argumentai
Komisijos apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą sudaro penkios dalys.
–
Dėl pirmos dalies
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 63 ir 69 punktuose nuspręsdamas, jog nepakanka įrodyti, kad priemonė yra skirta įgyvendinti Kinijos penkmečio planą, siekiant ją laikyti likusia iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, nes kitaip ši nuostata prarastų veiksmingumą.
Iš tiesų Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką reikia aiškinti taip, kad penkmečio planui įgyvendinti skirtos mokesčių lengvatos visais atvejais yra likusios iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos.
Atsakydama į šio pagrindo pirmą dalį,
Xinyi PV
teigia, kad iš skundžiamo sprendimo 57 punkto matyti, jog Komisijos argumentas, kad penkmečio planui įgyvendinti skirtos mokesčių lengvatos visais atvejais yra likusios iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, Bendrajame Teisme niekuomet nebuvo aptartas. Vadinasi, tai yra naujas kaltinimas, kurį, kaip tokį, Teisingumo Teismas turi atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl bylos esmės skundžiamo sprendimo 69 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad atmetus prašymą taikyti RESVĮ statusą dėl to, kad egzistuoja netiesioginis ryšys tarp atitinkamų mokesčių lengvatų ir Kinijos Liaudies Respublikos šiuo metu įgyvendinamų planų, sąvoka „likusių iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“ prarastų veiksmingumą.
–
Dėl antros dalies
Ieškinio pirmojo pagrindo antra dalimi Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 74–76 punktuose padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog parama, kuri buvo suteikta tam tikriems pramonės sektoriams (kaip antai aukštųjų technologijų sektoriui), kurie laikomi strategiškai svarbūs tam tikroje šalyje, atitinka teisėtą tikslą rinkos ekonomikos sąlygomis.
Šiuo klausimu Komisija teigia, kad, nors pagal rinkos ekonomikos koncepciją tam tikras valstybės įsikišimas leidžiamas, juo siekiama tenkinti bendrąjį interesą, o ne atrinkti „nugalėtojus“, t. y. išskirti vieną „strategiškai svarbų“, palyginti su kitais, ekonominį sektorių, taikant skirtingus mokesčių tarifus ar kitas lengvatas. Rinkos ekonomikos sąlygomis valstybės pagalba gali būti pateisinama tik tuo atveju, jeigu ja siekiama pašalinti rinkos trūkumus arba siekiama teisingumo.
Xinyi PV
teigia, kad šie argumentai, kiek jie susiję su skundžiamo sprendimo 75 ir 76 punktais, iš esmės yra susiję su Bendrojo Teismo iš principo savarankiškais jos pateiktų įrodymų vertinimais, kurie apeliaciniame procese negali būti nagrinėjami, nes Komisija nei teigė, nei juo labiau įrodė, kad kuris nors iš pateiktų įrodymų buvo akivaizdžiai iškraipytas.
75 ir 76 punktai tik iliustruoja faktą, kad nagrinėjamos mokesčių lengvatos nesukelia tokių iškraipymų, kokių sukeliama valstybinės prekybos ekonomikos sąlygomis taikant Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje nustatytus kriterijus.
–
Dėl trečios dalies
Pirmojo pagrindo trečioje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 77 ir 78 punktuose nusprendė, jog, pirma, Komisijos argumentas, kad nagrinėjamos mokesčių lengvatos darė poveikį ne tik tiesiogiai su siekiamu tikslu susijusioms sąnaudoms, bet ir apskritai
Xinyi PV
finansiniams rezultatams ir, vadinasi, jos bendrai finansinei būklei, yra svarbus tik nustatant iškraipymo mastą, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, bet ne siekiant įvertinti, ar minėtas iškraipymas yra likęs iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Kaip Komisija įrodė per administracinę procedūrą ir Bendrajame Teisme, vienas iš bendrų rinkos ekonomikos sąlygomis teikiamos pagalbos ypatumų yra tas, kad pagalba yra tikslinė ir apsiriboja valstybės finansavimu, būtinu siekiant nustatytų tikslų. Kita vertus, šioje byloje nagrinėjamų priemonių taip neapriboja tam tikros kategorijos išlaidos, susijusios su investicijomis, ir jos neapribojamos laiko atžvilgu.
Xinyi PV
teigia, kad Komisija nepateikė jokio įrodymo, pagrindžiančio jos teiginį, kad rinkos ekonomikos sistemoje teikiamos tik tokios subsidijos, kurios yra tikslinės ir apribotos valstybės finansavimo, kuris būtinas nustatytiems tikslams pasiekti, ir nesiremia jokiu kitu Bendrajam Teismui pateiktu įrodymu.
Be to, šis argumentas yra teisiškai nepagrįstas, nes Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečia įtrauka susijusi ne su klausimu, ar iškraipymas yra susijęs su tokios rūšies priemonėmis, kurios priimtinos rinkos ekonomikos sistemoje, bet su klausimu, ar jis susijęs su tokios rūšies priemonėmis, kurios buvo taikomos buvusioje ne rinkos ekonomikos sistemoje.
–
Dėl ketvirtos dalies
Pateikdama pirmojo pagrindo ketvirtą dalį, Komisija kaltina Bendrąjį Teismą skundžiamo sprendimo 66 ir 67 punktuose nusprendus, jog valstybės pagalbos schemos, kurios 1998 m. sausio 29 d. Sprendimu Komisija / Italija (
C‑280/95
,
EU:C:1998:28
), 2002 m. kovo 21 d. Sprendimu Ispanija / Komisija (
C‑36/00
,
EU:C:2002:196
) ir 2011 m. liepos 28 d. Sprendimu Diputación Foral de Vizcaya ir kt. / Komisija (
C‑471/09 P–C‑473/09 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2011:521
) buvo pripažintos neteisėtomis ir nesuderinamomis su vidaus rinka, yra panašios į šioje byloje išnagrinėtas mokestines priemones, todėl šių priemonių buvimo, kaip tokio, nepakanka, siekiant jas laikyti likusiomis iš ne rinkos ekonomikos sistemos.
Pirmiausia, šiuose trijuose Teisingumo Teismo sprendimuose nagrinėjamomis valstybės pagalbos schemomis buvo siekiama, kad jos būtų tikslingos ir neviršytų sumos, kuri reikalinga siekiant numatyto strateginio tikslo, ir turėtų bendrą rinkos ekonomikai būdingą požymį. Vis dėlto šioje byloje išnagrinėtos dvi priemonės nėra apribotos konkrečios išlaidų kategorijos ir, be to, lengvatinis mokesčio tarifas, kuris numatytas taikyti aukštųjų technologijų įmonėms, nėra apribotas laiko atžvilgiu.
Be to, šiomis trimis pagalbos schemomis siekiama to paties rinkos ekonomikai būdingo strateginio tikslo, t. y. aplinkos apsaugos, sunkumų patiriančių įmonių restruktūrizavimo ir regioninės plėtros. Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamomis priemonėmis siekiama sudaryti palankesnes sąlygas strategiškai svarbiems sektoriams ir, vadinasi, nesiekiama rinkos ekonomikai būdingo tikslo.
Galiausiai, Komisijos teigimu, valstybės pagalbos, kuri šio skundžiamo sprendimo 66 punkte minėtais trimis sprendimais buvo pripažinta neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, gavėjai, priešingai nei
Xinyi PV
, neturėjo teisės išsaugoti pagalbą, nes buvo nurodyta ją susigrąžinti.
Xinyi PV
mano, kad Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 66 ir 67 punktuose padarytos išvados yra faktinių aplinkybių vertinimai, kurie negali būti nagrinėjami apeliaciniame procese, nes Komisija nei teigė, kad įrodymai buvo akivaizdžiai iškraipyti, nei tai įrodė.
Dėl esmės Komisija nepaaiškino, kaip aptariamos mokesčių lengvatos nėra apribotos sumos, kuri reikalinga siekiant jų tikslo. Bet kuriuo atveju Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje nustatytu kriterijumi nereikalaujama įrodyti, jog gautos subsidijos apribotos sumos, kuri reikalinga siekiant jų tikslų. Be to, nagrinėjamomis mokesčių lengvatomis iš tiesų siekiama aplinkos apsaugos tikslų.
GMB kritikuoja pirmiausia skundžiamo sprendimo 66 punktą teigdama, kad Bendrasis Teismas painioja dvi skirtingas sąvokas. Sąvoka „iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos [– šiuo atveju Kinijos Liaudies Respublikos –] likęs ženklus [didelis] iškraipymas“ susijusi su Sąjungos antidempingo teisės aktų ir politikos klausimu, kuriuo siekiama išsiaiškinti, ar Kinijos eksportuotojas turi teisę gauti RESVĮ statusą. O sąvoka „subsidijos arba valstybės pagalba“ yra taisyklių, reglamentuojančių kitą klausimą, būtent, ar valstybės pagalba, kuri buvo suteikta rinkos ekonomikos šalyje, yra leidžiama, sudėtinė dalis.
Bendrasis Teismas taip pat neatsižvelgė į skirtumą tarp centralizuotos ekonomikos kontrolės ir riboto ir tikslinio įsikišimo, kurie gali būti vykdomi rinkos ekonomikos sistemoje, ir kuriais siekiama pritraukti užsienio investicijų ir skatinti ekonominę veiklą.
Galiausiai, GMB kritikuoja skundžiamo sprendimo 67 punkte nurodytus argumentus, teigdama, kad, kadangi nagrinėjamomis mokesčių lengvatomis buvo siekiama tam tikru būdu organizuoti Kinijos ekonomikos struktūrą, jų negalima vertinti atskirai nuo bendro Kinijos ekonomikos planavimo, kuriuo siekiama manipuliuoti joje veikiančiomis rinkos jėgomis.
–
Dėl penktos dalies
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo penktos dalies Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 75 ir 76, 66 ir 67 punktuose pasirėmė klaidingu sąvokos „ne rinkos ekonomikos“, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, aiškinimu.
Komisija visų pirma teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 punkte nurodydamas, kad ne rinkos ekonomikos sistemai būdingas „ekonomikos organizavimo būd[as], grindžiama[s] kolektyvine arba valstybine nuosavybe, kurioje siekiama centralizuotame plane <…> nustatytų gamybos tikslų“, klaidingai rėmėsi valstybinės prekybos šalies apibrėžtimi.
Iš tiesų, sąvoka „ne rinkos ekonomika“ yra platesnė nei sąvoka „valstybinės prekybos šalis“, nes ji, be kita ko, apima šalis, įtrauktas į Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto išnašoje pateiktą sąrašą, kurios (bent kai kurios iš jų, jeigu ne dauguma) yra pereinančios prie rinkos ekonomikos šalys.
Be to, kiek tai susiję su Kinijos Liaudies Respublika, ši šalis net ir tada, kai buvo įtraukta į šį sąrašą, prieš ją perkeliant priėmus 1998 m. balandžio 27 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 905/98, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 128, 1998, p. 18
), į šalių kategoriją, nurodytą Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą atitinkančioje nuostatoje, jau nuo 1979 m. pradžios buvo „pereinamosios ekonomikos šalis“.
Taigi Kinijos Liaudies Respublika 1986 m. nustatė priemones tiesioginėms užsienio investicijoms pritraukti, tarp kurių yra programa „2 Free 3 Halve“, skirta užsienio aukštųjų technologijų sektorių įmonėms.
Todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 punkte teigdamas, kad tikslas pritraukti tiesioginių užsienio investicijų prieštarauja sąvokai „ne rinkos ekonomikos“, padarė teisės klaidą, nes rėmėsi klaidingu sąvokos aiškinimu. Iš tiesų dauguma (jei ne visos) ne rinkos ekonomikos šalių, pradėjusių ekonomines reformas, siekė pritraukti užsienio investicijų, dažnai taikydamos atleidimą nuo mokesčių, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje.
Antra, skundžiamo sprendimo 66, 67, 75 ir 76 punktuose Bendrasis Teismas rėmėsi prielaida, kad to, kas pastebima rinkos ekonomikos sistemoje, pagal apibrėžtį negalima laikyti likusiu iš ne rinkos ekonomikos sistemos.
Tokia prielaida būtų klaidinga, nes, viena vertus, dauguma ne rinkos ekonomikos šalių yra pereinančios prie rinkos ekonomikos šalys, kurios orientuojasi į rinkos ekonomiką, ir, kita vertus, valstybės įsikišimo nulemti iškraipymai taip pat gali būti matomi rinkos ekonomikos sistemoje. Pagrindinis klausimas turėtų būti ne toks, ar tam tikri požymiai taip pat gali būti matomi rinkos ekonomikos sistemoje, bet toks, ar jie tokiai ekonomikai yra būdingi.
Antra,
Xinyi PV
teigia, kad žodžiai „iš buvusios“, kurie vartojami Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje, visiškai neleidžia abejoti tuo, kad siekiant įvertinti prašymus taikyti RESVĮ statusą, kuriuos Kinijos gamintojai pateikė po 1998 m. liepos 1 d., t. y. jau įsigaliojus Reglamentui Nr. 905/98, numatančiam galimybę įgyti šį statusą, Komisija turi išnagrinėti, ar esama iškraipymų, išlikusių iš ne rinkos ekonomikos sistemos, kuri veikė iki minėtos datos, t. y. kai Kinijos Liaudies Respublika dar buvo tipinė valstybinės prekybos šalis.
Taigi Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 punkte teisingai išaiškino Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje vartojamą sąvoką „ne rinkos ekonomika“ kaip reiškiančią „valstybinės prekybos šalį“.
GMB teigia, kad skundžiamo sprendimo 65 ir 67 punktuose padaryta teisės klaida. Ji pabrėžia, kad iškraipymas gali būti laikomas „lik[usiu]“, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, jeigu Kinijos ekonomikos sistemoje aiškiai nebuvo atsisakyta ne rinkos ekonomikos modelio, siekiant pereiti prie rinkos ekonomikos.
Vis dėlto daugeliu požiūriu Kinijos ekonomika ir toliau išliko nereformuota ir tebėra organizuojama pasitelkiant valstybės kontrolę. Vienas po kito priimtuose penkmečių planuose atsispindėjo Kinijos centrinės vyriausybės privalomi nurodymai, kurie įgyvendinami nacionaliniu, regioniniu ir vietos lygmeniu, siekiant Kinijos ne rinkos ekonomiką organizuoti vadovaujantis griežtomis centrinio planavimo gairėmis. Po 1998 metų Kinijos ekonominis modelis tiek nepasikeitė, kad jį būtų galima laikyti rinkos ekonomika.
GMB skundžiasi pernelyg formaliu Bendrojo Teismo požiūriu, kiek tai susiję su „iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos išlikusių iškraipymų“ sąvoka, nes tai reiškia, kad bet kuris po 1998 m. Kinijos Liaudies Respublikos ekonomikos sistemoje nustatytas iškraipymas nesuteikia pagrindo Komisijai atsisakyti taikyti RESVĮ statusą.
Ši bendrovė mano, kad Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, nes tinkama iškraipymų analizė yra susijusi ne tik su nagrinėjamų priemonių, kaip ekonominių paskatų, „buvimu“, bet labiau su jų vaidmeniu išplečiant politinius Kinijos centrinės vyriausybės tikslus. Iš
Xinyi PV
taikomų antidempingo mokesčių – atitinkamai 36,1 % ir vėliau 75,4 % – genezės matyti, kad iškraipymai, kuriais ji galėjo pasinaudoti siekdama Kinijos vyriausybės suplanuotų ekonominių tikslų, jai labai padėjo sumažinti savo kainas iki minimumo, nepaisant jos bendrų gamybos sąnaudų. Be minėtų iškraipymų kainos nebūtų tapusios visiškai nelanksčios.
GMB galiausiai teigia, kad skundžiamo sprendimo 65 punkte bet kuriuo atveju yra padaryta klaida, nes Kinijos vyriausybė programą „2 Free 3 Halve“ priėmė 1986 m., taigi tuomet, kai Kinijoje dar nebuvo jokių rinkos ekonomikos požymių.
Teisingumo Teismo vertinimas
–
Pirminės pastabos
Pirmiausia reikia pabrėžti, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą apskaičiuojant iš ne rinkos ekonomikos valstybių importuojamų prekių normalioji vertę nukrypstama nuo šio straipsnio 1–6 dalyse nustatytų taisyklių iš principo vadovaujantis trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kaina arba apskaičiuota verte, t. y. taikant panašios šalies metodą. Šia nuostata iš esmės siekiama išvengti ne rinkos ekonomikos valstybėse nusistovėjusių kainų ir sąnaudų, nes jos nėra normalių rinkoje veikiančių jėgų rezultatas (žr., be kita ko, 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Taryba / Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
,
punktą).
Vis dėlto, pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą atliekant su importu, be kita ko, iš Kinijos susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė apskaičiuojama pagal šio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla tiriama, tinkamai pagrįstais skundais ir vadovaujantis minėto reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtas gamintojas ar gamintojai, gamindami ir parduodami panašų gaminį, veikia rinkos ekonomikos sąlygomis.
Kaip matyti iš įvairių reglamentų, kuriais iš dalies pakeistas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktas, šia nuostata siekiama atitinkamose šalyse, tarp jų Kinijoje, atsiradusioms rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančioms įmonėms gauti statusą, atitinkantį jų individualią padėtį, o ne bendrą situaciją visoje šalyje, kurioje jos įsteigtos (2016 m. vasario 4 d. Sprendimo C & J Clark International ir Puma,
C‑659/13 ir C‑34/14
,
EU:C:2016:74
,
punktas).
Remdamasi Pagrindinio reglamento jai suteikta diskrecija Komisija turi įvertinti, ar atitinkamo gamintojo pateiktos informacijos, patvirtinančios, jog įvykdytas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtintas kriterijus, pakanka, kad jam būtų galima taikyti šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punkte nurodytą RESVĮ statusą, o Sąjungos teismas turi patikrinti, ar atliekant šį vertinimą nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Taryba / Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
,
punktą).
Neginčijama, kad šioje byloje
Xinyi PV
prašymas, kuriuo prašoma suteikti jai RESVĮ statusą, buvo atmestas, nes ši bendrovė neįrodė, kad ji atitinka Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje nustatytą kriterijų.
Pagal šią nuostatą suinteresuotas gamintojas turi pateikti pakankamai įrodymų, kad būtent jo gamybos sąnaudoms ir finansinei būklei nedaro įtakos jokie dideli iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos išlikę iškraipymai, pirmiausia tie, kurie susiję su turto nuvertėjimu, kitais nurašymais, barterine prekyba ir mokėjimu kompensuojant skolas.
Iš šios nuostatos formuluotės matyti, kaip tai taip pat pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 46 punkte, kad joje nustatomos dvi kumuliacinės sąlygos, susijusios su, viena vertus, labai dideliais aptariamos įmonės gamybos sąnaudų ir finansinės būklės iškraipymais ir aptariamos įmonės finansine būkle ir, kita vertus, su tuo, kad minėtas iškraipymas, pasirodo, yra išlikęs iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos.
Skundžiamas sprendimas susijęs tik su antrąja iš šių dviejų sąlygų, nes Bendrasis Teismas tik išnagrinėjo ir patvirtino
Xinyi PV
pateikto ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, susijusią su tuo, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą manydama, kad Kinijos teisės aktais suteiktos mokesčių lengvatos, kuriomis naudojosi
Xinyi PV
, turi būti laikomos „likusio[mis] iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką.
–
Dėl penktos dalies
Pagal pirmojo pagrindo penktą dalį, kurią reikia išnagrinėti pirmiausia, Komisija ginčija Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 76 punkte pateiktą Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečios įtraukos aiškinimą ir iš esmės teigia, jog Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog sąvoka „buvusi ne rinkos ekonomikos sistema“, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, reiškia „ekonomikos organizavimo būdą, grindžiamą kolektyvine arba valstybine įmonių nuosavybe siekiant centralizuotame plane, apibūdinančiame ne rinkos ekonomiką, nustatytų gamybos tikslų“.
Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad Bendrajame Teisme
Xinyi PV
teigė, be kita ko, kad mokesčių lengvatos, kuriomis ji pasinaudojo, negalėjo būti laikomos susijusiomis su sistema, kurioje prekyba yra visiškai arba beveik visiškai monopolizuota ir kurioje vidaus kainas nustato valstybė, t. y. su valstybinės prekybos šalies sistema.
Darytina išvada, kad – ir to nė viena iš šalių Teisingumo Teisme neginčijo, – apibrėždamas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje esančius žodžius „buvusi ne rinkos ekonomikos sistema“, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 punkte konkrečiai rėmėsi valstybinės prekybos šalies ekonomikos sistema.
Šiuo klausimu primintina, kad, kaip teigiama Reglamento Nr. 905/98 ketvirtoje ir penktoje konstatuojamosiose dalyse, nuostatos, kuri vėliau buvo įtraukta į Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus, priėmimas buvo motyvuotas ta faktine aplinkybe, jog po reformų Kinijoje iš esmės pasikeitė šios valstybės ekonomika ir atsirado įmonių, veikiančių rinkos ekonomikos sąlygomis, todėl ši valstybė nutolo nuo tų ekonominių sąlygų, kurios pateisino sistemingą panašios šalies metodo taikymą (2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Taryba / Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
,
punktas).
Vis dėlto, kadangi, nepaisant šių reformų, Kinijos Liaudies Respublika vis dar nėra rinkos ekonomikos valstybė, kurios eksportui automatiškai būtų taikomos Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalys, pagal to paties straipsnio 7 dalies c punktą kiekvienas gamintojas, kuris nori, kad jam būtų taikomos šios taisyklės, turi pateikti pakankamai įrodymų, kad jis veikia rinkos ekonomikos sąlygomis, kurios pateisina RESVĮ statuso taikymą (2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Taryba / Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
,
punktas).
Todėl darytina išvada, kad žodžiai „buvusi ne rinkos ekonomikos sistema“, vartojami Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje, nurodo buvusią ne rinkos ekonomikos sistemą, kuri pateisino sistemingą panašios šalies metodo taikymą Kinijos gamintojams, tačiau šiuo metodu Kinijos Liaudies Respublika vengė vadovautis.
Be to, plačiai žinoma, kad dar gerokai iki 1998 m. liepos 1 d., kada įsigaliojo Reglamentas Nr. 905/98, nustatantis nuostatą, kuri vėliau buvo įtraukta, be kita ko, į Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus, Kinijoje vyraujanti ekonomikos sistema jau nebebuvo valstybinės prekybos šalies sistema. Iš tiesų, ji buvo šalies, kurioje, nors vis dar neveikė rinkos ekonomika, jau buvo įvykdytos tam tikros reformos, kurios sumažino valstybės kontrolę ir kurios ekonomikai daugelyje sektorių iš esmės buvo, be kita ko, vis dar būdingi penkmečio planai.
Be to, neginčijama, kad, kaip savo išvados 59 punkte pažymėjo ir generalinis advokatas, priimant minėtą nuostatą siekta pripažinti tam tikruose Kinijos ekonomikos sektoriuose jau įvykdytas reformas ir paskatinti imtis dar radikalesnių reformų, jog santykinai artimoje ateityje visuose šios ekonomikos sektoriuose gamintojų patiriamas sąnaudas ir jų taikomas kainas nustatytų ar joms turėtų didelę įtaką ne valstybė, bet jos iš esmės būtų laisvos pasiūlos ir paklausos pasekmė.
Vis dėlto pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus apskaičiuojant normaliąją vertę toliau automatiškai taikomas panašios šalies metodas, ir tik tuomet, kai gamintojas teisiniu požiūriu pakankamai įrodo, kad jis atitinka visas penkias Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatytas sąlygas, šis metodas jam netaikomas, o Komisija normaliąją vertę šiam gamintojui, kiek tai susiję su prekių importu iš rinkos ekonomikos šalių, privalo apskaičiuoti vadovaudamasi Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–6 punktuose numatytu metodu.
Išvadą, kad žodžiai „buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, kaip nustatyta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje, nebūtinai konkrečiai nurodo istorinę valstybinės prekybos šalies ekonomikos sistemą, bet apskritai apibūdina ekonominę sistemą, kurioje nėra rinkos ekonomikos, kurioje atitinkamai jau buvo įvykdytos tam tikros reformos, pagrindžia tas faktas, kad keliose šios nuostatos kalbinėse versijose vartojamos skirtingos frazės, kaip antai „buvusi ekonomikos sistema, kurioje ekonomika nėra pavaldi rinkos jėgoms“ (ispanų k. „sistema anterior de economia no sujeta a las leyes del mercado“), „buvusi sistema, kurioje neveikia rinkos ekonomika“ (anglų k. „former non‑market economy system“) arba dar – „buvusi centralizuota ekonomika“ (portugalų k. „antigo economia centralizada“).
Be to, šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad, kaip savo išvados 70–73 punktuose iš esmės taip pat pažymėjo generalinis advokatas, žodis „likusios“, kuris yra prieš žodžius „iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, atsižvelgiant į nuostatų, susijusių su RESVĮ statuso taikymu,
ratio legis
, turi būti suprantamas taip, kad buvusioji sistema turėjo sukelti arba nulėmė nagrinėjamus iškraipymus arba, kitaip tariant, kad tam tikrų lengvatų turi kilti iš tokios sistemos, kaip tai, beje, atsižvelgdamas į tam tikrų Pagrindinio reglamento kalbinių versijų palyginimą, konstatavo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 64 punkte.
Galiausiai, šią išvadą patvirtina Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto tikslas, t. y. užtikrinti, kad gamintojas veiktų rinkos ekonomikos sąlygomis, būtent, kad jo sąnaudos ir taikomos kainos atitiktų rinkoje vyraujančią pasiūlą ir paklausą (žr. 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Taryba / Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
,
punktą).
Iš tiesų, atsižvelgiant į šį tikslą, taikant Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, nėra svarbu, ar nagrinėjama ekonomikos sistema yra valstybinės prekybos šalies ekonomikos, ar kitokio tipo ekonomikos sistema, kurioje neveikia rinkos ekonomikos dėsniai.
Darytina išvada, kad Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečia įtrauka turi būti suprantama taip, kad ja gamintojas įpareigojamas pakankamai teisiškai įrodyti, kad jo gamybos sąnaudoms ir finansinei būklei nedaro įtakos joks iš ekonomikos sistemos, kurioje neveikia rinkos ekonomikos dėsniai, kuri atitinkamai tam tikruose sektoriuose yra jau pereinamoji prie rinkos ekonomikos sistema, išlikęs didelis iškraipymas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad, siekdamas apibrėžti Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje esančius žodžius „buvusi ne rinkos ekonomikos sistema“, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 punkte, remdamasis valstybinės prekybos šalies ekonomikos sistema, padarė teisės klaidą.
Todėl reikia pritarti ieškinio pirmojo pagrindo penktai daliai.
–
Dėl pirmos dalies
Ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalimi, kurią reikia nagrinėti antrą, Komisija iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 63 ir 69 punktuose nusprendė, jog nepakanka įrodyti, kad priemonė yra susijusi su Kinijoje įgyvendinamu planu, siekiant daryti išvadą, jog ji yra išlikusi iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką, nes ši nuostata prarastų bet kokį veiksmingumą.
Šiuo klausimu reikia iš karto atmesti
Xinyi PV
prieštaravimą, pagal kurį šis Komisijos argumentas yra nepriimtinas, nes tai yra naujas kaltinimas, kuris nebuvo aptartas Bendrajame Teisme.
Iš tiesų Komisija turi teisę pateikti apeliacinį skundą ir Teisingumo Teisme remtis pagrindais, kylančiais iš skundžiamo sprendimo, kurie skirti jo pagrįstumui teisės požiūriu ginčyti (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt.,
C‑231/11 P–C‑233/11 P
,
EU:C:2014:256
,
punktą). Be to, iš skundžiamo sprendimo 52 ir 53 punktų matyti, kad Komisija aptariamą argumentą nurodė Bendrajame Teisme, todėl pastarasis turėjo į jį atsakyti.
Dėl esmės pirmiausia reikia pažymėti, kad priešingai, nei teigia
Xinyi PV
, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 69 punkte nesirėmė argumentu, kad Kinijos Liaudies Respublikos parengti penkmečio planai šiandien nėra panašūs į tuos, kurie buvo įgyvendinami tada, kai ši šalis dar buvo valstybinės prekybos ekonomikos šalis.
Iš tiesų minėtame punkte Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentą, susijusį su „netiesiogine nagrinėjamų mokesčių lengvatų sąsaja su skirtingais Kinijos įgyvendinamais planais“, motyvuodama tuo, kad jie „per daug formalūs, o tolimesnis šių planų taikymas nebūtinai reiškia, kad minėta tvarka yra likusi iš buvusios Kinijos ne rinkos ekonomikos, nes priešingu atveju visos Kinijoje priimtos ir prie plano priskiriamos priemonės turi būti laikomos likusiomis iš buvusios ne rinkos ekonomikos, o tai panaikintų bet kokį Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktų veiksmingumą“.
Be to, skundžiamo sprendimo 76 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad centrinių planų, kuriuose apibrėžiami gamybos tikslai, naudojimas apibūdina ne rinkos ekonomikos sistemą.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad netgi darant prielaidą, jog šiuo metu Kinijos penkmečio planuose ekonomikos sektoriams nenumatoma konkrečių gamybos planų, kitaip nei tada, kai Kinijos Liaudies Respublika vis dar buvo valstybinės prekybos šalis, vis dėlto, kaip iš esmės taip pat pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 89 ir 99 punktuose, plačiai žinoma, kad šie planai net ir po Kinijos ekonomikos sistemoje įvykdytų reformų organizuojant šią ekonomiką daugelyje sektorių dar vaidina pagrindinį vaidmenį, nes juose nustatyti aiškūs ir visiems valdžios lygmenims privalomi tikslai.
Taigi, kadangi, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 85 punkte, Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje nustatytas kriterijus įpareigoja gamintoją pakankamai teisiškai įrodyti, kad nedaroma jokio didelio jo gamybos sąnaudų ir finansinės būklės iškraipymo, kuris kiltų iš ne rinkos ekonomikos sistemos, nesvarbu, ar tai būtų valstybinė prekybos sistema, ar pereinamoji prie rinkos ekonomikos sistema, nes tokios priemonės, kaip nagrinėjamos šioje byloje, kuria užsienio investuotojams strategiškai svarbiais laikomuose sektoriuose, kaip aukštųjų technologijų sektorius, suteikiamos mokesčių lengvatos, sąsajos su įvairiais Kinijoje įgyvendinamais planais pakanka, kad būtų galima daryti prielaidą, jog ši priemonė yra iškraipymas, „lik[ęs] iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Be to, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 69 punkte nusprendė Bendrasis Teismas, ši prielaida nepanaikina Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečios įtraukos veiksmingumo.
Iš tiesų, be to, kadangi ši prezumpcija taikytina tik priemonėms, kurios iš tikrųjų yra susijusios su penkmečio planu, atitinkamas gamintojas gali ją paneigti, jeigu jis pakankamai teisiškai įrodo, jog nagrinėjama priemonė iš esmės neprieštarauja rinkos ekonomikai.
Bet kuriuo atveju minėtas gamintojas išsaugo galimybę įrodyti, kad tokia priemonė, kaip buvo jam pritaikyta, nesukelia jokio iškraipymo, kuris galėtų būti laikomas „dideliu“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 69 punkte išdėstytuose svarstymuose padaryta teisės klaida.
Todėl reikia daryti išvadą, kad pirmojo pagrindo pirma dalis taip pat yra pagrįsta.
–
Dėl antros ir ketvirtos dalių
Pirmojo pagrindo antra ir ketvirta dalimis, kurias reikia nagrinėti kartu kaip trečią klausimą, Komisija kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 66, 67, 75 ir 76 punktuose nusprendė, jog negali būti laikoma, kad nagrinėjamos mokesčių lengvatos liko iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies trečios įtraukos c punktą, kadangi, viena vertus, plačiai žinoma, kad rinkos ekonomikos šalys, kaip antai Sąjungos valstybės narės, taip pat bendrovėms suteikia mokesčių lengvatų, kad pritrauktų užsienio investicijų į strategiškai svarbius sektorius, kaip antai aukštųjų technologijų sektorius, ir, kita vertus, toks tikslas bent jau teoriškai prieštarauja ekonomikos organizavimo būdui, grindžiamam kolektyvine arba valstybine įmonių nuosavybe siekiant centralizuotame plane, apibūdinančiame ne rinkos ekonomiką, nustatytų gamybos tikslų.
Nors, kaip teigia
Xinyi PV
, iš tiesų Teisingumo Teismas apeliaciniame procese ir neturi tikrinti skundžiamame sprendime padarytos iš esmės faktinio pobūdžio išvados, pagal kurią mokesčių lengvatos, turinčios tokį pat pobūdį kaip ir šiam gamintojui suteiktos lengvatos, taip pat taikomos rinkos ekonomikos šalyse, kaip antai Sąjungos valstybėse narėse, Komisija vis dėlto turi teisę apeliaciniame skunde kritikuoti Bendrojo Teismo išvadą, kurioje tokios faktinės aplinkybės teisiškai kvalifikuojamos, ir teigti, jog negali būti manoma, kad šios lengvatos yra iškraipymas, „lik[ęs] iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką.
Taigi, reikia konstatuoti, kad ši kritika yra pagrįsta.
Iš tiesų, kaip iš esmės savo išvados 95–99 punktuose taip pat pažymėjo generalinis advokatas, neginčijama, kad nagrinėjamos mokesčių lengvatos gali būti susijusios su įvairiais įgyvendinamais planais Kinijoje ir kad ši šalis, nepaisant įvykdytų jos ekonominio modelio reformų, vis tiek, kaip matyti iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktuose numatytos nuostatos, iš principo laikoma ne rinkos ekonomikos šalimi, todėl aplinkybės, kuriomis taikomos šios mokesčių lengvatos, iš esmės skiriasi nuo tų, kuriomis panašios priemonės taikomos rinkos ekonomikos šalyse.
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Sąjungos valstybėmis narėmis, primintina, kad mokesčių lengvatos iš principo yra nesuderinamos su vidaus rinka ir todėl draudžiamos, jeigu jos gali būti laikomos „valstybės pagalba“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, o tam reikia, kad būtų įvykdytos šioje nuostatoje nustatytos keturios sąlygos (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / World Duty Free Group SA ir kt.,
C‑20/15 P ir C‑21/15 P
,
EU:C:2016:981
,
punktą).
Be to, kaip taip pat teigė Komisija ir jai šiuo klausimu niekas neprieštaravo, Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 66 punkte paminėti trys sprendimai buvo susiję su mokesčių pagalba, kuri buvo pripažinta neteisėta ir nesuderinama su Sąjungos teise ir turėjo būti susigrąžinta iš gavėjų, nepaisant to, kad ji buvo suteikta laikantis tam tikrų apribojimų ir siekiant konkrečių tikslų. Tačiau šioje byloje strategiškai svarbiems sektoriams, apibrėžiamiems plačiai, suteiktos mokesčių lengvatos nėra apribotos laiko atžvilgiu ir neatrodo, kad teikiant pagalbą buvo vykdoma valstybės kontrolė, dėl ko pagalbos gavėjams kiltų rizika, kad ji gali būti susigrąžinta.
Kiek tai susiję su konkrečia Kinijoje vyraujančia ekonomikos sistema, kuri nurodyta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktuose, t. y. ekonomikos sistema, pereinančia prie rinkos ekonomikos, bet vis dar laikoma ne rinkos ekonomikos sistema, jei, kaip yra šioje byloje, nagrinėjamos mokesčių lengvatos yra susijusios su skirtingais Kinijoje įgyvendinamais planais, negali būti laikoma, kad šios lengvatos yra nesuderinamos su tokia sistema.
O kaip savo išvados 104 punkte taip pat pažymėjo generalinis advokatas, kadangi, taikant atitinkamas mokesčių lengvatas įgyvendinamas penkmečio planas, – šis požymis yra būdingas ne rinkos ekonomikai ir iš esmės apibūdina Kinijos ekonomikos organizavimą – Komisija galėjo preziumuoti, jog šios priemonės yra „likusios iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos“.
Todėl reikia daryti išvadą, kad Komisijos pirmojo pagrindo antra ir ketvirta dalys yra pagrįstos.
Darytina išvada, kad, nesant reikalo nagrinėti pirmojo pagrindo trečios dalies, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą atsisakydama
Xinyi PV
taikyti RESVĮ statusą remdamasi argumentu, kad nebuvo išlikusių šių priemonių sukeliamų iškraipymų iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečią įtrauką.
Todėl, kadangi Komisijos pirmojo pagrindo pirma, antra, ketvirta ir penkta dalys yra pagrįstos, skundžiamą sprendimą reikia panaikinti, nesant reikalo nagrinėti apeliacinio skundo antrojo ir trečiojo pagrindų.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Taip nėra nagrinėjamu atveju, nes Bendrasis Teismas patenkino
Xinyi PV
ieškinį dėl panaikinimo ir nenagrinėjo nei jam pateiktų pirmojo pagrindo antros dalies, nei antrojo, trečiojo ir ketvirtojo pagrindų. Todėl bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo 2016 m. kovo 16 d. Sprendimą
Xinyi PV Products (Anhui) Holdings / Komisija (
T‑586/14
,
EU:T:2016:154
).

2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.

3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.