CELEX: 62019CJ0330
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Muitas savienība
Regula (EEK) Nr. 2913/92
Kopienas Muitas kodekss
121. panta 1. punkts
Procedūra “ievešana pārstrādei”
Laišana brīvā apgrozībā
Muitas parāda rašanās
Parāda noteikšana
Jēdziens “muitošanas elementi”
Preferenciāla tarifa pasākuma ņemšana vērā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV 1992, L 302, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”) 121. panta 1. punktu.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Staatssecretaris van Financiën
(valsts sekretārs finanšu lietās, Nīderlande) un
Exter BV
par preferenciāla tarifa pasākuma piemērošanu.
Atbilstošās tiesību normas
No 2016. gada 1. maija Muitas kodekss tika atcelts un aizstāts ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (
OV 2013, L 269, 1. lpp.
, un labojumi –
OV 2013, L 287, 90. lpp.
;
OV 2016, L 267, 2. lpp.
, un
OV 2018, L 173, 35. lpp.
). Tomēr, ņemot vērā pamatlietas faktu rašanās datumu, šai lietai joprojām ir piemērojams Muitas kodekss.
Muitas kodeksa 20. pantā bija noteikts:
“1.   Muitas parāda rašanās gadījumā likumā noteikto muitas nodokļu pamats ir Eiropas Kopienu muitas tarifs.
[..]
3.   Eiropas Kopienu muitas tarifā ietilpst:
a)
kombinētā preču nomenklatūra;
[..].
c)
likmes un citi maksas elementi, ko parasti piemēro kombinētajā nomenklatūrā iekļautajām precēm attiecībā uz:
–
muitas nodokļiem un
[..]
d)
preferenciāli tarifa pasākumi, ko atsevišķām valstīm vai valstu grupām paredz līgumi ar Kopienu, kuros paredzēta tarifa preferenču režīma piešķiršana;
e)
preferenciāli tarifa pasākumi, kurus Kopiena atsevišķām valstīm, valstu grupām vai teritorijām noteikusi vienpusēji;
f)
autonomi neuzlikšanas pasākumi atsevišķām precēm uzliekamo ievedmuitas nodokļu samazināšanai vai atbrīvošana no tiem;
g)
citi tarifa pasākumi, kurus nosaka citi Kopienas tiesību akti.
[..]”
Šā kodeksa D sadaļas “Ievešana pārstrādei” 114. pantā bija noteikts:
“1.   Neskarot 115. pantu, procedūra “ievešana pārstrādei” ļauj Kopienas muitas teritorijā vienai vai vairākām pārstrādes darbībām izmantot šādas preces:
a)
ārpuskopienas preces, kas paredzētas atkalizvešanai no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus vai tirdzniecības politikas pasākumus;
b)
preces, kas laistas brīvā apgrozībā, atmaksājot vai atlaižot par tām ievedmuitas nodokļus, ko par tām uzliek, ja tās izved no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā.
2.   Sekojošiem jēdzieniem ir šāda nozīme:
a)
neuzlikšanas sistēma: atvieglojumu režīms ievešanai pārstrādei atbilstoši 1. punkta a) apakšpunktam;
[..].
c)
pārstrādes darbības:
–
darbības ar precēm, ieskaitot to uzstādīšanu, montāžu vai pierīkošanu citām precēm,
–
preču pārstrādi,
–
preču labošanu, ieskaitot to atjaunošanu un savešanu kārtībā,
un
–
saskaņā ar Komitejas procedūru noteiktu konkrētu preču izmantošana, kuru nav kompensācijas produktos, bet kuras vajadzīgas šādu produktu saražošanai vai sekmē to, pat ja tās šajā procesā tiek pilnīgi vai daļēji izlietotas;
d)
kompensācijas produkti: visi produkti, kas rodas pārstrādes darbībās;
[..].”
Minētā kodeksa 120. pantā bija paredzēts:
“Saskaņā ar Komitejas procedūru var noteikt, kādos gadījumus un ar kādiem nosacījumiem nepārveidotas preces vai kompensācijas produkti uzskatāmi par laistiem brīvā apgrozībā.”
Muitas kodeksa 121. pants bija izteikts šādā redakcijā:
“1.   Atbilstoši 122. pantam, ja rodas muitas parāds, parāda summu nosaka, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas ievedamajām precēm piemērojami brīdī, kad pieņemta deklarācija par šo preču nodošanu procedūrā “ievešana pārstrādei”.
2.   Ja ievedamās preces 1. punktā minētajā brīdī atbilst nosacījumiem muitas tarifa preferenču režīmam tarifa kvotu vai limitu veidā, tās ir tiesīgas uz jebkādu tarifa preferenču režīmu, kas ir piemērojams vienādām precēm brīdī, kad saņemta muitas deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Exter
ir pārtikas rūpniecības uzņēmums, kas pārstrādā proteīnu hidrolizātus (turpmāk tekstā – “hidrolizāti”) par sastāvdaļu, kas paredzēta kā pamats buljonu ražošanai.
Šajā saistībā tai bija piešķirta atļauja laikā no 2012. gada 23. maija līdz 2015. gada 23. maijam izmantot muitas procedūru “ievešana pārstrādei”, piemērojot neuzlikšanas sistēmu hidrolizātiem. Laikposmā no 2012. gada 12. novembra līdz 2013. gada 17. jūnijam šis uzņēmums ir veicis vairākus Taizemes izcelsmes hidrolizātu sūtījumus, izmantojot muitas procedūru “ievešana pārstrādei” (turpmāk tekstā – “attiecīgās preces”).
Brīdī, kad tika pieņemtas muitas deklarācijas, muitas nodokļa standarta likme, kas atbilda tarifu apakšpozīcijai, kurā šīs preces tika klasificētas, bija 12,8 %. Tomēr, atkāpjoties no šīs standarta likmes, līdz 2013. gada 31. decembrim hidrolizātiem tika piemērots preferenciāls tarifu pasākums, saskaņā ar kuru minētā standarta likme šiem produktiem tika samazināta līdz 8,9 %, ja to izcelsme bija tāda saņēmējvalsts kā Taizeme, saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 732/2008 (2008. gada 22. jūlijs) par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu laikposmā no 2009. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim un par grozījumiem Regulās (EK) Nr. 552/97, Nr. 1933/2006 un Komisijas Regulās (EK) Nr. 1100/2006 un Nr. 964/2007 (
OV 2008, L 211, 1. lpp.
), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 512/2011 (2011. gada 11. maijs) (
OV 2011, L 145, 28. lpp.
), 6. panta 3. punktu un 7. pantu.
Pēc pārstrādes
Exter
nolēma vairs neizvest daļu no attiecīgajām precēm, bet izbeigt muitas procedūru “ievešana pārstrādei”. Tā šīs preces deklarēja laišanai brīvā apgrozībā pa daļām laikā no 2014. gada 4. februāra līdz 26. augustam.
Attiecīgajās deklarācijās
Exter
norādīja, ka uz atbilstošajām precēm attiecas muitas procedūra “ievešana pārstrādei”, ar kuru tiek piemērota neuzlikšanas sistēma, aprakstīja šos produktus kā “proteīnu hidrolizāti” un norādīja apakšpozīciju 21069092 Kombinētajā nomenklatūrā, kas ietverta Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (
OV 1987, L 256, 1. lpp.
) I pielikumā, versijās, kas secīgi izriet no Komisijas Regulas (ES) Nr. 1006/2011 (2011. gada 27. septembris) (
OV 2011, L 282, 1. lpp.
) un no Komisijas īstenošanas regulas (ES) Nr. 927/2012 (2012. gada 9. oktobris) (
OV 2012, L 304, 1. lpp.
). Turklāt
Exter
Nīderlandes kompetentajam muitas dienestam (turpmāk tekstā – “muitas dienests”) lūdza, aprēķinot muitas parādu, piemērot Regulā Nr. 732/2008 paredzēto preferenciālo likmi 8,9 %.
Šā sprieduma 10. punktā minētais preferenciālā tarifa pasākums tika apturēts uz laiku no 2014. gada 1. janvāra līdz 2016. gada 31. decembrim. Tādējādi tas bija apturēts brīdī, kad
Exter
deklarēja attiecīgās preces laišanai brīvā apgrozībā. Tā rezultātā muitas dienests nepiemēroja preferenciālo likmi 8,9 %, bet noteica maksājamos muitas nodokļus, ņemot vērā likmi 12,8 %.
Gerechtshof Amsterdam
(Amsterdamas Apelācijas tiesa, Nīderlande) izskatīja strīdu par to, vai muitas dienestam bija jāņem vērā preferenciālā tarifa pasākums, kurš bija spēkā 2012. un 2013. gadā, aprēķinot muitas parāda summu saistībā ar attiecīgo preču laišanu brīvā apgrozībā par 2014. gadu. Minētā tiesa uzskatīja, ka tādā situācijā kā pamatlietā muitas parāda summa saskaņā ar Muitas kodeksa 121. panta 1. punktu bija jāaprēķina, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas uz ievedamajām precēm attiecās brīdī, kad tika pieņemtas deklarācijas par šo preču nodošanu procedūrai “ievešana pārstrādei”. Minētā tiesa tostarp norādīja, ka starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka brīdī, kad attiecīgajām precēm tika piemērota ievešanas pārstrādei procedūra,
Exter
atbilda visiem nosacījumiem, lai saņemtu preferenciālo likmi 8,9 %, gadījumā, ja tā tajā brīdī būtu deklarējusi šīs preces laišanai brīvā apgrozībā un lūgusi piemērot attiecīgo preferenciālo tarifu.
Gerechtshof Amsterdam
(Amsterdamas Apelācijas tiesa) no tā secināja, ka šajā gadījumā muitas dienestam, aprēķinot muitas parādus, kas izriet no deklarācijām par laišanu brīvā apgrozībā, bija jāpiemēro preferenciālā likme 8,9 %.
Saņemot valsts sekretāra finanšu lietās apelācijas sūdzību,
Hoge Raad der Nederlanden
(Nīderlandes Augstākā tiesa) lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu izklāsta divas iespējamās Muitas kodeksa 121. panta 1. punkta interpretācijas.
Iesniedzējtiesa skaidro, pirmkārt, ka Muitas kodeksa 121. panta 1. punkts varētu tikt interpretēts tādējādi, ka jēdziens “muitošanas elementi” šīs tiesību normas izpratnē ietver šī kodeksa 20. panta 3. punktā paredzētos ievedmuitas nodokļus un preferenciālā tarifa pasākumus. Saskaņā ar šo interpretāciju pieprasītā summa gan par valstī ievestajām nepārveidotajām precēm, gan par kompensējošiem produktiem, esot tā, kas būtu bijusi jāmaksā, ja ievestās preces nevis tiktu nodotas procedūrai “ievešana pārstrādei”, piemērojot neuzlikšanas sistēmu, bet tieši tiktu laistas brīvā apgrozībā. Šajā gadījumā tas nozīmētu, ka, piemērojot Muitas kodeksa 121. panta 1. punktu, attiecīgajām precēm tiktu piemēroti ievedmuitas nodokļi ar šā kodeksa 20. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētajām likmēm, kas parasti tiek piemēroti hidrolizātiem, brīdī, kad tika pieņemtas deklarācijas par procedūras “ievešana pārstrādei” piemērošanu šīm precēm, proti, ar preferenciālo likmi 8,9 %, un tātad
Exter
būtu tiesīga sagaidīt šīs likmes piemērošanu par 2014. gadu.
Otrkārt, iesniedzējtiesa izklāsta interpretāciju, saskaņā ar kuru jēdziens “muitošanas elementi” Muitas kodeksa izpratnē neattiecas uz standarta un preferenciālajām likmēm. Tā uzsver, ka, nosakot muitas nodokļu, nodevu un citu likumisko maksājumu summu, vismaz Nīderlandē terminoloģiski būtu jānošķir likmes, kas ir piemērojamas procentu vai īpašu maksājumu formā, kā arī iespējamiem (preferenciālajiem) tarifu pasākumiem, no vienas puses, un muitošanas elementi, kuriem ir jāpiemēro šīs likmes un tarifu pasākumi, piemēram, preču vērtība, svars vai daudzums, no otras puses. Tā apgalvo, ka šī interpretācija atbilst principam, saskaņā ar kuru muitas nodokļi tiek aprēķināti atkarībā no juridiskās un faktiskās situācijas, kāda bija muitas parāda rašanās brīdī. Šāda interpretācija šajā gadījumā nozīmētu, ka
Exter
nebūtu varējusi pretendēt uz to, lai tai par 2014. gadu piemērotu preferenciālā tarifa pasākumu, jo brīdī, kad bija jāaprēķina muitas parāds, proti, deklarācijas par preču laišanu brīvā apgrozībā pieņemšanas dienā, šis pasākums bija apturēts un tātad atkal bija piemērojama standarta likme.
Lai gan iesniedzējtiesa dod priekšroku otrajai interpretācijai, tā uzskata, ka, lai arī cik pareiza nebūtu tās analīze, tomēr tai ir radušās pamatotas šaubas.
Šādos apstākļos
Hoge Raad der Nederlanden
(Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai no [Muitas kodeksa] 121. panta 1. punkta izriet, ka preferenciāla tarifa pasākums, kurš attiecās uz ievedamajām precēm laikā, kad tām tika piemērots režīms “ievešana pārstrādei”, attiecinot uz tām neuzlikšanas sistēmu, var tikt ņemts vērā, nosakot tā muitas parāda apmēru, kas rodas brīdī, kad šīs preces – nepārveidotas vai pārveidotas – tiek laistas brīvā apgrozībā, pat ja brīdī, kad tika pieņemta deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā, šis tarifu pasākums bija apturēts?”
Par prejudiciālo jautājumu
Iesniedzējtiesas jautājums būtībā ir par to, vai Muitas kodeksa 121. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda preferenciālā tarifa pasākuma piemērošana, kas izraisa samazinātu muitas nodokļa likmi, kas bija spēkā brīdī, kad tika pieņemta deklarācija par preču nodošanu procedūrā “ievešana pārstrādei”, bet kas bija apturēts datumā, kad tika pieņemta deklarācija par šo preču laišanu brīvā apgrozībā.
Atbilstoši 121. panta 1. punktam procedūrā “ievešana pārstrādei” –, ja rodas muitas parāds, šā parāda summu nosaka, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas ievedamajām precēm piemērojami brīdī, kad tika pieņemta deklarācija par šo preču nodošanu procedūrā “ievešana pārstrādei”.
Iesniedzējtiesa tātad jautā par to, vai jēdziens “muitošanas elementi” šīs tiesību normas izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz muitas nodokļu standarta un preferenciālajām likmēm, vai tikai uz muitošanas elementiem, kuriem šīs likmes ir jāpiemēro, tādiem kā preču tarifu klasifikācija, muitas vērtība, daudzums, būtība vai izcelsme.
Vispirms ir jānorāda, ka “muitošanas elementu” jēdziens Muitas kodeksā nav definēts un ka šajā kodeksā nav ietverta neviena atsauce uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu šī jēdziena saturu un piemērošanas jomu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas prasības, gan no vienlīdzības principa izriet, ka tādas Savienības tiesību normas teksts, kurā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās jēgu un piemērojamību, parasti visā Eiropas Savienībā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā tiesību normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi. Līdz ar to Muitas kodeksa 121. panta 1. punktā ietvertais jēdziens “muitošanas elementi”, pirmkārt, ir jāuzskata par autonomu Savienības tiesību jēdzienu un, otrkārt, tas ir jāinterpretē, ņemot vērā attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi, kā arī šī panta kontekstu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 11. maijs, The Shirtmakers,
C‑59/16
,
EU:C:2017:362
,
21.
un
22.
punkts).
Runājot par procedūras “ievešana pārstrādei” mērķi, ir jāatgādina, ka Muitas kodeksa 114. panta 1. punkts tostarp paredz, ka šī procedūra ļauj Savienības muitas teritorijā vienai vai vairākām pārstrādes darbībām izmantot ārpuskopienas preces, kas paredzētas atkalizvešanai no Savienības muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus vai tirdzniecības politikas pasākumus. Saskaņā ar šā kodeksa 114. panta 2. punkta a) apakšpunktu šīs procedūras “ievešana pārstrādei” formas nosaukums ir “neuzlikšanas sistēma”. Saskaņā ar minētā kodeksa 114. panta 2. punkta c) un d) apakšpunktu kompensācijas produkti ir visi produkti, kas rodas pārstrādes darbībās, kā, piemēram, darbībās ar precēm vai preču pārstrādē.
Produktu atkalizvešana kompensācijas produktu veidā no Savienības muitas teritorijas ir nosacījums procedūras “ievešana pārstrādei” piemērošanai. No tā izriet, ka nupat minētā procedūra var tikt piemērota tiesiski tikai tad, ja preces patiešām ir paredzētas atkalizvešanai no Savienības muitas teritorijas, kā tas ir atgādināts Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (
OV 1993, L 253, 1. lpp.
), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 993/2001 (2001. gada 4. maijs) (
OV 2001, L 141, 1. lpp.
), 537. pantā, saskaņā ar kuru ir jābūt tā, ka pretendentam uz šo procedūru ir jābūt “nolūkam [attiecīgās preces] atkal izvest” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 4. jūnijs, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
,
23.
punkts).
Šajā ziņā Tiesa precizēja, ka procedūra “ievešana pārstrādei”, kas ietver nodokļa neuzlikšanu, ir izņēmuma pasākums, kas ir paredzēts, lai veicinātu noteikta veida ekonomisku darbību veikšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 14. janvāris, Terex Equipment u.c.,
C‑430/08 un C‑431/08
,
EU:C:2010:15
,
42.
punkts). Proti, no noteikumu, kas veido procedūras “ievešana pārstrādei” juridisko režīmu, kopuma izriet, ka tās mērķis ir atbrīvot no muitas nodokļa vienīgi tādas preces, kas Savienības muitas teritorijā ir ievestas tikai uz laiku, lai tās apstrādātu, salabotu vai pārstrādātu un pēc tam atkal izvestu, lai tādējādi izvairītos no Savienības dalībvalstu ekonomiskās darbības nostādīšanas neizdevīgākā stāvoklī (spriedums, 2009. gada 4. jūnijs, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
,
24.
punkts).
To paturot prātā, no Muitas kodeksa 120. panta izriet, ka nepārveidotas preces vai kompensācijas produkti var tikt laisti brīvā apgrozībā, kā rezultātā rodas muitas parāds atbilstoši šā kodeksa 121. pantam.
Tāpat ir jāņem vērā, ka tādi preferenciāli tarifu pasākumi, kuri tiek aplūkoti pamatlietā, ir daļa no vispārējo tarifa preferenču sistēmas, ko Eiropas Savienības Padome ir noteikusi ar regulu, kuru ir paredzēts piemērot konkrētā laikposmā. Tomēr, kā pamatoti norāda Eiropas Komisija, ja Muitas kodeksa 121. panta 1. punktā ietvertais jēdziens “nodokļa elementi” ietvertu piemērojamo muitas nodokļa likmi, saimnieciskās darbības subjekts varētu izvēlēties ilgāku laiku piemērot precēm procedūru “ievešana pārstrādei”, lai tās laistu brīvā apgrozībā tikai pēc tam, kad preferenciālā likme ir apturēta vai atcelta, un tādējādi, lai šīm precēm tiktu piemērota samazināta muitas nodokļa likme, lai gan tādai pašai precei, ko ievedis cits uzņēmējs, šīs laišanas brīvā apgrozībā brīdī tiktu piemērota standarta likme. Iespēja radīt šādus konkurences izkropļojumus būtu pretrunā procedūras “ievešana pārstrādei” mērķim, kas atgādināts šī sprieduma 27. punktā.
Runājot par Muitas kodeksa 121. panta 1. punkta kontekstu, šī tiesību norma ir jālasa, ņemot vērā šī kodeksa 121. panta 2. punktu. Pēdējā minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka tad, ja ievedamās preces deklarācijas par nodošanu procedūrai “ievešana pārstrādei” pieņemšanas brīdī atbilst nosacījumiem preferenciāla tarifa režīma piemērošanai tarifa kvotu vai limitu veidā, minētajām precēm var tikt piemērots preferenciāla tarifa režīms, kas, iespējams, ir paredzēts identiskām precēm brīdī, kad pieņemta deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā.
Muitas kodeksa 121. panta 2. punkts būtu lieks, ja šī panta 1. punktā ietvertais jēdziens “muitošanas elementi” būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver standarta un preferenciālas muitas nodokļa likmes.
Līdz ar to šis jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver nevis standarta un preferenciālas muitas nodokļu likmes, bet tikai elementus, kuriem šādas likmes ir piemērojamas.
Kā pamatoti norāda iesniedzējtiesa, šī jēdziena “muitošanas elementi” interpretācija atbilst principam, saskaņā ar kuru muitas nodokļi tiek aprēķināti atkarībā no situācijas, kāda bija muitas parāda rašanās brīdī.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 121. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda preferenciālā tarifa pasākuma piemērošana, kas izraisa samazinātu muitas nodokļa likmi, kas bija spēkā brīdī, kad tika pieņemta deklarācija par preču nodošanu procedūrā “ievešana pārstrādei”, bet kas bija apturēta datumā, kad tika pieņemta deklarācija par šo preču laišanu brīvā apgrozībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:

Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 121. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda preferenciālā tarifa pasākuma piemērošana, kas izraisa samazinātu muitas nodokļa likmi, kas bija spēkā brīdī, kad tika pieņemta deklarācija par preču nodošanu procedūrā “ievešana pārstrādei”, bet kas bija apturēta datumā, kad tika pieņemta deklarācija par šo preču laišanu brīvā apgrozībā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.