CELEX: 62019CJ0319
Řízení o předběžné otázce
Justiční spolupráce v trestních věcech
Směrnice 2014/42/EU
Působnost
Vnitrostátní právní předpis upravující konfiskaci nezákonně nabytého majetku, aniž došlo k odsouzení v trestním řízení

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii (
Úř. věst. 2014, L 127, s. 39
, a oprava
Úř. věst. 2014, L 138, s. 114
) a článků 17 a 48 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Komisia za protivodejstvie na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imuštestvo (komise pro boj s korupcí a konfiskaci nezákonně nabytého majetku, Bulharsko) (dále jen „komise pro konfiskaci majetku“) na jedné straně a ZV, AX a „Medicinski centar po dermatologia i estetična medicina PRIMA DERM“ ООD na straně druhé ohledně návrhu na konfiskaci majetku, který údajně nezákonně nabyla ZV a její rodinní příslušníci.
Právní rámec
Unijní právo
V bodech 9, 15 a 22 odůvodnění směrnice 2014/42 je uvedeno:
„(9)
Cílem této směrnice je změnit a rozšířit ustanovení [rámcového rozhodnutí Rady 2001/500/SVV ze dne 26. června 2001 o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní (
Úř. věst. 2001, L 182, s. 1
; Zvl. vyd. 19/04, s. 158) a rámcového rozhodnutí Rady 2005/212/SVV ze dne 24. února 2005 o konfiskaci výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti (
Úř. věst. 2005, L 68, s. 49
)]. Ve vztahu k členským státům, které jsou vázány touto směrnicí, by tato rámcová rozhodnutí měla být částečně nahrazena.
[…]
(15)
S výhradou pravomocného odsouzení za trestný čin, by mělo být možné konfiskovat nástroje a výnosy z trestné činnosti, nebo majetek, jehož hodnota odpovídá takovým nástrojům nebo výnosům. Toto pravomocné odsouzení může být rovněž výsledkem řízení v nepřítomnosti. […]
[…]
(22)
Tato směrnice stanoví minimální pravidla. Nebrání členským státům, aby ve vnitrostátním právu stanovily širší pravomoci, včetně například, pokud jde o jejich pravidla pro dokazování.“
V článku 1 odst. 1 této směrnice je uvedeno:
„Tato směrnice stanoví minimální pravidla pro zajištění majetku za účelem případné pozdější konfiskace a pro konfiskaci majetku v trestních věcech.“
Článek 3 uvedené směrnice zní takto:
„Tato směrnice se vztahuje na trestné činy uvedené v:
a)
Úmluvě o boji proti korupci úředníků Evropských společenství nebo členských států Evropské unie, vypracované na základě článku K.3 odst. 2 písm. c) Smlouvy o Evropské unii [
Úř. věst. 1997, C 195, s. 1
; Zvl. vyd. 19/01, s. 53] […]
[…]“
Článek 4 téže směrnice, nadepsaný „Konfiskace“, v odstavci 1 stanoví:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření, která umožní úplnou nebo částečnou konfiskaci nástrojů a výnosů nebo majetku v hodnotě odpovídající těmto nástrojům nebo výnosům v návaznosti na pravomocné odsouzení za trestný čin, které může být i výsledkem řízení v nepřítomnosti.“
Bulharské právo
Zakon za otnemane v polza na daržavata na nezakono pridobito imuštestvo (zákon o konfiskaci nezákonně nabytého majetku ve prospěch státu) (DV č. 38 ze dne 18. května 2012, dále jen „zákon o konfiskaci majetku z roku 2012“), který nabyl účinnosti dne 19. listopadu 2012, byl zrušen Zakonem za protivodejstvie na korupciata i za otnemane na nezakono pridobitoto imušestvo (zákon o boji s korupcí a konfiskaci nezákonně nabytého majetku) (DV č. 7 ze dne 19. ledna 2018), ale – jak uvedl předkládající soud v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – v projednávané věci se
ratione temporis i
nadále použije.
Článek 1 zákona o konfiskaci majetku z roku 2012 stanovil:
„1)   Tento zákon upravuje podmínky a způsoby konfiskace nezákonně nabytého majetku státem.
2)   Majetkem uvedeným v odstavci 1 se rozumí majetek, jehož legitimní zdroj nelze zjistit.“
Článek 2 tohoto zákona stanovil:
„Řízení podle tohoto zákona probíhá nezávisle na trestním řízení vedeném proti prověřované osobě nebo osobám, které jsou s ní propojeny.“
Článek 22 odst. 1 uvedeného zákona stanovil:
„Šetření podle čl. 21 odst. 2 se zahajuje rozhodnutím ředitele příslušného oblastního ředitelství, pokud je dotčená osoba obviněna ze spáchání trestného činu uvedeného v následujících ustanoveních:
[…]
8. články 201 až 203;
[…]
20. články 282, 283 a 283а;
[…]
Nakazatelen kodeks [trestního zákoníku].“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Dne 5. května 2015 Vojenno okražna prokuratura – Sofia (vojenské státní zastupitelství regionu Sofie, Bulharsko) oznámilo komisi pro konfiskaci majetku, že proti ZV bylo zahájeno trestní stíhání pro trestný čin uvedený v čl. 282 odst. 2 první větě trestního zákoníku, ve spojení s čl. 282 odst. 1 tohoto zákoníku.
ZV je stíhána konkrétně proto, že v období od 29. listopadu 2004 do 10. září 2014 coby úřední osoba, a sice vedoucí katedry dermatologie, venerologie a alergologie na Vojennomedicinska akademia (Vojenská lékařská akademie) v Sofii (Bulharsko) prováděla úkony nad rámec pravomocí, které jí byly v dané funkci svěřeny, a to ve snaze získat pro sebe nebo pro společnost DERMA PRIM-MK OOD, v níž vlastnila většinový podíl, majetkovou výhodu.
V současné době je proti ZV vedeno trestní řízení u Sofijski vojenen sad (vojenský soud v Sofii, Bulharsko).
Komise pro konfiskaci majetku zahájila proti ZV na základě oznámení vojenského státního zastupitelství regionu Sofie šetření v souladu s článkem 22 zákona o konfiskaci majetku z roku 2012.
Tato komise na základě provedeného šetření konstatovala, že majetek ZV a jejího manžela na jedné straně a jejich příjmy na straně druhé jsou ve značném nepoměru. Dne 18. ledna 2017 proto podala u předkládajícího soudu návrh znějící na to, aby majetek, který ZV a fyzické nebo právnické osoby, u nichž se mělo za to, že jsou se ZV propojeny, nebo že je ZV ovládá, byl zkonfiskován ve prospěch státu.
Předkládající soud vydal na žádost uvedené komise opatření k zajištění majetku, jehož konfiskace byla navrhována.
Odpůrci v původním řízení namítají, že je tento návrh nepřípustný, a tvrdí, že zákon o konfiskaci majetku z roku 2012 není v souladu se směrnicí 2014/42. Uvádějí, že se tato směrnice použije i na netrestní věci a že nebyla do bulharského práva správně provedena, a to zejména proto, že uvedený zákon neupravuje procesní záruky odpůrců a třetích osob, na které se vztahují pravidla ukládání zajišťovacích opatření nebo pravidla konfiskace nezákonně nabytého majetku.
Předkládající soud nejprve uvádí, že zákon o konfiskaci majetku z roku 2012 v článku 2 výslovně stanovil, že průběh řízení o konfiskaci zahájeného před občanskoprávním soudem nezávisí na trestním řízení vedeném proti prověřované osobě, osobám, které jsou s ní propojeny, nebo osobám, která tato osoba ovládá. Podle vnitrostátní judikatury totiž pro zahájení šetření vůči určité osobě postačuje pouze to, že byla obviněna. Řízení zahájené podle tohoto zákona je tedy vedeno nezávisle na tom, zda byla prověřovaná osoba pravomocně odsouzena.
Předkládající soud dále zdůrazňuje, že zákonem o konfiskaci majetku z roku 2012 došlo k přenesení důkazního břemene. Postačuje totiž, aby komise pro konfiskaci majetku tvrdila, že má důvodné podezření, že majetek byl nabyt nezákonně. Vnitrostátní zákonodárce tak vytvořil domněnku, že nabytí majetku, jehož původ není zjištěn nebo prokázán, je nezákonné a zavedl pojem „majetkový nepoměr“ jako jediný a rozhodující důkaz o existenci nezákonně nabytého majetku. Konfiskaci tedy nepodléhá pouze majetek pocházející z určité trestné činnosti nebo ze závažného přestupku, nýbrž veškerý majetek, jehož původ není zjištěn nebo prokázán.
Předkládající soud má konečně za to, že ačkoliv se musí návrh na konfiskaci majetku posuzovat dle občanského práva procesního, opatření spočívající v konfiskaci nezákonně nabytého majetku je svou povahou trestněprávním opatřením, které spadá do působnosti směrnice 2014/42.
Vzhledem k tomu, že zákon o konfiskaci majetku z roku 2012 nestanoví minimální záruky požadované směrnicí 2014/42, této směrnici odporuje. Kromě toho má předkládající soud za to, že nepřiměřené důkazní břemeno, které nese dotyčná osoba, odporuje článku 48 Listiny.
Vzhledem k tomu, že Sofijski gradski sad (městský soud v Sofii, Bulharsko) má určité pochybnosti o výkladu ustanovení směrnice 2014/42, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je konfiskace nezákonně nabytého majetku trestněprávním opatřením ve smyslu [směrnice 2014/42] nebo opatřením občanskoprávním, pokud:
a)
cílem konfiskace majetku proklamovaným ve vnitrostátním zákonu je obecná prevence před nezákonným nabýváním majetku a nakládáním s ním, přičemž podmínkou konfiskace není spáchání trestného činu nebo jiného protiprávního jednání a přímá či nepřímá souvislost mezi porušením práva a nabytým majetkem;
b)
je konfiskací ohrožen nejen individuálně určený majetek, ale také i) veškerý majetek prověřované osoby, ii) majetková práva třetích (fyzických a právnických) osob, která prověřovaná osoba nabyla za úplatu nebo bezúplatně, a iii) vlastnická práva smluvních partnerů prověřované osoby a třetích osob;
c)
jedinou podmínkou konfiskace je zavedení nevyvratitelné domněnky nezákonné povahy celého majetku, u něhož nebyl zjištěn zákonný původ (aniž jsou definovány pojmy „zákonný a nezákonný původ“);
d)
v případě, že prověřovaná osoba neprokáže původ nabytého majetku, je zákonná povaha nabytého majetku pro všechny dotčené osoby (prověřovaná osoba, třetí osoby a její smluvní partneři v minulosti) nově definována s desetiletou zpětnou účinností s tím, že v okamžiku nabytí konkrétního majetkového práva zákonná povinnost předložení takového důkazu neexistovala?
2)
Musí být minimální standardy obsažené v článku 8 [směrnice 2014/42] týkající se práv zaručených vlastníkům a třetím osobám, vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní právní úprava a vnitrostátní judikatura stanovily konfiskaci, aniž jsou naplněny podmínky uvedené za tímto účelem v článcích 4, 5 a 6 směrnice [2014/42], pokud bylo trestní řízení proti dotčené osobě zastaveno z důvodu, že nedošlo ke spáchání trestného činu (přičemž tento závěr učinil soud), nebo byla dotčená osoba z důvodu, že nedošlo ke spáchání trestného činu, zproštěna obvinění?
3)
Musí být zejména článek 8 [směrnice 2014/42] vykládán v tom smyslu, že záruky práv odsouzené osoby, jejíž majetek podléhá konfiskaci, které jsou stanoveny v této směrnici, musí být uplatněny i v takovém řízení, jako je řízení v projednávané věci, které probíhá souběžně s trestním řízením a nezávisle na něm?
4)
Musí být presumpce neviny zakotvená v čl. 48 odst. 1 [Listiny], požadavek na dodržování práva na obhajobu stanovený v čl. 48 odst. 2 [Listiny] a zásada efektivity vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která:
a)
zavádí domněnku, že majetek, jehož původ nebyl zjištěn nebo prokázán, pochází z trestné činnosti (čl. 1 odst. 2 [zákona o konfiskaci majetku z roku 2012]);
b)
zavádí domněnku důvodného podezření, že majetek byl nabyt nezákonně (čl. 21 odst. 2 [zákona o konfiskaci majetku z roku 2012]);
c)
přenáší důkazní břemeno ohledně původu majetku a prostředků pro jeho nabytí nejen na prověřovanou osobu, nýbrž také na třetí osoby, které nemusí prokazovat původ svého majetku, nýbrž původ majetku svého právního předchůdce, a to i v případě bezúplatného nabytí;
d)
zavádí koncept „majetkového nepoměru“ jako jediného a rozhodujícího důkazu o existenci nezákonně nabytého majetku;
e)
přenáší důkazní břemeno na všechny dotčené osoby, a nejen na odsouzenou osobu, a to i před jejím odsouzením, resp. nezávisle na jejím odsouzení;
f)
umožňuje použití metody právního a hospodářského posouzení a analýzy, na níž se zakládá domněnka nezákonné povahy příslušného majetku a podle níž se určuje jeho hodnota, přičemž tato domněnka je pro soud, který má v dané věci rozhodnout, závazná s tím, že nemůže obsah ani použití této metody podrobit úplnému soudnímu přezkumu?
5)
Musí být čl. 5 odst. 1 [směrnice 2014/42] vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní zákon nahradil důvodné podezření (na základě okolností dané věci přezkoumaných soudem), že majetek byl nabyt na základě trestné činnosti, domněnkou nezákonnosti původu přírůstku majetku, která se opírá pouze o zjištění, že přírůstek přesahuje hodnotu stanovenou vnitrostátním zákonem (například 75 000 eur za deset let)?
6)
Musí být právo na vlastnictví zakotvené v článku 17 [Listiny] jako obecná zásada unijního práva vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která:
a)
zavádí nevyvratitelnou domněnku o obsahu a rozsahu nezákonně nabytého majetku (čl. 63 odst. 2 [zákona o konfiskaci majetku z roku 2012]);
b)
zavádí nevyvratitelnou domněnku neplatnosti právních jednání spočívajících v nabytí majetku a nakládání s ním (článek 65 [zákona o konfiskaci majetku z roku 2012]) nebo
c)
omezuje práva třetích osob, která mají k majetku podléhajícímu konfiskaci samostatná práva nebo taková práva uplatňují, a to prostřednictvím oznámení dané věci těmto třetím osobám podle čl. 76 odst. 1 [zákona o konfiskaci majetku z roku 2012]?
7)
Mají čl. 6 odst. 2 a čl. 8 odst. 1 až 10 [směrnice 2014/42] přímý účinek v rozsahu, v jakém upravují záruky a ochranná ustanovení pro osoby dotčené konfiskací nebo třetí osoby jednající v dobré víře?“
K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
Komise pro konfiskaci majetku tvrdí, že odpověď na předběžné otázky je pro řešení sporu v původním řízení irelevantní, jelikož směrnice 2014/42 se na tento spor nepoužije, a žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je proto nepřípustná. Uvedená komise je zejména toho názoru, že návrh na konfiskaci majetku vychází z trestného činu uvedeného v čl. 282 odst. 2 trestního zákoníku. Tento trestný čin přitom není uveden mezi trestnými činy zmíněnými v článku 3 směrnice 2014/42, který určuje věcnou působnost této směrnice.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může odmítnout vydat rozhodnutí o žádosti podané vnitrostátním soudem pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudky ze dne 24. června 2008, Commune de Mesquer,
C‑188/07
,
EU:C:2008:359
, bod
, a ze dne 19. března 2020, Agro In 2001,
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud přitom jako v projednávané věci není zjevné, že výklad ustanovení unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, námitka vycházející z nepoužitelnosti tohoto ustanovení na věc v původním řízení se netýká přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, ale týká se podstaty položených otázek (rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001,
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
a citovaná judikatura).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je tudíž přípustná.
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být směrnice 2014/42 vykládána v tom smyslu, že se vztahuje na právní úpravu členského státu, která stanoví, že konfiskaci nezákonně nabytého majetku nařizuje vnitrostátní soud v rámci řízení nebo v návaznosti na řízení, které se netýká konstatování, že byl spáchán jeden nebo více trestných činů.
Je třeba předeslat, že ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že na rozdíl od jednání dotčených ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001 (
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
), spadají trestné činy, za které je stíhána ZV, pod pojem „trestný čin“ ve smyslu úmluvy zmíněné v čl. 3 písm. a) směrnice 2014/42.
Okolnost, že někteří zúčastnění před Soudním dvorem tvrdí, že uvedené trestné činy do působnosti zmíněné úmluvy ve skutečnosti nespadají a že skutkové okolnosti věci v původním řízení nastaly před vstupem směrnice 2014/42 v platnost nebo před uplynutím lhůty stanovené pro její provedení, nemůže tento předpoklad zpochybnit.
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr nemůže podle judikatury uvedené v bodě 24 tohoto rozsudku ověřovat správnost právního a skutkového rámce vymezeného předkládajícím soudem, musí totiž vycházet z předpokladu, že se tato směrnice na věc v původním řízení použít může.
Je však ještě třeba ověřit, zda směrnice 2014/42 upravuje konfiskaci nástrojů a výnosů pocházejících z protiprávní činnosti, kterou nařizuje soud členského státu v rámci řízení nebo v návaznosti na řízení, které se netýká konstatování, že byl spáchán jeden nebo více trestných činů.
Za tímto účelem je třeba připomenout, že směrnice 2014/42 je založena na ustanoveních třetí části hlavy V kapitoly 4 Smlouvy o FEU, nadepsané „Justiční spolupráce v trestních věcech“, a konkrétně na čl. 82 odst. 2 a čl. 83 odst. 1 SFEU.
Tato ustanovení umožňují Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie, aby stanovily zaprvé minimální pravidla v rozsahu nezbytném pro usnadnění vzájemného uznávání rozsudků a soudních rozhodnutí a policejní a justiční spolupráce v trestních věcech s přeshraničním rozměrem a zadruhé minimální pravidla týkající se vymezení trestných činů a sankcí v oblastech mimořádně závažné trestné činnosti s přeshraničním rozměrem z důvodu povahy nebo dopadu těchto trestných činů nebo kvůli potřebě potírat ji na společném základě.
V tomto ohledu je třeba uvést, že pokud by mělo být možné konfiskovat nástroje a výnosy z trestné činnosti, nebo majetek, jehož hodnota odpovídá takovým nástrojům nebo výnosům, z bodu 15 odůvodnění této směrnice vyplývá, že by tomu tak mělo být pouze s výhradou pravomocného odsouzení za trestný čin, přičemž toto pravomocné odsouzení může být rovněž výsledkem řízení v nepřítomnosti.
Článek 4 odst. 1 směrnice 2014/42 v této souvislosti vyžaduje, aby členské státy přijaly nezbytná opatření, která umožní úplnou nebo částečnou konfiskaci nástrojů a výnosů nebo majetku v hodnotě odpovídající těmto nástrojům nebo výnosům v návaznosti na pravomocné odsouzení za trestný čin, které může být i výsledkem řízení v nepřítomnosti.
S ohledem na cíle a znění ustanovení směrnice 2014/42, jakož i na kontext, v němž byla tato směrnice přijata, je tedy třeba mít za to, že tato směrnice je stejně jako rámcové rozhodnutí 2005/212, jehož ustanovení má podle bodu 9 svého odůvodnění rozšířit, aktem, jehož cílem je uložit členským státům povinnost zavést minimální společná pravidla pro konfiskaci nástrojů a výnosů v souvislosti s trestnými činy, a to zejména za účelem usnadnění vzájemného uznávání soudních příkazů ke konfiskaci přijatých v rámci trestních řízení (obdobně viz, pokud jde o rámcové rozhodnutí 2005/212, rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001,
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
).
Směrnice 2014/42 tedy neupravuje konfiskaci nástrojů a výnosů pocházejících z protiprávní činnosti, kterou nařídí soud členského státu v rámci řízení nebo v návaznosti na řízení, které se netýká konstatování, že byl spáchán jeden nebo více trestných činů (obdobně viz rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001,
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
). Taková konfiskace totiž nepodléhá minimálním pravidlům, která tato směrnice stanoví v souladu se svým čl. 1 odst. 1, a její právní úprava tedy spadá do pravomoci členských států stanovit ve vnitrostátním právu širší pravomoci, která je zmíněna v bodě 22 odůvodnění uvedené směrnice.
V projednávaném případě se jeví, že řízení o konfiskaci probíhající před předkládajícím soudem má občanskoprávní povahu a že ve vnitrostátním právu koexistuje s režimem konfiskace podle trestního práva. Je zajisté pravda, že podle čl. 22 odst. 1 zákona o konfiskaci majetku z roku 2012 komise pro konfiskaci majetku takové řízení zahájí, je-li informována o tom, že je dotčená osoba obviněna ze spáchání určitých trestných činů. Z písemností založených ve spise, který má Soudní dvůr k dispozici, však vyplývá, že podle ustanovení tohoto zákona platí, že jakmile se zahájí toto řízení, které se zaměřuje výlučně na majetek, v souvislosti s nímž je tvrzeno, že byl nabyt nezákonně, je vedeno nezávisle na případném trestním řízení vedeném proti údajnému pachateli dotčených trestných činů, jakož i na výsledku takového řízení, zvláště na případném odsouzení uvedeného pachatele (rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001,
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
).
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že rozhodnutí, které má předkládající soud přijmout ve věci v původním řízení, nespadá do rámce řízení nebo nenavazuje na řízení, které se týká jednoho nebo více trestných činů. Konfiskace, kterou může nařídit na základě posouzení návrhu, jenž mu byl předložen, kromě toho nezávisí na odsouzení dotyčné osoby v trestním řízení. Takové řízení tedy do působnosti směrnice 2014/42 nespadá (obdobně viz rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001,
C‑234/18
,
EU:C:2020:221
, bod
).
Tento výklad nelze zpochybnit rozsudkem ze dne 14. ledna 2021, Okražna prokuratura – Chaskovo a Apelativna prokuratura – Plovdiv (
C‑393/19
,
EU:C:2021:8
), ve kterém Soudní dvůr zohlednil rámcové rozhodnutí 2005/212. Věc v původním řízení se totiž od věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, liší, jelikož konfiskace, o niž se jednalo v posledně uvedené věci, byla stanovena trestním zákoníkem, její uplatnění souviselo se spácháním trestného činu, v daném případě pašování, a dotčená osoba byla za spáchání zmíněného trestného činu odsouzena.
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že směrnice 2014/42 musí být vykládána v tom smyslu, že se nevztahuje na právní úpravu členského státu, která stanoví, že konfiskaci nezákonně nabytého majetku nařizuje vnitrostátní soud v rámci řízení nebo v návaznosti na řízení, které se netýká konstatování, že byl spáchán jeden nebo více trestných činů.
Ke druhé, třetí, páté a sedmé otázce
Vzhledem k odpovědi na první otázku není třeba na druhou, třetí, pátou a sedmou otázku odpovídat.
Ke čtvrté a šesté otázce
V rámci čtvrté a šesté otázky, které je třeba zkoumat společně, předkládající soud Soudní dvůr žádá o výklad Listiny, a konkrétně jejích článků 17 a 48.
Podle čl. 51 odst. 1 Listiny jsou přitom její ustanovení určena členským státům, pouze pokud uplatňují unijní právo a podle ustálené judikatury pojem „uplatňování unijního práva“ ve smyslu uvedeného ustanovení předpokládá existenci souvislosti mezi aktem unijního práva a dotčeným vnitrostátním opatřením, která jde nad rámec příbuznosti dotyčných oblastí nebo nepřímého dopadu jedné oblasti na druhou s přihlédnutím ke kritériím pro posouzení definovaným Soudním dvorem (rozsudek ze dne 22. dubna 2021, Profi Credit Slovakia,
C‑485/19
,
EU:C:2021:313
, bod
a citovaná judikatura).
Jak v projednávaném případě vyplývá z bodu 41 tohoto rozsudku, řízení o konfiskaci dotčené ve věci v původním řízení nespadá do působnosti směrnice 2014/42, takže nelze mít za to, že by bulharský právní předpis upravující toto řízení uplatňoval unijní právo.
Jelikož se za těchto podmínek Listina ve sporu v původním řízení nepoužije, Soudní dvůr nemá pravomoc na čtvrtou a šestou otázku odpovědět (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 2. července 2020, S. A. D. Maler und Anstreicher,
C‑256/19
,
EU:C:2020:523
, body
až
a citovaná judikatura).
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii musí být vykládána v tom smyslu, že se nevztahuje na právní úpravu členského státu, která stanoví, že konfiskaci nezákonně nabytého majetku nařizuje vnitrostátní soud v rámci řízení nebo v návaznosti na řízení, které se netýká konstatování, že byl spáchán jeden nebo více trestných činů.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.