CELEX: 62015TJ0762
Verseny
Kartellek
Az optikailemez‑meghajtók piaca
Az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat
A hordozható számítógépekhez és asztali számítógépekhez való optikailemez‑meghajtókra vonatkozó beszerzési eljárásokkal kapcsolatos összejátszásra irányuló megállapodások
Cél általi jogsértés
Védelemhez való jog
Indokolási kötelezettség
A megfelelő ügyintézés elve
Bírságok
Egységes és folyamatos jogsértés
A 2006. évi bírságkiszabási iránymutatás

)
A jogvita előzményei
A hordozható számítógépekhez és asztali számítógépekhez való optikailemez‑meghajtókra vonatkozó, két számítógépgyártó által szervezett beszerzési eljárásokkal kapcsolatos összejátszásra irányuló megállapodásokról szóló, az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39639 – „optikailemez‑meghajtók”‑ügy) hozott C(2015) 7135 final határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) értelmében a Sony‑csoport a fogyasztói piacokra és a szakmai piacokra szánt audio, video, távközlési és információtechnológiai termékeket állít elő, továbbá szórakoztatási célú tartalomszolgáltatóként is működik, valamint ugyanilyen célú termékeket és szolgáltatásokat is nyújt (a megtámadott határozat (15) preambulumbekezdése).
Az elsőrendű felperes, a Sony Corporation, amely a japán jog hatálya alá tartozó részvénytársaság, a csoport legfelső szintű vállalkozása. A másodrendű felperes, a Sony Electronics, Inc., közvetetten a Sony Corporation 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalat, és az Egyesült Államokban rendelkezik székhellyel. A Sony Electronics, amely Delaware állam (Egyesült Államok) jogának hatálya alá tartozó társaság, a kutatással és fejlesztéssel, koncepcióalkotással, tervezéssel, értékesítéssel, marketinggel, forgalmazással és ügyfélszolgálattal kapcsolatos tevékenységeket gyakorol (a megtámadott határozat (16) preambulumbekezdése).
A Sony Corporation és a Sony Electronics (a továbbiakban együtt: felperesek vagy Sony) együttes megnevezése a megtámadott határozatban „Sony” (a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdése).
A Sony Corporationnel együtt a Sony Electronics volt az a jogalany, amely a Sony nevében részt vett a Dell által szervezett beszerzési eljárásokban, és ezt 2007. április 1‑jéig folytatta (a megtámadott határozat (18) preambulumbekezdése).
A Sony Optiarc, Inc. a japán jog hatálya alá tartozó részvénytársaság. 2006. április 3‑án alapították a Sony Corporation és a NEC Corporation közös vállalkozásaként, Sony NEC Optiarc Inc. név alatt. Az egyes anyavállalatok az optikailemez‑meghajtók (a továbbiakban: OLM‑ek) ágazatában gyakorolt tevékenységüket átvitték a Sony NEC Optiarc‑ba. A Sony Corporation megszerezte e közös vállalkozás szavazati jogot biztosító részvényeinek 55%‑át, a NEC Corporation pedig a fennmaradó 45%‑ot (a megtámadott határozat (19) preambulumbekezdése).
2003 májusa és 2007 márciusa között a Lite‑On olyan OLM‑termékeket tervezett és gyártott, amelyeket végül a Sony védjegy alatt, a bevételek megosztásáról szóló megállapodások alapján értékesítettek. E megállapodások értelmében általában az értékesítésről a Sony gondoskodott, míg a minőséggel és a tervezéssel kapcsolatos kérdésekért a Lite‑On volt felelős (a megtámadott határozat (26) preambulumbekezdése).
A szóban forgó jogsértés a Dell és a Hewlett Packard (a továbbiakban: HP) által gyártott személyi számítógépekben (asztali számítógépek és hordozható számítógépek) használt OLM‑eket érinti. Az OLM‑eket a fogyasztói felhasználásra szánt számos egyéb készülékben, így kompaktlemezek (a továbbiakban: CD) vagy digitális optikai lemezek (a továbbiakban: DVD) lejátszóiban, játékkonzolokban és egyéb perifériás elektronikai eszközökben is használják (a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdése).
A személyi számítógépekben használt OLM‑ek különböznek egymástól aszerint, hogy milyenek a méreteik, továbbá milyen betöltési mechanizmusok szerint működnek (rés vagy tálca), valamint milyen típusú lemezeket lehet velük olvasni vagy írni. Az OLM‑ek két csoportra oszthatók:
half‑hight
(HH) meghajtók az asztali számítógépekbe és
slim
meghajtók a hordozható számítógépekbe. A
slim
meghajtók alcsoportja különböző méretű meghajtókat foglal magában. A műszaki funkcióik szerint eltérő típusú HH meghajtók és
slim
meghajtók léteznek (a megtámadott határozat (29) preambulumbekezdése).
A Dell és a HP a két legfontosabb eredetitermék‑gyártó a személyi számítógépek világpiacán. A Dell et HP világszinten lefolytatott olyan standard beszerzési eljárásokat alkalmaz, amelyek magukban foglalják többek között azt, hogy kisszámú előre kiválasztott OLM‑szállítóval negyedévi tárgyalásokat folytatnak a világszintű árról és a globális vételi mennyiségekről. Általában véve a regionális kérdések nem játszottak semmilyen szerepet az olyan OLM‑beszerzéseken kívüli beszerzésekben, amelyek a régiókból származó, a globális vételi mennyiségekre hatással lévő várható kereslethez kapcsolódnak (a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdése).
A beszerzési eljárások árajánlatkéréseket, elektronikus árajánlatkéréseket, online tárgyalásokat, elektronikus árveréseket és kétoldalú (offline) tárgyalásokat foglaltak magukban. A beszerzés lezárásakor a megrendelők aszerint osztották fel a mennyiségeket a részt vevő OLM‑szállítók vonatkozásában (mindegyikük vagy legalábbis legtöbbjük esetében, hacsak kizárási mechanizmust nem alkalmaztak), hogy azok milyen árakat ajánlottak. Például, a nyertes ajánlat megkapta a szóban forgó negyedévre vonatkozó teljes piaci allokáció 35–45%‑át, a második legjobb ajánlat a 25–30%‑át, a harmadik a 20%‑át stb. E standard beszerzési eljárásokat a megrendelők beszerzési csoportjai abból a célból alkalmazták, hogy versenyképes árakon hatékony beszerzéseket bonyolítsanak le. Ennek érdekében minden lehetséges gyakorlatot felhasználtak ahhoz, hogy ösztönözzék az árversenyt az OLM‑szállítók között (a megtámadott határozat (33) preambulumbekezdése).
Ami a Dellt illeti, e gyártó elsősorban online tárgyalás útján folytatta le a beszerzéseket. E tárgyalás konkrét ideig tarthatott, vagy lezárulhatott egy meghatározott időtartam után, például 10 perccel az utolsó ajánlatot követően, amennyiben egyetlen OLM‑szállító sem tett további ajánlatot. Bizonyos esetekben az online tárgyalás több órát is igénybe vehetett, amennyiben az ajánlattételek során nagyobb aktivitást tanúsítottak, vagy ha az online tárgyalás időtartamát meghosszabbították annak érdekében, hogy az OLM‑szállítókat további ajánlatok megtételére ösztönözzék. Fordítva, még akkor is, ha az online tárgyalás határozatlan időtartamú volt és az utolsó ajánlattól függött, a Dell adott időpontban bejelenthette az online tárgyalás lezárását. A Dell dönthetett úgy is, hogy a „kizárólag a sorrend” eljárásról a „vak” eljárásra tér át. Másfelől lehetősége volt arra is, hogy érvénytelenítse az online tárgyalást, amennyiben az ajánlatokat vagy a tárgyalás eredményét nem találta kielégítőnek, ehelyett pedig kétoldalú tárgyalásokat folytathatott le. Az online tárgyalás folyamatát a beszerzések világszintű lebonyolításával foglalkozó azon vezetők felügyelték, akik a Dellnél e műveletekért feleltek (a megtámadott határozat (37) preambulumbekezdése).
Ami a HP‑t illeti, az általa alkalmazott fő beszerzési eljárások az árajánlatkéréseken és az elektronikus árajánlatkéréseken alapultak. A két eljárást online, ugyanazon felület használatával folytatták le. Egyrészt, ami az árajánlatkéréseket illeti, azokra negyedévenként került sor. Ezek az árajánlatkérések ötvözték az online tárgyalásokat és az offline folytatott kétoldalú tárgyalásokat, amelyeket bizonyos időszakra, általában két hétre elosztva tartottak. Az OLM‑szállítókat meghatározott ideig tartó nyílt ajánlattételi fordulóra hívták meg annak érdekében, hogy az online felületen vagy e‑mailben megtegyék az árajánlatukat. Amint lezajlott az első ajánlattételi forduló, a HP találkozót tartott minden egyes résztvevővel, és az OLM‑szállító ajánlata alapján tárgyalásokba kezdett annak érdekében, hogy minden egyes szállítótól beszerezze a legjobb ajánlatot, anélkül hogy felfedné a többi OLM‑szállító személyazonosságát vagy az általuk tett ajánlatot. Másrészt, ami az elektronikus árajánlatkéréseket illeti, azokat általában fordított árverés formájában folytatták le. Ekkor az ajánlattevők a megadott időpontban beléptek az online felületre, az árverés pedig a HP által meghatározott áron indult. A fokozatosan csökkentő ajánlatokat előterjesztő ajánlattevőket minden egyes alkalommal, amikor valaki új ajánlatot tett, tájékoztatták a sorrenden belül elfoglalt helyükről. Az előírt időtartam lejártával a legalacsonyabb ajánlatot tevő OLM‑szállító megnyerte az árverést, a többi szállító pedig az ajánlatának megfelelően a második és a harmadik helyre került (a megtámadott határozat (41)–(44) preambulumbekezdése).
Közigazgatási eljárás
2009. január 14‑én a Philips által benyújtott bírságmentesség iránti kérelem érkezett a Bizottsághoz a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közleménye (
HL 2006. C 298., 17. o.
; a továbbiakban: 2006. évi engedékenységi közlemény) alapján. 2009. január 29‑én és március 2‑án e kérelmet kiegészítették annak érdekében, hogy a Philips részéről abba belefoglalják a Lite‑Ont és a közös vállalkozásukat, a Philips & Lite‑On Digital Solutions Corporationt (a továbbiakban: PLDS) (a megtámadott határozat (54) preambulumbekezdése).
2009. június 29‑én a Bizottság az OLM‑ek területén működő egyes vállalkozásoknak információkérést küldött (a megtámadott határozat (55) preambulumbekezdése).
2009. június 30‑án a Bizottság feltételes mentességet biztosított a Philips, a Lite‑On és a PLDS részére (a megtámadott határozat (56) preambulumbekezdése).
2012. július 18‑án a Bizottság kifogásközlést intézett tizenhárom OLM‑szállítóhoz, köztük a felperesekhez (a továbbiakban: kifogásközlés). A Bizottság jelezte, hogy e társaságok megsértették az EUMSZ 101. cikket és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy 2004. február 5‑től 2009. június 24‑ig az OLM‑ekkel kapcsolatos olyan kartellben vettek részt, amely két számítógépgyártó, a Dell és a HP által szervezett beszerzési eljárásokkal összefüggő magatartásuk összehangolásából állt.
2012. október 29‑én a felperesek a kifogásközlésre adott válaszként előterjesztették írásbeli észrevételeiket.
2012. november 23‑án a Dell válaszolt a Bizottság által hozzá intézett információkérésre (a megtámadott határozat (61) preambulumbekezdése).
2012. november 29‑én és 30‑án szóbeli meghallgatásra került sor, amelyen részt vett a kifogásközlés összes címzettje (a megtámadott határozat (60) preambulumbekezdése).
2012. december 14‑én a Bizottság felhívta az összes felet, hogy nyújtsák be a Delltől és a HP‑től kapott releváns dokumentumokat. E felhívásra az összes fél válaszolt, és mindannyian betekinthettek a többi OLM‑szállító által adott válaszokba (a megtámadott határozat (62) preambulumbekezdése).
2015. október 21‑én a Bizottság elfogadta a hordozható számítógépekhez és asztali számítógépekhez való optikailemez‑meghajtókra vonatkozó, két számítógépgyártó által szervezett beszerzési eljárásokkal kapcsolatos összejátszásra irányuló megállapodásokról szóló, az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39639 – „optikailemez‑meghajtók”‑ügy) hozott C(2015) 7135 final határozatot.
A megtámadott határozat
A megtámadott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a kartell résztvevői legalább 2004. június 23‑tól 2008. november 25‑ig összehangolták a versenymagatartásukat. A Bizottság pontosította, hogy ez az összehangolás párhuzamos kétoldalú kapcsolatfelvételek hálózata útján történt. Jelezte, hogy a kartell résztvevői arra törekedtek, hogy a piaci mennyiségeiket egymáshoz igazítsák, és gondoskodjanak arról, hogy az árak magasabb szinten maradjanak, mint amelyen e kétoldalú kapcsolatfelvételek hiányában lettek volna (a megtámadott határozat (67) preambulumbekezdése).
A Bizottság a megtámadott határozatban pontosította, hogy a kartell résztvevői közötti összehangolás a Dell és a HP, vagyis a világszintű számítógéppiac két legfontosabb eredetitermék‑gyártójának ügyfélkörét érintette. A Bizottság szerint a Dell és a HP az OLM‑szállítóikkal folytatott kétoldalú tárgyalásokon kívül olyan standard beszerzési eljárásokat alkalmazott, amelyekre legalább negyedévenként került sor. A Bizottság kiemelte, hogy a kartell tagjai a kétoldalú kapcsolatfelvételi hálózatukat arra használták, hogy manipulálják e beszerzési eljárásokat, ezáltal keresztülhúzva a megrendelőik azon kísérleteit, hogy ösztönözzék az árversenyt (a megtámadott határozat (68) preambulumbekezdése).
A Bizottság szerint a rendszeres információcserék többek között lehetővé tették a kartell tagjai számára, hogy még azt megelőzően nagyon összetett ismeretekkel rendelkezzenek a versenytársaik szándékairól, hogy belépnének a beszerzési eljárásba, következésképpen pedig előre lássák azok versenystratégiáját (a megtámadott határozat (69) preambulumbekezdése).
A Bizottság hozzátette, hogy a kartell résztvevői rendszeres időközönként konkrét ügyfélkörökkel kapcsolatos árazási információkat, valamint az árral össze nem függő olyan információkat is cseréltek, mint például a fennálló termelés és a szállítási kapacitás, a leltári helyzet, a minősítési helyzet, valamint az új termékek vagy fejlesztések piaci bevezetésének időzítése. A Bizottság kiemelte, hogy az OLM‑szállítók ráadásul figyelemmel kísérték a lezárt beszerzési eljárások végeredményeit, vagyis a sorrendben így elfoglalt helyet, valamint az így kapott árat és mennyiséget (a megtámadott határozat (70) preambulumbekezdése).
A Bizottság jelezte azt is, hogy a szállítók – ügyelve arra, hogy a kapcsolatfelvételeiket a megrendelőkkel szemben titokban kell tartani – olyan eszközöket használtak az egymással való kapcsolatfelvételekhez, amelyeket kellően alkalmasnak ítéltek a kívánt eredmény elérésére. A Bizottság pontosította, hogy 2003‑ban kudarcba fulladt az a kísérlet, hogy az OLM‑szállítók közötti rendszeres többoldalú találkozók szervezése érdekében alakuló ülést hívjanak össze, miután arról az egyik megrendelő tudomást szerzett. A Bizottság szerint ehelyett kétoldalú kapcsolatfelvételekre került sor telefonhívások, esetenként pedig elektronikus üzenetek formájában is, ideértve a magán e‑mail címeket (hotmail) és az azonnali üzenetváltásokat, vagy pedig a találkozók során, elsősorban a globális ügyfélkapcsolati vezetők szintjén (a megtámadott határozat (71) preambulumbekezdése).
A Bizottság megállapította, hogy a kartell résztvevői rendszeresen kapcsolatba léptek egymással, továbbá hogy a kapcsolatfelvételek – elsősorban telefonon keresztül – gyakoribbá váltak a beszerzési eljárások alatt, amelyek során naponta több hívásra is sor került a kartell bizonyos résztvevőpárosai között. A Bizottság pontosította, hogy a kartell bizonyos résztvevőpárosai között jelentősen gyakoribbak voltak a kapcsolatfelvételek, mint bizonyos egyéb párosok között (a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdése).
A felperessel szemben kiszabott bírság összegének kiszámítását illetően a Bizottság az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásra (
HL 2006. C 2., 2. o.
, a továbbiakban: bírságkiszabási iránymutatás) támaszkodott.
Mindenekelőtt, a bírság alapösszegének meghatározása érdekében a Bizottság megállapította, hogy figyelembe véve a szállítók részvételének időtartamai közötti jelentős eltéréseket, továbbá abból a célból, hogy jobban kifejezésre lehessen juttatni a kartell tényleges hatását, helyénvaló olyan éves átlagot figyelembe venni, amelyet a vállalkozások által a jogsértésben való saját részvételük teljes naptári hónapjai során teljesített eladások valós értéke alapján számítanak ki (a megtámadott határozat (527) preambulumbekezdése).
A Bizottság így kifejtette, hogy az eladások értékét a hordozható és az asztali számítógépekhez való OLM‑eknek a HP és a Dell EGT‑n belüli jogalanyai részére kiszámlázott eladásai alapján számította ki (a megtámadott határozat (528) preambulumbekezdése).
A Bizottság másfelől úgy ítélte meg, hogy mivel a HP elleni versenyellenes magatartás később kezdődött, továbbá annak érdekében, hogy figyelembe vegye a kartell alakulását, az eladások releváns értékét a HP és a Dell vonatkozásában elkülönítve számítja ki, továbbá hogy az időtartam függvényében két szorzótényezőt alkalmaz (a megtámadott határozat (530) preambulumbekezdése).
Ami a felpereseket illeti, mivel a Sony kapcsolatfelvételekben való részvétele a HP vonatkozásában nem nyert bizonyítást, a Bizottság a felperesek felelősségét csak a Dell vonatkozásában történő összehangolásért állapította meg (a megtámadott határozat (531) preambulumbekezdése).
A Bizottság továbbá akként határozott, hogy mivel az árak összehangolására irányuló megállapodások természetüknél fogva az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének legsúlyosabb megsértései közé tartoznak, továbbá mivel a kartell legalább az EGT‑re kiterjedt, a jelen ügyben a jogsértés súlya címén alkalmazott százalékos arány a megtámadott határozat összes címzettje vonatkozásában 16% (a megtámadott határozat (544) preambulumbekezdése).
A Bizottság másfelől jelezte, hogy a jelen ügy körülményeire tekintettel akként határozott, hogy elrettentés céljából 16%‑os kiegészítő összeget alkalmaz (a megtámadott határozat (554) és (555) preambulumbekezdése).
A Bizottság ezenkívül a felperesekkel szemben kiszabott bírság összegét 3%‑kal csökkentette annak figyelembevétele érdekében, hogy a felperesek nem tudtak az egységes és folyamatos jogsértésnek a HP‑re vonatkozó részéről, mindezt abból a célból, hogy megfelelően és kellő mértékben kifejezésre juttassa a felperesek magatartásának kevésbé súlyos jellegét (a megtámadott határozat (561) preambulumbekezdése).
A Bizottság végül úgy ítélte meg, hogy mivel a Sony a megtámadott határozat elfogadását megelőző üzleti év során 59252000000 euró világszintű forgalmat ért el, helyénvaló az alapösszeg vonatkozásában 1,2‑es szorzótényezőt alkalmazni (a megtámadott határozat (567) preambulumbekezdése).
A megtámadott határozat rendelkező része a felpereseket érintő részében a következőképpen szól:
„1. cikk
A következő vállalkozások megsértették az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy a megjelölt időszakokban több elkülönülő jogsértésből álló olyan egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt az optikailemez‑meghajtóknak az EGT egészét lefedő ágazatában, amely az árak összehangolására irányuló megállapodásokból állt:
[…]
f)
[a felperesek] 2004. augusztus 23‑tól 2006. szeptember 15‑ig, a Dell tekintetében történő összehangolásuk útján
[…]
2. cikk
Az 1. cikkben megállapított jogsértésért a következő bírságok kerülnek kiszabásra:
[…]
f)
[a felperesekkel] szemben egyetemleges felelősség mellett: 21024000 euró.”
Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2015. december 31‑én benyújtott keresetlevelükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.
A Bizottság 2016. május 25‑én benyújtotta ellenkérelmét.
Az előadó bíró javaslatára a Törvényszék (ötödik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát, és az eljárási szabályzatának 91. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében felhívta a Bizottságot bizonyos olyan dokumentumok benyújtására, amelyek bizalmas nyilatkozatokra vonatkoznak. A Bizottság jelezte, hogy az engedékenységi programja keretében benyújtott e bizalmas nyilatkozatok leiratait nem csatolhatja.
A Törvényszék (ötödik tanács) az egyrészt az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 24. cikkének első bekezdése, másrészt pedig az eljárási szabályzat 91. cikkének b) pontja és 92. cikkének (3) bekezdése alapján 2018. április 23‑án hozott végzésében elrendelte, hogy a Bizottság nyújtsa be az említett leiratokat. A felperesek ügyvédei a tárgyalást megelőzően a Törvényszék Hivatalában betekinthettek e leiratokba.
A Bizottság 2018. április 24‑én benyújtotta az említett leiratokat, a felperesek képviselői pedig a Törvényszék Hivatalában 2018. április 30‑án betekintettek azokba.
A Törvényszék a 2018. május 2‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszait.
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozat rájuk vonatkozó részét;
–
másodlagosan, csökkentse a velük szemben kiszabott bírság összegét;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére;
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
A jelen kereset alátámasztása érdekében a felperesek két jogalapot hoznak fel, amelyek közül az első lényegében az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése megsértésének fennállására, a másodlagosan felhozott második jogalap pedig a kiszabott bírság összegének kiszámítására vonatkozik.
[
omissis
]
A másodlagosan felhozott második jogalapról, amely szerint a bírság összegének meghatározása ténybeli hibákkal és téves jogalkalmazás útján történt, valamint annak elégtelen az indokolása
[
omissis
]
A harmadik, arra alapított részről, hogy kizárólag a Sonyval szemben alkalmaztak elrettentési együtthatót
[
omissis
]
Emlékeztetni kell arra, hogy a bírság kellően elrettentő ereje biztosításának szükségessége megköveteli, hogy a bírság összege úgy kerüljön megállapításra, hogy elérje az érintett vállalkozásra gyakorolni szándékozott hatást, mégpedig annak érdekében, hogy a bírság összege – többek között tekintettel a kérdéses vállalkozás pénzügyi teljesítőképességére – ne legyen elhanyagolható, vagy ellenkezőleg, túlzó mértékű, egyrészt a bírság hatékonyságának biztosításából, másrészt pedig az arányosság elvének tiszteletben tartásából eredő követelményeknek megfelelően (lásd: 2011. július 13‑iGeneral Technic‑Otis és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 és T‑146/07
,
EU:T:2011:363
,
239.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Valamely vállalkozás mérete és összesített forrásai releváns kritériumok az elérni kívánt cél szempontjából, ami nem más, mint a bírság hatékonyságának garantálása oly módon, hogy a bírság összegének kiigazítása a vállalkozás összesített forrásainak, valamint a szóban forgó bírság megfizetéséhez szükséges pénzeszközök mozgósítására való képességének figyelembevételével történik. A kiindulási összeg növelése mértékének a bírság kellően elrettentő hatása érdekében történő megállapítása ugyanis inkább arra irányul, hogy garantálja a bírság hatékonyságát, mint arra, hogy kifejezésre juttassa a jogsértésnek a verseny rendes menetére gyakorolt káros hatását, és ezáltal a szóban forgó jogsértés súlyát (lásd: 2011. július 13‑iGeneral Technic‑Otis és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 és T‑146/07
,
EU:T:2011:363
,
241.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a felperesek nem vitatják a megtámadott határozat (567) preambulumbekezdésében megjelölt, a Sony által az említett határozat elfogadását megelőző üzleti év során elért világszintű forgalom összegét, vagyis 59252000000 eurót.
A felperesek egyetlen érve az, hogy a megtámadott határozat bizonyos egyéb címzettjei anyavállalatainak forgalma hasonló a Sony forgalmához vagy magasabb is annál, ezenkívül pedig a Sony jelentős veszteségeket is elkönyvelt 2014‑ben, vagyis abban az időszakban, amelynek során egyes anyavállalatok – mint például a Samsung (a TSST anyavállalata) és a Hitachi (az HLDS anyavállalata) – jelentős nyereségeket értek el.
Márpedig hangsúlyozni kell, hogy jóllehet a Sony Corporationnel szemben betudták a leányvállalata, a Sony Electronics által elkövetett jogsértést (a megtámadott határozat (507) és (569) preambulumbekezdése), olyannyira, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban együttesen „Sonynak” nevezi azokat (lásd a fenti 3. pontot), azt a jogsértést, amelyben a TSST és az HLDS vett részt, nem tudták be a Samsungnak, illetőleg a Hitachinak (a megtámadott határozat (11)–(14) és (569) preambulumbekezdése).
Nem kifogásolható tehát a Bizottsággal szemben, hogy a felperesek vonatkozásában elrettentési együtthatót alkalmazott, miközben a TSST‑vel és az HLDS‑szel szemben kiszabott bírságok összegét nem növelte a Samsung és a Hitachi által elért forgalomra és nyereségre tekintettel.
A felperesek ezen érvét tehát, valamint a második jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
[
omissis
]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Sony Corporation és a Sony Electronics, Inc. maga viseli saját költségeit, valamint kötelesek viselni az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Kihirdetve Luxembourgban, a 2019. július 12‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.