CELEX: 62015CJ0567
Eelotsusetaotlus
Ehitustööde, asjade ja teenuste riigihankelepingud
Direktiiv 2004/18/EÜ
Artikli 1 lõige 9
Mõiste „hankija“
Äriühing, mille kapital kuulub hankijale
Kontsernisisesed tehingud

Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (
ELT 2004, L 134, lk 114
; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132), muudetud komisjoni 30. novembri 2011. aasta määrusega (EL) nr 1251/2011 (
ELT 2011, L 319, lk 43
), (edaspidi „direktiiv 2004/18“), artikli 1 lõike 9 tõlgendamist.
Taotlus esitati „LitSpecMet“ UAB ja „Vilniaus lokomotyvų remonto depas“ UAB (edaspidi „VLRD“) vahelises kohtuvaidluses seoses raudmetallkangide hankega, mille raames sõlmis viimane LitSpecMetiga lepingu vaid ühe osa kohta tema pakkumusest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2004/18 tunnistati 18. aprillist 2016 kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (
ELT 2014, L 94, lk 65
).
Direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 2 punktis c määratleti „asjade riigihankelepingud“ kui muud kui ehitustööde riigihankelepingud, mille objektiks on toodete ostmine, üürimine, rentimine või liisimine koos väljaostuvõimalusega või ilma.
Direktiivi artikli 1 lõige 9 sätestas:
„Ostja – riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused, avalik-õiguslikud isikud ning ühest või mitmest kõnealusest organist või avalik-õiguslikust isikust koosnevad ühendused.
Avalik-õiguslik isik on mis tahes isik:
a)
mis on asutatud üldistes huvides ega tegele tööstuse ega kaubandusega;
b)
mis on juriidiline isik ja
c)
mida põhiliselt rahastavad riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused või teised avalik-õiguslikud isikud või mille juhtimist need isikud kontrollivad või millel on haldus-, juhtimis- või järelevalveorgan, millesse riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või teised avalik-õiguslikud isikud nimetavad üle poole liikmetest.
[…]“.
Nimetatud direktiivi artikkel 7 „Riigihankelepingute piirmäärad“ nägi ette:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse hankelepingute suhtes, mis ei ole artiklitega 10 ja 11 ning artiklitega 12–18 sätestatud erandite kohaselt direktiivi reguleerimisalast välja jäetud ning mille eeldatav maksumus käibemaksuta on võrdne järgmiste piirmääradega või nendest suurem:
[…]
b)
200000 eurot:
–
muude kui IV lisas loetletud ostjate sõlmitud asjade ja teenuste riigihankelepingute puhul,
[…]“.
Leedu õigus
Direktiivi 2004/18 üle võtnud Leedu Vabariigi riigihankeseaduse (Lietuvos Respublikos viešųjų pirkimų įstatymas; edaspidi „Leedu riigihankeseadus“) artikkel 4 „Hankijad“ nägi ette:
„1.   Hankija on:
1)
riiklik või kohaliku omavalitsuse asutus;
2)
avalik- või eraõiguslik juriidiline isik, kes vastab käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud tingimustele;
3)
käesoleva lõike punktis 1 nimetatud asutuste ja/või käesoleva lõike punktis 2 nimetatud avalik- või eraõiguslike juriidiliste isikute ühendus;
4)
käesoleva seaduse artikli 70 lõike 1 punktides 2–4 nimetatud hankijatest ettevõtjad, kes tegutsevad veevarustus-, energeetika-, transpordi- või postiteenuste sektoris.
2.   Hankija on avalik- või eraõiguslik juriidiline isik (välja arvatud riik või kohalik omavalitsus), kelle kogu tegevus või osa sellest teenib üldisi huve ning kes ei tegele tööstuse ega kaubandusega, kui ta vastab vähemalt ühele järgmistest tingimustest:
1)
rohkem kui 50% tema tegevusest rahastatakse riigi- või kohaliku omavalitsuse eelarvest või muudest riigi või kohaliku omavalitsuse vahenditest või muude käesolevas lõikes nimetatud avalik-õiguslike või eraõiguslike juriidiliste isikute vahenditest;
2)
teda kontrollib (juhib) riik või kohalik omavalitsus või muu käesolevas lõikes nimetatud avalik-õiguslik või eraõiguslik juriidiline isik;
3)
tal on haldus-, juhtimis- või järelevalveorgan, mille liikmetest üle poole nimetab riik või kohalik omavalitsus või teised käesolevas lõikes nimetatud avalik-õiguslikud või eraõiguslikud juriidilised isikud. […]“.
Leedu riigihankeseaduse artikli 10 lõige 5 sätestab:
„Käesoleva seaduse sätted ei ole kohaldatavad, kui hankija sõlmib lepingu juriidiliselt eraldiseisva isikuga, kelle üle ta teostab ainuõiguslikult samasugust kontrolli, nagu tal on oma talituste või organite suhtes (või kelle suhtes ta teostab ainuosanikuna riigi või kohaliku omavalitsuse õigusi ja kohustusi), ja kui kontrollitav üksus on teeninud vähemalt 90% oma eelneva majandusaasta (või kui isik on tegutsenud vähem kui üks majandusaasta, siis alates asutamisest) käibest tegevusaladel, mis on mõeldud hankija vajaduste rahuldamiseks või selleks, et hankija saaks oma ülesandeid täita.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
VLRD on 2003. aastal pärast „Lietuvos geležinkeliai“ AB (edaspidi „Leedu Raudtee“) restruktureerimist asutatud äriühing, kelle põhitegevusala on vedurite, vagunite, elektrivedurite ja liikurmasinate tootmine ja hooldamine.
VLRD on Leedu Raudtee tütarettevõtja ning Leedu Raudteele kuulub seal ainuosalus. Kohtuasja asjaolude asetleidmise ajal oli Leedu Raudtee VLRD peamine klient ning tema tellimused moodustasid peaaegu 90% VLRD käibest.
VLRD avaldas 2013. aastal raudmetallikangide ostmiseks lihtsustatud hanketeate, millele vastas LitSpecMet, kellega hiljem sõlmiti hankeleping vaid ühele osale tema pakkumusest.
LitSpecMet nõudis hankemenetluse tühistamist ja Leedu riigihankeseadust järgides uue hanketeate avaldamist, kuna tema sõnul oli VLRD Leedu riigihankeseaduse tähenduses hankija.
LitSpecMet väidab sisuliselt esiteks, et VLRD on loodud selleks, et rahuldada Leedu Raudtee, see tähendab riigi rahastatud ja avaliku teenindamise kohustust täitva ettevõtja vajadusi; ja teiseks, et VLRD poolt emaettevõtjale teenuste osutamise ja müügi tingimused ei vasta tavapärastele konkurentsitingimustele. LitSpecMeti järeldas sellest, et need asjaolud olid piisavad, asumaks seisukohale, et VLRD tegutses üldistes huvides ega tegelenud tööstuse ega kaubandusega ja et seega on ta hankija, kellele kehtivad riigihankenormid.
Vilniaus apygardos teismas (Vilniuse ringkonnakohus, Leedu) jättis LitSpecMeti nõuded rahuldamata. Lietuvos apeliacinis teismas (Leedu apellatsioonikohus) kinnitas selle kohtuotsuse apellatsiooniastmes.
Esimeses kohtuastmes tehtud otsuse kinnitamiseks märkis Lietuvos apeliacinis teismas (Leedu apellatsioonikohus) eelkõige, et VLRD oli asutatud majandustegevuse ja kasumi saamise eesmärgil, mis väljendub selles, et ta kannab täielikult oma tegevuse riske, ilma et riik tema kahjumit kataks. Apellatsioonikohus leidis veel, et VLRD-d ei saanud pidada vastavaks kodanike üldisest huvist tulenevale vajadusele, kuna oli tõendatud, et VLRD tegutses konkurentsi tingimustes ning et ehkki asjaolude asetleidmise ajal tuli peaaegu kogu tema müügitulu Leedu Raudteega sõlmitud lepingutest, näitasid prognoosid siiski, et 2016. aastal kujutab see müük endast vaid 15% VLRD äritehingutest.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu kõrgeim kohus) tühistas Lietuvos apeliacinis teismase (Leedu apellatsioonikohus) otsuse.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu kõrgeim kohus) lähtus sealjuures eeldusest, et tema menetluses oleva vaidluse lahendus sõltub sellest, kuidas tõlgendada direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigu punktis a toodud väljendit – isik, „mis on asutatud üldistes huvides ega tegele tööstuse ega kaubandusega“, mis on üle võetud Leedu riigihankeseaduse artikliga 4.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu kõrgeim kohus) rõhutab sellega seoses eelkõige, et mõiste „avalik-õiguslik isik“ funktsionaalse käsitluse korral, mida on tunnustanud Euroopa Kohus, võetakse selle kindlakstegemiseks, kas isik oli hankija, arvesse mitut nüanssi nagu see, kas see isik tegutseb konkurentsiolukorras, millistel asjaoludel see isik on asutatud, võimalus asendada see isik mõne teisega või see, kas kõnealune isik kandis oma tegevusega seotud riske.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu kõrgeim kohus) märkis sisuliselt, et nii esimese astme kohus kui ka apellatsioonikohus on jätnud uurimata VLRD tegevuse eripära, eriti mis puutub selle majandussektori konkurentsi intensiivsusse, milles nimetatud äriühing tegutseb. Ta leidis, et need kohtud olid liiga oluliseks pidanud VLRD õiguslikku vormi – äriühing – ja leidnud, et VLRD ei olnud hankija.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Leedu kõrgeim kohus) nentis veel, et VLRD tegi oma emaettevõtja kasuks aastas keskmiselt 15 sisetehingut, mis selliste tehingutena ei kuulunud riigihankenormide kohaldamisalasse. Ta rõhutas sellega seoses, et juhul, kui emaettevõtja tegeleks ise tütarettevõtja poolt teostatud tegevusega, siis oleks need normid tema suhtes vagunite, seadmete ning muude vedurite ja veeremi remondiks vajalike vahendite ostmisel vastavalt Leedu riigihankeseadusele kohaldatavad. Ta märkis, et sellises olukorras tuli analüüsida, kas see, et emaettevõtja kasutas üldist huvi teeniva majandustegevuse jaoks tütarettevõtjat, ei olnud mitte riigihankeid reguleerivatest õigusnormidest kõrvalehiilimine.
Kohtuasi saadeti tagasi Lietuvos apeliacinis teismasele (Leedu apellatsioonikohus), kes tühistas Vilniaus apygardos teismase (Vilniuse ringkonnakohus) otsuse ja saatis kohtuasja viimasele tagasi.
Neil asjaoludel otsustas Vilniaus apygardos teismas (Vilniuse ringkonnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2004/18 artikli 1 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et äriühingut:
–
mille on asutanud hankija, kes tegeleb raudteeveo valdkonnas, nimelt avaliku raudteeinfrastruktuuri haldamise, reisijate- ja kaubaveoga;
–
kes osaleb iseseisvalt majandustegevuses, koostab ettevõtlusstrateegia, teeb äriühingu tegevusega seotud otsuseid (tooteturg, kliendigrupp jne), osaleb konkurentsiturul Euroopa Liidus ja sellest väljaspool, pakkudes veeremitootmise ja -remondi teenuseid ning osaleb selle tegevusega seotud riigihankemenetlustes, soovides saada tellimusi kolmandatelt isikutelt (muudelt kui tema emaettevõtja);
–
kes osutab oma asutajale sisetehingute alusel veeremiremonditeenuseid, mille väärtus moodustab 90% selle äriühingu tegevusest, ja
–
kelle teenused, mida ta oma asutajale osutab, peavad tagama tema asutaja reisijate- ja kaubaveotegevust;
ei saa lugeda hankijaks?
2.
Kui Euroopa Kohus leiab, et eespool kirjeldatud asjaoludel tuleb seda äriühingut pidada „hankijaks“, kas direktiivi 2004/18 artikli 1 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et äriühing kaotab hankija staatuse, kui tema sisetehingute alusel äriühingu asutajast hankijale osutatavate veeremiremonditeenuste väärtus väheneb ja moodustab selle äriühingu tegevuse kogukäibest vähem kui 90% või mitte enam selle põhiosa?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Nende küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et äriühingut, kelle puhul ühelt poolt kuulub kogu kapital hankijale, kelle tegevus teenib üldisi huve, ja kes teiselt poolt teeb nii tehinguid selle hankijaga kui ka konkurentsituru tehinguid, võib pidada „avalik-õiguslikuks isikuks“ selle sätte tähenduses ning milline tähtsus oleks sellisel juhul asjaolul, kui sisetehingute väärtus langeks tulevikus alla 90% või ei moodustaks selle äriühingu kogukäibest enam põhiosa.
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei too antud juhul ühtegi täpsustust põhikohtuasjas käsitletava hanke maksumuse kohta, mistõttu ei ole võimalik täpselt kindlaks teha, kas selle hanke maksumus ületab direktiivi 2004/18 artikli 7 punktis b sätestatud piirmäära või mitte, ning sellest lähtudes ka seda, kas nimetatud direktiivi kohaldamise põhitingimused on põhikohtuasjas täidetud.
Eelotsusemenetluses liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahel valitseva koostöö tõttu ei too see, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole sellega seoses eelnevalt mingeid asjaolusid tuvastanud, kaasa eelotsusetaotluse vastuvõetamatust, kui kõnealusest puudusest hoolimata leiab Euroopa Kohus toimikust nähtuvate asjaolude alusel, et tal on võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus. Nii on see eelkõige juhul, kui eelotsusetaotlus sisaldab piisavalt asjakohaseid andmeid, hindamaks, et teisese õiguse akti kohaldamise tingimused on täidetud. Samas on Euroopa Kohtu vastus seotud tingimusega, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et need tingimused on täidetud (vt analoogia alusel kohtuotsus, 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino jt,
C‑113/13
,
EU:C:2014:2440
, punkt
).
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas käesoleval juhul on direktiivi 2004/18 artikli 7 punktis b ette nähtud 200000 eurose piirmäära tingimus täidetud.
On selge, et Leedu Raudtee tegevus, mis hõlmab ka avaliku reisijateveoteenuse osutamist, on käsitatav üldistes huvides tegevusena ning et seda äriühingut tuleb pidada „avalik-õiguslikuks isikuks“ ja järelikult „hankijaks“.
Nii on esimese küsimuse eesmärk selgitada, kas ka VLRDd tuleb pidada „avalik-õiguslikuks isikuks“.
Direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigus punktide a–c kohaselt on „avalik-õiguslik isik“ üksus, mis esiteks on asutatud üldistes huvides ega tegele tööstuse või kaubandusega, teiseks on juriidiline isik ja kolmandaks on üksus, mida põhiliselt finantseerib riik, piirkondlikud või kohalikud asutused või muud avalik-õiguslikud isikud või mille juhtimist need isikud kontrollivad või millel on haldus-, juhtimis- või järelevalveorgan, millesse riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või teised avalik-õiguslikud isikud nimetavad üle poole liikmetest.
Nagu Euroopa Kohus on järjepidevalt leidnud, peavad selles artiklis loetletud tingimused olema täidetud kumulatiivselt, nii et neist vaid ühe puudumisel ei saa üksust pidada „avalik-õiguslikuks isikuks“ ning järelikult hankijaks direktiivi 2004/18 tähenduses (vt selle kohta kohtuotsused, 22.5.2003, Korhonen jt,
C‑18/01
,
EU:C:2003:300
, punkt
, ning 10.4.2008, Ing. Aigner,
C‑393/06
,
EU:C:2008:213
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mõiste „hankija“, sealhulgas „avalik-õiguslik isik“, peab – arvestades riigihankedirektiivide eesmärke, milleks on vältida iga riigihanke puhul ohtu, et hankija eelistab kodumaiseid pakkujaid või taotlejaid nagu ka võimalust, et riigi, kohalike omavalitsuste või teiste avalik-õiguslike isikute rahastatav või nende kontrolli all olev üksus juhinduks muudest kaalutlustest kui majanduslikud – saama funktsionaalse ja laia tõlgenduse (vt selle kohta kohtuotsus, 15.5.2003, komisjon vs. Hispaania,
C‑214/00
,
EU:C:2003:276
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb märkida, et VLRD näib vastavat direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigu punktides b ja c sätestatud tingimustele. On nimelt selge, et tal on juriidilise isiku staatus. Lisaks nentis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et VLRD on Leedu Raudtee tütarettevõtja, tema kapital kuulub 100% ulatuses viimasele ja viimane teostab tema üle kontrolli.
Ainus küsimus, mida tuleb analüüsida, on see, kas VLRD kujutab endast direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigu punkti a tähenduses üksust, „mis on asutatud üldistes huvides ega tegele tööstuse või kaubandusega“.
Direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigu punkti a sõnastusest tuleneb, et selles kehtestatud nõudele peab vastama üksus, kelle määratlust analüüsitakse, mitte aga mõni teine üksus, isegi kui viimane on esimese emaettevõtja, kellele esimene tarnib kaupu või osutab teenuseid. Seega ei piisa selleks, et ettevõtjat ennast pidada hankijaks, sellest, kui see ettevõtja on hankija asutatud või kui tema tegevust rahastatakse vahenditega, mis saadakse hankija tegevusest (kohtuotsus, 15.1.1998, Mannesmann Anlagenbau Austria jt,
C‑44/96
,
EU:C:1998:4
, punkt
).
Veel tuleb arvesse võtta, et väljend „asutatud üldistes huvides“ näitab liidu seadusandja soovi panna imperatiivsete riigihankenormide kohaldamisalasse vaid sellised üksused, kes on konkreetselt asutatud üldistes huvides, tegelevad tööstuse või kaubandusega ja kelle tegevus vastab sellistele vajadustele.
Seega tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas VLRD asutati konkreetselt eesmärgiga teenida üldisest huvist tulenevaid vajadusi ja kas see tegevus vastab tegelikult nendele vajadustele, ning alles siis vajaduse korral uurida, kas need vajadused on tööstuslikku või kaubanduslikku laadi (vt selle kohta kohtuotsus, 22.5.2003, Korhonen jt,
C‑18/01
,
EU:C:2003:300
, punkt
).
Käesoleval juhul selgub esimese küsimuse sõnastusest, et VLRD tarnib kaupu või osutab teenuseid, mis aitavad „taga[da] tema [emaettevõtja] reisijate- ja kaubaveotegevust“.
Eelotsusetaotlusest selgub, et VLRD asutati pärast Leedu Raudtee restruktureerimist ning et „nii [VLRD] asutamine kui ka tema tegevus on alati teeninud tema asutaja vajadusi ehk üldisest huvist tulenevaid vajadusi“. Sellega seoses tuleb märkida, et põhikohtuasjas selgub, et VLRD tegevus – eelkõige vedurite ja vagunite tootmine ning Leedu Raudteele oma toodete ja teenuste pakkumine – on vajalik selleks, et Leedu Raudtee saaks tegeleda üldist huvi teeniva tegevusega.
Seega ilmneb, et VLRD on asutatud konkreetse eesmärgiga rahuldada emaettevõtja vajadusi ning et seega need vajadused, mida VLRD peab rahuldama, kujutavad endast ühte tingimust, mis emaettevõtjal tuleb üldist huvi teeniva tegevusega tegelemiseks täita.
Siinkohal on oluline märkida, et mõju ei avalda see, et peale üldist huvi teeniva tegevuse tegeleb kõnealune ettevõtja konkurentsiturul kasumi saamise eesmärgil ka muu tegevusega (vt selle kohta kohtuotsus, 15.1.1998Mannesmann Anlagenbau Austria jt,
C‑44/96
,
EU:C:1998:4
, punkt
, ja 10.4.2008, Ing. Aigner,
C‑393/06
,
EU:C:2008:213
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisiis asjaolu, et VLRD tegeleb mitte ainult sellise tegevusega, mille eesmärk on teenida üldisi huve Leedu Raudteega tehtavate sisetehingute kaudu, et viimane saaks tegeleda oma veotegevusega, vaid et VLRD tegeleb ka muu tegevusega tulu saamise eesmärgil, ei oma antud juhul tähtsust.
Hindamaks, kas üksus jääb mõiste „avalik-õiguslik isik“ alla direktiivi 2004/18 artikli 1 lõike 9 teise lõigu punkti a tähenduses, on veel oluline, et ta teeniks üldisi huve, millel on muu kui tööstuslik või kaubanduslik eesmärk.
Sellega seoses tuleb märkida, et tööstusliku või kaubandusliku laadi hindamiseks tuleb arvesse võtta kõik õiguslikud ja faktilised asjassepuutuvad tegurid nagu need, mille alusel asjaomane üksus loodi, ja tingimused, millistel see üksus üldisi huve teeniva tegevusega tegeleb, ning sealhulgas see, kas turul puudub konkurents, kas puudub kasumit taotlev eesmärk, kas kantakse tegevusega seotud riske ning kas kõnealust tegevust rahastatakse riiklikest vahenditest.
Nagu Euroopa Kohus on leidnud, on sel juhul, kui üldisi huve teeniva tegevuse puhul tegutseb asjaomane üksus tavapärastes turutingimustes, püüab teenida kasumit ja kannab selle tegevusega seotud kahju, vähetõenäoline, et neid vajadusi, mille rahuldamine on selle isiku tegevuse eesmärk, võib oma olemuselt pidada muuks kui tööstuslikuks või kaubanduslikuks (kohtuotsus, 16.10.2003, komisjon vs. Hispaania,
C‑283/00
,
EU:C:2003:544
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Samas ei võimalda pelgalt väljakujunenud konkurentsi olemasolu järeldada, et tegemist ei ole üldistest huvidest lähtuva vajadusega, mis ei ole olemuslikult seotud tööstuse või kaubandusega.
Neil tingimustel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõiki kohtuasjas tähtsust omavaid õiguslike ja faktilisi asjaolusid arvesse võttes kontrollida, kas põhikohtuasjas käsitletava hankelepingu sõlmimise ajal toimus VLRD tegevus, mis teenib üldisi huve, konkurentsiolukorras, ning eelkõige, kas kohtuasja asjaolusid arvesse võttes võis VLRD lähtuda muudest kaalutlustest kui majanduslikud.
Siinkohal ei oma siiski tähtsust eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatud asjaolu, et Leedu Raudteega tehtavate tehingute osatähtsus VLRD kogukäibes võib tulevikus väheneda, kuna sellel kohtul tuleb uurida, milline oli selle äriühingu olukord kõnealuse hankelepingu sõlmimise hetkel.
Järelikult tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2004/18/EÜ artikli 1 lõike 9 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et äriühingut, kelle puhul ühelt poolt kuulub kogu kapital hankijale, kelle tegevus teenib üldisi huve, ja kes teiselt poolt teeb selle hankijaga nii tehinguid kui ka konkurentsituru tehinguid, tuleb pidada „avalik-õiguslikuks isikuks“ selle sätte tähenduses, kui selle äriühingu tegevus on nimetatud hankija tegevuse jaoks vajalik ning kui nimetatud äriühing lähtub üldiste huvide teenimisel muudest kaalutlustest kui majanduslikud, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Selles osas ei oma tähtsust asjaolu, kui sisetehingute väärtus langeb tulevikus alla 90% või ei moodusta selle äriühingu kogukäibest enam põhiosa.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (muudetud komisjoni 30. novembri 2011. aasta määrusega (EL) nr 1251/2011) artikli 1 lõike 9 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et äriühingut, kelle puhul ühelt poolt kuulub kogu kapital hankijale, kelle tegevus teenib üldisi huve, ja kes teiselt poolt teeb selle hankijaga nii tehinguid kui ka konkurentsituru tehinguid, tuleb pidada „avalik-õiguslikuks isikuks“ selle sätte tähenduses, kui selle äriühingu tegevus on nimetatud hankija tegevuse jaoks vajalik ning kui nimetatud äriühing lähtub üldiste huvide teenimisel muudest kaalutlustest kui majanduslikud, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Selles osas ei oma tähtsust asjaolu, kui sisetehingute väärtus langeb tulevikus alla 90% või ei moodusta selle äriühingu kogukäibest enam põhiosa.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: leedu.