CELEX: 62018CJ0029
Predhodno odločanje
Socialna politika
Direktiva 1999/70/ES
Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP
Določba 4
Načelo prepovedi diskriminacije
Pojem ‚pogoji zaposlitve‘
Primerljivost položajev
Upravičenost
Pojem ‚objektivni razlogi‘
Odpravnina v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas iz objektivnega razloga
Manjša odpravnina, ki se izplača po prenehanju pogodbe ‚za posebno nalogo‘

Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago določbe 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999 (v nadaljevanju: okvirni sporazum), ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368), ter členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Ti predlogi so bili vloženi v okviru treh sporov med družbo Cobra Servicios Auxiliares SA (v nadaljevanju: Cobra) na eni strani ter Joséjem Davidom Sánchezom Iglesiasom (C‑29/18), Joséjem Ramónom Fiuzo Asoreyem (C‑30/18) in Jesúsom Valiñom Lopezom (C‑44/18) (v nadaljevanju: zadevne stranke), družbama FOGASA (C‑29/18 in C‑44/18) in Incatema SL na drugi strani glede plačila odpravnine po prenehanju pogodbe o zaposlitvi za posebno nalogo, ki je bila sklenjena med zadevnimi strankami in družbo Cobra.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodni izjavi 14 Direktive 1999/70 je navedeno:
„Podpisnice so želele skleniti okvirni sporazum o delu za določen čas, ki bi opredelil splošna načela in minimalne zahteve za pogodbe o zaposlitvi in delovnih razmerjih za določen čas; podpisnice so izrazile željo po izboljšanju kakovosti dela za določen čas z zagotavljanjem uporabe načela nediskriminacije in vzpostavitvijo okvira, ki bi preprečeval zlorabe, izhajajoče iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas.“
V skladu s členom 1 Direktive 1999/70 je namen te direktive „uveljaviti [okvirni sporazum], sklenjen […] med splošnimi medpanožnimi organizacijami (ETUC, UNICE in CEEP)“.
V tretjem odstavku preambule okvirnega sporazuma je navedeno:
„[Okvirni sporazum] določa splošna načela in minimalne zahteve v zvezi z delom za določen čas, pri čemer upošteva, da se mora podrobna uporaba ravnati po posebnih nacionalnih, sektorskih in sezonskih razmerah. Kaže pripravljenost socialnih partnerjev, da vzpostavijo splošni okvir za zagotavljanje enake obravnave delavcev, zaposlenih za določen čas, tako da jih ščitijo pred diskriminacijo, in za uporabo pogodb o zaposlitvi za določen čas po načelih, ki so sprejemljiva za delodajalce in delavce.“
V skladu z določbo 1 okvirnega sporazuma je namen tega sporazuma, prvič, izboljšati kakovost dela za določen čas z zagotavljanjem uporabe načela prepovedi diskriminacije, in drugič, vzpostaviti okvir za preprečevanje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas.
Določba 3 okvirnega sporazuma, naslovljena „Opredelitve“, določa:
„V tem sporazumu:
1.
izraz ‚delavec, zaposlen za določen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, sklenjeno neposredno med delodajalcem in delavcem in pri katerem je konec pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja določen z objektivnimi pogoji, kakršni so potek določenega datuma, dokončanje določene naloge ali nastop posebnega dogodka;
2.
izraz ‚primerljiv delavec, zaposlen za nedoločen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje za nedoločen čas v istem podjetju, opravlja enako ali podobno delo/poklic, pri čemer se upošteva izobrazba/strokovnost […]“
Določba 4 okvirnega sporazuma, naslovljena „Načelo nediskriminacije“, v točki 1 določa:
„Delavce, zaposlene za določen čas, se glede pogojev zaposlitve ne sme obravnavati manj ugodno kakor primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas, razen kjer je različno obravnavanje upravičljivo iz objektivnih razlogov.“
Špansko pravo
Člen 15 texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (prečiščeno besedilo zakona o delovnih razmerjih), ki je bil potrjen z Real Decreto Legislativo 1/1995 (kraljeva zakonska uredba 1/1995) z dne 24. marca 1995 (BOE št. 75 z dne 29. marca 1995, str. 9654), v različici, ki se uporablja za čas dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o delovnih razmerjih), določa:
„1.   Pogodba o zaposlitvi se lahko sklene za nedoločen ali določen čas.
Pogodba o zaposlitvi za določen čas se lahko sklene v teh primerih:
(a)
[č]e je delavec zaposlen zaradi določene naloge, ki je samostojna in jo je mogoče ločiti od dejavnosti podjetja, in ni gotovo, koliko časa bo trajala njena izvršitev, je pa časovno omejena. Te pogodbe ne smejo trajati več kot tri leta, z nacionalno kolektivno pogodbo sektorja ali če ta ne obstaja, s kolektivno pogodbo sektorja na nižji ravni pa jih je mogoče podaljšati za dvanajst mesecev. Po poteku tega časa delavci pridobijo status stalnih delavcev podjetja. Nacionalne kolektivne pogodbe sektorja in na nižji ravni, vključno s pogodbami na ravni podjetja, lahko določijo dela ali naloge, ki v bistvenem spadajo med običajne dejavnosti podjetja in jih lahko vsebujejo pogodbe te vrste.
[…]
3.   Pogodbe za določen čas, sklenjene v nasprotju z zakonom, se štejejo za sklenjene za nedoločen čas.
[…]“
Člen 49(1) zakona o delovnih razmerjih določa:
„1.   Pogodba o zaposlitvi preneha:
[…]
(b)
iz razlogov, ki so primerno navedeni v pogodbi, razen če pomenijo očitno zlorabo prava od delodajalca;
(c)
ob izteku dogovorjenega roka ali ko je delo ali storitev, ki je predmet pogodbe, opravljena. Po prenehanju pogodbe, razen v primerih pogodbe o
interinidad
(pogodba zaradi nadomeščanja) in pogodbe o poklicnem usposabljanju, ima delavec pravico do odpravnine v višini sorazmernega dela zneska, ki ustreza plači za dvanajst dni za vsako leto delovne dobe, ali do odpravnine, ki je, odvisno od primera, določena v posebni zakonodaji, ki se uporablja na zadevnem področju;
[…]
(i)
v primeru kolektivnega odpusta zaradi ekonomskih, tehničnih, organizacijskih razlogov ali razlogov, povezanih s proizvodnjo;
[…]
(l)
iz objektivnih razlogov, določenih z zakonom;
[…]“
Člen 51(1) tega zakona o delovnih razmerjih določa:
„Za namene tega zakona pomeni kolektivni odpust prenehanje pogodb o zaposlitvi zaradi ekonomskih, tehničnih, organizacijskih razlogov ali razlogov, povezanih s proizvodnjo, če se v 90 dneh to prenehanje nanaša na vsaj:
(a)
10 delavcev v podjetjih, ki zaposlujejo manj kot 100 delavcev;
(b)
10 % vseh delavcev v podjetjih, ki zaposlujejo od 100 do 300 delavcev;
(c)
30 delavcev v podjetjih, ki zaposlujejo več kot 300 delavcev.
[…]
[…] [Z]a razloge, povezane s proizvodnjo, gre, ko spremembe nastanejo zlasti glede povpraševanja po proizvodih ali storitvah, ki jih podjetje namerava dati na trg.
[…]“
Na podlagi člena 52 zakona o delovnih razmerjih pogodba o zaposlitvi lahko preneha med drugim zaradi enega od razlogov, navedenih v členu 51(1) tega zakona.
V skladu s členom 53(1)(b) navedenega zakona odpoved pogodbe o zaposlitvi na podlagi člena 52 tega zakona povzroči, da se delavcu ob pisni odpovedi izplača odpravnina v znesku, ki ustreza plači za 20 dni za vsako leto delovne dobe, pri čemer se za obdobja, krajša od enega leta, odpravnina izračuna sorazmerno s številom mesecev zaposlitve, in sicer do največ dvanajst mesecev.
Na podlagi člena 56(1) zakona o delovnih razmerjih mora delodajalec v primeru nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi bodisi delavcu omogočiti, da se vrne na delovno mesto v podjetju bodisi mu plačati odpravnino v višini plače za triintrideset dni za vsako leto delovne dobe.
Spori o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba Cobra je 1. avgusta 2011 z Unión Fenosa, družbo za distribucijo električne energije in plina, sklenila pogodbo, na podlagi katere je bila družba Cobra zadolžena za odčitavanje števcev za elektriko, priklop in zamenjavo števcev ter za periodična preverjanja, odklope, odstranitve in mesečno odčitavanje plinskih števcev na območju province La Coruña (Španija) (v nadaljevanju: pogodba o poslovnem sodelovanju).
Družba Cobra je z zadevnimi strankami sklenila pogodbe o zaposlitvi za določen čas za posebno nalogo, ki so bile vezane na trajanje pogodbe o poslovnem sodelovanju, med drugim za izvajanje nalog odčitavanja števcev strank družbe Unión Fenosa.
Družba Unión Fenosa je 24. februarja 2015 družbo Cobra obvestila, da bo pogodba o poslovnem sodelovanju prenehala z 31. marcem 2015.
Družba Cobra je zadevne stranke obvestila, da bodo zaradi odločitve Unión Fenosa o prenehanju pogodbe o poslovnem sodelovanju delovna razmerja med njimi in družbo Cobra prenehala, saj ni več naloge, ki bi jo bilo treba izvajati. Družba Cobra je zadevne stranke obvestila tudi, da bodo na dan prenehanja teh delovnih razmerij med drugim pridobile pravico do odpravnine, ki jo določa člen 49(1)(c) zakona o delovnih razmerjih.
Družba Cobra je poleg tega začela tudi postopek kolektivnega odpusta iz razlogov, povezanih s proizvodnjo, 72 delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, ki so prav tako opravljali naloge v okviru izvajanja pogodbe o poslovnem sodelovanju.
Zadevne stranke so vložile tožbe zoper odpoved pogodb o zaposlitvi proti družbi Cobra pri Juzgado de lo Social n
o
3 de Santiago de Compostela (delovno sodišče št. 3 v Santiagu de Compostela, Španija).
To sodišče je s sodbami, izdanimi marca 2017, ugotovilo, da so bile pogodbe o zaposlitvi sklenjene nezakonito, da je bilo njihovo prenehanje brez pravne podlage in da je šlo za nezakonit odpust. To sodišče je družbi Cobra naložilo, naj zadevne delavce bodisi vrne na delovno mesto bodisi jim odpove pogodbe o zaposlitvi in jim izplača odpravnino zaradi nezakonite odpovedi, ki je določena v členu 56(1) zakona o delovnih razmerjih.
Družba Cobra je zoper te sodbe vložila pritožbe pri Tribunal Superior de Justicia de Galicia (višje sodišče za Galicijo, Španija) in trdila, da so bile pogodbe o zaposlitvi za določen čas iz postopka v glavni stvari zakonite.
Zadevne stranke trdijo, da tudi če so bile njihove pogodbe o zaposlitvi zakonite, bi morale na podlagi določbe 4 okvirnega sporazuma in sodbe z dne 14. septembra 2016, de Diego Porras (
C‑596/14
,
EU:C:2016:683
), prejeti odpravnino za kolektivni odpust, ki je določena v členu 53(1)(b) zakona o delovnih razmerjih.
Predložitveno sodišče ugotavlja, da v skladu s sodno prakso Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas za posebno nalogo, ki se nanaša na izvajanje dejavnosti, ki je predmet pogodbe o poslovnem sodelovanju, sklenjene med delodajalcem in njegovo stranko, ne zahteva, da je treba to pogodbo o zaposlitvi razglasiti za nezakonito in delovno razmerje prekvalificirati v delovno razmerje za nedoločen čas v skladu s členom 15(3) tega zakona.
Iz te sodne prakse naj bi izhajalo, da odpoved pogodbe o poslovnem sodelovanju od navedene stranke zaznamuje konec naloge, ki je predmet pogodbe o zaposlitvi za posebno nalogo v smislu člena 49(1)(c) zakona o delovnih razmerjih in zato povzroči prenehanje zadnjenavedene pogodbe.
Iz navedene sodne prakse naj bi tudi izhajalo, da je trajanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas za posebno nalogo vezano na obstoj potrebe, ki ji ta pogodba ustreza, in da je na splošno ob sklenitvi te pogodbe težko določiti točen datum njenega prenehanja. Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) naj bi tako menilo, da tako dolgo kot obstaja ta potreba, torej dokler je delodajalec nosilec pogodbe o poslovnem sodelovanju, ostaja pogodba o zaposlitvi za posebno nalogo veljavna, saj trajanje te pogodbe sovpada s potrebo, ki ji ustreza.
Predložitveno sodišče ugotavlja, da pogodbe o zaposlitvi za določen čas iz postopka v glavni stvari ustrezajo pojmu pogodbe „za posebno nalogo“, kakor ga je razlagalo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče).
Vendar naj bi bila v obravnavanem primeru odpoved pogodbe o poslovnem sodelovanju, ki je povzročila prenehanje delovnega razmerja med družbo Cobra in več zaposlenimi, za delavce, zaposlene za določen čas, razlog za izplačilo odpravnine, ki ustreza plači za dvanajst dni za vsako leto delovne dobe in ki je določena v členu 49(1)(c) zakona o delovnih razmerjih, za delavce, zaposlene za nedoločen čas, ki opravljajo enako delo, pa razlog za izplačilo odpravnine, ki ustreza plači dvajset dni za vsako leto delovne dobe, ki je določena v členu 53(1)(b) zakona o delovnih razmerjih.
Obstajala naj bi torej razlika v obravnavanju med delavci, zaposlenimi za določen čas, in delavci, zaposlenimi za nedoločen čas, ki so glede pogoja zaposlitve primerljivi, ki naj bi izhajala iz razlik v pravni ureditvi, ki je določena v nacionalnem pravu za odpravnino za prenehanje delovnega razmerja.
Predložitveno sodišče ugotavlja, da je mogoče to razliko razložiti s tem, da je odpoved pogodbe o poslovnem sodelovanju sicer razlog za prenehanje pogodb o zaposlitvi tako za določen čas kot za nedoločen čas iz postopka v glavni stvari, vendar prvonavedene pogodbe prenehajo s potekom časa, za katerega so bile sklenjene, drugonavedene pa prenehajo zaradi kolektivnega odpusta, katerega podlaga ni trajanje delovnega razmerja, in sprašuje, ali obstajajo objektivni razlogi, ki bi lahko upravičili različno obravnavanje, navedeno v prejšnji točki te sodbe.
V primeru nikalnega odgovora na to vprašanje predložitveno sodišče sprašuje, ali se ta določba španskega prava, zato ker v sporih o glavni stvari nastopajo posamezniki in ker člena 49(1)(c) zakona o delovnih razmerjih ni mogoče razlagati v skladu z Direktivo 1999/70 in okvirnim sporazumom, po analogiji s sodbami z dne 22. novembra 2005, Mangold (
C‑144/04
,
EU:C:2005:709
), z dne 19. januarja 2010, Kücükdeveci (
C‑555/07
,
EU:C:2010:21
), z dne 13. septembra 2011, Prigge in drugi (
C‑447/09
,
EU:C:2011:573
), in z dne 19. aprila 2016, DI (
C‑441/14
,
EU:C:2016:278
), ki se nanašajo na splošno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, mogoče ne sme uporabiti, ker je v nasprotju z načeloma enakosti in prepovedi diskriminacije, ki sta določena v členih 20 in 21 Listine.
V teh okoliščinah je Tribunal Superior de Justicia de Galicia (višje sodišče za Galicijo) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba določbo 4 [okvirnega sporazuma] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pri enakem dejanskem stanju (prenehanje pogodbe o poslovnem sodelovanju med delodajalcem in tretjim podjetjem po volji tega podjetja) določa nižjo odpravnino za prenehanje pogodbe za opravljanje posebne naloge, katere trajanje je omejeno s trajanjem navedene pogodbe o poslovnem sodelovanju, kot za prenehanje pogodb primerljivih delavcev za nedoločen čas, ki so bili kolektivno odpuščeni iz razlogov, povezanih s proizvodnjo, ki so nastali zaradi prenehanja navedene pogodbe o poslovnem sodelovanju?
2.
Če je odgovor pritrdilen, ali je treba neenako obravnavanje glede odpravnine zaradi prenehanja pogodbe na podlagi istega dejanskega stanja, čeprav na različni pravni podlagi, med delavci, zaposlenimi za določen čas, in primerljivimi delavci, zaposlenimi za nedoločen čas, razlagati tako, da pomeni diskriminacijo, ki je prepovedana s členom 21 [Listine] in je v nasprotju z načeloma enakosti pred zakonom in prepovedi diskriminacije iz členov 20 in 21 [L]istine, ki sta del splošnih načel prava Unije?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba določbo 4, točka 1, okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari – v katerem je odpoved pogodbe o poslovnem sodelovanju, ki sta jo sklenila delodajalec in ena od njegovih strank, povzročila, prvič, prenehanje pogodb o zaposlitvi za posebno nalogo, ki jih je ta delodajalec sklenil z nekaterimi delavci, in drugič, kolektivni odpust delavcev, ki jih je ta delodajalec zaposlil za nedoločen čas, iz objektivnega razloga – odpravnina za prenehanje delovnega razmerja, ki je bila izplačana delavcem, zaposlenim za določen čas, nižja kot tista, ki se dodeli delavcem, zaposlenim za nedoločen čas.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da določba 1(a) okvirnega sporazuma določa, da je eden od namenov tega sporazuma izboljšati kakovost dela za določen čas z zagotavljanjem uporabe načela prepovedi diskriminacije. Poleg tega je v tretjem odstavku preambule okvirnega sporazuma navedeno, da ta „kaže pripravljenost socialnih partnerjev, da vzpostavijo splošni okvir za zagotavljanje enake obravnave delavcev, zaposlenih za določen čas, tako da jih ščitijo pred diskriminacijo“. V uvodni izjavi 14 Direktive 1999/70 je v zvezi s tem navedeno, da je cilj okvirnega sporazuma med drugim izboljšanje kakovosti dela za določen čas z določitvijo minimalnih zahtev za zagotavljanje uporabe načela prepovedi diskriminacije (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
Okvirni sporazum, zlasti njegova določba 4, je namenjen uveljavitvi uporabe navedenega načela za delavce, zaposlene za določen čas, da bi se preprečilo, da delodajalec tako delovno razmerje uporabi za prikrajšanje delavcev za pravice, ki so priznane delavcem, zaposlenim za nedoločen čas (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
Glede na cilje, ki jih uresničuje okvirni sporazum, kot so navedeni v prejšnjih dveh točkah, je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razumeti tako, da izraža načelo socialnega prava Unije, ki ga ni mogoče razlagati ozko (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
Opozoriti je treba, da določba 4, točka 1, okvirnega sporazuma določa, da delavci, zaposleni za določen čas, glede pogojev zaposlitve ne smejo biti obravnavani manj ugodno kakor primerljivi delavci, zaposleni za nedoločen čas, zgolj zato ker imajo pogodbo za določen čas, razen če je različno obravnavanje upravičljivo iz objektivnih razlogov.
V obravnavanem primeru je treba na prvem mestu ugotoviti, da so bile pogodbe o zaposlitvi za posebno nalogo zadevnih strank sklenjene – kot izhaja iz predložitvenih odločb – v okoliščinah, ki so določene v členu 49(1)(c) zakona o delovnih razmerjih, za opravljanje določene naloge, in sicer zlasti naloge odčitavanja števcev strank družbe Unión Fenosa v okviru izvajanja pogodbe o poslovnem sodelovanju, zato so zadevne stranke „delavci, zaposleni za določen čas“ v smislu določbe 4, točka 1, v povezavi z določbo 3, točka 1, okvirnega sporazuma.
Na drugem mestu je treba poudariti, da je odpravnina, kot je ta iz postopka v glavni stvari, dodeljena delavcu zaradi prenehanja njegove pogodbe o zaposlitvi, ki ga veže z delodajalcem, zajeta s pojmom „pogoji zaposlitve“ v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
Na tretjem mestu je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča načelo prepovedi diskriminacije, katerega poseben izraz je določba 4, točka 1, okvirnega sporazuma, zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
Za presojo, ali zadevne osebe opravljajo enako ali podobno delo v smislu okvirnega sporazuma, je treba v skladu z določbo 3, točka 2, in določbo 4, točka 1, tega sporazuma raziskati, ali je mogoče šteti, da so te osebe ob upoštevanju vseh okoliščin, kakršne so narava dela, pogoji glede usposabljanja in delovni pogoji, v primerljivem položaju (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru mora predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejstev, ugotoviti, ali so delavci za določen čas, ki jih je družba Cobra zaposlila na podlagi pogodb za posebno nalogo, v primerljivem položaju kot delavci, ki so bili pri istem delodajalcu v istem obdobju zaposleni za nedoločen čas (glej po analogiji sodbo z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
Glede na to iz elementov, s katerimi razpolaga Sodišče, izhaja, da so zadevne stranke, ko so bile zaposlene v družbi Cobra v okviru teh pogodb, opravljale enake naloge kot delavci, zaposleni za nedoločen čas, ki so bili kolektivno odpuščeni.
Zato je treba ob pridržku, da predložitveno sodišče presodi vse upoštevne elemente, šteti, da je bil položaj delavcev, zaposlenih za določen čas, kot so zadevne stranke, primerljiv s položajem delavcev, ki so bili v družbi Cobra zaposleni za nedoločen čas za opravljanje enakih nalog, kot so jih imeli delavci, zaposleni za določen čas.
Zato je treba na četrtem in zadnjem mestu preveriti, ali obstaja objektivni razlog, ki upravičuje, da prenehanje pogodb za posebno nalogo, ki izhaja neposredno iz odpovedi pogodbe o poslovnem sodelovanju, povzroči, da se delavcem za določen čas izplača nižja odpravnina od tiste, do katere so v primeru odpusta zaradi odpovedi iste pogodbe o poslovnem sodelovanju iz enega od razlogov, naštetih v členu 52 zakona o delovnih razmerjih, upravičeni delavci, zaposleni za nedoločen čas.
V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem „objektivni razlogi“ v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma zahteva, da se ugotovljeno različno obravnavanje upraviči z obstojem jasnih in konkretnih elementov, značilnih za zadevni pogoj zaposlitve v posebnem okviru, v katerem se uporabi, ter na podlagi objektivnih in transparentnih meril, da se ugotovi, ali to razlikovanje ustreza dejanski potrebi, ali se z njim lahko doseže želeni cilj in ali je nujno za dosego tega cilja. Ti elementi so lahko zlasti posledica posebnosti nalog, za katerih izvedbo so bile pogodbe za določen čas sklenjene, in z njimi neločljivo povezanih značilnosti ali pa so, odvisno od primera, posledica uresničevanja legitimnega cilja socialne politike države članice (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru španska vlada poudarja razliko med okoliščinami, v katerih se izplača odpravnina, določena v členu 49(1)(c) zakona o delovnih razmerjih, in okoliščinami izplačila odpravnine, določenimi v členu 53(1)(b) tega zakona. Prvo je treba plačati, ker je naloga, ki je predmet pogodbe o zaposlitvi za določen čas, kakršne so pogodbe za posebno nalogo iz postopka v glavni stvari, končana, medtem ko se druga, ki je višja, izplača v primeru odpovedi iz enega od razlogov, določenih v členu 52 tega zakona, kot so ekonomski, tehnični, organizacijski razlogi ali razlogi, povezani s proizvodnjo na strani delodajalca. Ta vlada v bistvu poudarja, da do izplačila prve od teh odpravnin pride zaradi dogodka, ki ga je lahko delavec predvidel ob sklenitvi svoje pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Nasprotno pa je namen druge odpravnine nadomestilo za razočaranje delavca glede na legitimna pričakovanja, ki jih je lahko imel glede trajanja delovnega razmerja, saj je razočaranje posledica tega, da je bil odpuščen iz enega od razlogov, določenih v zgoraj navedenem členu 52. Različne okoliščine naj bi upravičevale, da višina odpravnine, ki jo dobi delavec ob prenehanju njegove pogodbe o zaposlitvi, ni enaka v obeh primerih.
V zvezi s tem je treba navesti, da plačilo odpravnine, kakršno mora plačati družba Cobra ob prenehanju zadevnih pogodb o zaposlitvi za posebno nalogo iz postopka v glavni stvari, v katerih je bilo že ob njihovi sklenitvi določeno, da bodo prenehale, ko bo končana naloga, za katero so bile sklenjene, s pravnega stališča spada v znatno drugačen okvir, kot je tisti, ko se odpove primerljiva pogodba o zaposlitvi delavca za nedoločen čas iz razlogov, povezanih s proizvodnjo, v smislu členov 51 in 52 zakona o delovnih razmerjih, čeprav ta dva dogodka izvirata iz iste okoliščine, in sicer v obravnavanem primeru odpovedi pogodbe o poslovnem sodelovanju.
Iz opredelitve pojma „pogodba za določen čas“ iz določbe 3, točka 1, okvirnega sporazuma namreč izhaja, da taka pogodba preneha ustvarjati učinke z iztekom roka, določenega v njej, pri čemer je lahko ta rok nastop določenega datuma, nastop določenega dogodka ali, kot v obravnavanem primeru, dokončanje določene naloge. Stranki pogodbe o zaposlitvi za določen čas sta tako že od njene sklenitve seznanjeni z datumom ali dogodkom, ki pomeni konec pogodbe. Ta rok omejuje trajanje delovnega razmerja, ne da bi bilo treba strankama izraziti svojo voljo v zvezi s tem po sklenitvi navedene pogodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa).
V nasprotju s tem pa do odpovedi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas iz enega od razlogov iz člena 52 zakona o delovnih razmerjih na pobudo delodajalca pride zaradi nastopa okoliščin, ki jih v času sklenitve te pogodbe ni bilo mogoče predvideti in ki onemogočijo običajen potek delovnega razmerja (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
in navedena sodna praksa). Kot izhaja iz pojasnil španske vlade, na katera je bilo opozorjeno v točki 47 te sodbe, člen 53(1)(b) zakona o delovnih razmerjih prav zaradi nadomestila te nepredvidljivosti prenehanja delovnega razmerja iz takega razloga in zato neizpolnitve legitimnih pričakovanj, ki jih je delavec na ta datum lahko imel glede stabilnosti navedenega razmerja, v takem primeru zahteva, da se navedenemu odpuščenemu delavcu izplača odpravnina v višini dvajset dni plače za vsako leto delovne dobe.
Poleg tega je treba navesti, da če so pogodbe o zaposlitvi odpovedane iz enega od razlogov, navedenih v členu 52 zakona o delovnih razmerjih, špansko pravo ne razlikuje med obravnavanjem delavcev, zaposlenih za določen čas, in primerljivih delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, ker člen 53(1)(b) tega zakona določa zakonsko odpravnino za delavca v višini plače za dvajset dni za leto delovne dobe v podjetju, neodvisno od tega, ali gre za pogodbo za določen ali pogodbo za nedoločen čas.
V zvezi s tem mora predložitveno sodišče, kot je navedla Evropska komisija, preučiti, ali je treba, glede na to, da so bile pogodbe o zaposlitvi za posebno nalogo v zadevi v postopku v glavni stvari povezane s trajanjem pogodbe o poslovnem sodelovanju in da je bila ta predhodno odpovedana, šteti, da so te pogodbe o zaposlitvi prenehale pred potekom roka, ki jim je bil določen, iz enega od razlogov iz člena 52 zakona o delovnih razmerjih in ali je posledično treba strankam dodeliti odpravnino, določeno v členu 53(1)(b) zakona o delovnih razmerjih.
V teh okoliščinah je treba navesti, da je poseben predmet odpravnine ob odpovedi, določene v členu 53(1)(b) zakona o delovnih razmerjih, tako kot posebne okoliščine, v katere spada izplačilo te odpravnine, objektivni razlog, ki upravičuje različno obravnavanje v postopku v glavni stvari (sodbe z dne 5. junija 2018, Montero Mateos,
C‑677/16
,
EU:C:2018:393
, točka
; z dne 5. junija 2018, Grupo Norte Facility,
C‑574/16
,
EU:C:2018:390
, točka
, in z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras,
C‑619/17
,
EU:C:2018:936
, točka
).
Glede na vse navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba določbo 4, točka 1, okvirnega sporazuma razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari – v katerem je odpoved pogodbe o poslovnem sodelovanju, ki sta jo sklenila delodajalec in ena od njegovih strank, povzročila, prvič, prenehanje pogodb o zaposlitvi za posebno nalogo, ki jih je ta delodajalec sklenil z nekaterimi delavci, in drugič, kolektivni odpust delavcev, ki jih je ta delodajalec zaposlil za nedoločen čas, iz objektivnega razloga – odpravnina za prenehanje delovnega razmerja, ki je bila izplačana delavcem, zaposlenim za določen čas, nižja kot tista, ki se dodeli delavcem, zaposlenim za nedoločen čas.
Drugo vprašanje
Iz predložitvenega sklepa izhaja, da je drugo vprašanje postavljeno zgolj ob predpostavki pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje. Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

Določbo 4, točka 1, okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari – v katerem je odpoved pogodbe o poslovnem sodelovanju, ki sta jo sklenila delodajalec in ena od njegovih strank, povzročila, prvič, prenehanje pogodb o zaposlitvi za posebno nalogo, ki jih je ta delodajalec sklenil z nekaterimi delavci, in drugič, kolektivni odpust delavcev, ki jih je ta delodajalec zaposlil za nedoločen čas, iz objektivnega razloga – odpravnina za prenehanje delovnega razmerja, ki je bila izplačana delavcem, zaposlenim za določen čas, nižja kot tista, ki se dodeli delavcem, zaposlenim za nedoločen čas.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.