CELEX: 62019CJ0900
Eelotsusetaotlus
Keskkond
Direktiiv 2009/147/EÜ
Loodusliku linnustiku kaitse
Artiklid 5 ja 8
Kõigi linnupüügiviiside kasutamise keeld
Artikli 9 lõige 1
Luba kasutada erandina traditsioonilist linnupüügiviisi
Tingimused
Teiste rahuldavate lahenduste puudumine
„Teiste rahuldavate lahenduste“ puudumise põhjendamiseks ainult selle traditsioonilise püügiviisi kaitsele tuginemine
Püügi valikulisus
Riigisisesed õigusnormid, mis lubavad püüda linde linnuliimipulkade abil

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (
ELT 2010, L 20, lk 7
; edaspidi „linnudirektiiv“) artikli 9 lõike 1 punkti c.
Eelotsusetaotlus esitati kohtuvaidluse raames, mille pooled on ühelt poolt One Voice ja Ligue pour la protection des oiseaux ning teiselt poolt ministre de la Transition écologique et solidaire (ökoloogilise ja solidaarse ülemineku minister, Prantsusmaa) ning mille ese on küsimus selle kohta, kas kehtivad on 24. septembri 2018. aasta viis määrust, mis käsitlevad jahiaastal 2018–2019 linnuliimipulkade kasutamist selleks, et püüda hobu-, hall-, laulu-, vainu- ja musträstaid peibutuslindudeks Alpes-de-Haute-Provence’i, Alpes-Maritimes’i, Bouches-du-Rhône’i, Vaucluse’i ja Vari departemangus (Prantsusmaa) (
JORF
, 27.9.2018, tekstid nr 10–13 ja 15; edaspidi „24. septembri 2018. aasta määrused“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (
EÜT 1979, L 103, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98) artikli 9 lõikes 1 oli sätestatud:
„Liikmesriigid võivad teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha erandeid artiklite 5, 6, 7 ja 8 sätetest järgmistel põhjustel:
[…]
c)
lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist.“
Linnudirektiiviga kodifitseeriti direktiiv 79/409 ja tunnistati see kehtetuks.
Linnudirektiivi põhjendustes 3 ja 5 on ette nähtud:
„(3)
Suure osa liikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevate linnuliikide arvukus väheneb ja mõnel juhul väga kiiresti, selline vähenemine kujutab endast tõsist ohtu looduskeskkonna kaitsele, eelkõige bioloogilise tasakaalu ohustamise tõttu.
[…]
(5)
Liikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevate linnuliikide kaitse tuleb saavutada, pidades silmas [Euroopa Liidu] elutingimuste parandamise ja jätkusuutliku arengu eesmärke.“
Linnudirektiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolev direktiiv käsitleb kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut. See hõlmab nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli ning kehtestab nende kasutamise eeskirjad.“
Linnudirektiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed artiklis 1 osutatud liikide arvukuse hoidmiseks tasemel, mis vastab eelkõige ökoloogilistele, teaduslikele ja kultuurilistele nõuetele, arvestades samal ajal majanduslikke ja puhkeaja veetmisega seotud vajadusi, või nende liikide arvukuse kohandamiseks vastavalt sellele tasemele.“
Linnudirektiivi artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks artiklite 7 ja 9 kohaldamist, võtavad liikmesriigid vajalikke meetmeid kõikide artiklis 1 osutatud linnuliikide üldise kaitsesüsteemi loomiseks, keelates eelkõige:
a)
tahtliku tapmise või püüdmise mis tahes viisil;
[…]“.
Linnudirektiivi artikli 7 lõigetes 1 ja 3 on ette nähtud:
„1.   Olenevalt konkreetse liigi arvukusest, geograafilisest levikust ja sigimisvõimest kogu [liidus] võib II lisas loetletud liikidele jahti pidada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele. Liikmesriigid tagavad, et jahipidamine nendele liikidele ei ohusta levikualal nende kaitsmiseks tehtud jõupingutusi.
[…]
3.   II lisa B osas osutatud liikidele võib jahti pidada üksnes osutatud liikmesriikides.“
Linnudirektiivi II lisa B osas on muu hulgas ära nimetatud järgmised liigid:
Turdus merula
(musträstas),
Turdus pilaris
(hallrästas),
Turdus philomelos
(laulurästas),
Turdus iliacus
(vainurästas) ja
Turdus viscivorus
(hoburästas).
Linnudirektiivi artikli 8 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi alusel jahtida, püüda või tappa lubatud lindude suhtes keelustavad liikmesriigid kõik massilist või mittevalikulist püüdmist või tapmist võimaldavad või liigi paigutist kadumist põhjustada võivad vahendid, seadised või viisid ning esmajoones IV lisa punktis a loetletud vahendite, seadiste või viiside kasutamise.“
Linnuliimi on nimetatud linnudirektiivi IV lisa punktis a loetletud püügivahendite hulgas.
Linnudirektiivi artikli 9 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid võivad teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha erandeid artiklite 5–8 sätetest järgmistel põhjustel:
[…]
c)
lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist.
2.   Lõikes 1 osutatud erandite puhul peab olema täpsustatud:
a)
milliste liikide suhtes erandeid kohaldatakse;
b)
püüdmiseks või tapmiseks lubatud vahendid, seadised või viisid;
c)
millise riski tingimustel ja millisel ajal ning kus selliseid erandeid võib lubada;
d)
asutus, kes on volitatud kinnitama, et nõutud tingimused on täidetud, ning otsustama, milliseid vahendeid, seadiseid või viise võib kasutada, millises ulatuses ja kellel see on lubatud;
e)
milliseid kontrollimeetmeid rakendatakse.“
Prantsuse õigus
Keskkonnaseadustiku (code de l’environnement) IV raamatu jahti käsitlevasse II jaotisse kuulub eeskätt IV peatükk „Jahipidamine“, mis jaguneb kuueks jaoks, millest kolmas käsitleb „jahipidamisviise ja -vahendeid“. Keskkonnaseadustiku kõnealusesse jakku kuuluvas artiklis L. 424‑4 on ette nähtud:
„Jahiajal annab jahiluba selle saanud isikule õiguse küttida päeval kas tulirelva või vibuga, jalgsi või hobusel koeraga või siis röövlinnuga vastavalt jahipidamise valdkonna eest vastutava ministri määrustes kehtestatud korrale. Päev algab tund aega enne päikesetõusu departemangu pealinnas ja lõpeb tund pärast päikeseloojangut.
[…]
Et range järelevalve tingimustes ja valikuliselt oleks võimalik küttida vähesel arvul teatavaid rändlinde, lubab jahipidamise valdkonna eest vastutav minister enda kindlaks määratud tingimustel kasutada traditsioonilisi jahipidamisviise ja ‑vahendeid, mis erinevad esimeses lõigus lubatud viisidest ja vahenditest.
[…]
Linnuliimipulgad pannakse paika tund enne päikesetõusu ja eemaldatakse enne kella ühtteist.
Kõik muud jahipidamisvahendid, sealhulgas lennukid ja mootorsõidukid, isegi kui neid kasutatakse isendite jahimeeste poole ajamiseks, on keelatud.
[…]“.
Peaministri alluvuses oleva riigisekretäri, kelle haldusalasse kuulub keskkond ning suurte tehnoloogiliste ja looduslike ohtude ärahoidmine (secrétaire d’État auprès du Premier ministre, chargé de l’environnement et de la prévention des risques technologiques et naturels majeurs), 17. augusti 1989. aasta määruse, mis käsitleb linnuliimipulkade kasutamist selleks, et püüda hobu-, hall-, laulu-, vainu- ja musträstaid peibutislindudeks Alpes-de-Haute-Provence’i, Alpes-Maritimes’i, Bouches-du-Rhône’i, Vari ja Vaucluse’i departemangus (arrêté du 17 août 1989 relatif à l’emploi des gluaux pour la capture des grives et des merles destinés à servir d’appelants dans les départements des Alpes-de-Haute-Provence, des Alpes-Maritimes, des Bouches-du-Rhône, du Var et de Vaucluse;
JORF
, 13.9.1989, lk 11560; edaspidi „17. augusti 1989. aasta määrus“), artiklis 1 on sätestatud:
„Linnuliimi kasutamine selleks, et püüda isiklikul otstarbel hobu-, hall-, laulu-, vainu- ja musträstaid peibutislindudeks, on lubatud Alpes-de-Haute-Provence’i, Alpes-Maritimes’i, Bouches-du-Rhône’i, Vari ja Vaucluse’i departemangus allpool kindlaks määratud range järelevalve tingimustes ja vähesel arvul, sest teist rahuldavat lahendust ei ole.“
Selle määruse artikli 4 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Linnuliimpulk võib jääda paika ainult jahimehe juuresolekul. Iga kinnipüütud lind puhastatakse otsekohe.“
Määruse artiklis 6 on sätestatud:
„Maksimaalse lindude arvu, mille võib jahiaastal püüda, ning kui on, siis konkreetset departemangu puudutavad tehnilised täpsustused, määrab igal aastal kindlaks jahipidamise valdkonna eest vastutav minister.“
Määruse artiklis 11 on täpsustatud:
„Kõik kogemata kinni püütud ulukid peale hobu-, hall-, laulu-, vainu- ja musträstaste puhastatakse ja lastakse otsekohe vabadusse.“
Ministre d’État, Ministre de la Transition écologique et solidaire (riigiminister, ökoloogilise ja solidaarse ülemineku minister, Prantsusmaa) nägi 17. augusti 1989. aasta määruse alusel ette, et vastavalt 24. septembri 2018. aasta määrustele oli Alpes-de-Haute-Provence’i, Alpes-Maritimes’i, Bouches-du-Rhône’i, Vaucluse’i ja Vari departemangus jahiaastal 2018–2019 hobu-, hall-, laulu-, vainu- ja musträstaid linnuliimiga peibutislindudeks lubatud püüda maksimaalselt vastavalt 2900, 400, 11400, 15600 ja 12200 isendit.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
One Voice esitas Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) viis kaebust, milles palus tühistada 24. septembri 2018. aasta määrused ning kohustada ministre de la Transition écologique et solidaire’i (ökoloogilise ja solidaarse ülemineku minister) tühistama 17. augusti 1989. aasta määruse. Ligue pour la protection des oiseaux esitas samale kohtule viis kaebust, milles palus tühistada 24. septembri 2018. aasta määrused. Eelotsusetaotluse esitanud kohus liitis need eri kohtuasjad.
Põhikohtuasja kaebajad väitsid oma kaebuste põhistamiseks sisuliselt eeskätt seda, et 17. augusti 1989. aasta määrus, mille alusel võeti vastu 24. septembri 2018. aasta määrused, rikub linnudirektiivi artikli 9 lõiget 1 eelkõige seeläbi, et see lubab kasutada mittevalikulist traditsioonilist jahipidamisviisi, see tähendab linnuliimipulki, ilma et seejuures oleks põhjendatud teiste rahuldavate lahenduste puudumist. Ligue pour la protection des oiseaux väidab lisaks, et 24. septembri 2018. aasta määrused rikuvad seda direktiivi ka seetõttu, et need lubavad püüda linde muul moel kui range järelevalve tingimustes, ning ilma et oleks tõendatud, et lubatud püük piirdub vähese arvu isenditega.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et Euroopa Kohus leidis 27. aprilli 1988. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Prantsusmaa (
252/85
,
EU:C:1988:202
), et 27. juuli 1982. aasta määruse alusel kehtestatud sätted, millest 17. augusti 1989. aasta määruse sätted oluliselt ei erine, olid kooskõlas direktiivi 79/409 nõuetega ning eeskätt, et need ei rikkunud „teatavate lindude vähesel arvul […] mõistliku kasutamise“ nõuet, sest neis ette nähtud kord oli „väga täpne“.
See kohus juhib siiski tähelepanu asjaolule, et Euroopa Kohus leidis 21. juuni 2018. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
), mis tehti pärast ELL artikli 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 37 jõustumist, et üht teist traditsioonilist jahipidamisviisi lubavad riigisisesed õigusnormid ei vastanud ühele neist tingimustest, mille linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkt c näeb ette erandi tegemiseks selle direktiivi artiklist 8, see tähendab tingimusele, et püügiviis peab olema valikuline; Euroopa Kohus tugines sellisele seisukohale asumiseks „kaaspüügi“ olemasolule, täpsustamata selle ulatust.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib selles kontekstis teada, kas linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see takistab liikmesriikidel lubada kasutada püüdmise või tapmise vahendeid, seadiseid või viise, mis võivad tingida – kas või vähesel määral ja üksnes ajutiselt – kaaspüügi. Eitava vastuse korral tuleb kindlaks teha, missugustest kriteeriumidest – mis on seotud eeskätt selle kaaspüügi piiratud osakaalu või ulatusega, asjaoluga, et lubatud jahipidamisviis ei too põhimõtteliselt kaasa surma, ning kohustusega lasta kogemata püütud isendid ilma tõsiste kahjustusteta vabadusse – võib lähtuda, et pidada nende õigusnormidega kehtestatud valikulisuse kriteeriumi täidetuks.
Teiseks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ehkki Euroopa Kohus leidis 27. aprilli 1988. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Prantsusmaa (
252/85
,
EU:C:1988:202
) ka seda, et hallrästaste, laulurästaste, vainurästaste ja hoburästaste linnuliimi abil püüdmine, mis on teatavates Prantsuse departemangudes traditsiooniline, ei ole vastuolus direktiivi 79/409 nõuetega, mis on üle võetud linnudirektiivi, leidis ta oma 21. juuni 2018. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
), et linnudirektiivi artikkel 9 kohustab liikmesriigi kehtestatud erandist erineva teise rahuldava lahenduse puudumist täpselt ja asjakohaselt põhjendama.
Kuivõrd 17. augusti 1989. aasta määruses on väidetud, et kuna linnuliimipulkadega püüdmise viis on asjaomastes departemangudes traditsiooniline, siis „muud rahuldavat lahendust ei ole“, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega teada, kas linnudirektiivi tuleb tõlgendada nii, et eesmärk kaitsta traditsiooniliste lindudele jahipidamise viiside ja vahendite kasutamist puhkeaja veetmisega seonduvatel eesmärkidel võib olukorras, kus kõik muud niisuguse erandi tegemiseks linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimused on täidetud, õigustada iseenesest seda, et puuduvad teised rahuldavad lahendused linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses, võimaldades seega teha erandi linnudirektiivi artiklis 8 sätestatud põhimõttest, et selliste jahipidamisviiside ja ‑vahendite kasutamine on keelatud.
Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [linnudirektiivi] artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see takistab liikmesriikidel lubada kasutada püüdmise või tapmise vahendeid, seadiseid või viise, mis võivad tingida – kas või vähesel määral ja üksnes ajutiselt – kaaspüügi? Missugustest kriteeriumidest – mis on seotud eeskätt selle kaaspüügi piiratud osakaalu või ulatusega, asjaoluga, et lubatud jahipidamisviis ei too põhimõtteliselt kaasa surma, ning kohustusega lasta kogemata püütud isendid ilma tõsiste kahjustusteta vabadusse – võib vajaduse korral lähtuda, et pidada nende õigusnormidega kehtestatud valikulisuse kriteeriumi täidetuks?
2.
Kas [linnu]direktiivi tuleb tõlgendada nii, et eesmärk kaitsta traditsiooniliste lindudele jahipidamise viiside ja vahendite kasutamist puhkeaja veetmisega seonduvatel eesmärkidel võib olukorras, kus kõik muud niisuguse erandi tegemiseks [selle direktiivi artikli 9 lõike 1] punktis c sätestatud tingimused on täidetud, õigustada seda, et puuduvad teised rahuldavad lahendused direktiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses, võimaldades seega teha erandi direktiivi artiklis 8 sätestatud põhimõttelisest keelust kasutada neid jahipidamisviise ja ‑vahendeid?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Teine küsimus
Oma teise küsimusega, mida on sobilik analüüsida esimesena, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et linnupüügiviis on traditsiooniline, on iseenesest piisav tõendamaks, et seda püügiviisi ei saa asendada teise rahuldava lahendusega selle sätte tähenduses.
Kõigepealt olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad riigisisesed õigus- ja haldusnormid selleks, et pädevad asutused kasutaksid linnudirektiivi artiklis 9 sätestatud erandeid alati kooskõlas liidu õigusega, olema koostatud nii, et nendes sätestatud erandite kohaldamine vastab õiguskindluse põhimõttele. Seetõttu peavad riigisisesed selle valdkonna õigusnormid nägema ette erandi kriteeriumid selgelt ja täpselt ning kohustama asutusi, kellele nende kohaldamise kohustus on pandud, neid arvesse võtma. Kuivõrd tegemist on erandkorraga, mida tuleb tõlgendada kitsalt ning mis paneb iga erandi korral nõutavate tingimuste täidetuse osas tõendamiskoormise vastava otsuse tegevale ametiasutusele, on liikmesriigid kohustatud tagama, et kaitsealuseid liike puudutavat mis tahes tegevust lubatakse ainult niisuguste otsuste alusel, millel on täpne ja asjakohane põhjendus, milles on viidatud linnudirektiivi artikli 9 lõigetes 1 ja 2 sätestatud põhjustele, tingimustele ja nõuetele (21. juuni 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Malta,
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
, punkt
).
Tuleb täpsustada, et tõendid, millest nähtub, et linnudirektiivi kaitsekorrast erandi tegemiseks nõutavad tingimused on täidetud, peavad tuginema üldtunnustatud teaduslikele andmetele. Asjakohased parimad teadmised peavad olema asutuste käsutuses hetkel, mil nad loa annavad (23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Soome (isashahkade kevadjaht),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleb märkida, et kui loodusliku linnustiku kaitse valdkonnas kohaldatavates riigisisestes õigusnormides peavad juhul, kui nendega soovitakse kohaldada linnudirektiivi artiklis 9 ette nähtud erandkorda, olema selgelt ja täpselt sätestatud erandi kriteeriumid ning neist peab tulenema pädevale ametisutusele kohustus kontrollida, et puuduvad teised rahuldavad lahendused selle artikli tähenduses, siis selle erandkorra rakendamisel aluseks toodud põhjendustest peab nähtuma, et teiste rahuldavate lahenduste puudumise tingimus on täidetud (vt selle kohta 21. juuni 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Malta,
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
, punktid
ja
).
Neil tingimustel ei saa asuda seisukohale, et riigisisesed õigusnormid, millega rakendatakse linnudirektiivi artiklis 9 ette nähtud erandkorda, vastavad selle direktiivi artikli 9 lõikest 2 tulenevatele põhjendamiskohustusega seonduvatele tingimustele, kui neis on pelgalt märgitud, et puuduvad teised rahuldavad lahendused, ilma et seda oleks põhistatud üksikasjaliku põhjendusega, mis tugineb asjakohastele parimatele teaduslikele teadmistele ning toob esile põhjused, miks pädev ametiasutus leidis, et on täidetud kõik tingimused, mida direktiivi artikkel 9 nõuab erandi tegemiseks, sealhulgas tingimus, et puuduvad teised rahuldavad lahendused.
Järgmiseks on oluline osutada sellele, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et meelelahutuslik metslinnujaht linnudirektiivis kehtestatud tingimustel võib kujutada endast selle direktiivi alusel lubatud „mõistlikku kasutamist“ (23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Soome (isashahkade kevadjaht),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Mõiste „mõistlik kasutamine“ võib hõlmata ka traditsioonilisi püügiviise, sest nagu on märgitud linnudirektiivi artiklis 2, peavad liikmesriigid selles artiklis silmas peetud meetmete võtmisel arvestama puhkeaja veetmisega seotud vajadusi.
Ehkki linnudirektiivi artiklis 2 on liikmesriikidel soovitatud direktiivi rakendada, võttes arvesse ökoloogilisi, teaduslikke ja kultuurilisi nõudeid ning majanduslikke ja puhkeaja veetmisega seotud vajadusi, tuleb siiski möönda, et selle direktiivi peamine eesmärk on lindude kaitse.
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et traditsioonilise tegevuse kaitse ei kujuta endast autonoomset erandit linnudirektiiviga kehtestatud kaitsekorrast (vt selle kohta 8. juuli 1987. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia,
247/85
,
EU:C:1987:339
, punkt
; 28. veebruari 1991. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa,
C‑57/89
,
EU:C:1991:89
, punkt
, ja 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Soome (isashahkade kevadjaht),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punkt
).
Nimelt on jahipidamisviisid tihtipeale traditsioonilised või kohalikku päritolu, mistõttu juhul, kui nende kui eriliste jahipidamisviiside kaitse oleks autonoomne erandi tegemise alus, tingiks see suure hulga selliste tegevuste lubamise, mis on vastuolus linnudirektiivi artikli 9 nõuetega. Selline lähenemisviis oleks vastuolus selle sätte kitsa tõlgendamise nõudega.
Peale selle tuleb märkida, et kui pädev asutus peab kontrollima teiste rahuldavate lahenduste puudumist, peab ta võrdlema eri lahendusi, mis vastavad linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punktis c kehtestatud erandkorra tingimustele, et selgitada välja, milline neist on kõige rahuldavam (vt selle kohta 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Austria (metskurvitsa kevadjaht),
C‑161/19
, ei avaldata,
EU:C:2020:290
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Fédération nationale des Chasseurs (riiklik jahimeeste liit) ja Prantsuse valitsus väidavad sel puhul, et põhikohtuasjas kõne all olevate linnuliikide kasvatamine ei ole rahuldav lahendus, võttes arvesse selle maksumust ning kehtivaid õigusnorme, mis keelavad nende liikidega kauplemise.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 36, tuleb arvesse võtta ELTL artiklit 13, mille kohaselt liidu poliitika kavandamisel ning rakendamisel pööravad liit ja liikmesriigid täit tähelepanu loomade heaolu nõuetele. Sellest tuleneb, et teiste lahenduste rahuldavat laadi tuleb hinnata mõistlike valikute ja parimate kättesaadavate tehnikatega arvestades (vt analoogia alusel 9. märtsi 2010. aasta kohtuotsus ERG jt,
C‑379/08 ja C‑380/08
,
EU:C:2010:127
, punkt
).
Euroopa Kohus on selles osas juba leidnud, et kui see on võimalik, siis võib kaitsealuste liikide vangistuses kasvatamine ja paljundamine olla teine rahuldav lahendus (12. detsembri 1996. aasta kohtuotsus LRBPO ja AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika) ning et õiguspäraselt püütud või peetavate lindude vedamine kujutab endast samuti mõistlikku kasutamist direktiivi 79/409 tähenduses (8. juuli 1987. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia,
247/85
,
EU:C:1987:339
, punkt
). Samuti ei sea asjaolu, et asjaomaste liikide vangistuses kasvatamine ja paljundamine ei ole riigisiseste õigusnormide tõttu veel suuremahuliselt võimalik, iseenesest kahtluse alla selliste teiste lahenduste asjakohasust (vt selle kohta 12. detsembri 1996. aasta kohtuotsus LRBPO ja AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, punkt
).
Sellest tuleneb, et – nagu märkis sisuliselt kohtujurist oma ettepaneku punktides 30 ja 38 – näib olevat muid võimalusi, mille puhul on täidetud linnudirektiivi artikli 9 lõikes 1 ette nähtud nõue.
Pealegi – ehkki lindude püüdmine linnuliimipulkadega kuulub iseenesest jahipidamise alla, on see siiski vaid teiste püügiviiside kasutamist ettevalmistav etapp, kuivõrd sel viisil püütud linde kasutatakse hiljem sama liigi teiste lindude ligimeelitamiseks, keda siis püssist lastakse.
Ent ainuüksi sellest, et teine püügiviis nõuaks kohandamist ja seega traditsiooni teatavatest iseloomulikest tunnustest kõrvalekaldumist, ei piisa asumaks seisukohale, et puuduvad „teised rahuldavad lahendused“ linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 12. detsembri 1996. aasta kohtuotsus LRBPO ja AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, punkt
).
Esitatud kaalutlustega arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et linnudirektiivi artikli 9 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et linnupüügiviis on traditsiooniline, ei ole iseenesest piisav tõendamaks, et seda püügiviisi ei saa asendada teise rahuldava lahendusega selle sätte tähenduses.
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis lubavad erandina selle direktiivi artiklist 8 kasutada linnupüügiviisi, millega kaasneb väikesemahuline ja ajaliselt piiratud kaaspüük.
Tuleb märkida, et sellele küsimusele vastamiseks on vaja tõlgendada linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimust, et teatud lindude püüdmine, pidamine või mõistlik kasutamine peab toimuma valikuliselt.
Kirjalikud seisukohad esitanud pooled viitasid selles küsimuses 27. aprilli 1988. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Prantsusmaa (
252/85
,
EU:C:1988:202
), 9. detsembri 2004. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Hispaania (
C‑79/03
,
EU:C:2004:782
) ja 21. juuni 2018. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
).
Sellega seoses tuleb kõigepealt rõhutada, et ehkki esimeses neist kohtuotsustest leidis Euroopa Kohus, et kehtiv riigisisene õigusraamistik oli „väga täpne“ ning eeskätt, et oli kehtestatud „suur arv piiravaid tingimusi“ püügilubade andmiseks, asus ta siiski vaid seisukohale, et Euroopa Komisjoni esitatud tõendid ei toeta selle institutsiooni väiteid, mille kohaselt rikkusid asjaomase liikmesriigi õigusnormid direktiivi 79/409 nõudeid (vt selle kohta 27. aprilli 1988. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa,
252/85
,
EU:C:1988:202
, punktid
ja
), ilma et ta oleks analüüsinud konkreetselt ja sõnaselgelt püügikorras ettenähtut valikulisuse kriteeriumi seisukohast. Järelikult ei saa seda kohtuotsust mõista nii, et sellega loeti kõnealune kord selle kriteeriumi seisukohast sõnaselgelt õiguspäraseks.
Järgmiseks tuleb teise kohtuotsuse kohta märkida, et kohtuasjas, milles see kohtuotsus tehti, kõne all olnud riigisisesed õigusnormid, mis lubasid üht konkreetset linnuliimi abil peetava jahi liiki, olid põhikohtuasjas kõne all olevatest leebemad, mistõttu selles kohtuotsuses valitud lahendust ei saa üle kanda käesolevale kohtuasjale.
Lõpetuseks tuleb täheldada, et kolmanda kohtuotsuse aluseks olevas kohtuasjas tunnistas asjaomane liikmesriik ise, et tema õigusnormidega lubatud püügiviis ei olnud valikuline.
Olles osutanud eelnevale, tuleb järgmiseks märkida, et linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c sõnastusest nähtub, et liikmesriigid võivad teha erandi selle direktiivi artiklis 8 ette nähtud keelust kasutada direktiivi IV lisa punktis a nimetatud püügiviise eeskätt tingimusel, et need püügiviisid võimaldavad püüda teatavaid linde „valikuliselt“.
Tuleb märkida, et linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punktis c ei ole täpsustatud, kuidas tuleb seda tingimust mõista. Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 53 ja 54, ei anna ka selle sätte eri keeleversioonide analüüs juhtnööre selle kohta, kuidas tuleb mõista mõistet „valikuline“.
Kuivõrd linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkt c ei viita riigisisesele õigusele, siis tuleb asuda seisukohale, et mõiste „valikuline“ on liidu õiguse autonoomne mõiste, mida tuleb tõlgendada kogu liidu territooriumil ühetaoliselt (vt analoogia alusel 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid),
C‑24/19
,
EU:C:2020:503
, punkt
). Lisaks nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu õigusnormi tõlgendamisel tuleb arvesse tuleb võtta mitte ainult normi sõnastust, vaid ka selle konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa õigusnorm on (9. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus BGL BNP Paribas,
C‑548/18
,
EU:C:2019:848
, punkt
).
Kõigepealt tuleb seoses mõistega „valikuline“ märkida, et tavatähenduses hõlmab see kõike seda, mis nõuab valimist, st protsessi, mille tulemusel teatava kogumi hulgast valitakse või korjatakse konkreetsete iseloomulike tunnuste alusel välja teatavad osised, jättes ülejäänud kõrvale.
Järgmiseks tuleb seoses linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c kontekstiga märkida, et selle direktiivi artikli 5 punktis a kehtestatakse, ilma et see piiraks direktiivi artiklite 7 ja 9 kohaldamist, üldine keeld tahtlikult tappa või püüda mis tahes viisil direktiivi artiklis 1 nimetatud linnuliikide isendeid. Linnudirektiivi artikli 8 lõige 1 näeb selles raamistikus ette, et liikmesriigid keelavad „kõik massilist või mittevalikulist püüdmist või tapmist võimaldavad või liigi paigutist kadumist põhjustada võivad vahendid, seadised või viisid ning esmajoones IV lisa punktis a loetletud vahendite, seadiste või viiside kasutamise“; viimati nimetatute hulka kuulub linnuliimi kasutamine.
Nagu täheldas kohtujurist oma ettepaneku punktis 21, tuleneb nendest sätetest, et linnudirektiiv keelab põhimõtteliselt linnuliimipulki kasutava püügiviisi.
Järelikult tuleneb linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punktis c ette nähtud erandi tegemise võimalus selle direktiivi artikli 8 lõikes 1 ette nähtud mittevalikuliste püügiviiside ja eeskätt selle direktiivi IV lisa punktis a loetletud püügiviiside keelust.
Lõpetuseks tuleb linnudirektiiviga taotletavate eesmärkidega seoses rõhutada, et nagu tuleneb selle direktiivi põhjendustest 3 ja 5, tuleb „[l]iikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevate linnuliikide kaitse […] saavutada, pidades silmas [liidu] elutingimuste parandamise ja jätkusuutliku arengu eesmärke“, ning et suure osa nende linnuliikide arvukuse vähenemine „kujutab endast tõsist ohtu looduskeskkonna kaitsele, eelkõige bioloogilise tasakaalu ohustamise tõttu“.
Selle ohu kõrvaldamiseks on linnudirektiivi artikli 1 lõikes 1 täpsustatud, et selle direktiivi, mis „käsitleb kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut“, eesmärk on „nende liikide kaitse, hoidmi[ne] ja kontroll ning […] nende kasutamise eeskirjad[e kehtestamine]“.
Pealegi kuulub see direktiiv nii ELL artiklis 3 kui ka harta artiklis 37 ette nähtud raamistikku; need sätted näevad sisuliselt ette, et liit toetab säästvat arengut ja tagab kõrgetasemelise keskkonnakaitse.
Linnudirektiivi artikli 9 sätetest, mis viitavad selles artiklis ette nähtud erandi suhtes range järelevalve teostamisele ja püügi valikulisusele, nagu ka proportsionaalsuse üldpõhimõttest nähtub, et erand, mida liikmesriik soovib kasutada, peab olema proportsionaalne seda õigustavate põhjustega (23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Soome (isashahkade kevadjaht),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Hinnates püügiviisi valikulisust linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses, ei tule seega arvesse võtta mitte ainult püügiviisi kasutamise korda ja seda, kui palju püütakse linde, kelle püüdmise tahe puudub, vaid ka selle võimalikke tagajärgi püütud liikidele tekitatud kahju seisukohast, võttes arvesse linnudirektiiviga taotletavat kaitse-eesmärki.
Siinkohal tuleb vahet teha sellel, kas püügiviis toob kaasa surma või mitte. Kui esimesel juhul tuleb valikulisuse tingimust hinnata pigem range lähenemisviisi alusel, siis teise puhul võib lugeda selle tingimuse seevastu täidetuks ka kaaspüügi esinemise korral; seda küll tingimusel, et nende linnuliikide isendeid, kelle püüdmise tahe puudub, püütakse vähesel arvul ja piiratud ajaks ning et nad saab suuremat kahju põhjustamata vabadusse lasta.
Ehkki asjaolu, et püügiviisiga, mis ei too põhimõtteliselt kaasa surma, kaasneb kaaspüük, ei võimalda iseenesest tuvastada, et see püügiviis on mittevalikuline, on kaaspüügina püütud lindude arv ja see, kui ulatuslik on mõju nii liikidele, keda soovitakse püüda, kui ka liikidele, kelle püüdmise tahe puudub, heaks näitajaks selle kohta, kui valikuline on püügiviis.
Nii linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c sõnastusest koostoimes direktiivi artikli 8 lõikega 1, selle direktiivi eesmärkidest kui ka selle artikli raamistikust – mis tuleneb ELL artiklist 3, harta artiklist 37, ELTL artikli 191 lõike 2 esimesest lõigust ja ELTL artiklist 13, mis käsitleb loomade heaolu – nähtub, et direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud valikulisuse tingimust tuleb mõista nii, et püügiviisi puhul, mis ei too kaasa surma, kuid toob kaasa kaaspüügi, saab see olla täidetud üksnes siis, kui kaaspüügi ulatus on piiratud, st see puudutab vaid väga väikest arvu ja piiratud ajaks kogemata püütud isendeid, ning kui nad saab suuremat kahju põhjustamata vabadusse lasta.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab käesoleval juhul, et põhikohtuasjas kõne all olev püügiviis ei too „põhimõtteliselt“ kaasa surma ning sellega kaasneb vaid väikesemahuline ja ajaliselt väga piiratud kaaspüük. Lisaks näeb 17. augusti 1989. aasta määruse artikkel 11 ette, et kõik kaaspüügina püütud linnud „puhastatakse ja lastakse otsekohe vabadusse“.
Ent nagu osutasid kaebajad põhikohtuasjas ja komisjon, ning nagu täheldas kohtujurist oma ettepaneku punktides 51 ja 64, on väga tõenäoline – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et püütud lindudele põhjustatakse puhastamisele vaatamata pöördumatut kahju, sest linnuliimipulgad võivad oma iseloomulike omaduste tõttu kahjustada kõigi püütud lindude sulestikku.
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktis 30 viidatud kohtupraktikast tuleneb, et pädevate asutuste käsutuses peavad loa andmise hetkel olema parimad teaduslikud teadmised, mis võimaldavad tõendada, et linnudirektiiviga kehtestatud kaitsekorrast erandi tegemise tingimused on täidetud.
Teiseks tuleb tähelepanu juhtida sellele, et pädevad asutused peavad pärast erandite kehtestamist tegema linnudirektiivi artikli 9 lõike 2 punkti e kohaselt vajalikud kontrollid, et veenduda, et kaaspüük vastab võimalikult suures ulatuses ettearvatud tasemele ning et nii püütud lindudele ei ole suuremat kahju põhjustatud.
Sellest tuleneb, et linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punktis c ette nähtud valikulisuse nõudele ei vasta püügiviis, mis ei too kaasa surma, kuid toob kaasa kaaspüügi, kui kaaspüük võib vaatamata sellele, et see on väikesemahuline ja ajaliselt piiratud, põhjustada suuremat kahju püütud liikidele, mille püüdmise tahe puudub.
Esitatud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis lubavad erandina selle direktiivi artiklist 8 kasutada püügiviisi, mis toob kaasa kaaspüügi, kui kaaspüük võib vaatamata sellele, et see on väikesemahuline ja ajaliselt piiratud, põhjustada suuremat kahju linnuliikidele, mille püüdmise tahe puudub.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 9 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et linnupüügiviis on traditsiooniline, ei ole iseenesest piisav tõendamaks, et seda püügiviisi ei saa asendada teise rahuldava lahendusega selle sätte tähenduses.

2.
Direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis lubavad erandina selle direktiivi artiklist 8 kasutada püügiviisi, mis toob kaasa kaaspüügi, kui kaaspüük võib vaatamata sellele, et see on väikesemahuline ja ajaliselt piiratud, põhjustada suuremat kahju linnuliikidele, mille püüdmise tahe puudub.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.