CELEX: 62015CJ0668
Eelotsusetaotlus
Isikute võrdne kohtlemine sõltumata nende rassilisest või etnilisest päritolust
Direktiiv 2000/43/EÜ
Artikli 2 lõike 2 punktid a ja b
Krediidiasutus, kes nõuab mootorsõidukilaenu taotlevatelt isikutelt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui Euroopa Liidu või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (
EÜT 2000, L 180, lk 22
; ELT eriväljaanne 20/01, lk 23), artikli 2 lõike 2 punkte a ja b, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiivi 2005/60/EÜ rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta (
ELT 2005, L 309, lk 15
) artiklit 13.
Taotlus on esitatud Jyske Finans A/S-i ja Ligebehandlingsnævneti (võrdse kohtlemise komisjon, Taani), kes tegutseb Ismar Huskici nimel, vahelises vaidluses selle üle, kas selle äriühingu sisekord, mis nõuab mootorsõidukilaenu taotlevatelt isikutelt, kes oma isiku tuvastamiseks on esitanud juhiloa, millel on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui Euroopa Liidu või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist, on seaduslik.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2000/43 põhjenduses 8 on märgitud, et „Euroopa Ülemkogu Helsingi kohtumisel 10. ja 11. detsembril 1999 heakskiidetud 2000. aasta tööhõivesuunistes rõhutatakse vajadust kehtestada niisugused tingimused, mis edendaksid sotsiaalset integratsiooni soodustava tööturu loomist, sätestades ühtse meetmete kogumi, mille eesmärk on võidelda niisuguste rühmade nagu etniliste vähemuste diskrimineerimise vastu“.
Direktiivi põhjenduses 13 on öeldud, et seetõttu „tuleks kogu [liidus] keelata [nimetatud] direktiivi reguleerimisalasse kuuluv mis tahes otsene või kaudne diskrimineerimine rassilise või etnilise päritolu alusel. Diskrimineerimise keeld peaks kehtima ka kolmandate riikide kodanike suhtes, kuid seda ei kohaldata kodakondsuse alusel vahetegemise suhtes ja see ei piira nende tingimuste kohaldamist, mis reguleerivad kolmandate riikide kodanike liikmesriikide territooriumile sissesõitu, seal viibimist ning töö ja ametikoha saamist“.
Direktiivi 2000/43 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi eesmärk „kehtestada raamistik rassilise või etnilise päritolu alusel diskrimineerimise vastu võitlemiseks, et tagada võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine liikmesriikides“.
Direktiivi artikkel 2 sätestab:
„1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab võrdse kohtlemise põhimõte, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist rassilise või etnilise päritolu alusel.
2.   Lõike 1 kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
otseseks diskrimineerimiseks peetakse seda, kui ühte inimest koheldakse rassilise või etnilise päritolu tõttu halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist isikut samalaadses olukorras;
b)
kaudseks diskrimineerimiseks peetakse seda, kui ilmselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab isikud rassilise või etnilise päritolu alusel teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealune säte, kriteerium või tava on objektiivselt põhjendatud seadusliku eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
[…]“
Direktiivi 2000/43 artikli 3 lõike 2 kohaselt ei kuulu selle direktiivi reguleerimisalasse erinev kohtlemine kodakondsuse alusel ning see ei piira kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute liikmesriikide territooriumile sissesõitu ning seal viibimist käsitlevate sätete ja tingimuste kohaldamist ega asjaomaste kolmandate riikide kodanike või kodakondsuseta isikute kohtlemist vastavalt nende õiguslikule seisundile.
Taani õigus
Nagu ka eelotsusetaotlusest ilmneb, võeti direktiiv 2000/43 Taani õigusesse üle etnilise võrdse kohtlemise seadusega (lov om etnisk ligebehandling), mille § 3 näeb ette:
„Kedagi ei tohi otseselt ega kaudselt diskrimineerida tema või kolmanda isiku rassilise või etnilise päritolu alusel.
2.   Otseseks diskrimineerimiseks peetakse seda, kui ühte inimest koheldakse rassilise või etnilise päritolu tõttu halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist isikut samalaadses olukorras.
3.   Kaudseks diskrimineerimiseks peetakse seda, kui ilmselt neutraalne säte, kriteerium või tava põhjustab teatava rassilise või etnilise päritoluga isiku vähem soodsat kohtlemist võrreldes teistega, välja arvatud juhul, kui kõnealune säte, kriteerium või tava on objektiivselt põhjendatud seadusliku eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
[…]“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
I. Huskic sündis Bosnias ja Hertsegoviinas 1975. aastal, elab Taanis alates 1993. aastast ja sai Taani kodanikuks 2000. aastal. I. Huskic ja tema Taani kodakondsusega elukaaslane, kes on sündinud Taanis, ostsid automüüjalt kasutatud auto. Auto ostmist rahastati osaliselt laenuga, mida pakkus Jyske Finans – autoostu finantseerimisele spetsialiseerunud krediidiasutus.
Laenutaotluse hindamiseks edastas nimetatud müüja e-kirja teel Jyske Finansile taotlejate nimed, aadressi ja isikukoodid ning Taani juhiloa koopiad. Juhiloal ei olnud selle omaniku kodakondsust märgitud. Olles tuvastanud, et juhiloal olevate andmete kohaselt oli I. Huskic sündinud Bosnias ja Hertsegoviinas, nõudis Jyske Finans oma sisekorra kohaselt I. Huskici isiku tuvastamiseks täiendava dokumendina tema passi või elamisloa koopiat. I. Huskici elukaaslaselt, kes oma juhiloa järgi oli sündinud Taanis, niisugust täiendavat tõendit ei nõutud.
I. Huskic leidis, et Jyske Finansi nõue oli diskrimineeriv, ning esitas kaebuse võrdse kohtlemise komisjonile, kes mõistis talle kaudse diskrimineerimise eest välja hüvitise. Retten i Viborg (Viborgi esimese astme kohus, Taani) jättis selle otsuse muutmata, ent asus seisukohale, et kaebajat diskrimineeriti otseselt.
Jyske Finans täpsustas, et põhikohtuasjas käsitletav nõue esitati kohustuste tõttu, mida ta rahapesu tõkestamise eeskirjade kohaselt peab täitma.
Neil asjaoludel otsustas Jyske Finansi apellatsioonkaebust lahendav Vestre Landsret (lääne ringkonnakohus, Taani) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2000/43] artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud etnilise päritolu tõttu otsese diskrimineerimise keeldu tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus käesolevas asjas käsitletav tava, mille kohaselt isikuid, kes on sündinud väljaspool Põhjamaid, liikmesriiki, Šveitsi ja Liechtensteini, koheldakse vähem soodsalt kui võrdväärses olukorras olevaid isikuid, kes on sündinud Põhjamaades, liikmesriigis, Šveitsis ja Liechtensteinis?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, siis kas selline tava kujutab endast seega kaudset diskrimineerimist etnilise päritolu tõttu direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses – välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud seadusliku eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud?
3.
Kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas sellist tava saab põhimõtteliselt põhjendada kui asjakohast ja vajalikku vahendit, täitmaks kliendi suhtes kohaldatavaid tugevdatud hoolsusmeetmeid, mis on ette nähtud [direktiivi 2005/60] artiklis 13?“
Euroopa Kohtu hinnang
Esimene ja teine küsimus
Oma esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus krediidiasutuse tava nõuda kliendilt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui liidu või EFTA liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist.
Nendele küsimustele vastamiseks tuleb uurida, kas niisugune tava nagu põhikohtuasjas kõne all näeb ette erineva kohtlemise etnilise päritolu tõttu direktiivi 2000/43 artikli 2 tähenduses. Selles osas tuleb meenutada, et mainitud artikli kohaselt tähendab võrdse kohtlemise põhimõte, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi selle direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel. Direktiivi artikli 2 lõike 2 punkt a täpsustab, et artikli 2 lõike 1 kohaldamisel peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui rassi või etnilise kuuluvuse tõttu koheldakse ühte inimest halvemini kui teist inimest samalaadses olukorras. Lisaks ilmneb direktiivi artikli 2 lõike 2 punktist b, et selle direktiivi kohaselt peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui ilmselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab isikud rassilise või etnilise päritolu alusel teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealune säte, kriteerium või tava on objektiivselt põhjendatud seadusliku eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Esiteks, mis puudutab küsimust, kas põhikohtuasjas käsitlusel olev tava kujutab endast etnilise päritolu tõttu erinevat kohtlemist direktiivi 2000/43 artikli 1 tähenduses, siis tuleb uurida, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitlusel tuleb sünniriiki pidada konkreetse etnilise päritoluga otseselt ja lahutamatult seotuks.
Selles osas tuleb märkida, et mõiste „etniline päritolu“ põhineb eeldusel, et rahvusrühmi iseloomustab eelkõige ühine kodakondsus, usk, keel, kultuuriline ja traditsiooniline päritolu ning elukeskkond (kohtuotsus, 16.7.2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:C:2015:480
, punkt
).
Kuigi isiku sünniriiki selles kriteeriumide loetelus ei esine, tuleb märkida, et kuivõrd see loetelu juhatatakse sisse sõnaga „eelkõige“, ei ole seal nimetatud tegurid loetletud ammendavalt ning seega ei ole välistatud, et see kriteerium võib seal esineda. Isegi kui see peaks nii olema, tuleb märkida, et sünniriik on vaid üks teguritest, mis võimaldab teha järelduse, et isik võib kuuluda teatavasse etnilisse rühma, ent kindlasti ei ole see määrav.
Etnilist päritolu ei saa nimelt ühe ainsa kriteeriumi alusel kindlaks määrata, vaid see peab hoopis tuginema tõendite kogumile, millest osa on objektiivsed ja osa subjektiivsed. Lisaks ei ole vaidlust selles, et sünniriik ei saa üldiselt ja absoluutselt asendada kõiki käesoleva kohtuotsuse punktis 17 nimetatud kriteeriume.
Järelikult ei saa sünniriik iseenesest anda alust üldisele eeldusele kindlaksmääratud etnilisse gruppi kuulumise kohta, mille pinnalt saaks tuvastada nende kahe mõiste vahelise otsese ja lahutamatu seose olemasolu.
Lisaks ei saa eeldada, et ühe suveräänse riigi kohta saab olla üks ja ainult üks etniline päritolu.
Põhikohtuasja vaidluses on I. Huskici sünniriik ainus kriteerium, millest lähtudes nii võrdse kohtlemise komisjon kui ka seejärel ka Retten i Viborg (Viborgi esimese astme kohus) leidsid, et vaidlusalune tava kujutab endast diskrimineerimist etnilise päritolu tõttu.
Sellest tulenevalt ei saa järeldada, et põhikohtuasjas käsitletav täiendav isiku tuvastamise nõue – isegi kui seda võib pidada „ebasoodsamaks kohtlemiseks“ – tugineb otseselt etnilisel päritolul.
Nagu ilmneb nii direktiivi 2000/43 põhjendusest 13 kui ka artikli 3 lõikest 2, ei peeta selle direktiiviga silmas erinevat kohtlemist kodakondsuse alusel.
Siit järeldub, et niisugune tava nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis nõuab kliendilt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui liidu või EFTA liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist, ei tähenda, et asjaomase isiku suhtes oleks tegemist erineva kohtlemisega otseselt tema etnilise päritolu tõttu.
Teiseks, küsimuse osas, kas niisugune tava kujutab endast kaudset diskrimineerimist etnilise päritolu tõttu, tuleb direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkti b kohaselt hinnata, kas selline neutraalne tava seab isikud rassilise või etnilise päritolu alusel teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda.
Nimetatud sättes kasutatud väljendit „ebasoodsam olukord“ tuleb mõista nii, et see tähendab, et kõnealuse meetme tõttu on ebasoodsamas olukorras eeskätt teatud etnilist päritolu isikud (kohtuotsus, 16.7.2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:C:2015:480
, punkt
).
Selles osas on Euroopa Kohtule väidetud, et mis tahes „ebasoodsam“ etniline päritolu I. Huskicil ka on, soodustab põhikohtuasjas käsitlusel olev tava „etniliselt Taani päritoluga“ isikuid, sest neile põhikohtuasjas kõne all olevat kohustust ei panda.
Piisab sellest, kui märkida, et seda kohustust kohaldatakse vahet tegemata kõikidele väljaspool liidu või EFTA liikmesriigi territooriumi sündinud isikutele.
Lisaks tasub meeles pidada, et kaudse diskrimineerimisega võib tegemist olla siis, kui liikmesriigi meede, mis on küll sõnastatud neutraalselt, seab reaalselt ebasoodsamasse olukorda palju suuremal hulgal kaitstud tunnusega isikuid kui ilma selle tunnuseta isikuid (kohtuotsus, 16.7.2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:C:2015:480
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 27 on juba meelde tuletatud, on „kaudne diskrimineerimine“ direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses ikkagi kohaldatav üksnes siis, kui väidetavalt diskrimineeriv meede seab konkreetselt ühe etnilise päritoluga isikud ebasoodsamasse olukorda.
Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 64 märgib, ei saa ebasoodsama kohtlemise esinemist tuvastada üldisel ja abstraktsel viisil, vaid konkreetselt vastavalt asjaomasele sooduskohtlemisele.
Siit järeldub, et argumendiga, mille kohaselt nimetatud riikide territooriumist väljaspool asuva sünniriigiga seotud neutraalse kriteeriumi kasutamine põhikohtuasjas mõjutaks üldiselt palju tõenäolisemalt „teatava etnilise päritoluga“ isikuid võrreldes „teiste isikutega“, ei saa nõustuda.
Sama kehtib ka argumendi puhul, mille kohaselt see kriteerium seaks ebasoodsamasse olukorda isikud, kes on teise riigi etnilist päritolu kui liidu või EFTA liikmesriik. Lisaks tuleb viidata käesoleva kohtuotsuse punktidele 18–21, millest ilmneb, et etnilist päritolu ei saa üldiselt eeldada üksnes sünniriigi tuvastamise pinnalt.
Siit järeldub, et niisugune tava nagu põhikohtuasjas käsitlusel ei tähenda asjaomase isiku suhtes kaudse erineva kohtlemise esinemist tema etnilise päritolu tõttu.
Neil tingimustel tuleb sedastada, et see tava tugineb kriteeriumil, mis ei ole ei otseselt ega kaudselt seotud asjaomase isiku etnilise päritoluga. Seega ei saa järeldada, et nimetatud tava tekitab erineva kohtlemise etnilise päritolu tõttu direktiivi 2000/43 artikli 1 kohaselt koostoimes artikli 2 lõike 2 punktidega a ja b.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/43 artikli 2 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus krediidiasutuse tava nõuda kliendilt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui liidu või EFTA liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist.
Kolmas küsimus
Võttes arvesse esimesele ja teisele küsimusele antud vastust, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ (millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust) artikli 2 lõike 2 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus krediidiasutuse tava nõuda kliendilt, kelle juhiloal on märgitud sünniriigiks mõni muu riik kui Euroopa Liidu või Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriik, täiendava isikut tõendava dokumendina kas passi või elamisloa koopia esitamist.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: taani.