CELEX: 62021TJ0164
Verejná služba
Dočasní zamestnanci
Nepredĺženie zmluvy na dobu určitú na zmluvu na dobu neurčitú
Služobný záujem
Nesprávne právne posúdenie
Zjavne nesprávne posúdenie
Právo byť vypočutý
Zásada riadnej správy vecí verejných
Povinnosť starostlivosti

)
Žalobca QM sa žalobou podľa článku 270 ZFEÚ domáha zrušenia rozhodnutia Agentúry Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol) z 27. mája 2020 o nepredĺžení jeho pracovnej zmluvy na dobu neurčitú (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) a v prípade potreby zrušenia rozhodnutia z 18. decembra 2020 o zamietnutí jeho sťažnosti (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
[
omissis
]
Dňa 7. januára 2020 sa v súlade s pravidlami platnými v rámci Europolu začalo konanie o predĺžení zmluvy žalobcu na zmluvu na dobu neurčitú.
[
omissis
]
Dňa 5. mája 2020 výkonná riaditeľka ako orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy (ďalej len „OOUPZ“) informovala žalobcu o svojom zámere nepredĺžiť mu zmluvu na dobu neurčitú s tým, že s cieľom zohľadniť stratégiu Europolu „Europol Strategy 2020+“ (ďalej len „stratégia Europolu 2020+“) a povinnosti pridelené Europolu v kontexte programu „EU Interoperability Agenda“ by mal budúci vedúci oddelenia [
dôverné
] disponovať ďalšími schopnosťami a zručnosťami, ktoré tento nemal (ďalej len „informačný list z 5. mája 2020“).
Dňa 12. mája 2020 vložil žalobca do oddielu 6 formulára o predĺžení zmluvy svoje pripomienky k zámeru výkonnej riaditeľky nepredĺžiť mu zmluvu.
Dňa 27. mája 2020 OOUPZ prijal napadnuté rozhodnutie. Toto rozhodnutie bolo žalobcovi oznámené e‑mailom z 2. júna 2020.
V napadnutom rozhodnutí OOUPZ uviedol, že „[po] analýze stratégie Europol 2020+ a ‚programovej dokumentácie‘ Europolu vrátane povinností pridelených Europolu v rámci programu interoperability EÚ, ktoré sa realizujú postupne, bola identifikovaná operačná potreba vedúceho oddelenia [
dôverné
] s dodatočnými odbornými znalosťami v porovnaní s profilom súčasnej pozície [žalobcu]“.
[
omissis
]
Návrhy účastníkov konania
Žalobca navrhol, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie a v prípade potreby rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti,
–
uložil Europolu povinnosť nahradiť trovy konania.
Europol navrhol, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
[
omissis
]
O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia
Na podporu svojej žaloby o neplatnosť žalobca uviedol päť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na chybách, ktorých sa OOUPZ dopustil pri uplatňovaní kritérií na posúdenie predĺženia zmluvy kandidáta na dobu neurčitú, na neexistencii rozhodnutia o reorganizácii a na neurčení nových požiadaviek na pracovné miesto, druhý je založený na porušení práva byť vypočutý, tretí sa týka predsudkov jeho schopností plniť budúce potreby pracovného miesta, nepreskúmania jeho schopností, porušenia povinnosti riadnej správy vecí verejných a jeho legitímneho práva na posúdenie, štvrtý sa týka zjavne nesprávneho posúdenia jeho profilu a schopností a piaty sa týka zneužitia práva a porušenia povinnosti starostlivosti.
[
omissis
]
O prvom žalobnom dôvode založenom na chybách, ktorých sa OOUPZ dopustil pri uplatňovaní kritérií na posúdenie uchádzača pri predĺžení zmluvy na dobu neurčitú, na neexistencii rozhodnutia o reorganizácii a na nedefinovaní nových potrieb pracovnej pozície
Podľa žalobcu sa v súlade s článkom 4 ods. 3 rozhodnutia z 28. marca 2019 slová „predvídateľný budúci vývoj“ uvedené v tomto článku vzťahujú na pretrvávajúcu potrebu pracovného miesta alebo funkcie, a teda výlučne na prvé kritérium. Z odôvodnenia napadnutého rozhodnutia však vyplýva, že sa zakladá len na druhom kritériu uvedenom v tomto ustanovení, a to na schopnostiach a zručnostiach zamestnanca, ktoré neodkazujú na predvídateľný budúci vývoj.
Žalobca teda tvrdil, že napadnuté rozhodnutie tým, že od neho vyžaduje preukázanie nových schopností vzhľadom na predvídateľný budúci vývoj, je v skutočnosti založené na zmene pracovného miesta, ktoré zastával a ktoré nebolo predmetom žiadneho rozhodnutia o reorganizácii, pričom nové potreby tohto miesta neboli v čase rozhodnutia o nepredĺžení jeho zmluvy definované.
V tejto súvislosti žalobca najprv s odvolaním sa na rozsudok zo 16. decembra 2020, VP/Cedefop (
T‑187/18
, neuverejnený,
EU:T:2020:613
), tvrdil, že Europol mohol na účely posúdenia svojho záujmu na predĺžení alebo nepredĺžení zmluvy jedného zo svojich zamestnancov odkázať na budúce reorganizácie len vtedy, ak tieto reorganizácie boli predvídateľné. Takto sa výkonná riaditeľka dopustila chyby, keď sa rozhodla nepredĺžiť zmluvu žalobcu na dobu neurčitú z dôvodu, že na vykonávanie úloh budúceho vedúceho oddelenia [
dôverné
] sú potrebné ďalšie zručnosti, zatiaľ čo opis funkcií pre túto pracovnú pozíciu ešte nebol zmenený.
Po druhé žalobca tvrdil, že napadnuté rozhodnutie nešpecifikuje zručnosti, ktoré budú v budúcnosti potrebné na obsadenie miesta vedúceho oddelenia [
dôverné
]. Okrem toho podľa neho žiadny dokument, o ktorom sa zmieňuje Europol, nedefinuje nové zručnosti, ktoré by mal mať budúci vedúci oddelenia [
dôverné
].
Domnieval sa preto, že jeho schopnosti a zručnosti mali byť preskúmané, aby sa overilo, či zodpovedá odteraz predpokladanému profilu pracovného miesta. Europol mal totiž posúdiť zručnosti a schopnosti uchádzača na základe postupu alebo testu, a nie na základe výkonnosti aktuálneho pracovného profilu.
Žalobca ďalej tvrdil, že preukázal, že má zručnosti a schopnosti, ktoré sa v súčasnosti vyžadujú, alebo aspoň, že počas svojej kariéry bol schopný preukázať, že je úplne schopný prispôsobiť svoj profil svojim schopnostiam a naopak.
Žalobca tiež tvrdil, že oznámenie o voľnom pracovnom mieste uverejnené v [
dôverné
] obsahovalo opis pracovného miesta podobného tomu, ktoré zastával. V tejto súvislosti tvrdil, že keď bol vo funkcii, jeho pracovná náplň sa nikdy nezmenila napriek úprave jeho povinností.
Po tretie žalobca nesúhlasil s tým, že miesto vedúceho oddelenia [
dôverné
] bolo klasifikované ako „obmedzená“ pracovná pozícia. Tvrdil, že proti tejto zmene nemožno oprávnene namietať, pretože zmena druhu pracovného miesta počas výkonu práce nemôže byť na ujmu zamestnanca, ktorý predmetné pracovné miesto zastáva. Táto zmena, ktorá by znamenala povinnosť rotácie dočasných zamestnancov, by však mala za následok, že by sa žalobca nemohol uchádzať o pracovné miesto z dôvodu trojročnej čakacej lehoty.
Po štvrté žalobca uvádzal nerovnosť zaobchádzania a porušenie článku 27 služobného poriadku. Tvrdil, že osoba prijatá do [
dôverné
] na pozíciu vedúceho oddelenia [
dôverné
] nedisponovala v porovnaní s ním žiadnymi ďalšími zručnosťami a že jej profil je podobný jeho profilu. Jediným rozdielom medzi touto osobou a žalobcom je štátna príslušnosť. Žalobca dodáva, že výber zamestnanca [
dôverné
] na miesto vedúceho oddelenia [
dôverné
], v ktorom sú aj dvaja vedúci sekcie [
dôverné
], by narušil rovnováhu štátnych príslušností medzi úradníkmi a zamestnancami a zásadu stanovenú v článku 27 služobného poriadku.
Europol tieto tvrdenia žalobcu spochybnil.
V tejto súvislosti je potrebné na úvod pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je možnosť predĺženia zmluvy s dočasným zamestnancom len možnosťou ponechanou na voľnú úvahu príslušného orgánu, keďže inštitúcie majú širokú mieru voľnej úvahy pri organizácii svojich služieb vzhľadom na úlohy, ktoré im boli zverené, a pri prideľovaní zamestnancov, ktorých majú k dispozícii s ohľadom na tieto úlohy za predpokladu, že toto pridelenie je v záujme služby (pozri rozsudok z 10. októbra 2014, EMA/BU,
T‑444/13 P
,
EU:T:2014:865
, bod
a citovanú judikatúru).
Táto judikatúra sa javí o to relevantnejšia, ak ide o nahradenie zmluvy na dobu určitú zmluvou na dobu neurčitú, ktorá vytvára stabilnejšie spojenie medzi inštitúciou a dotknutým zamestnancom bez časového obmedzenia (rozsudok z 26. januára 2022, MN/Europol,
T‑586/20
, neuverejnený,
EU:T:2022:24
, bod
).
Organizácia a fungovanie služby patria do výlučnej právomoci inštitúcie a jediným zodpovedným za organizáciu služby je nadriadený orgán. Iba jemu samotnému prináleží posúdiť potreby služby a v dôsledku toho prideliť zamestnancov, ktorí sú mu k dispozícii (pozri rozsudok zo 16. decembra 2020, VP/Cedefop,
T‑187/18
, neuverejnený,
EU:T:2020:613
, bod
a citovanú judikatúru).
Inštitúcie a agentúry EÚ tak majú možnosť voľne štruktúrovať svoje administratívne jednotky s prihliadnutím na celý rad faktorov, ako sú povaha a rozsah úloh, ktoré im boli pridelené, a rozpočtové možnosti. Táto voľnosť znamená aj možnosť zrušiť pracovné miesta a zmeniť pridelenie úloh v záujme väčšej efektivity organizácie práce alebo s cieľom splniť rozpočtové požiadavky na zrušenie pracovných miest stanovené politickými inštitúciami Únie, rovnako ako právomoc prerozdeľovať úlohy, ktoré predtým vykonával zamestnanec na zrušenom pracovnom mieste, pričom takéto zrušenie pracovného miesta nemusí nevyhnutne podliehať podmienke, že všetky stanovené úlohy budú vykonávané nižším počtom zamestnancov ako pred reorganizáciou (pozri rozsudok zo 16. decembra 2020, VP/Cedefop,
T‑187/18
, neuverejnený,
EU:T:2020:613
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho, na rozdiel od úradníkov, ktorých stabilita zamestnania je zaručená služobným poriadkom, dočasní zamestnanci podliehajú inému režimu, a to na základe pracovnej zmluvy uzavretej s príslušnou inštitúciou. Z článku 47 ods. 1 písm. b) PZOZ vyplýva, že trvanie pracovného pomeru medzi inštitúciou a dočasným zamestnancom zamestnaným na dobu určitú, sa riadi práve podmienkami stanovenými v zmluve uzavretej medzi zmluvnými stranami (rozsudok z 13. decembra 2018, Wahlström/Frontex,
T‑591/16
, neuverejnený,
EU:T:2018:938
, bod
).
Je však potrebné poznamenať, že ak správny orgán internou smernicou prijal osobitný režim, ktorého cieľom je najmä zaručiť transparentnosť procesu predĺženia zmluvy a správne uplatňovanie určitých procesných podmienok, tieto pravidlá je potrebné považovať za vlastné obmedzenie voľnej úvahy inštitúcie, od ktorého sa správny orgán môže pod hrozbou porušenia zásady rovnosti zaobchádzania odchýliť len tak, že jasne uvedie dôvody, ktoré môžu túto zmenu odôvodniť (rozsudok z 26. septembra 2017, Hanschmann/Europol,
T‑562/16
, neuverejnený,
EU:T:2017:664
, bod
).
V tomto prípade je potrebné po prvé poznamenať, že rozhodnutie z 28. marca 2019, ktoré stanovuje všeobecnú politiku Europolu v oblasti predlžovania zmlúv, predstavuje vnútornú smernicu v zmysle judikatúry citovanej v bode 87 vyššie. Dôsledkom tohto rozhodnutia je zavedenie osobitného režimu, ktorý podmieňuje predlžovanie zmlúv na dobu neurčitú tromi kumulatívnymi podmienkami.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa článku 4 ods. 3 rozhodnutia z 28. marca 2019 je predĺženie zmluvy na dobu neurčitú podmienené tromi kritériami, a to po prvé trvalou potrebou pracovného miesta alebo funkcie vrátane predpokladaného budúceho vývoja, po druhé schopnosťami a zručnosťami zamestnanca a ich relevantnosťou pre pracovné miesto alebo funkciu a po tretie neustále vysokou výkonnosťou príslušného zamestnanca.
V prejednávanej veci podstata napadnutého rozhodnutia spočíva v tom, že hoci nie je spochybnená pretrvávajúca potreba pracovného miesta a trvalo vysoká výkonnosť žalobcu, jeho schopnosti a zručnosti a ich význam pre obsadené pracovné miesto sú sporné vzhľadom na predpokladaný budúci vývoj.
Europol teda v tomto prípade uplatnil prvé dve kritériá, a to jednak pretrvávajúcu potrebu pracovného miesta a funkcie vzhľadom na predvídateľný budúci vývoj a jednak schopnosti a zručnosti úradníka a ich význam pre zastávanú pracovnú pozíciu, a zistil nesúlad medzi schopnosťami a zručnosťami žalobcu a predvídateľným budúcim vývojom v [
dôverné
].
Treba preskúmať, či je takéto uplatnenie, ktoré žalobca napadol, neodôvodnené a nekoherentné, ako v podstate tvrdí.
Po prvé treba vziať do úvahy, že v záujme služby by mal Europol pred prijatím rozhodnutia o predĺžení zmluvy zodpovedne posúdiť budúce zmeny a predvídateľný vývoj.
V tomto prípade sa Europol na jednej strane vzhľadom na početné strategické plánovacie dokumenty týkajúce sa svojej činnosti domnieval, že oddelenie [
dôverné
] by malo vykonávať operatívne činnosti a nielen podporovať operatívne činnosti ostatných oddelení, takže vedúci oddelenia [
dôverné
] by mal disponovať ďalšími zručnosťami.
Na druhej strane Europol po posúdení schopností a zručností s ohľadom na osobný spis a jeho pripomienky predložené v rámci postupu obnovenia zmluvy usúdil, že nezodpovedajú budúcemu vývoju v [
dôverné
].
Po druhé, ak by sa, ako tvrdí žalobca, mali kritériá stanovené v článku 4 ods. 3 rozhodnutia z 28. marca 2019 uplatňovať úplne autonómne, takéto uplatňovanie by mohlo viesť k situácii, v ktorej by Europol musel predĺžiť zmluvu zamestnancovi, aj keď jeho schopnosti nezodpovedajú požiadavkám, ktoré možno v budúcnosti primerane predvídať na obsadzované pracovné miesto, čo by bolo zjavne v rozpore so záujmami služby a cieľom postupu stanoveného v uvedenom článku.
Na základe týchto pripomienok a s prihliadnutím na širokú mieru voľnej úvahy OOUPZ, pokiaľ ide o predlžovanie zmlúv na dobu určitú zmluvami na dobu neurčitú, sa nezdá, že by sa Europol dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri uplatňovaní kritérií na hodnotenie kandidáta o predĺženie zmluvy.
Po druhé, ako vyplýva z napadnutého rozhodnutia, toto rozhodnutie sa nezakladá na budúcej reorganizácii agentúry, ale na skutočnosti, že zručnosti a schopnosti žalobcu nezodpovedali profilu pracovného miesta vzhľadom na budúci a predvídateľný vývoj tohto miesta.
Funkcia vedúceho oddelenia [
dôverné
] bola v organizačnej štruktúre Europolu zachovaná, ale potreby tejto funkcie zodpovedajúce novým zručnostiam boli nanovo definované, takže uvedená funkcia si vyžaduje ďalšie zručnosti, avšak bez toho, aby bola funkcia zrušená alebo organizačne zmenená.
Rozsudok zo 16. decembra 2020, VP/Cedefop (
T‑187/18
, neuverejnený,
EU:T:2020:613
), v ktorom bolo zrušené rozhodnutie o nepredĺžení zmluvy so zamestnancom z dôvodu, že toto rozhodnutie vychádzalo z budúcej reorganizácie, hoci v tomto ohľade nebolo prijaté žiadne konkrétne rozhodnutie, teda nemožno použiť v prejednávanej veci.
Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie, že v napadnutom rozhodnutí nie sú špecifikované zručnosti potrebné na to, aby bolo možné v budúcnosti zastávať funkciu vedúceho oddelenia [
dôverné
], je potrebné pripomenúť, že v napadnutom rozhodnutí OOUPZ spresnil, že [
dôverné
] sú kľúčové zručnosti a že „schopnosť viesť [
dôverné
] bude pre vedúceho oddelenia [
dôverné
] prvoradá“.
Okrem toho z rôznych dokumentov v spise, a to tak strategickej povahy, ako je stratégia Europol 2020+, ako aj programovej povahy, najmä programovej dokumentácie Europolu, a najmä tej na obdobie rokov 2020 – 2022, vrátane povinností pridelených Europolu v rámci programu interoperability Únie, ku ktorej žalobca ako vedúci oddelenia [
dôverné
] prispel a o ktorej nemohol nevedieť, vyplýva, že diskusie o týchto budúcich potrebách v súvislosti s [
dôverné
] sa začali v roku 2019.
V tejto súvislosti mu napadnuté rozhodnutie, ako aj vysvetlenia uvedené v informačnom liste z 5. mája 2020 a dokumenty, ktoré má žalobca k dispozícii, ako sú stratégia Europolu 2020+, plán interoperability Europolu, programový dokument Europolu na roky 2020 – 2022, návrh programového dokumentu na roky 2021 – 2023 Správa Europolu pre externé a operačné zainteresované strany, plán interoperability Europolu v EÚ a správy Europolu o vykonávaní stratégie Europol 2020+ nevyhnutne poskytli poznatky o zručnostiach a schopnostiach potrebných pre pozíciu vedúceho oddelenia [
dôverné
].
Pokiaľ ide o tvrdenie, že Europol mal posúdiť schopnosti a zručnosti žalobcu na základe postupu alebo testu, je potrebné uviesť, že v rozhodnutí z 28. marca 2018, ktorým sa stanovuje postup predlžovania zmlúv, sa žiadny takýto test nestanovuje. Zručnosti a schopnosti zamestnanca preveruje výkonný riaditeľ s prihliadnutím na dosiahnuté výsledky zamestnanca, jeho osobný spis, vrátane jeho životopisu a pripomienok predložených v rámci obnovovacieho konania, postupu, ktorým OOUPZ v tomto prípade vyhovel. Vykonanie dodatočného postupu vo forme testu alebo pohovoru, o ktorý žalobca požiadal, by bolo v rozpore s podmienkami rozhodnutia z 28. marca 2018 a pravdepodobne by viedlo k porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania.
Po štvrté, pokiaľ ide o zaradenie pracovnej pozície vedúceho oddelenia [
dôverné
] medzi „obmedzené“ pracovné miesta, stačí uviesť, že táto zmena v prejednávanej veci nastala po prijatí napadnutého rozhodnutia, a teda nemôže mať žiadny vplyv na jeho zákonnosť. Otázka, či táto zmena bola alebo nebola žalobcom namietateľná, je preto irelevantná.
Po piate, pokiaľ ide o výhradu, že novoprijatá osoba na pozíciu vedúceho oddelenia [
dôverné
] nemala ďalšie zručnosti navyše v porovnaní so zručnosťami žalobcu, je potrebné uviesť, že tieto tvrdenia vychádzajú z jeho osobného vnímania verejne dostupných informácií. Ako však tvrdí Europol, tieto informácie nemôžu vo výberovom konaní nahradiť spis uchádzača.
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, že vymenovanie zamestnanca [
dôverné
] na pozíciu vedúceho oddelenia [
dôverné
] oddelenia, na ktorom sú aj ďalší dvaja vedúci sekcie [
dôverné
], je v rozpore s článkom 27 služobného poriadku, je potrebné uviesť, že kandidát vybraný na miesto vedúceho oddelenia [
dôverné
] je [
dôverné
] štátnej príslušnosti, zatiaľ čo ďalší dvaja vedúci sekcie sú [
dôverné
] štátni príslušníci.
Pri absencii iných dôkazov sa teda nezdá, že Europol tým, že vymenoval za vedúceho oddelenia [
dôverné
] úradníka [
dôverné
], [
dôverné
] štátnej príslušnosti, zatiaľ čo dvaja vedúci sekcie tohto oddelenia majú [
dôverné
] štátnu príslušnosť, porušil článok 27 služobného poriadku, ktorý okrem iného vyžaduje, aby agentúry EÚ prijímali svojich zamestnancov na čo najširšom geografickom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov Únie, a zakazuje im vyhradiť si pracovné miesta pre štátnych príslušníkov určitého členského štátu.
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že prvý žalobný dôvod sa musí zamietnuť.
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení
Vo štvrtom žalobnom dôvode žalobca tvrdil, že jeho odborné skúsenosti, zručnosti a schopnosť prispôsobiť sa podľa potreby preukazujú, že má vlastnosti požadované pre funkciu vedúceho oddelenia [
dôverné
] a že výkonná riaditeľka sa preto dopustila zjavne nesprávneho posúdenia jeho schopnosti vykonávať svoje úlohy vzhľadom na budúci a predvídateľný vývoj na pozícii vedúceho oddelenia [
dôverné
].
Okrem toho žalobca poukázal na to, že nebol oboznámený s novými potrebami organizácie, keďže požadované zručnosti neboli súčasťou požiadaviek alebo opisu voľného pracovného miesta.
V každom prípade sa so žalobcom nezaobchádzalo rovnako ako s ostatnými uchádzačmi o miesto vedúceho oddelenia [
dôverné
], pokiaľ ide o spôsob hodnotenia jeho zručností.
Europol spochybnil tvrdenie žalobcu.
Na úvod je potrebné poznamenať, že aj keď má správny orgán pri predĺžení zmluvy na dobu určitú na zmluvu na dobu neurčitú širokú mieru voľnej úvahy, ako to vyplýva z bodov 82 a 83 vyššie, Všeobecný súd, na ktorý je podaná žaloba o neplatnosť proti aktu prijatému pri výkone tejto úvahy, napriek tomu vykonáva preskúmanie zákonnosti, ktorá sa prejavuje vo viacerých smeroch. V prípade návrhu na zrušenie rozhodnutia o nepredĺžení zmluvy s dočasným zamestnancom, ktoré predstavuje akt spôsobujúci ujmu, sa preskúmanie zo strany súdu Únie musí obmedziť na overenie, či nedošlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, zjavne nesprávnemu posúdeniu pri hodnotení záujmu služby, ktoré mohlo odôvodniť toto rozhodnutie, zneužitiu právomoci a absencii porušenia povinnosti starostlivosti, keď má rozhodnúť o predĺžení zmluvy, ktorá ho zaväzuje voči jednému z jeho zamestnancov. Okrem toho Všeobecný súd preskúmava, či sa správny orgán dopustil procesných nezrovnalostí alebo vecných nepresností (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2018, Wahlström/Frontex,
T‑591/16
, neuverejnený,
EU:T:2018:938
, bod
).
Okrem toho sa chyba môže označiť za zjavnú len vtedy, ak je ľahko spozorovateľná a môže byť so samozrejmosťou odhalená z hľadiska kritérií, ktorým majú podliehať rozhodnutia predmetného rozhodovacieho orgánu. V dôsledku toho s cieľom preukázať, že sa správny orgán dopustil zjavne nesprávneho posúdenia skutkového stavu, ktoré môže odôvodniť zrušenie rozhodnutia, musia byť dôkazné prostriedky, ktoré je povinný predložiť žalobca, dostatočné na to, aby sa posúdenia zohľadnené správnym orgánom javili nepravdepodobné. Inými slovami, žalobný dôvod založený na zjavnom pochybení je potrebné zamietnuť, ak napriek dôkazným prostriedkom predloženým žalobcom možno napádané posúdenie stále pripustiť ako pravdivé alebo prijateľné (pozri rozsudok z 15. decembra 2021, HB/EIB,
T‑689/20
, neuverejnený,
EU:T:2021:891
, bod
a citovanú judikatúru).
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy bolo potrebné preskúmať tvrdenia, ktoré žalobca uviedol na podporu štvrtého žalobného dôvodu.
V tomto prípade sa napadnuté rozhodnutie zakladalo na tom, že schopnosti a zručnosti žalobcu nezodpovedajú potrebám Europolu na miesto vedúceho oddelenia [
dôverné
] vzhľadom na predvídateľný budúci vývoj.
Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, že jeho výkonnosť, skúsenosti a prispôsobivosť preukazujú, že mal zručnosti a schopnosti požadované pre funkciu vedúceho oddelenia [
dôverné
], bolo potrebné konštatovať, že Europol nepochybuje o vysokých výkonnostiach žalobcu ani o jeho prispôsobivosti. Dôvodom, ktorý odôvodňoval nepredĺženie zmluvy so žalobcom, bola nevhodnosť profilu žalobcu pre budúce potreby Europolu, a to vzhľadom na spôsobilosť, ktorá sa v súčasnosti vyžaduje [
dôverné
]. Z toho vyplýva, že boli identifikované nové potreby a dodatočné odborné znalosti a že podľa Europolu nie je žiadateľ dostatočne spôsobilý ich uspokojiť.
Žalobca síce uviedol, že má novo identifikované schopnosti a zručnosti, ale stále tieto schopnosti nešpecifikoval, a tým nepreukázal, že jeho skúsenosti v Europole alebo jeho predchádzajúce skúsenosti by mohli spĺňať potrebu Europolu mať k dispozícii osobu so schopnosťou [
dôverné
] a [
dôverné
].
Okrem toho, hoci žalobca tvrdil, že opis pracovného miesta v oznámení o voľnom pracovnom mieste uverejnenom 7. januára 2021 neobsahoval v súvislosti s jeho úlohami žiadne dodatočné zručnosti, Všeobecný súd konštatoval, že po nepredĺžení zmluvy žalobcu Europol uverejnil oznámenie o voľnom pracovnom mieste na obsadenie miesta vedúceho oddelenia [
dôverné
], v ktorom viaceré úlohy nepatrili do výkonu funkcie žalobcu, najmä úlohy [
dôverné
].
Z toho vyplynulo že úlohy, ktorými bol žalobca v rámci Europolu poverený, nezodpovedali budúcim a predvídateľným požiadavkám na funkciu vedúceho oddelenia [
dôverné
] a že žalobca stále nepreukázal zjavne nesprávne posúdenie zo strany Europolu, pokiaľ ide o skutočnosť, že nemal potrebné schopnosti na to, aby v budúcnosti zastával túto funkciu na základe zmluvy na dobu neurčitú.
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenia žalobcu, že nebol oboznámený s novými potrebami organizácie, bolo potrebné poukázať na posúdenie prvého a druhého žalobného dôvodu, pričom je potrebné zdôrazniť, že budúci vývoj v oblasti informačných a komunikačných technológií bol jasne identifikovaný v mnohých strategických dokumentoch, na ktorých príprave sa žalobca podieľal a ku ktorým mal možnosť sa dvakrát vyjadriť v rámci konania o predĺžení, a opísať tie svoje schopnosti, ktoré neboli vedené v jeho osobnom spise.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti nepredložil žalobca dostatočné dôkazy, ktoré by mohli vyvrátiť dôveryhodnosť posúdení Europolu, pokiaľ ide o neprimeranosť jeho profilu novým potrebám služby, v súlade s judikatúrou citovanou v bode 115 vyššie.
V dôsledku toho zo spisu nevyplýva, že by sa Europol dopustil zjavne nesprávneho posúdenia, keď usúdil, že žalobca nemal zručnosti a schopnosti zodpovedajúce jeho novým potrebám. V dôsledku toho sa štvrtý žalobný dôvod žalobcu musí zamietnuť.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
QM je povinný nahradiť trovy konania.

da Silva Passos
Valančius
Sampol Pucurull
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu z 9. novembra 2022.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.
(
)	Uvádzajú sa len časti rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za potrebné.