CELEX: 62016CJ0127
Apelācija
Valsts atbalsts
Atbalsts, ko Sernam labā īstenojusi Francijas Republika
Atbalsts pārstrukturēšanai, rekapitalizācijai, garantijām un SNCF prasījumu pret Sernam norakstīšanai
Lēmums, ar kuru šis atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt
Aktīvu pārdošana vienā kopumā
Pārdošanas jēdziens
Aktīvu pārdošanas vienā kopumā priekšmeta un pārdošanas cenas sajaukšana
Atklāta un pārskatāma procedūra
Privātā ieguldītāja kritērijs
Šā principa piemērošana aktīvu nodošanai vienā kopumā
Kompensējošie pasākumi

Ar apelācijas sūdzību
SNCF Mobilités
, iepriekš
Société nationale des chemins de fer français
(turpmāk tekstā – “
SNCF
”), lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembra spriedumu
SNCF
/Komisija (T‑242/12; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2015:1003
), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja tās prasību atcelt Komisijas 2012. gada 9. marta Lēmumu 2012/398/ES par valsts atbalstu SA.12522 (C 37/08) – Francija – Lēmuma “
Sernam 2
” piemērošana (
OV 2012, L 195, 19. lpp.
; turpmāk tekstā – “
Sernam 3
lēmums”).
Tiesvedības priekšvēsture
2000. gadu sākumā
Sernam SA
, kuras darbība strukturāli nesa zaudējumus, finansiālā situācija radīja nepieciešamību īstenot pārstrukturēšanas plānu, kas galvenokārt balstījās uz
SNCF
veiktiem komerciālā atbalsta un atveseļošanas pasākumiem, kuri bija uzskatāmi par valsts atbalstu. Ar 2001. gada 23. maija Lēmumu par valsts atbalstu NN 122/2000 (ex NJ 140/2000) (
OV 2001, C 199, 15. lpp.
, turpmāk tekstā – “
Sernam 1
lēmums”) Eiropas Komisija apstiprināja atbalstu
Sernam
grupas pārstrukturēšanai un atzina par saderīgu ar iekšējo tirgu atbalstu 503 miljonu euro apmērā
Sernam
pārstrukturēšanai, kas sākotnēji bija paredzēts
Sernam
pārņemšanas projekta ietvaros, ko veiktu
Geodis SA
.
2002. gada 17. jūnija vēstulē Francijas iestādes informēja Komisiju, ka ar
Sernam 1
lēmumu apstiprinātais atbalsts tika īstenots ar nosacījumiem, kas atšķiras no tiem, uz kuru pamata Komisija šo lēmumu bija pieņēmusi. Turklāt ar 2002. gada 8. jūlija vēstuli Komisijai tika iesniegta sūdzība par
Sernam
lietu.
2003. gada 30. aprīļa vēstulē Komisija informēja Francijas Republiku par savu Lēmumu “Valsts atbalsts – Francija – Uzaicinājums iesniegt apsvērumus saskaņā ar LESD [108. panta 2. punktu] par atbalstu C 32/03 (ex NN 122/2000) – “
Sernam 2
– pārstrukturēšanas atbalsta pārskatīšana”” (
OV 2003, C 182, 2. lpp.
), ar ko tika uzsākta LESD 108. panta 2. punktā paredzētā procedūra attiecībā uz šo atbalstu.
2004. gada 20. oktobra Lēmumā 2006/367/EK par valsts atbalstu, ko daļēji īstenojusi Francija par labu uzņēmumam
Sernam
(
OV 2006, L 140, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “
Sernam 2
lēmums”), Komisija secināja, ka nav ievērots
Sernam 1
lēmums, kas rada atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108.] panta piemērošanai (
OV 1999, L 83, 1. lpp.
), 1. panta g) punkta izpratnē.
Šajā ziņā tā konstatēja, ka papildu atbalsta summa 41 miljona euro apmērā tika pārskaitīta prettiesiski, lai segtu noteiktus zaudējumus, kas bija radušies pēc
Sernam 1
lēmuma pieņemšanas, un uzdeva to atgūt. Tomēr Komisija arī konstatēja, ka Francijas iestādes ir īstenojušas vairākus no saviem mērķiem saskaņā ar
Sernam 1
lēmumu un ka izvērtētais atbalsts atbilst Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
OV 1999, C 288, 2. lpp.
) 3.2.4. punktā paredzētajiem pārstrukturēšanas plāna grozīšanas kritērijiem. Tādējādi Komisija apstiprināja
Sernam 1
lēmumā atļautā valsts atbalsta 503 miljonu euro apmērā saderīgumu ar iekšējo tirgu, ja tiek ievēroti divi nosacījumi, proti, pirmkārt,
Sernam
atkārtoti koncentrējās uz dzelzceļa pārvadājumu darbību un, otrkārt, tās autopārvadājumu darbība tiek aizstāta, izmantojot neatkarīgu uzņēmumu pakalpojumus. Kā alternatīva
Sernam 2
lēmumā bija arī paredzēta iespēja nodot
Sernam
aktīvus vienā kopumā.
Sernam 2
lēmuma rezolutīvā daļa ir formulēta šādi:
“1. pants
1.   Valsts atbalsts, kas apstiprināts 2001. gada maijā 503 miljonu euro apmērā, [..]
Sernam
ir saderīgs ar kopējo tirgu saskaņā ar 3. un 4. pantā paredzētajiem nosacījumiem.
2.   [Francijas Republikas] sniegtais valsts atbalsts [..]
Sernam
41 miljona euro apmērā nav saderīgs ar kopējo tirgu.
2. pants
1.   [Francijas Republikai] jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai atgūtu no saņēmēja 1. panta 2. punktā minēto atbalstu, kas nelikumīgi jau ir nodots tā rīcībā.
2.   Atbalsts ir jāatgūst nekavējoties saskaņā ar valsts tiesību aktos noteikto kārtību ar nosacījumu, ka tā ļauj šā lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi. Atgūstamajā atbalstā ir iekļauti procenti, sākot no datuma, kad tas ticis nodots saņēmēja rīcībā, līdz tā atgūšanas datumam. Procenti ir aprēķināti, balstoties uz atsauces likmi, ko saistībā ar reģionālajiem atbalstiem izmanto līdzīgu subsīdiju aprēķināšanai.
3. pants
1.   Saskaņā ar šā lēmuma 2. punktu ir jāievēro šādi nosacījumi:
a)
Sernam
var attīstīt tikai sūtījumu pārvadājumus pa dzelzceļu saskaņā ar
Train Bloc Express (TBE)
koncepciju. Šajā nolūkā
SNCF
garantē sniegt jebkuram citam uzņēmējam, kas izsaka šādu lūgumu, tādus pašus nosacījumus, kādi izvirzīti
Sernam TBE
kravas dzelzceļa transporta attīstībai;
b)
Turpretī uzņēmumam
Sernam
nākamo divu gadu laikā, sākot no šā lēmuma paziņošanas datuma, ir pilnībā jāaizvieto savi autotransporta līdzekļi un pakalpojumi ar tāda uzņēmuma vai vairāku uzņēmumu autotransporta līdzekļiem un pakalpojumiem, kas ir juridiski un ekonomiski neatkarīgs no
SNCF
un kas ir izvēlēts, ievērojot atklātu, pārskatāmu un nediskriminējošu procedūru.
Par
Sernam
autotransporta līdzekļiem un pakalpojumiem tiek uzskatīti visi autotransporta līdzekļi, kas ir uzņēmuma
Sernam
privātīpašumā vai līzingā/nomā.
Uzņēmumiem, kas pārņems
Sernam
darbību uz autoceļiem, būs jānodrošina ar pašu līdzekļiem visi autotransporta pakalpojumi.
2.   Ja līdz 2005. gada 30. jūnijam
Sernam
pilnībā pārdos savus aktīvus par tirgus cenu uzņēmumam, kas nav juridiski saistīts ar
SNCF
, ievērojot pārskatāmu un atklātu procedūru, 1. punkta nosacījumus nepiemēro.
4. pants
Jebkurai daļējai vai pilnīgai
Sernam
pārdošanai jānotiek par tirgus cenu, ievērojot attiecībā uz visiem konkurentiem pārskatāmu un atklātu procedūru. Šādos apstākļos uzņēmumam
Sernam
, ja tas turpina pastāvēt, jāatmaksā [41 miljona euro] atbalsts.
5. pants
[Francijas Republika] informē Komisiju divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas par pasākumiem, kas veikti, lai panāktu atbilstību šim lēmumam.
6. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.”
SNCF
nolēma izmantot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzēto iespēju nodot
Sernam
aktīvus vienā kopumā. Saskaņā ar Francijas iestāžu sniegto informāciju
Sernam
ekonomiskās situācijas dēļ neizdevās saņemt piedāvājumus ar pozitīvu cenu konkursā, kuru
SNCF
vārdā bija uzsākusi banka. Visi piedāvājumi, kas tika iesniegti šīs procedūras ietvaros, bija ļoti lielā mērā negatīvi. Tā kā netika iesniegts neviens konkrēts piedāvājums, tika pieņemts lēmums turpināt sarunas vienīgi ar konsorciju, ko bija izveidojis 5. kandidāts, kurš bija saistīts ar
Sernam
vadību. Visbeidzot 2005. gada 15. jūnijā 5. kandidāts
SNCF
mutvārdos darīja zināmu savu nespēju iesniegt pārņemšanas piedāvājumu – pat nosacītu – pirms 2005. gada 30. jūnija.
SNCF
2005. gada 30. jūnijā pieņēma lēmumu noslēgt pārdošanas darījumu ar
Financière Sernam SAS
, kura pilnā apmērā piederēja
Sernam
vadībai.
Nodošanas process notika četros posmos, kuri ir minēti vienošanās protokolā, ko 2005. gada 21. jūlijā parakstīja
SNCF
,
Sernam
,
Sernam Xpress

SAS
– viens no desmit
Sernam
pilnā apmērā piederošajiem meitasuzņēmumiem – un
Financière Sernam
. Pirmkārt,
SNCF
rekapitalizēja
Sernam
57 miljonu euro apmērā. Otrkārt,
Sernam
veica daļēju aktīvu nodošanu
Sernam Xpress
. Šī nodošana attiecās uz visiem aktīvu posteņiem, tostarp uz rekapitalizācijas rezultātā iegūtajiem 57 miljoniem euro, un
Sernam
pasīviem, izņemot atsevišķus finanšu pasīvus, kuru kopējā summa bija 38,5 miljoni euro. Kā atlīdzību
Sernam
saņēma vienu
Sernam Xpress
daļu ar nominālvērtību 100 euro. Treškārt, tūlīt pēc nodošanas
Sernam Xpress
palielināja kapitālu par 2 miljoniem euro, ko pilnībā parakstīja
SNCF
. Pēc šī darījuma
SNCF
piederēja vairākums
Sernam Xpress
daļu. Ceturtkārt,
Sernam
un
SNCF
visas tām piederošās
Sernam Xpress
daļas pārdeva
Financière Sernam
par 2 miljoniem euro.
Pēc šīs nodošanas, proti, 2005. gada 15. decembrī,
Sernam
tika likvidēta tiesas ceļā. Parāds 41 miljona euro apmērā, kas atbilst valsts atbalstam un kas jāatgūst saskaņā ar
Sernam 2
lēmumu, tika iekļauts
Sernam
likvidācijas pasīvos. No šīs summas likvidācijas procesa beigās
SNCF
faktiski ir varējusi atgūt 2,75 miljonus euro.
2005. gada 24. jūnijā pirmais sūdzības iesniedzējs ziņoja Komisijai par
Sernam 2
lēmuma nepareizu piemērošanu. Ar 2006. gada 10. aprīļa un 2007. gada 23. aprīļa vēstulēm cita ieinteresētā persona iesniedza Komisijai vēl vienu sūdzību. Abi sūdzības iesniedzēji būtībā uzskatīja, ka
Sernam 2
lēmums tika piemērots ļaunprātīgi.
Ar 2008. gada 16. jūlija lēmumu “Valsts atbalsts – Francija – Valsts atbalsts C 37/08 – Lēmuma
Sernam 2
piemērošana – Uzaicinājums iesniegt apsvērumus saskaņā ar [LESD 108. panta 2. punktu]” (
OV 2009, C 4, 5. lpp.
) Komisija sāka LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, kuras rezultātā 2012. gada 9. martā tika pieņemts
Sernam 3
lēmums.
Pēdējā minētajā lēmumā Komisija uzskatīja, ka ar iekšējo tirgu nesaderīgais atbalsts 41 miljona euro apmērā nav ticis atgūts. Tā arī uzskatīja, ka nodošanas procesā nav tikuši ievēroti
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi un no tā secināja, ka atbalsts pārstrukturēšanai 503 miljonu euro apmērā, kurš ar nosacījumiem tika atļauts
Sernam 2
lēmumā, ir ticis īstenots ļaunprātīgā veidā. Turklāt Komisija uzskatīja, ka pasākumi, kurus
SNCF
veica šīs nodošanas īstenošanai, ir uzskatāmi par jaunu ar iekšējo tirgu nesaderīgu atbalstu. Šis jaunais atbalsts ietvēra
SNCF
īstenotu
Sernam
rekapitalizāciju 57 miljonu euro apmērā,
SNCF
prasījumu norakstīšanu 38,5 miljonu euro apmērā attiecībā uz
Sernam
un garantijas, ko
SNCF
sniedza brīdī, kad
Sernam
darbība tika nodota
Financière Sernam
, izņemot dzelzceļa darbiniekiem sniegto garantiju.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2012. gada 4. jūnijā, apelācijas sūdzības iesniedzēja cēla prasību par
Sernam 3
lēmuma atcelšanu.
Lai pamatotu savu prasību atcelt tiesību aktu, apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīja sešus pamatus. Šie pamati bija, pirmkārt, par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo Komisija
Sernam 3
lēmumā ir formulējusi nostāju par privātā ieguldītāja kritērija nepiemērojamību, kura nebija iekļauta lēmumā par formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, otrkārt, par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa neievērošanu, treškārt, par pienākuma ievērot saprātīgu termiņu un tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu, ceturtkārt, par kļūdām tiesību piemērošanā un faktu kļūdām, ko Komisija esot pieļāvusi, jo tā ir uzskatījusi, ka
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā nav atbildusi
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, piektkārt, par kļūdu tiesību piemērošanā, ko Komisija esot pieļāvusi, jo tā ir uzskatījusi, ka pienākums atgūt valsts atbalstu 41 miljona euro apmērā, kurš
Sernam 2
lēmumā ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ir ticis pārnests uz
Financière Sernam
un tā meitasuzņēmumiem, un visbeidzot, sestkārt, par kļūdu tiesību piemērošanā, ko Komisija esot pieļāvusi, jo tā ir uzskatījusi, ka 2005. gada 21. jūlija vienošanās protokolā paredzētie pasākumi iekļāva jaunu valsts atbalstu
Sernam Xpress
un
Financière Sernam
labā.
Ar pārsūdzēto spriedumu – nelemjot par Komisijas izvirzīto iebildi par pirmajā instancē celtās prasības nepieņemamību – Vispārējā tiesa noraidīja prasību kopumā, kaut arī tā piekrita
SNCF
argumentam, ka Komisija kļūdaini bija uzskatījusi, ka
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā par negatīvu cenu nav uzskatāma par pārdošanu. Tādējādi – kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 100.–108. punkta – Vispārējā tiesa uzskatīja, ka jēdziens “pārdošana” obligāti neizslēdz, ka attiecīgā nodošana tiek veikta par negatīvu cenu.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
Ar apelācijas sūdzību
SNCF
lūdz Tiesu:
–
atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.
Komisija,
Mory SA
un
Mory Team
lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Par pirmo pamatu
Par pirmā pamata pirmo daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 194. un 195. punktā uzskatīja, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis bija pārtraukt
Sernam 2
saimniecisko darbību.
Vispirms šāds secinājums balstoties uz kļūdu tiesību piemērošanā.
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētā aktīvu pārdošana vienā kopumā nozīmējot, ka visi uzņēmuma aktīvi tiek nodoti vienlaikus un vienam ieguvējam. Līdz ar to no jēdziena “aktīvu nodošana vienā partijā [kopumā]” obligāti izrietot uzņēmuma darbības turpināšana.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā neesot arī norādījusi pietiekamu pamatojumu, jo tā neesot izskaidrojusi, kā visu
Sernam
aktīvu nodošana vienlaikus un vienam vienīgam ieguvējam, kuram turklāt – kā norādīts
Sernam 2
lēmuma 217. apsvērumā – ir jāpārņem
Sernam
atbrīvotās tirgus daļas, varētu izraisīt tā saimnieciskās darbības pārtraukšanu.
Turklāt replikas rakstā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Komisijai tās apgalvojumu, ka
Sernam
aktīvu nodošanas vienā kopumā mērķis ir pārtraukt tās darbību, lai gan Komisija pati lietās, kuras tika taisīti 2004. gada 29. aprīļa spriedums Vācija/Komisija (
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
,
68.
–
70.
punkts) un 2005. gada 19. oktobra spriedums CDA Datenträger Albrechts/Komisija (
T‑324/00
,
EU:T:2005:364
,
73.
punkts), ir izskaidrojusi, ka šādas nodošanas sekas ir uzņēmuma saimnieciskās darbības turpināšana.
Turpinājumā apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka
Sernam 2
lēmuma 217. apsvērumā ir skaidri noteikts mērķis nodot
Sernam
aktīvus vienā kopumā, proti, lai
Sernam
vairs nedarbotos savā iepriekšējā juridiskajā formā un lai tā tirgus daļas tiktu atbrīvotas par labu neatkarīgam ieguvējam. Tādējādi izvirzītais mērķis – kā izriet no šā lēmuma 3. panta 2. punkta, to lasot tā 217. apsvēruma gaismā, – esot nākotnē saraut jebkādu kapitāla saikni starp
SNCF
un tā meitasuzņēmumu, lai izvairītos no jauna valsts atbalsta piešķiršanas.
Pārsūdzētā sprieduma 194. un 195. punktā norādot, ka
Sernam
aktīvu nodošanas vienā kopumā mērķis bija pārtraukt tā saimniecisko darbību, Vispārējā tiesa esot atsaukusies uz mērķi, kas neizriet nedz no
Sernam 2
lēmuma rezolutīvās daļas, nedz no tā pamatojuma. Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 218. punktā ir minējusi ieguvēju, kas
Sernam
aktīvus integrē savā komerciālajā stratēģijā, lai gan šis nosacījums nav atrodams
Sernam 2
lēmuma preambulas 217. apsvēruma redakcijā, kurā ir norāde tikai uz neatkarīgu ieguvēju, proti, tādu, kuram nav juridiskas saiknes ar
SNCF
. Tā rīkojoties, Vispārējā tiesa esot izmantojusi interpretāciju, kura atšķiras no šā lēmuma formulējuma, lai gan tajā nav ne vismazāko neskaidrību.
Savukārt Tiesas judikatūrā esot noteikts, ka akta rezolutīvās daļas interpretācija gadījumos, ja šī rezolutīvā daļa nav pietiekami skaidra, ir jāveic tikai, ņemot vērā to pamatojumu, ar kādu tas ir pieņemts (spriedums, 1980. gada 19. jūnijs, Roudolff,
803/79
,
EU:C:1980:166
,
7.
punkts). Piemērojot šo interpretācijas principu šajā lietā, kaut arī
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkts to neattaisno, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi šo lēmumu.
Visbeidzot Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot norādījusi pretrunīgu pamatojumu, jo tā šā sprieduma 194. un 195. punktā ir uzskatījusi, ka
Sernam 2
lēmuma 217. apsvērumā ir skaidri noteikts, ka mērķis, vienā kopumā nododot visus aktīvus, ir pārtraukt
Sernam
saimniecisko darbību, vienlaikus pārsūdzētā sprieduma 218. punktā uzskatīdama, ka šis pats apsvērums varēja radīt “priekšstatu par [tā] saimnieciskās darbības turpināšanu”.
Komisija, kuru atbalsta
Mory SA
un
Mory Team
, uzskata, ka pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
–
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jānoraida pārmetums par Vispārējās tiesas izmantotajām interpretācijas metodēm. Pārsūdzētā sprieduma 86. un 87. punktā Vispārējā tiesa, lai to piemērotu, atgādina Tiesas pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru, pirmkārt, Savienības tiesību normas interpretācijā ir jāņem vērā ne tikai tās formulējums, bet arī tās konteksts un tā tiesiskā regulējuma mērķi, kurā tā iekļaujas (skat. it īpaši spriedumu, 2017. gada 27. septembris, Nintendo,
C‑24/16 un C‑25/16
,
EU:C:2017:724
,
70.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), un, otrkārt, Savienības akta rezolutīvā daļa nav nodalāma no tā motīvu daļas un vajadzības gadījumā ir jāinterpretē, ņemot vērā motīvus, kuru dēļ tas ir pieņemts (spriedums, 2011. gada 25. oktobris, eDate Advertising u.c.,
C‑509/09 un C‑161/10
,
EU:C:2011:685
,
55.
punkts, kā arī tajā minēta judikatūra).
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja – tai skaitā, kad tā apgalvo
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta sagrozīšanu – pārmet Vispārējai tiesai, ka tā, novērtējot šīs tiesību normas mērķi, ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, ir jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 191. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka no šā lēmuma preambulas 200. un 208.–211. apsvēruma, kuri ir iekļauti iedaļā “Konkurences kropļošanas novēršana – īpašas kompensācijas”, izriet, ka minētā lēmuma mērķis ir noteikt kompensācijas saistībā ar atbalstu, kuru
Sernam
ir saņēmusi, un tā ļaunprātīgo piemērošanu, prasot, lai
Sernam
“ilgstoši atkāpj[as] no būtiski pārslogotām tirgus nozarēm”, lai izvairītos no tā, ka “uzņēmums, kam būtu bijusi jāpārtrauc darbība pēc paziņotajām grūtībām, [..] mākslīgi [aizņem] ārkārtīgi pieprasītu tirgu daļas, kaitējot konkurējošiem un finansiāli veseliem uzņēmumiem”.
No tā izriet – kā Vispārējā tiesa to ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 192. punktā –, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 1. punkta mērķis ir “samazināt
Sernam
klātbūtni pārslogotā tirgū, lai novērstu jebkādu konkurences izkropļošanu, kas ir saistīta ar pārstrukturēšanas atbalsta 503 miljonu euro apmērā piešķiršanu”, prasot, lai
Sernam
autopārvadājumu darbības pārņemtu citi uzņēmumi un
Sernam
darbības tiktu diversificētas, uzsvaru liekot uz dzelzceļa kravu pārvadājumiem.
Tāpat ir jāatgādina, ka, pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 193. punktā konstatēja, ka
Sernam 2
lēmuma preambulas 127. apsvērums, kurā ir atsauce uz “tirgus daļu atbrīvošan[u] par labu neatkarīgajam pircējam”, tāpat kā šā lēmuma preambulas 200. un 208.–211. apsvērums ir saistīti ar to šā lēmuma daļu, kura ir veltīta konkurences izkropļojumu novēršanai, un, otrkārt, tā šā sprieduma 194. punktā norādīja, ka “lēmuma
Sernam 2
abos 3. panta punktos, kuri ir izteikti alternatīvi, bija noteikts pārstrukturēšanas atbalsts EUR 503 miljonu apmērā un tiem bija viens un tas pats mērķis – novērst konkurences izkropļojumus, ko izraisījis šis atbalsts”.
Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 194. un 195. punktā pamatoti no tā varēja secināt, ka mērķis visu
Sernam
aktīvu pārdošanai vienā kopumā, kura ir paredzēta
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā, lasīta tā 217. apsvēruma gaismā, bija
Sernam
saimnieciskās darbības pārtraukšana un tās izzušana, kas šā lēmuma 3. panta 1. punktā paredzēto nosacījumu ievērošanu padarītu bezjēdzīgu.
Runājot par pienākuma norādīt pamatojumu ievērošanu, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru sprieduma pamatojumā skaidri un nepārprotami ir jābūt ietvertai Vispārējās tiesas argumentācijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā lēmuma pamatojumu un lai Tiesa varētu veikt tiesas kontroli (skat. it īpaši spriedumu, 2017. gada 4. aprīlis, Ombuds/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
,
83.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Taču ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 191.–195. punkts, kuri kopsavilkuma veidā ir izklāstīti šā sprieduma 30.–33. punktā, juridiski pietiekami atklāj iemeslus, kuru dēļ Vispārējā tiesa uzskatīja, ka
Sernam
aktīvu nodošanas vienā kopumā mērķis bija vērsts uz šā uzņēmuma saimnieciskās darbības pārtraukšanu.
Prasītājas arguments, kas sastāv no apgalvojuma, ka Vispārējā tiesa ir norādījusi pretrunīgu pamatojumu, arī nevar tikt apmierināts. Proti, ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 218. punktā ir uzskatījusi, ka saskaņā ar
Sernam 2
lēmuma preambulas 217. apsvērumu aktīvu kopuma ieguvējs varētu
de facto
veikt pats savu darbību ar
Sernam
aktīviem, kas varētu radīt priekšstatu par tās saimnieciskās darbības turpināšanu, tā nekavējoties precizēja, ka “tai bija jābūt kāda cita tirgus dalībnieka, nevis
Sernam
darbībai, proti, pircēja, kurš
Sernam
aktīvus ir integrējis savā paša tirdzniecības stratēģijā, bez kā atbalsta saņēmēja tirgus daļas nevar uzskatīt par “atbrīvotām””.
Turklāt ar šo precizējumu Vispārējā tiesa, nesagrozot
Sernam 2
lēmumu, apstiprināja, ka šā lēmuma 3. panta 2. punkta piemērošana nozīmē, ka
Sernam
aktīvi tiek pārdoti neatkarīgam ieguvējam.
Papildus tam arguments, ka nostāja, ko Komisija ir paudusi savā atbildes rakstā, esot atšķirīga no tās nostājas, ko tā esot aizstāvējusi lietās, kurās ir tikuši taisīti 2004. gada 29. aprīļa spriedums Vācija/Komisija (
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
,
68.
–
70.
punkts) un 2005. gada 19. oktobra spriedums CDA Datenträger Albrechts/Komisija (
T‑324/00
,
EU:T:2005:364
,
73.
punkts), tā kā tas nepierāda, kādā veidā Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, novērtējot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķi, ir jānoraida kā nepieņemams (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 14. decembris, SV Capital/ABE,
C‑577/15 P
,
EU:C:2016:947
,
69.
punkts).
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
Par pirmā pamata otro daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 90. punktā ir interpretējusi
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā minēto jēdzienu “pārdošana” kā atsauci uz faktisku aktīvu nodošanu 2005. gada 30. jūnijā. Taču nedz
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā, nedz tā preambulas 217. apsvērumā neesot atsauces uz šādu faktisku nodošanu. Turklāt saskaņā ar Francijas tiesībām, īpaši saskaņā ar
code civil
[Civilkodeksa] 1583. pantu, pārdošana izrietot no vienošanās starp pircēju un pārdevēju, līdzko tie ir vienojušies par lietu un cenu, pat ja lieta vēl nav piegādāta un cena nav samaksāta. Līdz ar to, piešķirot jēdzienam “pārdošana” nozīmi, kura ir ārpus Komisijas lietoto nepārprotamo jēdzienu nozīmes un neizriet nedz no
Sernam
2 lēmuma rezolutīvās daļas, nedz no tā pamatojuma un kura ir pretrunā nozīmei, kas šim jēdzienam ir valsts tiesību sistēmās, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi jēdzienu “pārdošana”, šādi pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā.
Komisija uzskata, ka pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida.
–
Tiesas vērtējums
Ir jānorāda – tāpat kā tas izriet no šā sprieduma 30.–33. punkta –, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis, kas ir lasīts tā preambulas 217. apsvēruma gaismā, bija nodrošināt tirgus daļu faktisku atbrīvošanu par labu neatkarīgam ieguvējam.
Tādējādi Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 90. punktā uzskatīdama, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētais laika nosacījums, saskaņā ar kuru šis noteikums var tikt piemērots, “ja līdz [2005. gada 30. jūnijam]
Sernam
pilnībā pārdos savus aktīvus” nozīmē, ka šie aktīvi ir faktiski jānodod šajā datumā, un šā sprieduma 91. punktā konstatēdama, ka šis galīgais termiņš nav ticis ievērots, nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Līdz ar to pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par pirmā pamata trešo daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmā pamata trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un pārsūdzētajā spriedumā nav norādījusi pietiekamu pamatojumu, šā sprieduma 118. un 124. punktā uzskatot, ka visu
Sernam
aktīvu pārdošanai vienā kopumā, kas ir paredzēta
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā, ir jāattiecas tikai uz aktīviem.
Pirmām kārtām apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, tikai atkārtojot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktu, kā arī šā lēmuma 217. apsvērumu, lai pārsūdzētā sprieduma 117. punktā, pirmkārt, apstiprinātu, ka
Sernam 2
lēmumā “viena otrai skaidri [bija] pretstatītas “
Sernam
pilnīga (aktīvu un pasīvu) pārdošana” un
Sernam
“aktīvu pārdošana vienā partijā”, un no tā minētā sprieduma 118. un 124. punktā, otrkārt, secinātu, ka Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka visu aktīvu pārdošanai vienā kopumā bija jāattiecas tikai uz aktīviem un jāizslēdz pasīvi, Vispārējā tiesa izteica kategorisku apgalvojumu un tādējādi minētajā spriedumā nenorādīja pietiekamu pamatojumu.
Otrām kārtām apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējās tiesas iebildums pret visa
Sernam
pārdošanu, ieskaitot aktīvus un pasīvus, un aktīvu pārdošanu vienā kopumā, izslēdzot pasīvus, ir kļūdains.
Vispirms, šāds iebildums nozīmējot, ka ir sagrozīts
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkts, jo šajā normā neesot nekādā veidā precizēts, ka aktīvi ir jāpārdod vieni paši bez pasīviem.
Turpinājumā apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd pārsūdzētā sprieduma 119. punktā izdarīto Vispārējās tiesas secinājumu, ka, ja aktīvu pārdošana vienā kopumā tiktu interpretēta tādējādi, ka tā var ietvert pasīvus, tas nozīmētu, ka tiek noliegta atšķirība starp abiem alternatīvajiem nosacījumiem, kuri ir paredzēti
Sernam 2
lēmuma 3. panta abos punktos un kuru pamatā ir divi atšķirīgi pārdošanas scenāriji, kas ir paredzēti šā lēmuma 217. apsvērumā.
Pirmā scenārija – proti,
Sernam
pārdošanas pilnībā – pamatā esošo nosacījumu mērķis ir mazināt attiecībā uz konkurentiem radītās negatīvās sekas, ko radītu
Sernam
palikšana tirgū, nosakot, ka
Sernam
darbības autopārvadājumu jomā ir jāpārņem citiem uzņēmumiem un jādiversificē
Sernam
darbība, vēršot to uz dzelzceļa kravu pārvadājumiem. Šie nosacījumi neesot attaisnojami otrajā scenārijā, kurā
Sernam
aktīvi tiek nodoti vienā kopumā, jo
Sernam
vairs neturpinātu darbību savā iepriekšēja juridiskajā formā un atbrīvotu tirgus daļas neatkarīgam ieguvējam. Tādējādi nosacījumi, kas attiecas uz katru no šiem abiem scenārijiem, esot krietni atšķirīgi.
Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, ņemot vērā it kā atšķirīgo
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķi, pasīvu pievienošana aktīviem nekādi neietekmējot saimnieciskās darbības turpināšanu, bet tai ir tikai eventuāla ietekme uz novērtēšanu.
Ja
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis būtu bijis pārtraukt
Sernam
saimniecisko darbību, šajā normā būtu jābūt atsaucei uz nodošanas veidu, kas ļauj sasniegt šo mērķi, piemēram, aktīvu nodošanu atsevišķi vai pa daļām.
Komisija uzskata, ka pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida.
–
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, runājot par argumentu, ka Vispārējās tiesas atbalstītais iebildums pret
Sernam
pilnīgu pārdošanu, iekļaujot gan aktīvus, gan pasīvus, un aktīvu pārdošanu vienā kopumā, izslēdzot pasīvus, esot kļūdains, vispirms ir jāatgādina – kā tika norādīts šā sprieduma 30.–33. punktā –, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 1. un 2. punkts ir uzskatāmi par divām alternatīvām iespējām, kuras ir vērstas uz vienu un to pašu mērķi, proti,
Sernam
saimnieciskās darbības pārtraukšanu pārslogotā tirgū.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka
Sernam 2
lēmuma 217. apsvērumā ir norādīts, ka, ja
Sernam
darbībai ir jāturpinās, tai tiekot pārdotai pilnībā, iekļaujot aktīvus un pasīvus, ir jāpiemēro šā lēmuma 3. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi. Savukārt tas tā neesot, ja
Sernam
aktīvi tiek nodoti vienā kopumā, jo tās darbības pārtraukšanas rezultātā tiktu atbrīvotas šīs sabiedrības tirgus daļas par labu neatkarīgam ieguvējam un tā pamestu pārslogotu sektoru.
Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 117. punktā pamatoti varēja uzskatīt, ka
Sernam 2
lēmumā bija skaidri pretnostatīta
Sernam
pilnīga pārdošana, ieskaitot tās aktīvus un pasīvus, un tās aktīvu pārdošana vienā kopumā un no tā minētā sprieduma 118. un 124. punktā secināt, ka
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā, kas ir paredzēta
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā, to lasot šā lēmuma 217. apsvēruma gaismā, ir jāsaprot kā pasīvus izslēdzoša.
Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam, cita interpretācija – kā Vispārējā tiesa to ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 119. punktā – būtu līdzvērtīga tās atšķirības noliegšanai, kas pastāv starp abām
Sernam 2
lēmuma 3. panta 1. un 2. punktā izklāstītajām alternatīvajām iespējām.
Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 47. punktā, ja tiktu pieņemta apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītā argumentācija, būtu iespējams pārdot gandrīz visu
Sernam
un tā varētu turpināt savu darbību, nepastāvot vajadzībai īstenot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 1. punktā paredzētos kompensējošos pasākumus, kas tādējādi atņemtu šā lēmuma 3. panta 2. punktam jebkādu lietderīgo iedarbību.
Otrām kārtām, runājot par pamatojuma nenorādīšanu pārsūdzētajā spriedumā, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, ir jākonstatē, ka, ņemot vērā šā sprieduma 34. punktā atgādināto judikatūru, pārsūdzētais spriedums atbilst Vispārējai tiesai izvirzītajām pamatojuma prasībām, jo tā šā sprieduma 117.–119. punktā ir izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka aktīvu pārdošanai vienā kopumā ir jāattiecas tikai uz aktīviem.
Ievērojot iepriekš minēto, pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida kā nepamatota. Tādējādi pirmais pamats ir jānoraida kopumā.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 163. un 164. punktā uzskatīdama, ka
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā nav izrietējusi no atklāta un pārskatāma konkursa, kā ir prasīts
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā, jo konkursā sākotnēji piedalījās konsorcijs, kuru veidoja 5. kandidāts un
Sernam
vadības komanda, nevis tā dalībnieki atsevišķi, un vadības komanda tādējādi nav autonomi piedalījusies procedūrā no sākuma. Nedz no
Sernam 2
lēmuma, nedz no Savienības tiesībām neizrietot, ka konkursa procedūras rezultātā izvēlētajam kandidātam ir autonomi jāpiedalās procesā kopš tā sākuma.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja atgādina, ka 5. kandidāts un
Sernam
vadības komanda konsorcija ietvaros bija saistīta ar konkursu kopš procedūras sākuma un piedāvāja vismazāk negatīvo vērtību par aktīvu kopumu. Tikai pēc 5. kandidāta atkāpšanās
Sernam
vadības komanda nolēma turpināt procesu un viena pati iesniegt pārņemšanas piedāvājumu, ko sākotnēji bija iesniedzis konsorcijs. Tāpēc apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka šādi apstākļi atbilst prasībām par konkursa atklāto un pārskatāmo raksturu, kuras izriet no Komisijas lēmumpieņemšanas prakses un Tiesas judikatūras.
Proti, savā lēmumpieņemšanas praksē Komisija šajā ziņā prasot, lai visiem dalībniekiem, aicinātiem vai neaicinātiem, kuri varētu būt ieinteresēti attiecīgajā iegūšanā, būtu iespēja iesniegt piedāvājumu un lai tiem šajā ziņā būtu vienādas iespējas iegūt informāciju un tiktu piemēroti vienādi termiņi. Turklāt 2004. gada 29. aprīļa spriedumā Vācija/Komisija (
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
,
95.
punkts) un 2005. gada 19. oktobra spriedumā CDA Datenträger Albrechts/Komisija (
T‑324/00
,
EU:T:2005:364
,
73.
punkts) tā esot uzskatījusi, ka fakts, ka pārdošana nav notikusi nekavējoties, bet pirms tās bija nesekmīgi mēģinājumi, kuros bija iesaistīta cita sabiedrība, ir norāde, kas var pierādīt, ka izmantotā procedūra bija pietiekami atklāta un pārskatāma.
Papildus tam apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka ir iespējams atzīt, ka atklātības un pārskatāmības principi publiskā iepirkuma jomā pēc analoģijas var tikt piemēroti aktīvu nodošanas procedūrām. Taču no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (
OV 2014, L 94, 65. lpp.
), kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (
OV 2014, L 94, 1. lpp.
) izrietot, ka Savienības tiesībās ir atļauta šāda līguma slēgšanas tiesību piešķiršana ekonomikas dalībniekam bez iepriekšējas publicēšanas un iepriekšējas konkursa izsludināšanas pēc tam, kad pirmā procedūra ir nesekmīga, kaut arī ekonomikas dalībnieks nav piedalījies šajā pirmajā procedūrā, un tas nerada atklātības un pārskatāmības principu pārkāpumu. Šie principi
a fortiori
esot jāuzskata par ievērotiem, ja aktīvi ir nodoti pēdējai ieinteresētajai personai, kura vienīgā ir izteikusi konkrētu piedāvājumu, lai gan tā ir piedalījusies visā procesā – sākotnēji saistībā ar konsorciju, kura otra puse procedūras laikā ir atkāpusies.
Komisija uzskata, ka otrais pamats ir nepieņemams, un pakārtoti – ka tas ir nepamatots.
Tiesas vērtējums
Vispirms, nepastāvot vajadzībai lemt par iespējamu analoģiju starp konkursu šajā lietā un šā sprieduma 64. punktā izklāstītajiem principiem, kuri ir piemērojami publiskā iepirkuma jomā, ir jānorāda, ka arguments, kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja izsecina no šīs iespējamās analoģijas, balstās uz faktu, ka konkursa procedūras noslēgumā nav ticis iesniegts neviens piedāvājums vai neviens atbilstošs piedāvājums. Taču šāds arguments varētu tikt atbalstīts tikai tad, ja tiktu apšaubīts pārsūdzētā sprieduma 170. punktā izdarītais Vispārējā tiesas konstatējums par faktiem, saskaņā ar kuru “pārskatāmas un atklātas konkursa procedūras “pēdējā ieinteresētā persona” bija 4. kandidāts. [..] Taču, kā uzsver Komisija savos procesuālajos rakstos, pēc 5. kandidāta atkāpšanās tādējādi esot bijis jāvēršas pie 4. kandidāta, kurš piedalījās procedūrā kopš paša tās sākuma un arī bija izteicis savu ieinteresētību otrās kārtas beigās”. Tāpēc minētais arguments, kurā Tiesa sava faktu un pierādījumu neatkarīgā vērtējuma ietvaros tiek aicināta aizstāt Vispārējās tiesas veikto analīzi ar savu analīzi, ir nepieņemams un ir jānoraida.
Visbeidzot prakse, kuru Komisija pielieto savos lēmumos vai pamatnostādnēs, pat pieņemot, ka tā nāktu par labu apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentam, katrā ziņā nevar būt Tiesai saistoša, interpretējot Savienības tiesību normas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 1. oktobris, Electrabel un Dunamenti Erőmű/Komisija,
C‑357/14 P
,
EU:C:2015:642
,
68.
punkts).
Katrā ziņā – kā Vispārējā tiesa pamatoti ir atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 183. punktā – atbilstoši Tiesas judikatūrai konkursa procedūras atklātais un pārskatāmais raksturs ir vērtējams, balstoties uz netiešu pierādījumu kopumu, kas pastāv katras lietas apstākļos (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Vācija/Komisija,
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
,
95.
punkts),
Tādējādi, ņemot vērā šīs lietas apstākļus, pārsūdzētā sprieduma 170. un 171. punktā konstatējusi, ka izvēlēto piedāvājumu nav iesniedzis kandidāts, kurš ir autonomi piedalījies konkursa procedūrā, sākot no procedūras sākuma, Vispārējā tiesa šā sprieduma 174. punktā varēja pamatoti uzskatīt, ka prasība par procedūras atklāto un pārskatāmo raksturu nav tikusi ievērota.
Līdz ar to otrais pamats ir jānoraida daļēji kā nepieņemams un daļēji kā nepamatots.
Par trešo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 165.–167. un 170. punktā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ir sagrozījusi faktus, uzskatot, ka
Sernam
vadības komandas konkrētais piedāvājums nevar tikt uzskatīts par tādu, kas iesniegts atklāta un pārskatāma konkursa rezultātā, jo šis piedāvājums ir daudz mazāk labvēlīgs pārdevējam nekā tie nesaistošie piedāvājumi, kurus konkursa procedūras otrajā kārtā iesniedza 4. un 5. kandidāts.
Šis vērtējums esot balstīts uz sagrozītiem faktiem. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā faktu, ka ar šo abu kandidātu piedāvāto rekapitalizācijas summu obligāti tika izdarīts pieņēmums, ka darījuma veikšanas datumā
Sernam
kasē paliek 2004. gada bilancē atrodamā summa, proti, 49,2 miljoni euro. Taču piedāvājumā, kuru
Sernam
vadības komanda iesniedza 2005. gada 30. jūnijā un kurā bija atsauce uz rekapitalizāciju 59 miljonu euro apmērā, bija ņemta vērā
Sernam
skaidras naudas līdzekļu būtiskā samazināšanās laikposmā starp 2004. gada 31. decembri un 2005. gada 30. jūniju.
Komisija uzskata, ka trešais pamats ir neiedarbīgs, un pakārtoti – ka tas nav pamatots.
Tiesas vērtējums
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja kritizē Vispārējās tiesas vērtējumu par
Sernam
vadības komandas un 4. un 5. kandidāta izteikto piedāvājumu, ir tikai jākonstatē, ka tā mērķis ir apšaubīt aspektus, kuri Vispārējai tiesai pārsūdzētā sprieduma 174. punktā lika uzskatīt, ka šīs vadības komandas iesniegtais piedāvājums neizriet no atklāta un pārskatāma konkursa.
Taču – kā izriet no šā sprieduma 68. un 69. punktā rodamās analīzes, kura attiecas uz otro apelācijas sūdzības pamatu, – ņemot vērā šīs lietas faktus, apstāklis, ka
Sernam
vadības komanda autonomi nav piedalījusies konkursa procedūrā kopš tās sākuma, ir pietiekams, lai pierādītu, ka nav tikusi ievērota šīs procedūras atklātība un pārskatāmība, kas ir prasīta
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā.
Tādēļ trešais pamats ir jānoraida kā neefektīvs.
Par ceturto pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 153. punktā ir konstatējusi, ka Komisija nav sajaukusi pārdošanas priekšmetu un pārdošanas cenu, uzskatot, ka secīgajās
Sernam
un vēlāk
Sernam Xpress
rekapitalizācijās aktīviem ir tikusi pieskaitīta neto summa 57 miljonu euro apmērā, pārkāpjot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktu.
Pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 153. punktā kategoriski apgalvojot, ka “pietiek konstatēt, ka Komisija nav radījusi nekādu sajukumu starp pārdošanas priekšmetu un pārdošanas cenu”, Vispārējā tiesa šajā spriedumā neesot sniegusi pietiekamu pamatojumu.
Otrām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 153. punktā atsakoties atzīt, ka rekapitalizācija 57 miljonu euro apmērā ir uzskatāma par “samaksātu” negatīvu cenu par
Sernam
aktīvu kopumu, Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot arī norādījusi pretrunīgu pamatojumu, jo pārsūdzētā sprieduma 103. un 107. punktā tā esot atzinusi, ka valsts atbalsta tiesībās nav nozīmes iespējamajām darījumu juridiskajām formām, bet gan to ekonomiskajai realitātei un ka ir iespējams veikt pārdošanu par negatīvu cenu, pārdevējam veicot iepriekšēju rekapitalizāciju.
Trešām kārtām Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā. Pirmkārt, vērtējums, ko tā izdarīja pārsūdzētā sprieduma 153. punktā un saskaņā ar ko neto summa 57 miljonu euro apmērā, veicot
Sernam
un pēc tam
Sernam Xpress
secīgu rekapitalizāciju, papildināja šo sabiedrību aktīvus, esot kļūdains. Apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā, rekapitalizācija 57 miljonu euro apmērā nav uzskatāma par nodoto aktīvu papildinājumu, bet gan atbilst negatīvajai cenai, kas ir samaksāta par šo
Sernam
aktīvu iegādi vienā kopumā.
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi vēl vienu kļūdu tiesību piemērošanā, jo pārsūdzētā sprieduma 154. un 158. punktā esot konstatējusi, ka negatīvā cena izriet no fakta, ka pienākums pārdot tikai
Sernam
aktīvus bez pasīviem nav ticis ievērots un ka, ja apelācijas sūdzības iesniedzēja būtu ievērojusi šo pienākumu, pārdošanas cena būtu pozitīva vai vienāda ar nulli. Apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā, ciktāl aktīvu pārdošana kopumā nozīmētu
Sernam
darbības turpināšanu, apstāklis, ka nodotās darbības strukturāli nes zaudējumus, un Francijas tiesībās paredzētā automātiskā darba līgumu nodošana obligāti izraisītu darbības negatīvu vērtējumu. Tādējādi negatīva cena pastāvot nevis noteiktu pasīvu pievienošanas dēļ, bet gan strukturāli zaudējumus nesošas vienības nodošanas dēļ.
Komisija uzskata, ka ceturtais pamats ir daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
Tiesas vērtējums
Runājot pirmām kārtām par kritiku saistībā ar pārsūdzētā sprieduma pamatojuma neesamību, ir jānorāda, ka minētā sprieduma 152. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija
Sernam 3
lēmuma preambulas 117. apsvērumā ir uzskatījusi, ka, “veicot
Sernam
un
Sernam Xpres
s rekapitalizāciju, summa EUR 57 miljonu neto apmērā tika iepludināta
Sernam
aktīvos un ka šāda aktīvu palielināšana netika atļauta lēmuma
Sernam 2
3. panta 2. punktā”.
No tā izriet, ka, ņemot vērā šā sprieduma 34. punktā atgādināto judikatūru, Vispārējā tiesa ar vajadzīgo skaidrību ir izklāstījusi iemeslus, kāpēc Komisija nav sajaukusi pārdošanas priekšmetu un pārdošanas cenu.
Otrām kārtām nevar tikt apgalvots, ka pārsūdzētā sprieduma 153. punkts ir pretrunā šā paša sprieduma 103. un 107. punktam. Proti, pēdējos minētajos punktos bija aplūkota “pārdošanas” jēdziena analīze, kurā Vispārējā tiesa attiecībā uz pirmajā instancē izvirzītā ceturtā pamata otro daļu uzskatīja, ka pārdošana var tikt veikta par negatīvu cenu, it īpaši izmantojot pārdevēja veiktu iepriekšēju rekapitalizāciju.
Šis jautājums ir nošķirams no jautājuma, vai šajā lietā Komisija – kā tā ir darījusi
Sernam 3
lēmuma 117. punktā – var uzskatīt, ka aktīvu pievienošana ir veikta, pārkāpjot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktu, uz kuru Vispārējā tiesa ir atbildējusi tajā izvirzītā ceturtā pamata ceturtās daļas ietvaros un uz kuru attiecas pārsūdzētā sprieduma 153. punkts.
Trešām kārtām, tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, kuras ir izklāstītas šā sprieduma 80. un 81. punktā, ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 153. punktā Vispārējā tiesa tikai norādīja, ka aktīviem ir tikusi pievienota neto summa 57 miljonu euro apmērā, izmantojot
Sernam
rekapitalizāciju – šo faktisko apstākli lietas dalībnieki neapstrīd.
Otrkārt – kā izriet no šā sprieduma 54.–58. punkta –, Vispārējā tiesa pamatoti uzskatīja, ka, iekļaujot pasīvus vienā kopumā pārdodamajos
Sernam
aktīvos, nav ievērots
Sernam 2
lēmumā paredzētais pienākums. Secinājums, ko Vispārējā tiesa no tā izdarīja, pārsūdzētā sprieduma 154. un 158. punktā konstatējot, ka par
Sernam
aktīviem samaksātā negatīvā cena būtu bijusi pozitīva vai vienāda ar nulli, ja būtu pārdoti tikai aktīvi, pati par sevi ir faktu vērtējums. Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja neapgalvo nekādu faktu sagrozīšanu, tās argumentācija ir jānoraida kā nepieņemama.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ceturtais pamats ir jānoraida kā daļēji nepamatots un daļēji nepieņemams.
Par piekto pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 278. punktā esot sagrozījusi
Sernam 2
lēmuma 4. pantu un ka tā minētā sprieduma 279. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka, tā kā
Sernam
ekonomiskā ziņā ir turpinājis pastāvēt
Sernam Xpress
un pēc tam
Financière Sernam
ietvaros, atbalsta atgūšanas prasījuma 41 miljona euro apmērā ierakstīšana
Sernam
likvidācijas pasīvos ir pretrunā šim noteikumam.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 278. punktā ir uzskatījusi, ka “lēmuma
Sernam 2
4. panta norāde uz
Sernam
turpmāko pastāvēšanu varēja tikai norādīt uz
Sernam
saimnieciskās darbības saglabāšanu”, lai gan šajā noteikumā ir tikai paredzēts, ka “
Sernam
, ja tas turpinā[tu] pastāvēt”, jāatmaksā [..] 41 miljona [euro] atbalsts”.
Tā kā minētā tiesību norma nav neskaidra, tā esot jāinterpretē gramatiski. Tādējādi tajā esošā atsauce uz
Sernam
pastāvēšanu ir jāsaprot tā, ka tai esot jāattiecas uz juridisko personu, ko veido
Sernam
. Tādējādi
Sernam 2
lēmuma 4. pantā esot tikai nošķirts, vai juridiskā persona “
Sernam
” turpina vai neturpina pastāvēt, tieši vai netieši neņemot vērā jautājumu par tās saimnieciskās darbības pārtraukšanu.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja, atsaucoties uz 2001. gada 20. septembra sprieduma Banks (
C‑390/98
,
EU:C:2001:456
) 77. punktu un 2004. gada 29. aprīļa sprieduma Vācija/Komisija (
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
) 80. punktu, apgalvo, ka šāda interpretācija atbilst pastāvīgajai Tiesas judikatūrai, kurā noteikts, ka tad, ja sabiedrība, kas ir valsts atbalsta saņēmēja, pārdod savus aktīvus trešajai personai par tirgus cenu, no atbalsta gūtais labums tiek iekļauts cenā, kas nozīmē, ka atbalsta sniegtās faktiskās priekšrocības paliek pārdevējam.
Piešķirot
Sernam 2
lēmuma 4. pantam jēgu un tvērumu, kas tam nevarot būt, ņemot vērā tā redakciju, kurā nav nekādu neskaidrību, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi šo tiesību normu un esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja, pamatojoties uz 2010. gada 13. septembra sprieduma Grieķija u.c./Komisija (
T‑415/05, T‑416/05 un T‑423/05
,
EU:T:2010:386
) 135. punktu un 2012. gada 28. marta sprieduma Ryanair/Komisija (
T‑123/09
,
EU:T:2012:164
) 155. punktu, norāda, ka vērtējums par to, vai pastāv saimnieciska pēctecība starp sabiedrību, kura gūst labumu no valsts atbalsta, un tās aktīvu ieguvēju, kas tāpēc ietver ar piešķirto atbalstu saistītās konkurences priekšrocības nodošanu minēto aktīvu ieguvējam, ir jāveic atbilstoši nodošanas priekšmetam, tā cenai, pārņemošā uzņēmuma un izcelsmes uzņēmuma akcionāru vai īpašnieku identitātei, brīdim, kurā nodošana notika, vai arī darījuma ekonomiskai loģikai. Taču Vispārējā tiesa, piemērojot šos kritērijus, lai novērtētu saimniecisko pēctecību starp
Sernam
un tās aktīvu kopuma ieguvēju, esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā.
Vispirms, runājot par akcionāru identitāti, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 242. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka saimnieciskā pēctecība ir jānovērtē attiecībā uz
Sernam
un
Sernam Xpress
. Tā kā Francijas tiesībās tostarp nav pieļauts, ka pārdevuma līgumā tiek noteikta negatīva cena,
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi esot padarījuši neiespējamu
Sernam
aktīvu tiešu pārdošanu vienā kopumā
Financière Sernam
. Izvēlētā procedūra, proti, devuma un nodošanas darījums, pirms, kura notika rekapitalizācija, valsts tiesībās pastāvošo ierobežojumu ietvaros esot nodrošinājusi, ka darījumā ekonomiskā realitāte esot
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā
Financière Sernam
.
Vēršot analīzi uz attiecībām starp
Sernam
un
Sernam Xpress
, Vispārējā tiesa esot mākslīgi sadalījusi vienotu darījumu un esot tādējādi pārkāpusi principu, saskaņā ar kuru valsts atbalsta tiesībās nozīme ir nevis darījumu iespējamajām juridiskajām formām, bet gan to ekonomiskajai realitātei. Turklāt Vispārējā tiesa esot norādījusi pretrunīgu pamatojumu attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 107. punktā atgādināto principu, saskaņā ar kuru pārdošana var tikt veikta par negatīvu cenu.
Turpinājumā, runājot par nodošanas cenu, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 255. punktā ir atteikusies ņemt vērā par
Sernam
aktīviem samaksāto tirgus cenu, lai gan šis kritērijs, it īpaši pamatojoties uz 2004. gada 29. aprīļa spriedumu Vācija/Komisija (
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
,
86.
punkts) un 2005. gada 19. oktobra spriedumu CDA Datenträger Albrecht/Komisija (
T‑324/00
,
EU:T:2005:364
,
97.
–
99.
punkts), ir viens no svarīgākajiem kritērijiem, lai secinātu, ka nav saimnieciskas pēctecības.
Turklāt, runājot par nodošanas priekšmetu, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 240. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka šis kritērijs ir izpildīts, jo uzņēmums tika pārdots kopumā, pārkāpjot
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktu. Taču aktīviem esot bijuši pievienoti tikai pamatdarbības pasīvi, nevis visi pasīvi – tas Vispārējās tiesas veikto analīzi padarot neiedarbīgu.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja kritizē vērtējumu, kuru Vispārējā tiesa ir veikusi pārsūdzētā sprieduma 246. punktā un kurš attiecas uz nodošanas brīdi – saskaņā ar šo vērtējumu tā uzskatīja, ka lēmuma par nelikumīga atbalsta atgūšanu īstenošanas brīdis ir tikpat izdevīgs, lai apietu atgūšanas pienākumu, kā formālās izmeklēšanas procedūras posms. Šajā lietā nevarot tikt apgalvots, ka ir veikta apiešana, jo Komisija pati ir paredzējusi iespēju nodot aktīvus vienā kopumā un minētie aktīvi ir tikuši pārdoti par tirgus cenu.
Visbeidzot, runājot par darījuma ekonomisko loģiku, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa kļūdaini ir secinājusi, ka ir pārkāpts
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis, jo
Sernam
darbība nav tikusi pārtraukta. Taču tieši šī norma esot tā, kas padarot
Sernam
aktīvu nodošanu iespējamu, ļaujot
Sernam
aktīvu nodošanu vienā kopumā.
Komisija uzskata, ka piektā pamata atbalstam izvirzītie argumenti nav iedarbīgi, vai pakārtoti – ka tie nav pamatoti.
Tiesas vērtējums
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmām kārtām kritizē nozīmi, ko Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 278. punktā ir piešķīrusi
Sernam
pastāvēšanas turpinātībai, ir jākonstatē, ka, lai gan tā norāda uz
Sernam 2
lēmuma 4. panta sagrozīšanu, apelācijas sūdzības iesniedzēja patiesībā vēlas apstrīdēt to, kā Vispārējā tiesa ir interpretējusi šo noteikumu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nelikumīgi piešķirta valsts atbalsta atmaksas pamatmērķis ir novērst konkurences izkropļojumu, kas izraisīts ar nelikumīgā atbalsta rezultātā piešķirto konkurences priekšrocību (it īpaši skat. spriedumu, 2015. gada 1. oktobris, Electrabel un Dunamenti Erőmű/Komisija,
C‑357/14 P
,
EU:C:2015:642
,
111.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Pirms nelikumīgā vai ar iekšējo tirgu nesaderīgā atbalsta izmaksāšanas pastāvošā agrākā stāvokļa atjaunošana ir prasība, kas ir nepieciešama, lai saglabātu to Līgumu normu lietderīgo iedarbību, kuras attiecas uz valsts atbalstu (spriedums, 2001. gada 20. septembris, Banks,
C‑390/98
,
EU:C:2001:456
,
75.
punkts).
Skatoties no šīs perspektīvas, ir jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, ja vien Līgumos nav paredzētas atkāpes, ar iekšējo tirgu nav saderīgs atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai kas jebkādā citā veidā piešķirts no valsts līdzekļiem un kas izraisa vai draud izraisīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm (skat. it īpaši spriedumu, 2016. gada 21. decembris, Komisija/Aer Lingus un Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P un C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
39.
punkts).
Tādēļ, kā pārsūdzētā sprieduma 277. punktā ir atgādinājusi Vispārējā tiesa, nelikumīgais atbalsts var tikt atgūts no sabiedrības, kura turpina atbalstu saņēmušā uzņēmuma saimniecisko darbību, ja tiek pierādīts, ka šī sabiedrība faktiski saglabā ar minētā atbalsta piešķiršanu saistīto konkurences priekšrocību (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 24. janvāris, Komisija/Spānija,
C‑529/09
,
EU:C:2013:31
,
109.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 278. punktā ir pamatoti uzskatījusi, ka
Sernam 2
lēmuma 4. pantā minētā
Sernam
turpināta pastāvēšana “varēja tikai norādīt uz
Sernam
saimnieciskās darbības saglabāšanu”.
Otrām kārtām, runājot par kļūdām tiesību piemērošanā, kas esot pieļautas attiecībā uz saimnieciskās pēctecības analīzi, ir jāatgādina, ka šāda pēctecība starp sabiedrībām, kas ir aktīvu nodošanas puses, ir jānovērtē, ņemot vērā nodošanas priekšmetu (aktīvi un pasīvi, darbaspēka saglabāšana, apkopoti aktīvi), nodošanas cenu, pārņemošā uzņēmuma un nododošā uzņēmuma akcionāru vai īpašnieku identitāti, nodošanas laiku (pēc izmeklēšanas sākuma, pēc procedūras sākuma vai pēc galīgā lēmuma pieņemšanas) un, visbeidzot, darījuma saimniecisko pamatotību (skat. it īpaši spriedumu, 2003. gada 8. maijs, Itālija un SIM 2 Multimedia/Komisija,
C‑328/99 un C‑399/00
,
EU:C:2003:252
,
78.
punkts).
Pirmkārt, runājot par nodošanas priekšmetu, ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 240. punktā Vispārējā tiesa tikai atgādināja minētā sprieduma 134.–137. punktā konstatētos faktus, atbilstoši kuriem darījuma priekšmets neaprobežojās ar
Sernam
aktīvu pārdošanu, bet attiecās uz tā nodošanu kopumā, ieskaitot tās aktīvus un pasīvus. Taču ir jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja šo vērtējumu apelācijas sūdzības ietvaros neapstrīd.
Otrkārt, ir jānorāda – kā tas izriet no šā sprieduma 66.–69. punkta –, ka Vispārējā tiesa pamatoti varēja uzskatīt, ka
Sernam
vadības komandas piedāvājums neizrietēja no atklāta un pārskatāma konkursa. Tāpēc tā pārsūdzētā sprieduma 255. punktā pamatoti uzskatīja, ka šā iemesla dēļ šajā lietā samaksātā negatīvā cena nebija tirgus cena.
Turklāt, lai pamatotu šo spriedumu, Vispārējā tiesa ir norādījusi uz citiem aspektiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja nav apstrīdējusi – tā pārsūdzētā sprieduma 256. un 260. punktā tostarp norādīja, ka apgalvotā tirgus cena atbilda darbības atbalstam un ka veiktās ekspertīzes nevarēja pierādīt, ka nodošanas cena bija šāda tirgus cena. Tāpēc apelācijas sūdzības iesniedzēja nevarēja pārmest Vispārējai tiesai, ka tā ir atteikusies ņemt vērā tirgus cenas kritēriju.
Treškārt, runājot par it kā pieļauto kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar akcionāru identitātes kritērija piemērošanu, uz kuru norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja – lai gan prioritāte ir jāpiešķir valsts atbalsta ekonomiskajai realitātei, tā juridiskā forma arī var izrādīties būtiska, lai šo ekonomisko realitāti novērtētu. Konkrētāk, jautājums par atbalsta nodošanu ir jānovērtē atšķirīgi atkarībā no tā, vai tas ir saistīts ar sabiedrības daļu pārdošanu vai aktīvu pilnīgu vai daļēju pārdošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Vācija/Komisija,
C‑277/00
,
EU:C:2004:238
,
78.
un
84.
punkts).
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 242. punktā pamatoti nekritizēja to, ka Komisija ir ņēmusi vērā attiecības starp
Sernam
un
Sernam Xpress
, lai secinātu, ka
Sernam Xpress
ir parādniece attiecībā uz saistību atmaksāt nelikumīgo atbalstu – šī saistība galu galā ir nodota
Financière Sernam
tās apvienošanās ar
Sernam Xpress
dēļ.
Turklāt to pašu iemeslu dēļ, kuri ir izklāstīti šā sprieduma 85. un 86. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzēja nevar apgalvot, ka Vispārējā tiesa ar akcionāru identitāti saistītā kritērija analīzē ir nonākusi pretrunā ar konstatējumu, kuru tā ir veikusi pārsūdzētā sprieduma 107. punktā attiecībā uz iespēju principā veikt pārdošanu par negatīvu cenu.
Papildus tam, runājot par nodošanas brīdi, ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 246. punktā Vispārējā tiesa tikai konstatēja, ka “lēmuma par atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas vienā kopumā iespēju, kā arī par nelikumīga un nesaderīga atbalsta atgūšanas pienākumu īstenošanas brīdis atgūšanas pienākuma apiešanai šķiet vismaz tikpat izdevīgs kā formālās izmeklēšanas procedūras posms” – tā nevarot tikt uzskatīta par kļūdu tiesību piemērošanā.
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka nevar tikt apgalvots, ka ir tikusi veikta jebkāda apiešana, jo
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā ir paredzēta
Sernam 2
lēmumā, pietiek vien atgādināt, ka no šā sprieduma 54.–58. punkta, kā arī no tā 109.–111. punkta izriet, ka šī pārdošana neaprobežojās tikai ar
Sernam
aktīviem un ka tā nav tikusi veikta par tirgus cenu. Līdz ar to nav tikušas ievērotas
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētās prasības.
Visbeidzot, nevar tikt atbalstīts arguments, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka nav ticis ievērots
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis, jo tā nodošanas darījuma ekonomiskajā novērtējumā ir uzskatījusi, ka
Sernam
saimnieciskā darbība nav tikusi pārtraukta. Proti, pietiek vien atgādināt, ka no šā sprieduma 30.–33. punkta izriet, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis ir šāda pārtraukšana.
Tādēļ argumenti, ar kuriem apelācijas sūdzības iesniedzēja pauž nostāju, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā attiecībā uz saimniecisko pēctecību starp
Sernam
un tās aktīvu kopuma ieguvējiem, nav pamatoti.
Ņemot vērā iepriekš minēto, piektais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par sesto pamatu
Par sestā pamata pirmo daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar sestā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā, lai noliegtu privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu
Sernam
aktīvu nodošanai vienā kopumā, ir ņēmusi vērā tikai Komisijas norādītos argumentus un ka tā pārsūdzētā sprieduma 312. punktā – konstatējusi, ka šis kritērijs nebija piemērojams tāpēc, ka šāda
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā atļauta nodošana, bija
Sernam 2
lēmuma 3. panta 1. punkta paredzēto kompensējošu pasākumu ekvivalents – apstiprināja, ka “vairs [nebija] jāizvērtē pārējie [Komisijas izvirzītie] argumenti par [..] pirmo pamatojumu, kurš ir saistīts ar valsts atbalsta tā saukto “atgūšanas” kontekstu, privātā ieguldītāja kritērija nepiemērojamības pamatošanai.” Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa minētā sprieduma pamatojumā neesot sniegusi atbildi, jo tā nav aplūkojusi iebildumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē celtajā prasībā ir izvirzījusi pret privātā ieguldītāja kritērija nepiemērojamību saistībā ar it kā pastāvošo atgūšanas situāciju.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka abi argumenti, uz kuriem Komisija atsaucas, lai noraidītu privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu, ir pretrunīgi. Proti, Komisija nevarot attaisnot šā kritērija nepiemērošanu, vienlaikus gan pamatojoties uz atgūšanas situāciju, kas nozīmē, ka attiecīgais atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, gan pamatojoties uz kompensējoša pasākuma esamību, kas nozīmē, ka šis atbalsts ir saderīgs ar šo tirgu. Tādējādi Vispārējā tiesa neesot lēmusi par
Sernam 3
lēmuma pamatojumā atrodamo pamatojuma pretrunīgumu.
Komisija uzskata, ka sestā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
–
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jānoraida arguments, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav vērsusies pret pretrunīgo pamatojumu, uz kuru esot balstīts
Sernam 3
lēmums. Proti, šāda argumentācija, uz kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja ir atsaukusies tikai replikas rakstā, Vispārējā tiesā nav tikusi izvirzīta. Tāpēc Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā nav izvērtējusi argumentu, kas tai nav ticis izklāstīts.
Runājot par apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu par atbildes nesniegšanu, ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 286. un 287. punktā Vispārējā tiesa ir apkopojusi iemeslus, kurus Komisija ir norādījusi, lai izslēgtu privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu. Kā Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, Komisija
Sernam 3
lēmuma preambulas 154. un 155. apsvērumā ir balstījusies uz diviem argumentiem, proti, pirmām kārtām uz argumentu, ka šis kritērijs nav piemērojams valsts atbalsta atgūšanas situācijā, un otrām kārtām uz argumentu, ka
Sernam
aktīvu pārdošana vienā kopumā, kura ir atļauta
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā, iekļaujas kompensējošā situācijā, kas izslēdz informēta privātā ieguldītāja kritērija ņemšanu vērā.
Pārsūdzētā sprieduma 288.–311. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja privātā ieguldītāja kritērija piemērojamību kompensējošiem pasākumiem un secināja, ka šis kritērijs ir izslēdzams, minētā sprieduma 309. punktā norādot, ka “
Sernam
aktīvu pārdošanas vienā partijā [kopumā] kompensējošā loģika, kas ir atgādināta [
Sernam 3
] lēmuma 155. apsvērumā, atšķīrās no tāda privātā uzņēmēja loģikas, kurš mēģina palielināt savu peļņu vai šajā gadījumā samazināt savus zaudējumus”.
Līdz ar to ir jākonstatē, ka arguments, ka Komisija esot pieļāvusi iespējamu kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka privātā ieguldītāja kritērijs nav piemērojams arī atgūšanas situācijas dēļ, kurā ietilpa
Sernam
aktīvu pārdošana vienā kopumā, jebkurā gadījumā bija neiedarbīgs. Tāpēc Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma pamatojumā nepieļaujot kļūdu, kas saistīta ar atbildes nesniegšanu, minētā sprieduma 312. punktā varēja uzskatīt, ka šāds arguments vairs nav jāizvērtē.
Ņemot vērā iepriekš minēto, sestā pamata pirmā daļa ir jāuzskata par nepamatotu.
Par sestā pamata otro daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar sestā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka, apstiprinot
Sernam 3
lēmuma preambulas 155. apsvērumā izvēlēto Komisijas pieeju, saskaņā ar kuru saprātīga privātā ieguldītāja princips nebija piemērojams, jo
Sernam
aktīvu pārdošana vienā kopumā bija kompensējošs pasākums, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi
Sernam 2
lēmumu. Šīs otrās daļas atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz četriem argumentiem.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi to, kas izriet no
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta. Šajā noteikumā paredzētais pienākums nodot
Sernam
aktīvus vienā kopumā par tirgus cenu un pārskatāmā un atklātā konkursa procedūrā precīzi atbilstot informēta privātā ieguldītāja kritērija piemērošanai. Šāds secinājums turklāt izrietot no Komisijas Paziņojuma par [LESD] 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (
OV 2016, C 262, 1. lpp.
). Noraidot informēta privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu
Sernam
aktīvu nodošanai vienā kopumā, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lietas faktus un
Sernam 2
lēmuma saturu, aizstājot lēmumā esošo pamatojumu ar savu pamatojumu.
Otrkārt, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi
Sernam 2
lēmumu, pārsūdzētā sprieduma 301. punktā uzskatot, ka, “tā kā nosacījums par aktīvu pārdošanu vienā partijā [kopumā] izslēdza pasīvus, iespējamība saņemt negatīvu cenu šajā lietā [..], pēc definīcijas bija izslēgta”. Uzskatot, ka
Sernam
aktīvu nodošanai vienā kopumā bija jāizslēdz jebkādi pasīvi, Vispārējā tiesa – kā apelācijas sūdzības iesniedzēja to arī ir apgalvojusi apelācijas sūdzības pirmā pamata trešās daļas atbalstam, kā ir izklāstīts šā sprieduma 47.–52. punktā, – esot sagrozījusi
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktu. Tā esot arī šādi rīkojusies, jo tā ir pievienojusi
Sernam 2
lēmumā neparedzētu nosacījumu, uzskatot, ka
Sernam
aktīvu nodošanas vienā kopumā cena nevarēja būt negatīva. Proti,
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta redakcijā ir minēta tikai prasība par tirgus cenu, kura atbilstoši judikatūrai var būt negatīva, kā izriet no 2003. gada 28. janvāra sprieduma Vācija/Komisija (
C‑334/99
,
EU:C:2003:55
,
133.
punkts) un 2015. gada 13. maija sprieduma Niki Luftfahrt/Komisija (
T‑511/09
,
EU:T:2015:284
,
139.
punkts).
Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir norādījusi pretrunīgu pamatojumu, pārsūdzētā sprieduma 301. punktā uzskatīdama, ka “iespējamība saņemt negatīvu cenu šajā lietā [..] pēc definīcijas bija izslēgta”. Šāds konstatējums esot pretrunā minētā sprieduma 100. punktā izteiktajam apgalvojumam, ka, pamatojoties uz
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktu, “vienīgā prasība saistībā ar cenu bija prasība par tirgus cenu”.
Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka tirgus cenas pozitīvai vai negatīvai vērtībai neesot nekādas ietekmes uz
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķa izpildi. Atbilstoši šā lēmuma 217. apsvērumam šis mērķis esot tāds, ka
Sernam
atbrīvo savas tirgus daļas par labu neatkarīgam ieguvējam un vairs nedarbojas savā iepriekšējā juridiskajā formā, nerodoties pozitīvas cenas vajadzībai. Taču, apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā, šādi mērķi esot tikuši īstenoti, nododot
Sernam
aktīvus par tirgus cenu – protams, negatīvu – atbilstoši pārskatāmai un atvērtai konkursa procedūrai. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot arī sagrozījusi
Sernam 2
lēmumu, uzskatot, ka
Sernam
aktīvu nodošana vienā kopumā pēc definīcijas nevarēja tikt īstenota, izmantojot negatīvu cenu.
Turklāt no Komisijas Pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu nefinanšu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
OV 2014, C 249, 1. lpp.
) 80. punkta izrietot, ka kompensējošiem pasākumiem, kuri ir vērsti uz konkurences kropļojumu ierobežošanu, “parasti būtu jāizpaužas kā tādu dzīvotspējīgu, autonomu uzņēmuma daļu atsavināšanai pēc darbības turpināšanas principa, kas var efektīvi konkurēt ilgtermiņā, ja tās izmanto atbilstīgs pircējs”.
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķis perfekti atbilst šai loģikai, nodrošinot
Sernam
tirgus daļu atbrīvošanu par labu tās aktīvu ieguvējam un ļaujot tam īstenot efektīvu konkurenci ilgtermiņā. Šajā ziņā tirgus cenas vērtībai neesot nekādas nozīmes.
Komisija uzskata, ka šī sestā pamata otrā daļa ir jānoraida.
–
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, ka, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta sagrozīšanu, tā patiesībā vēlas norādīt uz šā noteikuma kļūdainu interpretāciju, ko esot veikusi Vispārējā tiesa un kā rezultātā tā ir noraidījusi saprātīga privāta ieguldītāja kritēriju.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja kļūdaini apgalvo, ka pienākums veikt pārdošanu par tirgus cenu atklāta un pārskatāma konkursa procedūras rezultātā atbilst informēta privātā ieguldītāja kritērija piemērošanai.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka – ciktāl runa ir par šo kritēriju – jautājums par tā piemērojamību ir jānošķir no jautājuma par tā piemērošanu (skat. it īpaši spriedumu, 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep,
C‑224/12 P
,
EU:C:2014:213
, 29. un 33. lpp.).
Kā Vispārējā tiesa ir pamatoti apgalvojusi pārsūdzētā sprieduma 292. punktā, privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība galu galā ir atkarīga no tā, ka attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības tai piederošam uzņēmumam akcionāres statusā, nevis valsts varas nesējas statusā (skat. it īpaši spriedumus, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
81.
punkts, kā arī 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep,
C‑224/12 P
,
EU:C:2014:213
,
31.
punkts).
Tā kā ir konstatēta publiskas personas iejaukšanās akcionāra statusā un tādējādi ir konstatēta privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība, šā kritērija piemērošana turpinājumā ir vērsta uz to, lai noteiktu, vai jebkādā formā piešķirtā ekonomiskā priekšrocība no valsts līdzekļiem valsts uzņēmumam tās ietekmes dēļ var radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (spriedums, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
89.
punkts).
Protams, runājot par privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka tirgus cena ir augstākā cena, ko privāts ieguldītājs, rīkojoties normālos konkurences apstākļos, ir gatavs maksāt par sabiedrību situācijā, kurā tā atrodas, un ka, līdzko publiska iestāde veic tai piederoša uzņēmuma pārdošanu, izmantojot atklāta, pārskatāma un beznosacījumu konkursa procedūru, var tikt prezumēts, ka tirgus cena atbilst augstākajam piedāvājumam (skat. it īpaši spriedumus, 2013. gada 24. oktobris, Land Burgenland u.c./Komisija,
C‑214/12 P, C‑215/12 P un C‑223/12 P
,
EU:C:2013:682
,
92.
un
94.
punkts, kā arī 2015. gada 16. jūlijs, BVVG,
C‑39/14
,
EU:C:2015:470
,
32.
punkts).
Tomēr – un pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam – saprātīga privāta ieguldītāja kritērija piemērojamība nevar tikt izsecināta no nosacījuma, kas parasti ir daļa no tā piemērošanas. Tādējādi nevar tikt secināts, ka nodošana par tirgus cenu un izmantojot atklātu un pārredzamu konkursa procedūru obligāti nozīmē šā kritērija piemērošanu.
Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 142. punktā – prasība, lai kompensējoši pasākumi tiktu īstenoti saskaņā ar nosacījumiem, kuri ir vērsti uz to, lai atjaunotu veselīgu konkurenci, ietilpst pašā kompensācijas būtībā, bet ar to nekādi netiek prezumēta valsts loma to īstenošanas brīdī.
Otrkārt, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd secinājumu, ko Vispārējā tiesa ir izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 301. punktā attiecībā uz
Sernam
aktīvu pārdošanu vienā kopumā, ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka iespēja saņemt negatīvu cenu ir izslēgta pēc definīcijas, tieši ņemot vērā pienākumu no šīs nodošanas izslēgt pasīvus. Proti, kā izriet no šā sprieduma 54.–58. punkta, tā pamatoti ir uzskatījusi, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka tajā ir prasīta šāda pasīvu izslēgšana. Līdz ar to nevar tikt apgalvots, ka, šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa ir pievienojusi nosacījumu, kas
Sernam 2
lēmumā nav paredzēts.
Treškārt, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz pretrunīgu pamatojumu, ko Vispārējā tiesa esot norādījusi pārsūdzētajā spriedumā, ir jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītā argumentācija ir analoģiskai tai, kas ir izklāstīta ceturtā pamata ietvaros un kas ir apkopota šā sprieduma 79. punktā. Šajā ziņā ir jāatgādina – kā tika konstatēts šā sprieduma 85. punktā –, ka pārsūdzētā sprieduma 100. punktā izteiktais apgalvojums, ka, balstoties uz
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta gramatisku interpretāciju, vienīgā prasība saistībā ar cenu ir prasība par tirgus cenu, kam nepieciešama atklātas un pārskatāmas procedūras izmantošana, attiecās uz “pārdošanas” jēdziena analīzi, kuru veicot, Vispārējā tiesa pirmajā instancē izvirzītā ceturtā pamata otrās daļas ietvaros uzskatīja, ka pārdošana principā var tikt veikta par negatīvu cenu.
Tādējādi šis konstatējums attiecas uz jautājumu, kas ir atšķirīgs no tā, ko Vispārējā tiesa ir izvērtējusi pārsūdzētā sprieduma 301. punktā, par to, vai konkrētajā gadījumā, kurā
Sernam
aktīvi tika pārdoti vienā kopumā, bija iespējama pārdošana par negatīvu cenu. Šo iemeslu dēļ arguments, kas attiecas uz minēto pretrunīgo pamatojumu, nav pamatots.
Ceturtkārt, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka nodošanas cenas pozitīvajam vai negatīvajam raksturam nav nekādas ietekmes uz
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķi, ir jānorāda, ka – tā kā šīs cenas vērtējums ir atkarīgs no pasīvu iekļaušanas nodošanā vai izslēgšanas no tās – šis arguments pārklājas ar argumentu, kas ir izvirzīts pirmā pamata trešās daļas ietvaros, saskaņā ar kuru pasīvu pievienošanai
Sernam
aktīvu pārdevumam vienā kopumā neesot nekādas ietekmes uz šo mērķi. Šis arguments ir jānoraida ar to pašu pamatojumu, kas ir norādīts šā sprieduma 54.–58. punktā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, sestā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par sestā pamata trešo daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar sestā pamata trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, piekrītot argumentam, ka informēta privātā ieguldītāja princips nebija piemērojams
Sernam
aktīvu nodošanai vienā kopumā šīs nodošanas kompensējošā rakstura dēļ, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā, kompensējošs pasākums ir jāīsteno atbalsta saņēmējam, kas var būt valsts uzņēmums vai privāts uzņēmums, nevis valsts savas varas nesējas statusā. Līdz ar to nekas nepamatojot to, ka tiek noraidīta informēta privātā ieguldītāja principa piemērošana kompensējošs pasākuma īstenošanas gadījumā.
No Tiesas judikatūras, it īpaši no 2012. gada 5. jūnija sprieduma Komisija/EDF (
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
78.
punkts), kā arī 2014. gada 3. aprīļa sprieduma Komisija/Nīderlande un ING Groep (
C‑224/12 P
,
EU:C:2014:213
,
32.
–
37.
punkts), izrietot, ka minētā principa piemērošana ir nenovēršama un ka Komisijai tā ir jāveic, pirms tā, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu, var secināt, ka pastāv valsts atbalsts.
Lai gan
Sernam 2
lēmumā ir likts sasniegt precīzu mērķi, esot acīmredzams, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai kā
Sernam
akcionārei bija juridisks pienākums šā mērķa sasniegšanai rīkoties saimnieciski racionālā veidā, kā to darītu privāts ieguldītājs, izņemot jauna valsts atbalsta piešķiršanu.
Šajā ziņā judikatūrā, it īpaši 2012. gada 11. septembra spriedumā Corsica Ferries France/Komisija (
T‑565/08
,
EU:T:2012:415
,
83.
un
84.
punkts), esot pilnībā ņemts vērā fakts, ka privāti ieguldītāji rīkojas saimnieciski racionālākā veidā likumā noteikto ierobežojumu un atļauto robežu ietvaros. Taču, ņemot vērā lietas apstākļus, jebkurš cits risinājums nekā tas, kas faktiski ir īstenots, proti, likvidācija tiesas ceļā, būtu bijis dārgāks. Atsakoties salīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas rīcību ar saimniecisko racionalitāti, kas esot tādos pašos apstākļos esoša privāta ieguldītāja saimnieciskā racionalitāte, un pārsūdzētā sprieduma 309. punktā konstatējusi, ka
Sernam
aktīvu pārdošanas vienā kopumā kompensējošā loģika bija atšķirīga no privāta uzņēmēja loģikas, kurš vēlas palielināt savu peļņu vai – šajā gadījumā – samazināt savus zaudējumus, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu.
Turklāt, tā kā jautājums par apelācijas sūdzības iesniedzējas saimniecisko racionalitāti ir jāpiemēro visiem nodošanas aspektiem, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 323. un 327. punktā esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā un pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu; šīs kļūdas skar Komisijas identificētu jaunu atbalstu, proti, attiecīgi prasījumu iegrāmatošanu
Sernam
likvidācijas tiesas ceļā pasīvos un īpašuma tiesību nodevējam sniegtajās saistību garantijās.
Turklāt Vispārējā tiesa – pārsūdzētā sprieduma 310. punktā uzskatot, ka “strīdīgie pasākumi tieši izriet no lēmuma
Sernam 2
3. panta 2. punkta pārkāpuma un tādējādi tiem nav nekādas saiknes ar privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu”, – esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo ar šo konstatējumu tā ir kļūdaini atteikusies piemērot privātā ieguldītāja kritēriju, tādējādi pārkāpjot LESD 107. pantu.
Komisija uzskata, ka sestā pamata trešā daļa ir jānoraida.
–
Tiesas vērtējums
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir izslēgusi privātā ieguldītāja kritērija ņemšanu vērā, vispirms ir jāatgādina, ka atbilstoši šā sprieduma 138. punktā minētajai judikatūrai šā kritērija piemērojamība ir atkarīga no fakta, ka attiecīgā dalībvalsts rīkojas kā akcionāre, nevis kā valsts varas nesēja. Šajā ziņā Komisija veic visaptverošu novērtējumu, ņemot vērā ne tikai attiecīgās dalībvalsts iesniegtos pierādījumus, bet arī visus citus lietā būtiskos pierādījumus, kuri tai ļauj noteikt, vai attiecīgais pasākums izriet no minētās dalībvalsts akcionāres statusa vai valsts varas nesējas statusa (šajā ziņā skat. spriedumus, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
86.
punkts; 2013. gada 24. oktobris, Land Burgenland u.c./Komisija,
C‑214/12 P, C‑215/12 P un C‑223/12 P
,
EU:C:2013:682
,
60.
punkts, kā arī 2015. gada 1. oktobris, Electrabel un Dunamenti Erőmű/Komisija,
C‑357/14 P
,
EU:C:2015:642
,
102.
punkts).
Turpinājumā ir jānorāda, ka, lai konstatētu valsts atbalsta pastāvēšanu, privātā ieguldītāja kritērijs ļauj noteikt, vai attiecīgās dalībvalsts veiktie pasākumi ir atbilduši saimnieciskās racionalitātes kritērijam tādējādi, ka privāts ieguldītājs arī varētu tos akceptēt (skat. it īpaši spriedumu, 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep,
C‑224/12 P
,
EU:C:2014:213
,
36.
punkts). Tādējādi atbilstoši šim kritērijam nosacījumi, kuriem konkrētajam pasākumam ir jāatbilst, lai uzskatītu, kas tas ir atbalsts LESD 107. panta izpratnē, nav izpildīti, ja saņēmējs valsts uzņēmums apstākļos, kuri atbilst parastajiem tirgus apstākļiem, būtu varējis iegūt tādu pašu priekšrocību, kādu tam piešķīra no valsts līdzekļiem (skat. it īpaši spriedumu, 2014. gada 4. septembris, SNCM un Francija/Corsica Ferries France,
C‑533/12 P un C‑536/12 P
,
EU:C:2014:2142
,
30.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka privātā ieguldītāja kritērijs nozīmē, ka publiskas personas rīcība var tikt salīdzināta ar tāda ieguldītāja rīcību, kurš rīkojas normālos tirgus apstākļos.
Taču, kā izriet no šā sprieduma 30.–32. punkta un kā to pārsūdzētā sprieduma 305. un 306. punktā ir norādījusi Vispārējā tiesa,
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā minētā
Sernam
aktīvu pārdošana vienā kopumā ir uzskatāma par kompensējošu pasākumu, kurš ir vērsts uz to, lai novērstu konkurences izkropļojumus. Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 307. un 308. punktā pamatoti varēja uzskatīt, ka
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētie pasākumi neatbilst normāliem tirgus apstākļiem un ka līdz ar to – kā tā ir norādījusi minētā sprieduma 309. punktā – “
Sernam
aktīvu pārdošanas vienā partijā [kopumā] kompensējošā loģika [..] atšķīrās no tāda privātā uzņēmēja loģikas, kurš mēģina palielināt savu peļņu vai šajā gadījumā samazināt savus zaudējumus”, lai minētā sprieduma 311. punktā no tā secinātu, ka Komisijai nevar pārmest, ka tā šādu iemeslu dēļ
Sernam 3
lēmuma preambulas 155. apsvērumā ir noraidījusi privātā ieguldītāja kritēriju.
Protams, šis kritērijs nenozīmē, ka tiek ignorēti pienākumi, kuri attiecas uz saimnieciskās darbības subjektiem (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, SNCM un Francija/Corsica Ferries France,
C‑533/12 P un C‑536/12 P
,
EU:C:2014:2142
,
33.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Tomēr pienākumi, kuri veido normālus tirgus nosacījumus, nedrīkst tikt sajaukti ar tiem, kuru mērķis ir novērst konkurences kropļošanu tirgū.
Lai gan – kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja –
Sernam 2
lēmuma īstenošana ietver to, ka tā rīkojas saimnieciski racionālā veidā, tomēr šī īstenošana nevar tikt veikta, pārkāpjot šā lēmuma 3. panta 2. punktu, kā Vispārējā tiesa to uzskatīja pārsūdzētā sprieduma 310. punktā. Turklāt ir jākonstatē, ka – ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka privāts uzņēmums, kuram ir jāpiemēro
Sernam 2
lēmums, saimnieciskās racionalitātes dēļ izvēlētos tos pašus aktīvu nodošanas vienā kopumā nosacījumus, kuri ir tikuši izvēlēti šajā lietā, – tās argumentācija balstās uz kļūdainu premisu par šīs nodošanas kārtības saderīgumu ar
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta mērķi un tajā uzliktajiem pienākumiem.
Papildus tam, kā to atzīst apelācijas sūdzības iesniedzēja, Komisijas apsvērtie pasākumi, kas ir jauns atbalsts, nav nošķirami no
Sernam 2
lēmuma 3. panta 2. punkta piemērošanas. Tāpēc šos pasākumus nevar novērtēt neatkarīgi no šā noteikuma kompensējošā rakstura un tāpēc Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 323. un 327. punktā pamatoti nav piemērojusi informēta privāta ieguldītāja kritēriju šīm jaunajām priekšrocībām.
Ņemot vērā iepriekš minēto, sestā pamata trešā daļa ir jānoraida. Tādējādi sestais pamats ir jānoraida pilnībā.
No tā izriet, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šā paša reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā Komisija, kā arī
Mory SA
un
Mory Team
ir prasījušas piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt pašai savus, kā arī atlīdzināt Komisijas,
Mory SA
un
Mory Team
tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.

2)
SNCF Mobilités
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas,
Mory SA
un
Mory Team
tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.