CELEX: 62015TJ0182
Veřejné zakázky na služby
Zadávací řízení
Poskytování služeb IT Parlamentu, jakož i dalším unijním orgánům a institucím
Vyloučení ze zadávacího řízení
Potenciální střet zájmů
Neposkytnutí informací požadovaných zadavatelem
Článek 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení
Transparentnost
Proporcionalita
Rovné zacházení
Článek 102 odst. 1 finančního nařízení

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 3. dubna 2014 uveřejnil Evropský parlament, jednající svým jménem a na účet dalších orgánů a institucí Evropské unie, výzvu k podání nabídek v zadávacím řízení PE/ITEC-ITS14 na poskytování externích služeb informačních technologií (dále jen „zadávací řízení“).
Zadávací řízení bylo rozděleno do osmi částí. Předmětem částí zakázky č. 2 až č. 4 bylo:
–
část zakázky č. 2: Vývoj a údržba systémů pro šíření informací;
–
část zakázky č. 3: Vývoj a údržba systémů pro produkci informací;
–
pro část zakázky č. 4: Testování vývoje.
Zadávací dokumentace zadávacího řízení (dále jen „zadávací dokumentace“) stanovila udělení několika rámcových smluv pro každou část zakázky a kaskádový mechanismus pro provedení těchto rámcových smluv.
Článek I.3 zadávací dokumentace stanovil:
„Uchazeči mohou podat nabídku pro jednu nebo více částí zakázky, s výjimkou neslučitelností řádně uvedených v popisu každé části zakázky. Nabídky předložené pro neslučitelné části zakázek podléhající preferenčnímu pořadí budou odmítnuty.“
Článek I.4 zadávací dokumentace stanovil:
„Hospodářské subjekty nesmějí být součástí více než jednoho konsorcia podávajícího nabídku, ani být navrhovány jako subdodavatelé více než jednoho uchazeče pro tytéž části zakázek nebo pro výhradní části zakázky.“
Příloha II zadávací dokumentace stanovila, že podáním nabídky pro část zakázky č. 2 nebo č. 3 je uchazeči, jakožto jedinému dodavateli, členu konsorcia nebo subdodavateli, zakázáno podat nabídku pro část zakázky č. 4 nebo č. 6. Pokud jde o část zakázky č. 4, stejný zákaz byl stanoven ohledně částí zakázky č. 2, 3 a 6.
Tiskovou zprávou ze dne 8. dubna 2014 bylo oznámeno, že společnost Sopra Group SA zamýšlí provést akvizici společnosti Groupe Steria SA.
Dne 22. května 2014 podala konsorcia IBI IUS a STEEL, jichž byla společnost Sopra Group členem, nabídky pro části zakázky č. 2 a 3. Stejný den podalo konsorcium TEPting, zahrnující společnost Steria Benelux SA, dceřinou společnost společnosti Groupe Steria, nabídku pro část zakázky č. 4.
Kromě toho dne 22. května 2014 podalo rovněž konsorcium CGI-Intrasoft International, které tvoří vedlejší účastnice řízení, společnost CGI Luxembourg SA a společnost Intrasoft International SA, nabídku pro část zakázky č. 3.
Jak vyplývá ze spisu, žalobkyně, společnost Sopra Steria Group SA, vznikla fúzí společnosti Sopra Group s dalšími subjekty, a sice se společností Groupe Steria, její dceřinou společností Steria SA a dceřinou společností spoelčnosti Steria SA, společností Steria Benelux. Společnost Steria Beneleux se v důsledku této fúze stala nepřímou dceřinou společností společnosti Sopra Steria Group.
Dne 26. června 2014 zahájila společnost Sopra Group nabývání společnosti Groupe Steria.
Dne 14. července 2014 rozhodla Evropská komise, že nebude bránit veřejné výměně akcií mezi společností Sopra Group a společností Groupe Steria.
Dne 6. srpna 2014 oznámila společnost Sopra Group, že bylo dosaženo požadovaného minimální podílu vyměněných akcií a došlo k nabytí 79,69 % akcií, které tvoří předmět transakce.
Dne 5. září 2014 došlo k nabytí 90,52 % akcií ve společnosti Groupe Steria a 89,41 % jejích hlasovacích práv. Téhož dne došlo ke změně obchodní firmy společnosti Sopra Group na Sopra Steria Group.
Dopisem ze dne 18. září 2014 informoval Parlament konsorcium STEEL, že se jeho nabídka pro část zakázky č. 3 umístila na prvním místě a že je jedním z úspěšných uchazečů pro tuto zakázku.
Dopisem z téhož dne informoval Parlament konsorcium CGI-Intrasoft International, že se jeho nabídka pro část zakázky č. 3 umístila na druhém místě a je jedním z úspěšných uchazečů pro tuto zakázku.
Dne 30. října 2014 informoval Parlament konsorcium IBI IUS, že se jeho nabídka umístila na druhém místě pro část zakázky č. 2 a je jedním z úspěšných uchazečů pro tuto zakázku. Informoval rovněž konsorcium TEPting, že se jeho nabídka umístila na druhém místě pro část zakázky č. 4 a že je jedním z úspěšných uchazečů pro tuto zakázku.
Dne 10. a 12. listopadu 2014 obdržela konsorcia IBI IUS a TEPting další informace ohledně hodnocení nabídek pro části zakázek, ohledně kterých podaly žádost o informaci.
Parlament byl informován o procesu sbližování mezi společností Sopra Steria Group a společností Groupe Steria dopisem vedlejších účastnic ze dne 12. listopadu 2014.
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 14. listopadu 2014 a zapsaným do rejstříku pod číslem věci T‑769/14, podaly vedlejší účastnice, jednající vlastním jménem a jménem a na účet konsorcia CGI-Intrasoft International, žalobu znějící na zrušení jednak rozhodnutí Parlamentu zařadit jejich nabídku na druhé místo pro část zakázky č. 3 a jednak rozhodnutí Parlamentu zařadit nabídku konsorcia STEEL na první místo pro tuto část zakázky a zadat mu zakázku jako prvnímu úspěšnému uchazeči v kaskádovém mechanismu, jakož i uložení Parlamentu náhradu škody.
Dopisy Parlamentu ze dne 19. listopadu 2014 byla konsorcia IBI IUS, STEEL a TEPting informována o přerušení zadávacího řízení pro části zakázky č. 2 až 4. Uvedené dopisy uváděly následující důvod přerušení: „[ú]čelem tohoto přerušení je určit, zda dodatečné informace obdržené Parlamentem […] jsou opodstatněné a zda mohou mít dopad na rozhodnutí o zadání zakázky“.
Dne 21. listopadu 2014 informovala konsorcia IBI IUS a STEEL Parlament o nabytí společnosti Groupe Steria společností Sopra Steria Group. Společnost Steria Benelux poskytla Parlamentu stejnou informaci a navrhla, že „odstoupí od své nabídky“ pro část zakázky č. 4.
Dne 15. prosince 2014 informovalo konsorcium TEPTting, jehož byla společnost Steria Benelux součástí, že odstupuje od své nabídky podané pro část zakázky č. 4. Dopisem ze dne 13. února 2015 přijal Parlament odstoupení uvedeného konsorcia od nabídky pro tuto část zakázky.
Dne 31. prosince 2014 byla dokončena fúze společností Sopra Steria Group a Groupe Steria, přičemž společnost Sopra Steria Group měla 99,9 % podíl na základním kapitálu společnosti Steria Benelux.
Dopisy ze dne 15. a 20. ledna 2015 požádal Parlament konsorcia IBI IUS, STEEL a TEPting, jakož i společnost Steria Benelux, o dodatečné informace. Vyžádal si totiž především informace ohledně ekonomické provázanosti společnosti Steria Benelux se společností Sopra Group ve světle procesu sbližování a zákazu podávání nabídek pro neslučitelné části zakázky, které by mohly vést ke střetu zájmů.
Konsorcia IBI IUS a STEEL odpověděla na tuto žádost dopisem ze dne 22. ledna 2015. Dopisy ze dne 23. ledna 2015 poskytly rovněž společnosti Sopra Steria Group a Steria Benelux požadované informace. V těchto dopisech odmítly tyto čtyři subjekty existenci střetu zájmů, a v důsledku toho i překážku pro jejich podání nabídek pro neslučitelné části zakázek. Kromě toho tvrdily, že všechny příslušné informace byly poskytnuty včas.
Dvěma dopisy ze dne 13. února 2015 informoval Parlament konsorcia IBI IUS a STEEL o svých rozhodnutích odmítnout jejich nabídky pro část zakázky č. 2 a část zakázky č. 3 (dále jen „napadená rozhodnutí“). Dne 16. února 2015 zaslal Parlament tato rozhodnutí žalobkyni.
Každé z napadených rozhodnutí je založeno na dvou stejných samostatných důvodech.
Zaprvé paralelní podání nabídek konsorcií IBI IUS, STEEL a TEPting pro neslučitelné části zakázky porušilo čl. 158 odst. 3 první pododstavec nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (
Úř. věst. 2012, L 362, s. 1
, dále jen „nařízení v přenesené pravomoci“) a článek I.3 zadávací dokumentace. Konkrétně měl Parlament za to, že z důvodu sblížení společnosti Sopra Group a společnosti Groupe Steria se žalobkyně a společnost Steria Benelux staly týmž hospodářským subjektem. V důsledku toho předložila konsorcia IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, a konsorcium TEPting, jehož součástí byla společnost Steria Benelux, nabídky pro neslučitelné části zakázky, a sice jednak pro části zakázky č. 2 a 3 a jednak pro část zakázky č. 4, i přes zákaz stanovený v článku I.3 zadávací dokumentace. V tomto ohledu Parlament uplatnil, pokud jde o označení žalobkyně a společnosti Steria Benelux od 5. září 2014 za týž hospodářský subjekt, vyvratitelnou domněnku, kterou žalobkyně dosud nevyvrátila, podle níž jestliže společnosti vlastní téměř 100 % akcií v jiné společnosti, jako je tomu v projednávaném případě, umožňuje jí to mít v této druhé společnosti rozhodující vliv.
Zadruhé nabytím kapitálu společnosti Groupe Steria společností Sopra Group vznikla situace, která by mohla vést ke střetu zájmů, na který měl být Parlament upozorněn podle čl. 107 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (
Úř. věst. 2012, L 298, s. 1
, dále jen „finanční nařízení“). Podle Parlamentu by totiž nepřímé nabytí žalobkyní, člena konsorcií IBI IUS a STEEL, 90,51 % akcií společnosti Steria Benelux, člena konsorcia TEPting, dne 5. září 2014 mohlo vést k riziku podjatosti při provádění části zakázky č. 4 žalobkyní vzhledem k tomu, že úspěšný uchazeč pro část zakázky č. 4 bude muset vyhodnocovat služby poskytované v rámci části zakázky č. 2 a č. 3. Odstoupení konsorcia TEPting od této části zakázky dne 15. prosince 2014 tento závěr nezpochybňuje. Parlament proto učinil závěr, že žalobkyně mu měla oznámit provádění fúze nejpozději dne 5. září 2014. Parlament měl tudíž za to, že žalobkyně tím, že ho o této skutečnosti neinformovala, porušila čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení. Rozhodl proto, že je nutné přezkoumat nabídky konsorcií IBI IUS a STEEL bez zohlednění žalobkyně jako člena uvedených konsorcií. Za těchto podmínek měl za to, že nabídky těchto konsorcií již nesplňují požadavky na technickou způsobilost uvedenou v zadávací dokumentaci.
Dne 13. února 2015 Parlament rovněž zaslal dopis konsorciu CGI-Intrasoft International, v němž ho informoval, že jeho rozhodnutí zařadit nabídku tohoto konsorcia na druhé místo pro část zakázky č. 3 a rozhodnutí přidělit uvedenou část zakázky konsorciu STEEL jakožto prvnímu úspěšnému uchazeči v kaskádovém mechanismu byla zrušena a nahrazena novým rozhodnutím, kterým byla nabídka konsorcia CGI-Intrasoft International zařazena na první místo pro tuto část zakázky. Dne 6. března 2015 podepsalo toto konsorcium rámcovou smlouvu jakožto první úspěšný uchazeč v kaskádovém mechanismu pro tutéž část zakázky.
Usnesením ze dne 7. července 2015 ve věci CGI Luxembourg a Intrasoft International v. Parlament (
T‑769/14
, nezveřejněné,
EU:T:2015:540
) rozhodl Tribunál, že již není třeba rozhodovat o žalobě ve věci, ve které bylo vydáno toto usnesení.
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 13. dubna 2015 podala žalobkyně projednávanou žalobu.
Parlament předložil svoji žalobní odpověď kanceláři Tribunálu dne 7. července 2015.
Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 21. září 2015 požádaly vedlejší účastníce na svůj účet, jakož i na účet konsorcia CGI-Intrasoft International, o vstup do tohoto řízení jako vedlejší účastníce na podporu návrhových žádání Parlamentu.
Dne 30. září 2015 předložila žalobkyně kanceláři Tribunálu repliku.
Dne 9. listopadu 2015 vyjádřil Parlament s touto žádostí o vstup vedlejších účastnic do řízení souhlas.
Dne 10. listopadu 2015 předložila žalobkyně své vyjádření k návrhu na vedlejší účastenství a vyjádřila s tímto vedlejším účastenstvím nesouhlas. Žalobkyně ve svém vyjádření vyzvala Tribunál, aby požádal Parlament o předložení dopisů ze dne 20. a 26. listopadu 2014 uvedených v příloze 4.D návrhu na vstup vedlejších účastnic do řízení, které Parlament zaslal vedlejším účastníkům, jakož i dopisu Parlamentu ze dne 25. listopadu 2014, uvedeného v příloze 4.C návrhu na vstup vedlejších účastnic do řízení.
Dne 2. prosince 2015 předložil Parlament kanceláři Tribunálu dupliku.
Usnesením ze dne 7. března 2016 ve věci Sopra Steria Group v. Parlament (
T‑182/15
, nezveřejněné,
EU:T:2016:165
) bylo vedlejším účastnicím povoleno vstoupit do řízení v projednávané věci.
Vedlejší účastnice předložily dne 21. dubna 2016 kanceláři Tribunálu spis vedlejších účastnic.
Rozhodnutím předsedy Tribunálu ze dne 15. června 2016 z důvodu částečné obměny Tribunálu byla projednávaná věc přidělena novému soudci zpravodaji.
Dne 17. června 2016 informoval Parlament Tribunál, že se vzdává svého práva předložit vyjádření ke spisu vedlejších účastnic.
Žalobkyně předložila vyjádření ke spisu vedlejších účastnic dne 24. června 2016.
Vzhledem ke změně složení senátů Tribunálu byl na základě čl. 27 odst. 5 jednacího řádu Tribunálu soudce zpravodaj přidělen ke čtvrtému senátu, kterému byla tudíž přidělena tato věc.
Dne 26. července 2017 v rámci organizačních procesních opatření položil Tribunál Parlamentu písemné otázky, jež měly být zodpovězeny na jednání. Dále vzhledem k tomu, že dopisy ze dne 20. a 26. listopadu 2014 již byly vloženy do spisu jako přílohy 4.B a 4.C návrhu na vstup vedlejších účastnic do řízení, vyzval Tribunál Parlament, aby poskytl dopis ze dne 25. listopadu 2014. Parlament odpověděl ve stanovené lhůtě.
Řeči účastnic řízení a odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 3. října 2017.
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil napadená rozhodnutí;
–
prohlásil smlouvu (smlouvy) s ostatními uchazeči na základě napadených rozhodnutí za neplatnou (neplatné) od počátku;
–
uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní.
Parlament navrhuje, aby Tribunál:
–
žalobu zamítl,
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Vedlejší účastnice řízení navrhují, aby Tribunál:
–
žalobu zamítl,
–
o nákladech řízení rozhodl příslušným způsobem podle jednacího řádu.
Právní otázky
K přípustnosti druhého bodu návrhových žádání žalobkyně
Svým druhým bodem návrhových žádání se žalobkyně domáhá, aby Tribunál prohlásil všechny smlouvy uzavřené s ostatními uchazeči na základě napadených rozhodnutí za neplatné od počátku.
Je třeba poznamenat, že žalobkyně tím, že se domáhá, aby Tribunál rozhodl o následcích zrušení napadených rozhodnutí a prohlásil smlouvy uzavřené s ostatními uchazeči na základě těchto rozhodnutí za od počátku neplatné, usiluje o získání rozhodnutí týkajícího se účinků tohoto rozsudku, které by představovalo rovněž příkaz Parlamentu, pokud jde o výkon tohoto rozsudku. Tribunálu přitom nepřísluší v rámci přezkumu legality, který se opírá o článek 263 SFEU, činit právní prohlášení (obdobně viz usnesení ze dne 5. července 2017, EEB v. Komise,
T‑448/15
, nezveřejněné,
EU:T:2017:503
, bod
). Kromě toho podle ustálené judikatury Tribunál nemůže ukládat příkazy orgánům nebo tyto orgány nahrazovat v rámci přezkumu legality, který se opírá o článek 263 SFEU. Toto omezení přezkumu legality se použije ve všech oblastech sporů, k jejichž rozhodnutí je Tribunál příslušný (viz rozsudek ze dne 15. června 2017, Bay v. Parlament,
T‑302/16
, nezveřejněný,
EU:T:2017:390
, bod
a citovaná judikatura; viz rovněž v tomto smyslu usnesení ze dne 12. listopadu 1996, SDDDA v. Komise,
T‑47/96
,
EU:T:1996:164
, bod
, a ze dne 6. května 2013, Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon v. ECDC,
T‑577/11
, nezveřejněný,
EU:T:2013:229
, bod
). V souladu s článkem 264 SFEU má totiž Tribunál pouze možnost zrušit napadený akt. Poté je dotyčný orgán povinen na základě článku 266 SFEU přijmout opatření, která vyplývají z rozsudku Tribunálu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. března 2008, Evropaïki Dynamiki v. Komise,
T‑345/03
,
EU:T:2008:67
, bod
).
Druhý bod návrhového žádání žalobkyně musí být tudíž prohlášen za nepřípustný.
K věci samé
Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává jediného žalobního důvodu, který se dělí na dvě části. První část vychází z porušení kritérií pro vyloučení stanovených v čl. 107 odst. 1, písm. a) a b) finančního nařízení, porušení čl. 158 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci, jakož i porušení zadávací dokumentace Parlamentem. Druhá část vychází z porušení zásad transparentnosti, proporcionality a rovného zacházení uvedených v čl. 102 odst. 1 finančního nařízení.
K první části, vycházející z porušení kritérií pro vyloučení stanovených v čl. 107 odst. 1 písm. a) a b) finančního nařízení, porušení čl. 158 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci, jakož i porušení zadávací dokumentace Parlamentem
Žalobkyně tvrdí, že napadená rozhodnutí jsou důsledkem nesprávného závěru Parlamentu, podle kterého musí být společnost Steria Benelux a žalobkyně považovány za tentýž hospodářský subjekt nebo za část téhož hospodářského subjektu s ohledem na doložku neslučitelnosti v zadávací dokumentaci, což vede ke vzniku možného střetu zájmů těchto subjektů, a podle kterého tudíž konsorcia IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, porušila zákaz podat nabídky pro neslučitelné části zakázky.
Zaprvé žalobkyně především tvrdí, že v době zahájení zadávacího řízení ani v době podání nabídky zde nebyl potenciální střet zájmů.
Podle žalobkyně byly dne 22. května 2014, tj. v době podání nabídek, společnost Steria Benelux jakožto členka konsorcia TEPting a společnost Sopra Group jakožto člen konsorcií STEEL a IBI IUS odlišnými právními subjekty bez jakékoli ekonomické nebo obchodní vazby. Žalobkyně tvrdí, že v té době byla budoucnost fúze nejistá a připomíná, že teprve dne 14. července 2014 rozhodla Komise nebránit veřejné výměně akcií zahájené společností Sopra Group, pokud jde o akcie společnosti Groupe Steria.
Pokud jde o období po 22. květnu 2014, žalobkyně tvrdí, že Parlament nesprávně vyložil kritéria pro automatické vyloučení stanovená v čl. 107 odst. 1 písm. a) a b) finančního nařízení, čl. 158 odst. 3 nařízené v přenesené pravomoci a zadávací dokumentaci tím, že použil zákaz týkající se podávání nabídek pro neslučitelné části zakázky na celý průběh zadávacího řízení.
Žalobkyně uvádí, že v každém případě zde potenciální střet zájmů nebyl během hodnotící fázi zadávacího řízení a po oznámení rozhodnutí o přidělení dne 18. září 2014 pro část zakázky č. 3 a dne 30. října 2014 pro část zakázky č. 2 a 4. Etapy fúze, které v okamžiku rozhodnutí o přidělení ještě nebyly dokončeny, nemohly žádným způsobem ovlivnit podávání nabídek, jejich zařazení nebo rozhodnutí o přidělení, a nemohly proto žádným způsobem vést ke střetu zájmů. Mezi společnostmi nedošlo k žádné výměně informací vzhledem k tomu, že byly až do okamžiku dokončení fúze přímými konkurenty, což dokazují pokyny v tomto smyslu interně zaslané společností Sopra Groupa a společností Groupe Steria jejich příslušným zaměstnancům.
Žalobkyně kromě toho tvrdí, že je třeba zohlednit odstoupení konsorcia TEPting od nabídky pro část zakázky č. 4, navržené dne 15. prosince 2014, a které Parlament akceptoval dne 13. února 2015. Podle žalobkyně toto odstoupení jasně prokazuje, že konsorcia, jichž byla žalobkyně a společnost Steria Beneleux členem, nezamýšlela narušit hospodářskou soutěž nebo porušit zadávací dokumentaci a posiluje její argument, že zde není střet zájmů, a připomíná, že hypotetický střet zájmů se nemohl nikdy stát skutečným střetem zájmů, neboť bylo zjevné, že TEPTting by neprováděl uvedenou část zakázky.
Podle žalobkyně musí být možnost fúze počítána od 1. ledna 2015, jelikož před tímto datem nebylo jisté, zda se uskuteční.
Žalobkyně má za to, že neexistenci střetu zájmů rovněž prokazuje, že Parlament zahájil dne 27. ledna 2015 jednací řízení PE/ITEC-NPE-15.8. Předmět tohoto řízení se zjevně překrývá se službami uvedenými v části zakázky č. 3. V rámci uvedeného řízení nebyla stanovena žádná doložka neslučitelnosti. Kromě toho Parlament vyzval k účasti na dotčeném řízení účastníky již pověřené poskytováním služeb spojených s částmi zakázky týkajícími se jiného zadávacího řízení, a sice zadávacího řízení PE/ITEC-ITS08, v rámci kterého byla zakázka již zadána. Podle logiky napadených rozhodnutí je přitom plnění uvedených služeb neslučitelné s plněním zakázky v jednacím řízení.
Žalobkyně vytýká Parlamentu, že i když nedefinoval pojem „hospodářský subjekt“ ani neprokázal společné řízení, učinil závěr, že dne 6. srpna 2014 a nejpozději dne 5. září 2014 tvořila žalobkyně týž hospodářský subjekt se společností Steria Benelux.
V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že pojem „podnik“ nelze vykládat tak, jak je obvykle používán v oblasti hospodářské soutěže, jelikož v odvětví hospodářské soutěže sleduje tento pojem jiné cíle než v odvětví veřejných zakázek.
Podle žalobkyně se Parlament nemůže dovolávat vyvratitelné domněnky v rámci práva hospodářské soutěže, podle které mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na svou dceřinou společnost, jelikož neprokázal její použitelnost v projednávaném případě. Nesplnil tedy svou povinnost prošetřit, zda mateřská společnost vykonávala takový vliv na svou dceřinou společnost.
V každém případě zde neexistuje jediná hospodářská jednotka a společnost Steria Benelux jednala samostatně, přestože zde neexistuje jednotnost chování. Kromě toho nebylo společné řízení prokázáno. V tomto ohledu přítomnost téže osoby ve správní radě společnosti Steria Beneluxu a společnosti Sopra Steria Group neznamená, že je zde automaticky vykonáván rozhodující nebo jakýkoli jiný vliv nebo že ho lze předpokládat. V důsledku toho by žalobkyně a společnost Steria Benelux měly být považovány za odlišné právní entity a hospodářské subjekty.
Zadruhé žalobkyně tvrdí, že žádný potenciální střet zájmů neexistoval a že Parlament byl v každém případě řádně informován o procesu fúze. Upřesňuje, že výzva k podávání nabídek pro zadávací řízení zakazovala jakýkoli styk s Parlamentem v průběhu řízení kromě výjimečných případů a za určitých vyjmenovaných okolností. Podle ní přitom oznámení o zamýšlené fúzi nebo nadcházející fúzi mezi tyto okolnosti nepatřilo. Kromě toho tvrdí, že se teprve během října a listopadu 2014 dozvěděla o skutečnosti, že se společnost Steria Benelux účastnila řízení týkajícího se části zakázky č. 4. Dopisy ze dne 21. listopadu 2014 informovala konsorcia IBI IUS a STEEL řádně Parlament o nadcházející fúzi poté, co je Parlament dne 19. listopadu 2014 kontaktoval ohledně přerušení zadávacího řízení. Konečně podle žalobkyně byl první záměr fúze oznámen v tiskovém sdělení ze dne 8. dubna 2014. Parlament měl tudíž na základě jeho povinnosti podrobně hodnotit nabídky a uchazeče vědět o procesu sbližování společnosti Sopra Group a společnosti Groupe Steria.
Parlament a vedlejší účastníci zpochybňují argumenty žalobkyně.
–
Úvodní poznámky
V projednávaném případě jsou napadená rozhodnutí, jak bylo uvedeno v bodech 28 až 30 výše, založena na dvou samostatných důvodech.
V tomto ohledu, jak bylo uvedeno v bodě 29 výše, měl Parlament v rámci prvního důvodu napadených rozhodnutí za to, že konsorcia IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, a konsorcium TEPTing, jehož součástí byla společnost Steria Benelux, předložila nabídky pro neslučitelné části zakázky v rozporu s čl. 158 odst. 3 prvním pododstavcem nařízení v přenesené pravomoci a článkem I.3 zadávací dokumentace. Jak přitom vyplývá ze znění tohoto posledního ustanovení, vede jeho porušení k odmítnutí nabídek, aniž je nutné prokázat současně další porušení. V důsledku toho tento první důvod, bude-li prokázán, postačuje k odmítnutí nabídek konsorcií IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, pro části zakázky č. 2 a 3.
Pokud jde o druhý důvod napadených rozhodnutí, jak je uveden v bodě 30 výše, založený na neposkytnutí informací požadovaných podle čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení, je třeba poukázat na to, že tento důvod vede sám o sobě, v souladu se zněním tohoto ustanovení, k vyloučení účastníka, který se dopustil porušení, ze zadání zakázky, aniž je třeba prokázat další pochybení. V projednávaném případě, jak bylo uvedeno v bodě 30 výše, měl Parlament za to, že je třeba vyloučit žalobkyni ze zadání zakázky z důvodu porušení tohoto ustanovení finančního nařízení a nezohledňovat ji dále při hodnocení nabídek konsorcií IBI IUS a STEEL, které z tohoto důvodu již nesplňovaly požadavky na technickou kapacitu stanovené v zadávací dokumentaci, a musely být v důsledku toho zamítnuty.
Každý z těchto dvou důvodů, kterých se Parlament v napadených rozhodnutích dovolává, sám o sobě odůvodňuje odmítnutí nabídek konsorcií IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, pro části zakázky č. 2 a 3.
V rozsahu, v němž žalobkyně nezpochybňuje závěry, které Parlament vyvozuje v rámci druhého důvodu, pokud jde o kritérium technické způsobilosti, k zamítnutí první části jediného žalobního důvodu postačuje, aby použití čl. 158 odst. 3 prvního pododstavce nařízení v přenesené pravomoci nebo alternativně čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení Parlamentem nebylo stiženo pochybením.
V tomto ohledu Tribunál považuje za vhodné přezkoumat nejprve druhý důvod, na kterém jsou napadená rozhodnutí založena, a sice porušení čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení.
Je třeba připomenout, že v rámci druhého důvodu napadených rozhodnutí Parlament netvrdí, že existoval skutečný střet zájmů nebo že byl porušen čl. 107 odst. 1 písm. a) finančního nařízení. Jak vyplývá z bodů 31 až 34 uvedených rozhodnutí, Parlament tak vytýká žalobkyni pouze to, že ho neinformovala o situaci, která mohla vést ke střetu zájmů v rozporu s čl. 107 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení.
V této souvislosti je třeba připomenout, že podle čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení nelze zakázku zadat zájemcům nebo uchazečům, kteří při zadávacím řízení neposkytli informace požadované zadavatelem.
Aby bylo možné posoudit legalitu druhého důvodu napadených rozhodnutí, je třeba zaprvé určit, zda v projednávaném případě existovaly skutečnosti, které mohou dát vzniknout situaci, jež by mohla vést ke střetu zájmů, a to i s ohledem na zákaz stanovený v zadávací dokumentaci nepodávat nabídky pro neslučitelné části zakázky. Zadruhé, pokud tomu tak je, bude třeba posoudit, zda a případně od jakého okamžiku byla žalobkyně povinna informovat o tom Parlament v souladu s čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení.
–
K existenci skutečností, které mohou dát vzniknout situaci, jež by mohla vést ke střetu zájmů
Podle judikatury usiluje článek 107 finančního nařízení, jež má za cíl bránit střetu zájmů, o zajištění nezávislosti, v širším smyslu, uchazečů vůči ostatním potenciálním zúčastněným subjektům, jak z hlediska strukturálního, tak z hlediska funkčního (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudek ze dne 14. února 2006, TEA-CEGOS a další v. Komise,
T‑376/05 a T‑383/05
,
EU:T:2006:47
, body
,
a
).
Je třeba dále mít za to, že zákaz, aby týž hospodářský subjekt podal přímo nebo nepřímo nabídku pro neslučitelné části zakázky, má za cíl zamezit narušení hospodářské soutěže a konkretizovat pojem situace střetu zájmů ve smyslu článku 107 finančního nařízení (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 20. dubna 2007, TEA-CEGOS a STG v. Komise,
C‑189/06 P
, nezveřejněný,
EU:C:2007:242
, bod
).
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že na základě formuláře č. 4 písm. g), připojeného k zadávací dokumentaci, může střet zájmů vycházet z hospodářských vazeb nebo jiných příslušných vazeb či sdílených zájmů. Je rovněž třeba poukázat na to, že na základě oddílu o důkazních materiálech týkajících se kritérií pro vyloučení článku I.13.1 zadávací dokumentace, měli všichni uchazeči povinnost uvedený formulář podepsat a předložit.
Musí být připomenuto, že v rámci zadávacího řízení spočívají úkoly úspěšného uchazeče pro část zakázky č. 4 v hodnocení služeb poskytovaných při provádění části zakázky č. 2 a 3. Zákaz podávání nabídek pro neslučitelné části zakázky, a sice jednak pro části zakázky č. 2 a 3 a jednak pro část zakázky č. 4, který vyplývá z článku I.3 zadávací dokumentace ve spojení s přílohou II zadávací dokumentace, zapadá do tohoto kontextu.
Kromě toho je třeba připomenout, že dne 5. září 2014 měla žalobkyně 90,52 % podíl na základním kapitálu a 89,41 % hlasovacích práv společnosti Groupe Steria, a že společnost Steria Beneluxu byla v té době dceřinou společností vlastněnou z 99,99 % společností Steria, která sama byla dceřinou společností společnosti Groupe Steria, která v ní měla 100% účast.
Proto v případě, kdy by společnost Steria Benelux měla v rámci plnění služeb spadajících do části zakázky č. 4 hodnotit, jakožto členka konsorcia TEPting, služby žalobkyně poskytované při plnění části zakázky č. 2 a 3, by mohlo být řádné provedení těchto částí zakázek ohroženo, jelikož by mohla mít zájem hodnotit služby poskytované žalobkyní neobjektivně vzhledem k jejich strukturálnímu propojení a sdíleným zájmům.
Ostatně další skutečnosti potvrzují existenci relevantních vazeb mezi žalobkyní a mateřskou společností společnosti Steria Benelux nebo sdílené zájmy ve smyslu formuláře č. 4 písm. g), připojeného k zadávací dokumentaci.
Zaprvé, na což poukazuje Parlament, tiskové zprávy ze dne 8. dubna a 6. srpna 2014 byly zveřejněny pod názvy obou společností, Sopra Group a Groupe Steria, a uváděly dvě odlišná kontaktní místa, zatímco tisková zpráva ze dne 5. září 2014 uváděla pouze jedno kontaktní místo a tisková zpráva ze dne 3. prosince 2014 byla zveřejněna pouze pod názvem společnosti Sopra Steria a uváděla pouze jedno kontaktní místo.
Zadruhé dne 5. září 2014 došlo ke změně názvu společnosti Sopra Group na společnost Sopra Steria Group, v souladu se závazky přijatými na valné hromadě žalobkyně dne 27. června 2014, což zapadá do procesu sbližování a vytváření společných zájmů mezi oběma hospodářskými jednotkami.
Zatřetí dne 5. září 2014 se ředitelem společnosti Sopra Steria Group stal výkonný ředitel společnosti Steria Benelux na základě závazků přijatých na valné hromadě žalobkyně, což naznačuje, že mezi žalobkyní a společností Steria Benelux byly relevantní vazby nebo sdílené zájmy.
Z výše uvedeného vyplývá, že zde existovaly dostatečné skutečnosti, které mohou dát vzniknout situaci, jež by mohla vést ke střetu zájmů ve smyslu formuláře č. 4 písm. g), připojeného k zadávací dokumentaci, jakož i judikatury uvedené v bodě 78 výše, které musel Parlament zohlednit v okamžiku zadávání zakázky, přestože se toto riziko nakonec nenaplnilo, z důvodu odstoupení konsorcia TEPting z části zakázky č. 4 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. dubna 2007, Deloitte Business Advisory v. Komise,
T‑195/05
,
EU:T:2007:107
, body
a
).
Tento závěr není zpochybněn argumentem žalobkyně, podle kterého se zákaz podávání nabídek pro neslučitelné části zakázky použije pouze v okamžiku podání nabídek.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že zákaz uvedený v bodě 89 výše, jehož odůvodnění je rovněž inspirováno cílem zamezit střetu zájmů, byl zamýšlen k zamezení tomu, aby se v rozporu s tímto zákazem uchazeč nebo uchazeč, který je členem konsorcií, stal současně dodavatelem jednak pro části zakázky č. 2 nebo č. 3 a jednak část zakázky č. 4, jak uvedl Parlament.
V této souvislosti je třeba poukázat na to, že omezení působnosti zákazu uvedeného v bodě 89 výše pouze na okamžik podání nabídek by ho zbavilo jeho užitečného účinku, jelikož by tento cíl mohl být obejit a řádné provedení zakázky by mohlo být ohroženo (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 28. listopadu 2002, Scan Office Design v. Komise,
T‑40/01
,
EU:T:2002:288
, bod
, a ze dne 26. září 2014, B&S Europe v. Komise,
T‑222/13
, nezveřejněný,
EU:T:2014:837
, bod
). Užitečný účinek tohoto zákazu je totiž zajištěn, pouze pokud se použije na celý průběh řízení tak, aby byla zachycena jakákoli skutečnost, i po podání nabídky, která by vedla k tomu, že by byly subjektu zadány neslučitelné části zakázek.
Je tedy třeba učinit závěr, že zákaz uvedený v bodě 89 výše je použitelný během celého postupu zadávání zakázek.
Není tedy důležité, že strukturální vazby mezi žalobkyní a společností Steria Beneluxu nebo jejich sdílené zájmy vznikly po okamžiku podání nabídek. Totéž platí, i pokud jde o skutečnost, že k fúzi mezi společností Sopra Group a společností Groupe Steria došlo až dne 1. ledna 2015, jelikož bylo prokázáno, že příslušné vazby mezi těmito subjekty, které mohou vést ke vzniku střetu zájmů, existovaly již předtím.
Je třeba rovněž poukázat na to, že žalobkyně neprokázala, že pokyny zaslané interně dne 23. dubna 2014 společností Sopra Group a společností Groupe Steria svým příslušným zaměstnancům zůstaly v platnosti po nabytí 90,52 % akcií společnosti Groupe Steria dne 5. září 2014.
Ve světle výše uvedeného je třeba učinit závěr, že Parlament se nedopustil pochybení tím, že měl za to, že počínaje dnem 5. září 2014 zde existovaly skutečnosti, které mohly vést k situaci střetu zájmů.
Je třeba proto ověřit, zda, a případně od jakého okamžiku, měla žalobkyně povinnost informovat Parlament v souladu s čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení.
–
K povinnosti poskytnout informace požadované veřejným zadavatelem
Jak bylo připomenuto v bodě 76 výše, z čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení vyplývá, že zakázku nelze udělit zájemcům nebo uchazečům, kteří při zadávacím řízení neposkytli informace požadované zadavatelem.
V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že podle formuláře č. 4 písm. h), připojeného k zadávací dokumentaci, se uchazeči zavázali bez prodlení informovat zadavatele o jakékoli situaci považované za střet zájmů nebo situaci, která by mohla ke střetu zájmů vést. Jak je uvedeno v bodě 80 výše, museli uchazeči uvedený formulář podepsat a předložit.
Z toho vyplývá, že se dotčená informační povinnost, kterou mají uchazeči v rámci zadávacího řízení, vztahuje především na riziko, že se jeden z jejich členů ocitne v situaci, která může vést ke střetu zájmů.
Proto je třeba s ohledem na závěr vyvozený v bodě 95 výše konstatovat, že v projednávaném případě musí být informace o postupu sbližování mezi žalobkyní a společností Groupe Steria, jíž byla společnost Sopra Benelux dceřinou společností, považovány za „informace požadované veřejným zadavatelem jako podmínka pro účast na zadávacím řízení“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení.
Ve světle předchozích úvah je třeba učinit závěr, že podle čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení, a jak rovněž vyplývá z formuláře č. 4 písm. h) připojeného k zadávací dokumentaci, je na žalobkyni, aby přímo nebo prostřednictvím konsorcií, jichž byla součástí, vynaložila náležitou péči a informovala z vlastní iniciativy a bez prodlení Parlament o nabytí akcií společnosti Groupe Steria, jíž byla společnost Steria Benelux dceřinou společností, společností Sopra Group, ke kterému došlo dne 5. září 2014 tak, aby Parlament disponoval všemi informacemi nezbytnými k posouzení situace žalobkyně a mohl případně přijmout vhodná opatření. Parlament byl přitom poprvé informován konsorcii IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, o akvizici společnosti Group Steria společností Sopra Group až dne 21. listopadu 2014 poté, co Parlament dne 19. listopadu 2014 oznámil přerušení zadávacího řízení. Zpoždění, s nímž byly tyto informace poskytnuty Parlamentu, které nebylo řádně odůvodněno, nelze přijmout navzdory argumentům předloženým žalobkyní Tribunálu.
Zaprvé tento závěr nemůže být zpochybněn návrhem konsorcia TEPting ze dne 15. prosince 2014 stáhnout svou nabídku pro část zakázky č. 4, jelikož žalobkyně měla poskytnout informace požadované zadavatelem nejpozději dne 5. září 2014, kdy držela 90,52 % akcií a 89,41 % hlasovacích práv společnosti Groupe Steria. V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že pokud jde o informace týkající se člena konsorcia, které mohou dát vzniknout situaci, jež by mohla vést ke střetu zájmů, a které nebyly poskytnuty, přestože je zadavatel požadoval, tento zadavatel je povinen vyloučit takového člena z udělení zakázky, jakmile shledá, že uvedené informace nebyly poskytnuty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. září 2014, Flying Holding a další v. Komise, T‑91/12 et
T‑280/12
,
EU:T:2014:832
, bod
).
Zadruhé, pokud jde o zákaz styku s Parlamentem v průběhu řízení, obsažený ve výzvě k podání nabídek, je pravda, že je uchazečům zakázáno kontaktovat Parlament s výjimkou výjimečných případů vyjmenovaných v uvedené výzvě. Tento zákaz však musí být vykládán rozumným způsobem. Jeho hlavním účelem je vyhnout se jakémukoli výkonu vlivu při hodnocení a změně nabídek. Toto zjištění vyplývá ze skutečnosti, že veškeré kontakty z iniciativy uchazeče po otevření nabídek jsou zakázány, přestože tomu tak není v případě kontaktů iniciovaných Parlamentem.
Takové informace, jako jsou informace uvedené v projednávaném případě, a sice nabytí ze strany žalobkyně akcií společnosti, která byla členem konsorcia podávajícího nabídku pro část zakázky neslučitelnou s jinými částmi zakázky, ohledně kterých konsorcia, jichž byla součástí, podala rovněž nabídky, patří zjevně mezi výjimečné okolnosti, které nepodléhají zákazu kontaktovat Parlament v průběhu řízení, o to více že se uvedené okolnosti týkají dodržování hlavních podmínek stanovených v zadávací dokumentaci. Jak je uvedeno v bodě 98 výše, ve formuláři č. 4 připojeném k zadávací dokumentaci bylo jasně uvedeno, že každá situace, která může vést ke vzniku střetu zájmů, musí být uchazeči bezodkladně oznámena.
Účelem styku s Parlamentem se záměrem informovat ho o existenci skutečností, které mohou dát vzniknout situaci, jež by mohla vést ke střetu zájmů, týkajících se člena několika konsorcií, proto nebylo změnit nabídky předložené uvedenými konsorcii v jejich prospěch ani ovlivnit Parlament v rámci konkrétního hodnocení nabídek. Naopak by právě tyto informace Parlamentu umožnily posoudit se znalostí věci, zda nabídky splňují požadavky obsažené v zadávací dokumentaci. Z toho vyplývá, že žalobkyně nemůže platně tvrdit, že nebylo možné kontaktovat Parlament z důvodu zákazu kontaktovat jej v průběhu řízení.
Zatřetí, pokud jde o argument žalobkyně, podle kterého konsorcia IBI IUS a STEEL, jichž byla součástí, informovala Parlament o situaci včas, je třeba konstatovat, že teprve v odpovědi na dopis Parlamentu ze dne 19. listopadu 2014 týkající se přerušení zadávacího řízení byl Parlament informován o procesu sbližování mezi společností Sopra Group a společností Groupe Steria dopisy ze dne 21. listopadu 2014 konsorcií IBI IUS a STEEL a společnosti Steria Benelux. A co je ještě podstatnější, dopisy ze dne 21. listopadu 2014 upřesňují, že tato informace byla poskytnuta pouze z důvodu, že konsorciím IBI IUS a STEEL a společnosti Steria Benelux bylo neformálně sděleno, že toto sbližování mohlo být důvodem pro rozhodnutí o přerušení.
V tomto kontextu nemůže žalobkyně platně tvrdit, že konsorcia, jichž byla součástí, jednala včas a z vlastní iniciativy, aby napravila svá opomenutí poskytnout Parlamentu povinné informace v požadovaný okamžik.
Začtvrté žalobkyně tvrdí, že se teprve v říjnu a listopadu dozvěděla o skutečnosti, že společnost Steria Benelux se účastní řízení týkajícího se části zakázky č. 4. V tomto ohledu stačí konstatovat, že žalobkyně nemůže odůvodnit své neposkytnutí informací požadovaných zadavatelem neexistencí nezbytné náležité péče z její strany. Neposkytnutí takových informací se týká jak úmyslných, tak nedbalostních aktů (obdobně viz rozsudek ze dne 26. září 2014, Flying Holding a další v. Komise,
T‑91/12 a T‑280/12
,
EU:T:2014:832
, bod
).
Zapáté, pokud jde o tiskovou zprávu ze dne 8. dubna 2014, oznamující případnou fúzi mezi společností Sopra Steria Group a Groupe Steria, jakož i údajné porušení povinnosti Parlamentu podrobně zhodnotit nabídky a uchazeče, z formuláře č. 4 písm. h), připojeného k zadávací dokumentaci, jakož i ze znění čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení jasně vyplývá, že je na žalobkyni, aby informovala Parlament o sbližování společnosti Sopra Group a společnosti Groupe Steria. Tisková zpráva přitom nebyla určena Parlamentu, ani mu žalobkyní nebo uvedenými konsorcii, jichž byla součástí, nebyla zaslána. Kromě toho, jak vyplývá z bodu 106 výše, tato konsorcia informovala Parlament o uvedeném sbližování teprve dne 21. listopadu 2014 v odpovědi na dopisy Parlamentu ze dne 19. listopadu 2014.
Tuto výtku žalobkyně je tedy třeba odmítnout.
Zašesté žalobkyně tvrdí, že skutečnost, že neexistovalo riziko střetu zájmů, které by muselo být oznámeno zadavateli, byla rovněž prokázána zahájením jednacího řízení PE/ITEC-NPE-15.8 Parlamentem. V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že předmět tohoto řízení byl částečně podobný s předmětem zadávacího řízení týkajícího se služeb, na které se vztahovala část zakázky č. 3. Podle žalobkyně přitom uvedené jednací řízení neobsahovalo žádnou doložku neslučitelnosti.
V této souvislosti z judikatury vyplývá, že i když veřejný zadavatel může zahájit jednací řízení jen v takových specifických situacích, jako jsou situace, v nichž byly v rámci otevřeného řízení, které bylo ukončeno, předloženy neregulérní nebo nepřijatelné nabídky, jež jsou upraveny v čl. 135 odst. 1 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci, nic to nemění na tom, že toto řízení je samostatným řízením odlišným od jakéhokoli jiného zadávacího řízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. října 2015, Direct Way a Direct Way Worldwide v. Parlement,
T‑126/13
,
EU:T:2015:819
, bod
a citovaná judikatura). Na základě výše uvedené judikatury nabídkové řízení a jednací řízení PE/ITEC-NPE-15.8 spolu nesouvisejí. Vyplývá z toho, že podmínky stanovené v rámci uvedeného řízení nemohou ovlivnit nabídkové řízení. V důsledku toho se žalobkyně nemůže platně dovolávat tohoto řízení za účelem prokázání, že v projednávaném případě neexistuje riziko střetu zájmů a nebylo třeba toto riziko veřejnému zadavateli oznámit.
Z toho vyplývá, že Parlament byl oprávněn vyloučit žalobkyni ze zadání zakázky, a v důsledku toho zamítnout nabídky konsorcií IBI IUS a STEEL z důvodu porušení povinnosti podle čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení poskytnout mu informace, které mohou vést ke vzniku střetu zájmů, pokud jde o žalobkyni.
Je tedy třeba zamítnout první část jediného žalobního důvodu, aniž je nutné zkoumat první důvod uvedený v napadených rozhodnutích.
Ke druhé části, vycházející z porušení zásad transparentnosti, proporcionality a rovného zacházení uvedených v čl. 102 odst. 1 finančního nařízení
Podle žalobkyně Parlament porušil čl. 102 odst. 1 finančního nařízení, což vyplývá z řady zjištění.
Zaprvé podle žalobkyně je v projednávaném případě podrobné odůvodnění a pečlivé šetření ještě více nutné, jelikož ani zadávací dokumentace ani finanční nařízení nestanoví automatické vyloučení v případě existence potenciálního střetu zájmů. Kromě toho podle článku 142 nařízení v přenesené pravomoci měl Parlament povinnost posoudit situaci v souladu se zásadou proporcionality.
Zadruhé žalobkyně uvádí, že konsorcia IBI IUS a STEEL obdržela společně s dopisy, které jim Parlament zaslal dne 18. září 2014 a 30. října 2014, dva výtisky smluv, které měly být podepsány a zaslány Parlamentu. Žalobkyně má za to, že konsorcia toto učinila s důvěrou, že Parlament pečlivě přezkoumal nabídky. V důsledku toho podle žalobkyně Parlament porušil zásadu proporcionality a dobré víry.
Žalobkyně dodává, že podle článku I.13 zadávací dokumentace a čl. 107 odst. 2 finančního nařízení byl Parlament povinen posoudit, zda by měli být někteří uchazeči vyloučeni. Parlament tudíž tím, že zadal zakázky konsorciím IBI IUS a STEEL potvrdil neexistenci střetu zájmů s ohledem na jeho povinnost provést pečlivé posouzení situace. Parlament tedy porušil zásadu proporcionality z toho důvodu, že potvrdil především neexistenci důvodu pro vyloučení.
Zatřetí žalobkyně zdůrazňuje, že dne 15. prosince 2014 navrhlo konsorcium TEPting stáhnout svou nabídku pro část zakázky č. 4, a že Parlament ho dopisem ze dne 9. února 2015 požádal o souhlas s prodloužením doby platnosti této nabídky až do 18. února 2015. Dne 13. února 2015 však Parlament toto stažení akceptoval.
Parlament tedy nejenom že akceptoval stažení nabídky konsorcia TEPTing po nepřiměřeně dlouhé lhůtě, ale přijal rovněž napadená rozhodnutí po uplynutí nepřiměřeně dlouhé lhůty od oznámení rozhodnutí o přerušení ze dne 19. listopadu 2014. Porušil tudíž zásadu proporcionality.
Kromě toho za předpokladu, že by byla porušena zadávací dokumentace, Parlament měl stejně jako u rozhodnutí pro části zakázky č. 2 a 3 přijmout rozhodnutí o vyloučení konsorcia TEPTing pro část zakázky č. 4 namísto akceptování jeho návrhu na stažení nabídky, která byla pro tuto část zakázky podána. Podle žalobkyně se jedná o nejednotná rozhodnutí, což je porušením zásady transparentnosti.
Začtvrté žalobkyně tvrdí, že zahájením jednacího řízení PE/ITEC-NPE-15.8 dal Parlament aktivně vzniknout potenciálnímu střetu zájmů, zatímco ve stejné době vyloučil konsorcia IBI IUS a STEEL ze zadání zakázky z důvodu obdobného střetu zájmů, což představuje zjevné porušení čl. 102 odst. 1 finančního nařízení.
Parlament a vedlejší účastnice argumenty žalobkyně zpochybňují.
V projednávaném případě je třeba připomenout, že podle čl. 102 odst. 1 finančního nařízení všechny veřejné zakázky financované zcela nebo zčásti z rozpočtu musejí být v souladu se zásadami transparentnosti, proporcionality, rovného zacházení a zákazu diskriminace a zásada transparentnosti, jejímž hlavním cílem je zajistit neexistenci rizika upřednostňování a svévole zadavatele, předpokládá, že všechny podmínky a pravidla postupu vedoucího k zadání zakázky budou v oznámení o zahájení zadávacího řízení nebo v zadávací dokumentaci formulovány jasně, přesně a jednoznačně (viz rozsudek ze dne 26. září 2014, Evropaïki Dynamiki v. Komise,
T‑498/11
, nezveřejněný,
EU:T:2014:831
, bod
a citovaná judikatura; rovněž v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Evropaïki Dynamiki v Komise,
T‑86/09
, nezveřejněný,
EU:T:2011:515
, bod
).
Kromě toho je třeba zaprvé shledat, že v rámci této části žalobkyně uvádí několik argumentů, které již byly uplatněny na podporu první části jediného žalobního důvodu, zejména argumenty vycházející z neexistence potenciálního střetu zájmů, povinnosti Parlamentu podrobně zhodnotit nabídky a uchazeče, jakož i neexistence jakéhokoliv střetu zájmů z důvodu zahájení jednacího řízení PE/ITEC-NPE-15.8 Parlamentem, a které byly zamítnuty jako neopodstatněné v bodech 95, 109 a 112 výše. Tyto argumenty musí být odmítnuty ze stejných důvodů.
Zadruhé, pokud jde o automatické vyloučení žalobkyně ze zadání zakázky z důvodu neposkytnutí informací požadovaných veřejným zadavatelem, je třeba konstatovat, že Parlament neměl jinou možnost než uplatnit čl. 107 odst. 1 písm. b) finančního nařízení a vyloučit člena konsorcia, který se dopustil porušení, ze zadání zakázky, jakmile bylo shledáno neposkytnutí uvedených informací, jak bylo připomenuto v bodě 102 výše (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. září 2014, Flying Holding a další v. Komise,
T‑91/12 a T‑280/12
,
EU:T:2014:832
, bod
). Pokud by Parlament toto opatření nepoužil, lze předpokládat, že by mohl být obviněn ze zvýhodňování konsorcií, jichž byla žalobkyně součástí.
Zatřetí žalobkyně nemůže platně tvrdit, že Parlament tím, že zadal část zakázky č. 2 konsorciu IBI IUS a část zakázky č. 3 konsorciu STEEL, potvrdil, že nedošlo k žádné nesrovnalosti. Parlament totiž jednal na základě neúplných poskytnutých informací a přehodnotil své rozhodnutí na základě následných dodatečných informací, které měla žalobkyně poskytnout, jak je uvedeno v bodě 101výše.
Začtvrté, pokud jde o neexistenci rozhodnutí týkajícího se vyloučení konsorcia TEPting a údajné porušení zásady proporcionality a transparentnosti, postačí konstatovat, že toto konsorcium nabídlo stáhnout svou nabídku pro část zakázky č. 4 a tato nabídka byla Parlamentem akceptována. Tento argument tudíž nemůže obstát.
Zapáté Parlament výslovně uvedl ve svých dopisech ze dne 19. listopadu 2014, že řízení bylo v rámci zadávacího řízení přerušeno za účelem získání nezbytných informací. Žalobkyně proto nemůže tvrdit, že se domnívala, že řízení mělo pokračovat obvyklým způsobem.
Zašesté nelze Parlamentu vytýkat, že nechal uplynout nepřiměřeně dlouhou lhůtu před přijetím napadených rozhodnutí. V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že Parlament obdržel od vedlejších účastnic příslušné informace dne 12. listopadu 2014 a přerušil řízení o sedm dní později. Do tří měsíců od přerušení řízení provedl Parlament šetření, které se týkalo určitého počtu hospodářských subjektů, a přijal uvedená rozhodnutí. Kromě toho v projednávaném případě skutečnost, že žalobkyně nebo konsorcia IBI IUS a STEEL, jichž byla žalobkyně součástí, neposkytla požadované informace včas, ztížila úkol Parlamentu. Argument žalobkyně musí být tedy odmítnut.
Na základě předcházejících úvah je třeba druhou část jediného žalobního důvodu zamítnout, a tudíž zamítnout žalobu v plném rozsahu.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně neměla ve věci úspěch a Parlament požadoval náhradu nákladů, je důvodné rozhodnout, že žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Parlamentem.
Mimoto z čl. 138 odst. 3 jednacího řádu vyplývá, že Tribunál může rozhodnout, že vlastní náklady řízení nesou i jiní vedlejší účastníci, než jsou účastníci uvedení v odstavcích 1 a 2. V projednávané věci je třeba rozhodnout, že vedlejší účastnice ponesou vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (čtvrtý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Společnost Sopra Steria Group SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropského parlamentu.

3)
Společnost CGI Luxembourg SA a společnost Intrasoft International SA ponesou vlastní náklady řízení.

Kanninen
Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín
Reine
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 9. dubna 2019.
Podpisy.
Obsah

Skutečnosti předcházející sporu

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

Právní otázky

K přípustnosti druhého bodu návrhových žádání žalobkyně

K věci samé

K první části, vycházející z porušení kritérií pro vyloučení stanovených v čl. 107 odst. 1 písm. a) a b) finančního nařízení, porušení čl. 158 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci, jakož i porušení zadávací dokumentace Parlamentem

– Úvodní poznámky

– K existenci skutečností, které mohou dát vzniknout situaci, jež by mohla vést ke střetu zájmů

– K povinnosti poskytnout informace požadované veřejným zadavatelem

Ke druhé části, vycházející z porušení zásad transparentnosti, proporcionality a rovného zacházení uvedených v čl. 102 odst. 1 finančního nařízení

K nákladům řízení
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.