CELEX: 62019CJ0404
Fellebbezés
Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA)
(EU) 2017/2014 végrehajtási határozat
Az európai uniós finanszírozásból kizárt kiadások
A Francia Köztársaság által kifizetett kiadások
100%‑os átalánykorrekció
Arányosság
A pénzügyi korrekcióknak a megfelelőségvizsgálati eljárás és a számviteli vizsgálati eljárás keretében történő kiszámítására vonatkozó bizottsági iránymutatás

Fellebbezésével a Francia Köztársaság az Európai Unió Törvényszéke 2019. március 12‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletének (
T‑26/18
, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet,
EU:T:2019:153
) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék elutasította a Francia Köztársaságnak az EUMSZ 263. cikkre alapított, az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2017. november 8‑i (EU) 2017/2014 bizottsági végrehajtási határozat (
HL 2017. L 292., 61. o.
; a továbbiakban: vitatott határozat) részleges megsemmisítése iránti keresetét.
Jogi háttér
Az 1120/2009/EK rendelet
A közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról szóló 73/2009/EK tanácsi rendelet III. címében előírt egységes támogatási rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2009. október 29‑i 1120/2009/EK bizottsági rendelet (
HL 2009. L 316., 1. o.
) 2. cikkének c) pontja az alábbi fogalommeghatározást tartalmazta:
„»állandó legelő«: gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövények természetes (vetés nélküli) vagy művelés útján (vetéssel) történő termesztésére használt, a mezőgazdasági üzem vetésforgójában legalább öt éve nem szereplő földterület, kivéve a [környezetvédelmi követelményekkel és a természeti környezet megőrzésével összeegyeztethető mezőgazdasági termelési módszerekről szóló, 1992. június 30‑i] 2078/92/EGK [tanácsi rendelet (
HL 1992. L 215., 85. o.
)] szerinti pihentetés alatt álló területeket, az [Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról, valamint egyes rendeletek módosításáról, illetve hatályon kívül helyezéséről szóló, 1999. május 17‑i] 1257/1999/EK [tanácsi rendelet (
HL 1999. L 160., 80. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 391. o.)] 22., 23. és 24. cikke szerinti pihentetés alatt álló területeket és [az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20‑i] 1698/2005/EK [tanácsi rendelet (
HL 2005. L 277., 1. o.
)] 39. cikke szerinti pihentetés alatt álló területeket; és e célból a „gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövények”: a tagállamokban a természetes gyepekben hagyományosan található egynyári növények vagy a gyepek vagy legelők magkeverékeiben rendes esetben megtalálható egynyári növények (akár használják állatok legeltetésére, akár nem). A tagállamok idevehetik az I. mellékletben felsorolt szántóföldi növényeket.”
Az 1122/2009/EK rendelet
A 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2009. november 30‑i 1122/2009/EK bizottsági rendelet (
HL 2009. L 316., 65. o.
) II. része tartalmazta az „[e]llenőrzések[re]” vonatkozó III. címet, mely utóbbi részét képezte „[a] terület meghatározása” című 34. cikk. E cikk (2) és (4) bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezett:
„(2)   A mezőgazdasági parcella teljes területét számításba lehet venni, feltéve, hogy azt az érintett tagállam vagy régió szokásjogi szabályai szerint teljes mértékben hasznosítják. Egyéb esetekben a ténylegesen hasznosított területet kell számításba venni.
Azokban a régiókban, ahol bizonyos tereptárgyak, különösen sövények, vizesárkok és falak hagyományosan részét képezik a helyes mezőgazdasági termelési vagy hasznosítási gyakorlatnak, a tagállamok dönthetnek úgy, hogy ezek területe is beszámítható a teljes hasznosított területbe, ha ezek nem haladják meg a tagállamok által meghatározandó teljes szélességet. A meghatározott szélességnek meg kell felelnie az adott régióban szokásosnak, és nem haladhatja meg a 2 métert.
Ha azonban a tagállamok [a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i] 796/2004/EK [bizottsági rendelet (
HL 2004. L 141., 18. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.)] 30. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdésével összhangban, e rendelet hatálybalépése előtt 2 méternél nagyobb szélességet jelentettek be a Bizottságnak, ez a szélesség továbbra is alkalmazható.
[…]
(4)   [A közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19‑i] 73/2009/EK tanácsi rendelet [(
HL 2009. L 30., 16. o.
; helyesbítések:
HL 2009. L 213., 30. o.
;
HL 2010. L 43., 7. o.
] 34. cikke (2) bekezdésének sérelme nélkül azt a mezőgazdasági parcellát, amelyen fák találhatók, a területalapú támogatási rendszerek alkalmazásában támogatható területnek kell tekinteni, feltéve, hogy mezőgazdasági tevékenységeket vagy adott esetben az előirányzott termelést hasonló módon lehet rajta véghezvinni, mint ugyanazon térség fák nélküli parcelláin.”
Az 1306/2013/EU rendelet
A közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 347., 549. o.
; helyesbítések:
HL 2016. L 130., 7. o.
;
HL 2017. L 327., 83. o.
;
HL 2018. L 233., 3. o.
) tartalmazza a „Számlaelszámolás” című IV. fejezetet, amelynek a az „Elszámolás” című II. szakaszában szerepel e rendelet „Megfelelőségi vizsgálat” című 52. cikke. E cikk (1) és (2) bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   Amennyiben úgy találja, hogy a 4. cikk (1) bekezdése és az 5. cikk szerinti felmerült kiadások nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, valamint az EMVA esetében [az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 347., 320. o.
] 85. cikkében említett alkalmazandó uniós és nemzeti jognak, a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján határozza meg az uniós finanszírozásból kizárandó összegeket. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 116. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(2)   A Bizottság a meg nem felelés súlyossága alapján megállapítja a kizárásra kerülő összegeket. A Bizottság kellően figyelembe veszi a jogsértés jellegét és az Uniónak okozott pénzügyi veszteséget. A Bizottság a kizárást a jogosulatlanul kifizetett összegek azonosítására alapozza, és amennyiben ezek az összegek arányos mértékű erőfeszítéssel nem azonosíthatók, extrapolált vagy átalánykorrekciót alkalmazhat. Átalánykorrekciót kizárólag akkor lehet alkalmazni, amikor az ügy természetéből adódóan, vagy mert a tagállamok nem nyújtották be a Bizottság számára a szükséges információkat, arányos mértékű erőfeszítéssel nem lehet pontosabban megállapítani az Uniónak okozott pénzügyi kár mértékét.”
A 907/2014/EU felhatalmazáson alapuló rendelet
Az 1306/2013 rendeletnek a kifizető ügynökségek és más szervek, a pénzgazdálkodás, a számlaelszámolás, a biztosítékok és az euró használata tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. március 11‑i 907/2014/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendeletnek (
HL 2014. L 255., 18. o.
) „A számlaelszámolás és egyéb ellenőrzések” című III. fejezete tartalmazza e rendeletnek a „Korrekciók alkalmazásának kritériumai és módszere a megfelelőségvizsgálati eljárás keretében” című 12. cikkét. E cikk (7) bekezdése kimondja:
„Az átalánykorrekciók mértékének megállapításakor a Bizottság elsősorban az alábbi körülményeket veszi figyelembe, mivel ezek nagyobb súlyú hiányosságokat képviselnek, így nagyobb kockázatot jelentenek az uniós költségvetés potenciális vesztesége tekintetében:
[…]
c)
a tagállam nem alkalmazza vagy súlyos hiányosságok mellett alkalmazza az ellenőrző rendszert, és bizonyítottan széles körben tapasztalhatók szabálytalanságok és hanyagság a szabálytalanságok vagy a csalás elleni fellépés tekintetében; vagy
[…]”
A 908/2014/EU végrehajtási rendelet
Az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a kifizető ügynökségek és más szervek, a pénzgazdálkodás, a számlaelszámolás, az ellenőrzési szabályok, a biztosítékok és az átláthatóság tekintetében történő alkalmazására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 2014. augusztus 6‑i 908/2014/EU bizottsági végrehajtási rendelet (
HL 2014. L 255., 59. o.
) 34. cikkének (2) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik.
„Amennyiben egy vizsgálat alapján a Bizottság úgy véli, hogy egy kiadást nem az uniós szabályoknak megfelelően teljesítettek, megállapításait közli az érintett tagállammal, és meghatározza az említett szabályok jövőbeni teljesítését biztosító korrekciós intézkedéseket, továbbá feltünteti a pénzügyi korrekciónak az eljárás adott szakaszában általa a feltárt szabálytalanságokkal arányosnak tartott, ideiglenesen megállapított szintjét. Közleményében a Bizottság javaslatot tesz egy, a tagállam számára előírt válaszadási határidő lejártát követő négy hónapon belül esedékes kétoldalú találkozó időpontjára. A közleményben hivatkozni kell erre a cikkre.
A tagállam a kézhezvételét követő két hónapon belül köteles választ adni a bizottsági közleményre. Válaszában a tagállamnak lehetőséget kell kapnia, hogy:
a)
igazolja a Bizottság felé, hogy a nem megfelelés, illetve az alapokra jelentett kockázat tényleges mértéke kisebb volt a Bizottság által megállapítottnál;
b)
tájékoztassa a Bizottságot az uniós szabályoknak való megfelelés érdekében tett korrekciós intézkedésekről és végrehajtásuk időpontjáról.
Indokolt esetben a Bizottság a tagállam kellően megalapozott kérésére a két hónapos időszakot legfeljebb további két hónappal meghosszabbíthatja. A kérelmet a Bizottságnak kell benyújtani az említett időszak lejárta előtt.
Amennyiben a tagállam megítélése szerint nincs szükség kétoldalú találkozóra, a fent említett közleményre elküldött válaszában tájékoztatja erről a Bizottságot.”
A 2015. évi iránymutatás
Az „Iránymutatások pénzügyi korrekcióknak a szabályszerűségi és pénzügyi záróelszámolási eljárások keretében történő kiszámításához” című, 2015. június 8‑i bizottsági közlemény (C (2015) 3675 végleges, a továbbiakban: 2015. évi iránymutatás) tartalmazza „Az irányítási és kontrollrendszereken belül a kiadások jogszerűségének és szabályszerűségének ellenőrzésével kapcsolatos hiányosságok miatti pénzügyi átalánykorrekciók” című 3. fejezetet. Ez a fejezet tartalmazza a 2015. évi iránymutatás 3.1–3.5. pontját. Ezen iránymutatásnak „Az átalánykorrekció mértéke” című 3.2. pontja a következőképpen rendelkezik:
„[…]
A [907/2014] rendelet 12. cikkének (7) bekezdésével összhangban a Bizottság „elsősorban az alábbi körülményeket veszi figyelembe, mivel ezek nagyobb súlyú hiányosságokat képviselnek, így nagyobb kockázatot jelentenek az uniós költségvetés potenciális vesztesége tekintetében”, és ezáltal indokolják a magasabb átalányt:
[…]
(5)
„Amennyiben a tagállam irányítási és kontrollrendszerének működtetése hiányzik vagy annak során súlyos hiányosságok jelentkeznek, és bizonyítható, hogy a szabálytalanságok gyakoriak, valamint a szabálytalanságok és csalások ellen nem lépnek fel megfelelőképpen”, 25%‑os korrekció indokolt, mivel joggal feltételezhető, hogy az uniós költségvetést különösen magas pénzügyi veszteség éri, mivel mód van szabálytalan kérelmek büntetlenül történő benyújtására.
Adott esetben még ennél is magasabb korrekciós mérték is megállapítható. Erre akkor lehet szükség, ha a tagállamtól kapott információk alapján a kockázattal érintett sokaság (rendkívül) korlátozott. A teljes kiadás elutasítható, ha a hiányosságok annyira súlyosak, hogy az az uniós szabályoknak való megfelelés teljes hiányát jelentik, és így az összes kifizetés szabálytalannak minősül.
[…]”
A jogvita előzményei
A jogvita előzményeit a Törvényszék a megtámadott ítélet 1–37. pontjában ismertette, és azok a jelen ítélet céljából a következőképpen foglalhatók össze.
2014. november 24–28. között a Bizottság a 2013‑as és 2014‑es évekre igényelt, a közös agrárpolitika (KAP) első pillére alá tartozó területalapú támogatások ágazatát érintő vizsgálatot folytatott Franciaországban.
2015. február 25‑i levelében a Bizottság egyrészt a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (2) bekezdése alapján közölte a Francia Köztársasággal e vizsgálat eredményeit, másrészt pedig felhívta e tagállamot, hogy szolgáltasson számára kiegészítő információkat.
2015. június 26‑án a Francia Köztársaság megküldte a Bizottságnak az említett vizsgálatra vonatkozó észrevételeit és a kért kiegészítő információkat.
2015. július 3‑án a Bizottság kétoldalú megbeszélésre hívta a francia hatóságokat, amelyet 2015. július 7‑én tartottak meg.
2015. szeptember 22‑i és október 22‑i levelében a Francia Köztársaság kiegészítő információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
2015. november 30. és december 4. között a Bizottság szolgálatai kiegészítő vizsgálatot végeztek Franciaországban annak érdekében, hogy ellenőrizzék az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) által egyes szabálytalanságok miatt elszenvedett pénzügyi veszteségnek a francia hatóságok által javasolt számszerűsítését.
2015. december 15‑i, december 23‑i és január 12‑i levelükben e hatóságok kiegészítő információkat közöltek a Bizottsággal e pénzügyi veszteség számszerűsítésével kapcsolatban.
A Bizottság 2016. január 25‑i levelére válaszul e hatóságok 2016. január 27‑i, 2016. február 12‑i, 2016. február 22‑i és 2016. február 26‑i levelükben e tekintetben további kiegészítő információkat szolgáltattak.
A 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése alapján küldött 2016. május 20‑i levelében a Bizottság hivatalosan közölte a francia hatóságokkal azon javaslatát, hogy a franciaországi területalapú támogatási rendszer végrehajtására vonatkozó uniós szabályoknak a 2013. és 2014. igénylési évben történő megsértése miatt 117439017,55 euró összeget zárjanak ki az uniós finanszírozásból (a továbbiakban: 2016. május 20‑i hivatalos közlemény). Ez a korrekciós javaslat több hiányosság megállapításán alapult.
Közelebbről, az első hiányosság a francia hatóságok által létrehozott „Registre parcellaire géographique” (RPG) elnevezésű mezőgazdaságiparcella‑azonosító rendszer – térinformatikai rendszer (SIPA – SIG) hiányosságain alapult.
A második hiányosság a támogatásra jogosult területek meghatározásával kapcsolatos azon problémákat érintette, amelyek az 1122/2009 rendelet 34. cikkének azon helytelen értelmezéséből eredtek, amelyet a francia továbbra is folytattak. Ezen értelmezés arra késztette őket, hogy nem minden esetben zárták ki a „jó mezőgazdasági és környezeti állapotra” vonatkozó uniós szabályok alapján nem támogatható területeket.
E tekintetben többek között azt rótták fel a francia hatóságoknak, hogy tájjellegzetességnek és így támogathatónak tekintettek olyan, elsősorban fás területeket, amelyek igen alacsony takarmányhozammal rendelkeztek vagy megközelíthetetlenek voltak az állatok számára, azokat„legelőknek és pusztai legelőknek” minősítették, holott e területek nem feleltek meg a francia és az uniós szabályozás által előírt feltételeknek, mivel nem tartoznak sem az 1122/2009 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének, sem pedig az 1120/2009 rendelet 2. cikkének c) pontjában szereplő „állandó legelő” fogalmának hatálya alá.
A harmadik hiányosság a 2013. és 2014. igénylési évre vonatkozó kifizetések és szankciók kiszámításához a francia hatóságok által használt módszer megfelelőségének hiánya, valamint a visszamenőleges visszafizettetés hiánya volt.
A negyedik hiányosság a Korzika (Franciaország) területi önkormányzatát alkotó két megyét, nevezetesen Felső‑Korzika és Dél‑Korzika megyét érintő bizonyos problémákkal volt kapcsolatos. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a fenti hiányosságok tekintetében tett első három megállapítás mindkét megyére érvényes. Felső‑Korzika megye tekintetében a Bizottság kifejtette, hogy az eddig követett megközelítés olyan irányú megváltoztatásának hiányában, amelynek tényleges hatása lehet a gyakorlatban, az e megye tekintetében a korábbi vizsgálatok során alkalmazott korrekciók a 2013. és a 2014. igénylési évre továbbra is alkalmazandók. Úgy vélte továbbá, hogy Felső‑Korzika esetében továbbra is alkalmazandó a 100%‑os mértékű átalánykorrekció.
Következésképpen, a 2015. évi iránymutatásban kifejtett módszertannak megfelelően a Bizottság a 2016. május 20‑i hivatalos közleményében négy csoportra bontott pénzügyi korrekciók alkalmazását javasolta. E csoportok egyike 100%‑os átalánykorrekciókat tartalmazott az első pillér keretében Korzika területi önkormányzatának területén a 2013. és a 2014. igénylési évre nyújtott közvetlen területalapú támogatások tekintetében, többek között a területalapú támogatások kontrollrendszerében feltárt hiányosságok miatt, különösen azért, mert ezeket a nem támogatható területeket nem minden esetben zárták ki, és azért, mert e hiányosságokat már a 2008–2012 igénylési évekre vonatkozóan végzett megfelelőségi vizsgálat is feltárta, de a francia hatóságok nem változtattak az e tekintetben követett megközelítésükön.
A francia hatóságok 2016. június 22‑i levelükben az egyeztető testülethez fordultak a Bizottság által Felső‑Korzikára vonatkozóan megállapított pénzügyi korrekciók tárgyában. Lényegében arra hivatkoztak, hogy az általuk e tekintetben javasolt számszerűsítés elutasításának igazolása érdekében a Bizottság által előadott érv az uniós szabályozásra tekintettel nem elegendő, és hogy az e megye esetére javasolt 100%‑os mértékű átalánykorrekció nem felel meg az e szabályozásban a kárösszeg kiszámítására előírt eljárásoknak.
2016. december 19‑én az egyeztető testület kiadta véleményét. Lényegében azt állapította meg, hogy az egyeztetés ebben a szakaszban nem lehetséges, és úgy vélte, hogy a 100%‑os átalánykorrekció valószínűleg aránytalan lenne az EMGA tekintetében fennálló tényleges kockázathoz képest. Következésképpen arra hívta fel a bizottsági szolgálatokat, hogy alacsonyabb mértékű korrekciót irányozzanak elő.
2017. február 21‑én a Bizottság elfogadta végleges álláspontját, amelyben fenntartotta a 2016. május 20‑i hivatalos közleményben kifejtett álláspontját. Ezen intézmény szerint a 100%‑os átalánykorrekció indokolt volt, mivel a rendelkezésre álló információk arra mutattak, hogy Felső‑Korzikában a támogatások ellenőrzésének hiányosságai olyan súlyos fokúak, hogy azok egyáltalán nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, és az EMGA‑ra nézve igen magas kockázatot jelentenek.
2017. november 8‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot, amelyben a „Súlyos hiányosságok a kontrollrendszerben, Korzika” című jogalap keretében többek között 28973945,46 euró összegű pénzügyi korrekciót írt elő a Francia Köztársaság számára a Korzika területi önkormányzatához kapcsolódó, az első pillér alá tartozó, a 2013‑as és 2014‑es igénylési évben nyújtott közvetlen területalapú támogatásokkal összefüggésben felmerült kiadásokra vonatkozóan, az említett támogatások kontrollrendszerét illetően megállapított súlyos hiányosságok miatt.
A vitatott határozathoz csatolt összefoglaló jelentésben a Bizottság ugyanazon indokokkal igazolta ezen korrekció előírását, mint amelyeket a 2016. május 20‑i közleményében kifejtett.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
A Törvényszék Hivatalához 2018. január 19‑én benyújtott keresetlevelével a Francia Köztársaság a vitatott határozat részleges megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő, amelyben lényegében öt jogalapra hivatkozott.
A harmadik és a negyedik jogalap a megtámadott határozat azon részére vonatkozott, amellyel a Bizottság a „Súlyos hiányosságok a kontrollrendszerben, Korzika” című jogalap keretében 100%‑os átalánykorrekciót írt elő a Francia Köztársaság számára Felső‑Korzika megye vonatkozásában, a 2013‑as és 2014‑es igénylési év tekintetében (a továbbiakban: szóban forgó átalánykorrekciók). A harmadik jogalap az arányosság elvének megsértésén, míg a negyedik jogalap a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdésének és az indokolási kötelezettség megsértésén alapult.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék kimondta, hogy az említett tagállam által a keresete alátámasztására felhozott valamennyi jogalapot el kell utasítani, és következésképpen a keresetet teljes egészében elutasította.
A felek kérelmei a Bíróság előtt
A Francia Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
részben helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
a jogvitát jogerősen érdemben döntse el azzal, hogy a vitatott határozatot megsemmisíti azon részében, amelyben a 100%‑os átalánykorrekciót alkalmaz a Felső‑Korzikában nyújtott területalapú támogatások kontrollrendszerének hiányosságai miatt;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság a fellebbezés elutasítását és a Francia Köztársaságnak a költségek viselésére való kötelezését kéri.
A fellebbezésről
A felek érvei
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a Francia Köztársaság egyetlen jogalapra hivatkozik, amelyet arra alapít, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot annak kimondásával, hogy a Bizottság jogszerűen írt elő számára 100%‑os átalánykorrekciót a 2013‑as és 2014‑es igénylési évek tekintetében a Felső‑Korzikában nyújtott területalapú közvetlen támogatásokra vonatkozóan az e megyében nyújtott területalapú támogatások kontrollrendszerének hiányosságai miatt.
A Francia Köztársaság szerint a 2015. évi iránymutatás 3.2. pontjából az következik, hogy a 25%‑nál nagyobb mértékű, azaz 100%‑os korrekció alkalmazása akkor indokolt, ha a kontrollrendszer hiányosságai olyan súlyos fokúak, hogy azok az uniós szabályok teljes mértékű figyelmen kívül hagyásának minősülnek, és jellegüknél fogva valamennyi kifizetés szabálytalanságát eredményezik.
Csak több feltétel együttes teljesülése esetén jogosult a Bizottság arra, hogy 25%‑nál nagyobb korrekciós mértéket állapítson meg. Így annak érdekében, hogy igazolja a 100%‑os korrekciós mértéknek a kontrollrendszer súlyos hiányosságai miatti alkalmazását, ezen intézmény kötelessége annak bizonyítása, hogy e rendszer a releváns uniós szabályozástól teljesen eltérő, a szóban forgó támogatási program anyagi jogi elemeit és célkitűzéseit figyelmen kívül hagyja, valamint jellegénél fogva nem ad lehetőséget azon érintett piaci szereplők gyakorlatának felderítésére, akik ezen anyagi jogi elemeket kijátsszák vagy manipulálják.
Márpedig a megtámadott ítélet 118. pontjában a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a 2015. évi iránymutatás 3.2. pontjának értelmezése során, amikor úgy ítélte meg, hogy nem az egyes kulcsfontosságú ellenőrzések alkalmazása hiányosságainak fennállása, hanem a szóban forgó támogatási program anyagi jogi elemeinek és célkitűzéseinek figyelmen kívül hagyása igazolja a 100%‑os korrekció alkalmazását, mivel a támogatás nyújtására vonatkozó egy vagy több anyagi jogi feltétel teljesítésének hiánya elegendő ahhoz, hogy az összes kiadás kizárását igazolja.
E téves értelmezés következtében a Törvényszék a megtámadott ítélet 134–136. pontjában tévesen alkalmazta a jogot. A Törvényszék ugyanis, miután az említett ítélet 134. pontjában megállapította, hogy a 100%‑os átalánykorrekciót nem az uniós jogi jogalapot nélkülöző támogatások kifizetése vagy az uniós jog szabályainak közvetlen megsértése indokolta, hanem a kontrollrendszer kellően súlyos hiányossága, tévesen mondta ki ezen ítélet 135. és 136. pontjában, hogy a szóban forgó támogatási program odaítélésére vonatkozó anyagi jogi feltételek megsértése valamennyi kiadás kizárását indokolta.
Ebből következik, hogy a Törvényszék összetévesztette egymással és a következményeket illetően azonos módon kezelte a támogatás nyújtása valamennyi anyagi jogi feltételének megsértését, ami igazolja az összes kiadás kizárását, valamint azon egyedüli tényt, hogy a kontrollrendszer figyelmen kívül hagy valamely anyagi jogi elemet, jóllehet az ilyen hiányosság csak egyike azon három feltételnek, amely igazolhatja a kontrollrendszer súlyos hiányosságán alapuló 100%‑os átalánykorrekciót.
A Francia Köztársaság szerint az a tény, hogy a kontrollrendszer megsérti a területalapú támogatási program egyik alapvető feltételét, önmagában nem elegendő a 100%‑os mértékű átalánykorrekció alkalmazásának igazolásához.
Végül a Francia Köztársaság azt állítja, hogy a 2015. évi iránymutatás helyes alkalmazása alapján a Törvényszéknek el kellett volna utasítania a 100%‑os átalánykorrekció alkalmazását, mivel az ilyen mérték alkalmazását igazoló feltételek egyike sem állt fenn.
A Bizottság elutasítja a Francia Köztársaság érveit, és a jogalap megalapozatlanként való elutasítását kéri.
A Bizottság lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen értelmezte és alkalmazta a 2015. évi iránymutatás 3.2. pontját a szóban forgó átalánykorrekciók előírása érdekében.
Az említett intézmény egyfelől vitatja a Francia Köztársaságnak a megtámadott ítélet 118. és 134–136. pontjára vonatkozó azon állítását, amely szerint a 100%‑os átalánykorrekció alkalmazása kizárólag a kontrollrendszert jellemző működési zavaron alapul. Ellenkezőleg, e mérték alkalmazását nemcsak a kontrollrendszert jellemző működési zavar igazolja, hanem olyan szabálytalanságok is, amelyek a területalapú támogatási rendszer egyik anyagi jogi feltételét érintik, és amelyeket a Francia Köztársaság nem vitatott.
Másfelől a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen alkalmazta a 2015. évi iránymutatás 3.2. pontját a szóban forgó átalánykorrekciók előírásának igazolására. Közelebbről, a megtámadott ítélet 130. és 131. pontjából következik, hogy a Törvényszék megállapította a hiányosságok vagy csalások rendszeres jellegét, mivel rámutatott, hogy a támogatható terület meghatározását érintő hiba befolyásolta az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszert (a továbbiakban: IIER), és hogy e hiba számos esetben lehetővé tette a mezőgazdasági termelők számára, hogy nem támogatható földterületeket jelentsenek be.
Egyébiránt a területalapú támogatások kontrollrendszere olyan mértékben hiányos, hogy azt úgy kell tekinteni, mint amely figyelmen kívül hagyja az anyagi jogi elemeket. A Törvényszék ugyanis több alkalommal megállapította, hogy Felső‑Korzika megyében a támogatható területek meghatározása sérti a területalapú támogatási program egyik lényeges anyagi jogi feltételét, azaz a területek pontos meghatározásának feltételét.
A Bíróság álláspontja
Egyetlen jogalapjával a Francia Köztársaság lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a 2015. évi iránymutatás 3.2. pontjának a megtámadott ítélet 118. pontjában történő értelmezése során, és ezért tévesen alkalmazta az iránymutatás e pontját a szóban forgó átalánykorrekciók arányosságának a megtámadott ítélet 134–136. pontjában történő vizsgálata során.
A felek által ebben az összefüggésben előadott érvekre tekintettel először is tisztázni kell a pénzügyi korrekciók jogalapját, alkalmazási feltételeit és a Törvényszék által e korrekciók tekintetében gyakorolt bírósági felülvizsgálatot. Másodszor meg kell vizsgálni, hogy a Törvényszék jogosan állapította‑e meg a megtámadott ítélet 134–136. pontjában, hogy a Bizottság helyesen igazolta Felső‑Korzika megyében a területalapú támogatásokkal kapcsolatos valamennyi kiadás kizárását csupán annak megállapításával, hogy megsértették a szóban forgó támogatási program anyagi jogi feltételeit.
Az 1306/2013 rendelet 52. cikkének (1) bekezdésével összhangban, amennyiben a Bizottság megállapítja, hogy a felmerült kiadások nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, határozatot fogad el, amely meghatározza meg az uniós finanszírozásból kizárandó összegeket. E cikk (2) bekezdése értelmében a Bizottság a meg nem felelés súlyossága alapján megállapítja a kizárásra kerülő összegeket. E célból kellően figyelembe veszi a jogsértés jellegét és az Uniónak okozott pénzügyi veszteséget. Ezenkívül a kizárást a jogosulatlanul kifizetett összegek azonosítására alapozza, és amennyiben ezek az összegek arányos mértékű erőfeszítéssel nem azonosíthatók, többek között átalánykorrekciót alkalmazhat. Átalánykorrekciót kizárólag akkor lehet alkalmazni, amikor az ügy természetéből adódóan, vagy mert a tagállamok nem nyújtották be a Bizottság számára a szükséges információkat, arányos mértékű erőfeszítéssel nem lehet pontosabban megállapítani az Uniónak okozott pénzügyi kár mértékét.
Különbséget kell tehát tenni a tagállamok által jogosulatlanul kifizetett összegek egyszeri korrekciói és az átalánykorrekciók között. Következésképpen, még ha a Bizottság úgy is dönt, mint a jelen ügyben, hogy a kifizetett támogatások összességét kizárja az uniós finanszírozásból, ahogyan azt a főtanácsnok az indítványának 34. pontjában is megállapította, meg kell különböztetni azt a helyzetet, amelyben a tagállam az említett támogatásokat uniós jogi jogalap teljes hiányában folyósította, ami igazolja a 100%‑os egyszeri korrekció előírását, attól a helyzettől, amikor ugyan van jogalapja a finanszírozásnak, ám az alkalmazott kontrollrendszert olyan súlyos hiányosságok jellemzik, hogy azok valamennyi kifizetés szabálytalanságát eredményezik, és amely esetben a Bizottság 100%‑os átalánykorrekciót alkalmaz.
E tekintetben, először is a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az EMGA csak a mezőgazdasági piacok közös szervezése keretében, az uniós rendelkezéseknek megfelelően végrehajtott intézkedéseket finanszírozza. Ily módon kizárólag az említett közös piacszervezés keretében megállapított szabályoknak megfelelően folyósított összegek fedezhetők az EMGA‑ból. Minden további folyósított összeg tehát a tagállamokat terheli, így többek között azok is, amelyek kifizetését a nemzeti hatóságok tévesen e közös piacszervezés keretében engedélyezhetőnek ítélték (lásd ebben az értelemben: 2002. április 18‑iBelgium kontra Bizottság ítélet,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
,
35.
és
44.
pont).
Így abban a helyzetben, amikor a támogatások összességét uniós jogi jogalap nélkül folyósították, e támogatások ki vannak zárva az uniós finanszírozásból, függetlenül attól, hogy a nemzeti hatóságok részéről szabálytalanságokat vagy gondatlanságot állapítottak‑e meg (lásd ebben az értelemben: 2002. április 18‑iBelgium kontra Bizottság ítélet,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
,
36.
pont).
Ilyen helyzetben a Bizottságnak, amely valamely kiadás uniós finanszírozásának elfogadására, illetve elutasítására vonatkozóan semmilyen mérlegelési mozgástérrel nem rendelkezik (lásd ebben az értelemben: 2002. április 18‑iBelgium kontra Bizottság ítélet,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
,
36.
és
45.
pont), bizonyítani kell, hogy a kizárt támogatásokat ténylegesen jogalap nélkül folyósították.
Az egyszeri korrekciót előíró határozat megsemmisítése iránti kereset esetén, amint azt a főtanácsnok az indítványának 44. pontjában lényegében megállapította, a Törvényszéknek az elé terjesztett jogalapokra tekintettel meg kell vizsgálnia, hogy a Bizottság bizonyította‑e, hogy a szóban forgó tagállam által folyósított és az uniós finanszírozásból kizárt támogatások ténylegesen megsértették az érintett támogatási program anyagi jogi feltételeit, így e támogatások egészét e programon kívül nyújtották.
Másodszor, a Bizottság igazolhatja az összes nyújtott támogatás 100%‑os átalánykorrekció formájában történő kizárását azzal, hogy az érintett tagállam súlyosan hiányos ellenőrzési rendszert alkalmaz.
Ily módon a jelen ítélet 49. pontjából kitűnik, hogy átalánykorrekciót kizárólag akkor lehet alkalmazni, amikor az ügy természetéből adódóan, vagy mert a tagállamok nem nyújtották be a Bizottság számára a szükséges információkat, arányos mértékű erőfeszítéssel nem lehet pontosabban megállapítani az Uniónak okozott pénzügyi kár mértékét.
E tekintetben a 907/2014 rendelet 12. cikke (7) bekezdésének c) pontjából kitűnik, hogy az átalánykorrekció mértékének megállapításakor a Bizottság különösen azokat a körülményeket veszi figyelembe, amelyek nagyobb súlyú hiányosságokat képviselnek, így nagyobb kockázatot jelentenek az uniós költségvetés potenciális vesztesége tekintetében, például azt, ha a tagállam nem alkalmazza vagy súlyos hiányosságok mellett alkalmazza az ellenőrző rendszert, valamint ha bizonyítottan széles körben tapasztalhatók szabálytalanságok és hanyagság a szabálytalanságok vagy a csalás elleni fellépés tekintetében.
A 2015. évi iránymutatás 3.2. pontjának megfelelően a Bizottság ilyen körülmények között főszabály szerint 25%‑os átalánykorrekciót alkalmaz. Mindazonáltal a Bizottság még ennél magasabb korrekciós mértéket is megállapíthat. A 100%‑os mértékű korrekció tehát akkor indokolt, ha a kontrollrendszer hiányosságai olyan súlyos fokúak, hogy azok az uniós szabályok teljes mértékű figyelmen kívül hagyásának minősülnek, és jellegüknél fogva valamennyi kifizetés szabálytalanságát eredményezik.
Ebből következik, hogy a 100%‑os mértékű átalánykorrekció alkalmazása képezi a végső intézkedést, ha – anélkül, hogy pontosan meg lehetne állapítani az Uniónak okozott pénzügyi kárt – a kontrollrendszer hiányosságainak rendkívüli súlyosságára tekintettel mégis feltételezhető, hogy valamennyi kifizetés szabálytalan. Ebből következik, hogy az ilyen átalánykorrekció alkalmazását szigorú feltételekhez kell kötni.
A fentiekre, valamint a főtanácsnok által az indítványának 52–58. pontjában kifejtett megfontolásokra tekintettel a 100%‑os mértékű átalánykorrekció csak akkor alkalmazható, ha az adott kontrollrendszer hiányosságai olyan súlyos fokúak, hogy azok az uniós szabályok teljes mértékű figyelmen kívül hagyásának minősülnek, és jellegüknél fogva valamennyi kifizetés szabálytalanságát eredményezik, ami feltételezi először is, hogy e rendszer a releváns uniós szabályozástól teljesen eltérő, másodszor figyelmen kívül hagyja a szóban forgó támogatási program anyagi jogi elemeit és célkitűzéseit, harmadszor pedig jellegénél fogva nem ad lehetőséget azon érintett piaci szereplők gyakorlatának felderítésére, akik ezen anyagi jogi elemeket kijátsszák vagy manipulálják. A Bizottság feladata annak megállapítása, hogy e három feltétel teljesül‑e.
Az ilyen átalánykorrekciót előíró határozat megsemmisítése iránti kereset esetén, amint azt a főtanácsnok az indítványának 45. pontjában megállapította, a Törvényszéknek az elé terjesztett jogalapokra tekintettel meg kell vizsgálnia az adott átalánykorrekció alkalmazására vonatkozó bizottsági értékelés megalapozottságát az uniós költségvetést érő tényleges veszteség kockázatára, és különösen az előző pontban említett három feltételre tekintettel.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy – amint az a megtámadott ítélet 36. pontjából és a vitatott határozathoz csatolt összefoglaló jelentésből kitűnik – a Bizottság a szóban forgó átalánykorrekciók előírását a Felső‑Korzika megyében a 2013. és 2014. igénylési évre vonatkozóan alkalmazott, súlyosan hiányos kontrollrendszer által az EMGA számára okozott kockázat fennállására alapította.
Ebből következik, hogy a szóban forgó átalánykorrekciók arányosságának vizsgálata keretében a Törvényszéknek a jelen ügyben meg kellett vizsgálnia, hogy a Bizottság bizonyította‑e, hogy a jelen ítélet 60. pontjában említett, a 100%‑os átalánykorrekció előírását igazoló három együttes feltétel teljesült.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék az említett ítélet 117. pontjában felidézte e feltételeket, majd ezen ítélet 118. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy nem a kulcsfontosságú ellenőrzések alkalmazása hiányosságainak fennállása, hanem a szóban forgó támogatási program anyagi jogi elemeinek és célkitűzéseinek figyelmen kívül hagyása igazolhatja a 100%‑os korrekció alkalmazását, és hogy a támogatás nyújtására vonatkozó egy vagy több anyagi jogi feltétel teljesítésének hiánya elegendő ahhoz, hogy az összes kiadás kizárását igazolja.
Ennek során a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a 100%‑os átalánykorrekció előírására vonatkozó igazolást azonosnak tekintette a jogalap nélkül nyújtott támogatások összességére kiterjedő pénzügyi korrekcióra vonatkozó igazolással.
Ez a téves jogalkalmazás a szóban forgó átalánykorrekciók arányosságának a Törvényszék általi felülvizsgálatát is érinti.
Így a Törvényszék, miután a megtámadott ítélet 130–133. pontjában felidézte a Felső‑Korzika megyében felállított IIER‑t érintő, a Bizottság által megállapított szabálytalanságokat, és megállapította, hogy e szabálytalanságok a kontrollrendszer kellően súlyos működési zavarát tanúsítják, a megtámadott ítélet 134–136. pontjában kimondta, hogy a szóban forgó átalánykorrekciók a területalapú támogatási rendszer anyagi jogi feltételeinek megsértésével igazolhatók. Márpedig a Törvényszék elmulasztotta megvizsgálni, hogy a Bizottság valóban bizonyította‑e, hogy a jelen ítélet 60. pontjában említett három együttes feltétel teljesült.
Pontosabban, az első feltétel vizsgálata során annak vizsgálata volt a feladata, hogy a Felső‑Korzika megyében felállított kontrollrendszer teljesen eltért‑e a területek támogathatóságának a területalapú támogatás nyújtásához előírt feltételeitől. Márpedig a Törvényszék azzal, hogy a megtámadott ítélet 130–133. pontjában arra szorítkozott, hogy az 1120/2009 rendelet 2. cikkének c) pontja értelmében vett „állandó legelő” fogalmának a francia hatóságok által elfogadott téves és tartós értelmezésére, valamint a tájjellegzetességek figyelembevételére támaszkodott annak megállapítása érdekében, hogy az ilyen rendszer nem feltétlenül alkalmas a mezőgazdasági területeknek a francia hatóságok általi meghatározását érintő hibák feltárásának lehetővé tételére, nem bizonyította, hogy a Felső‑Korzika megyében felállított kontrollrendszer teljes mértékben eltért a területek támogathatóságának a területalapú támogatás nyújtásához előírt feltételeitől.
A második feltétel vizsgálata során a Törvényszéknek meg kellett vizsgálnia, hogy a Bizottság azonosított‑e legalább egy olyan, a felső‑korzikai kontrollrendszert érintő hiányosságot, amely alkalmas arra, hogy valamennyi kifizetést szabálytalanná tegye. E tekintetben a megtámadott ítélet 134. pontjában szereplő azon megállapítás, amely szerint a Felső‑Korzikában felállított IIER alapján a nem támogatható területeket szinte rendszeres jelleggel fogadták el, nem elegendő annak megállapításához, hogy adott esetben valamennyi kifizetés szabálytalan volt.
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 77. pontjában rámutatott, az a tény, hogy valamely kontrollrendszer megsérti valamely támogatási program anyagi jogi feltételeit, önmagában nem elegendő 100%‑os átalánykorrekció előírásának igazolásához, mivel e jogsértés önmagában nem alkalmas arra, hogy az összes kifizetést szabálytalanná tegye.
A harmadik feltétel szerint a Törvényszék feladata volt továbbá annak vizsgálata, hogy léteznek‑e olyan bizonyítékok, amelyek alkalmasak azon tény alátámasztására, hogy a Felső‑Korzikában felállított kontrollrendszer a szabálytalanságok vagy a csalás elleni fellépés tekintetében az ellenőrző hatóságok jelentős hanyagságáról tanúskodik.
Következésképpen, a Törvényszék nem állapíthatta meg téves jogalkalmazás nélkül, hogy a Bizottság jogosan írt elő 100%‑os mértékű átalánykorrekciót azon körülmény alapján, hogy az IIER hiányosságai megsértették a szóban forgó támogatási program anyagi jogi feltételeit, és ennélfogva olyan súlyosak voltak, hogy az uniós szabályok teljes mértékű figyelmen kívül hagyásának minősültek, és jellegüknél fogva valamennyi kifizetés szabálytalanságát eredményezték.
Következésképpen helyt kell adni az egyetlen fellebbezési jogalapnak, és hatályon kívül kell helyezni a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben a Törvényszék elutasította a Francia Köztársaság által a vitatott határozattal szemben benyújtott keresetet abban a részében, amelyben az utóbbi 100%‑os átalánykorrekciót ír elő ki a Francia Köztársaság részére a 2013‑as és 2014‑es igénylési évek tekintetében Felső‑Korzika megyében nyújtott területalapú támogatások kontrollrendszerének hiányosságai miatt.
A Törvényszékhez benyújtott keresetről
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén a Bíróság az ügyet visszautalhatja határozathozatalra a Törvényszékhez, vagy ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti.
A jelen ügyben a Bíróság úgy ítéli meg, hogy rendelkezik minden ahhoz szükséges információval, hogy maga döntsön a Francia Köztársaság által a megtámadott határozat vonatkozásában benyújtott keresetről annyiban, amennyiben e határozat a „Súlyos hiányosságok a kontrollrendszerben, Korzika” című jogalap alapján 100%‑os mértékű átalánykorrekciót ír elő e tagállammal szemben a Felső‑Korzikában a 2013. és 2014. igénylési évek tekintetében nyújtott közvetlen területalapú támogatásokra, a Felső‑Korzikában nyújtott területalapú támogatások kontrollrendszerének hiányosságai miatt.
A Törvényszék előtt felhozott harmadik jogalapjában a Francia Köztársaság lényegében arra hivatkozott, hogy 100%‑os átalánykorrekciónak a Felső‑Korzika megyében nyújtott, az első pillérhez tartozó összes területalapú támogatásra történő alkalmazása aránytalan. Különösen úgy véli, hogy a 2015. évi iránymutatásban a 100%‑os átalánykorrekció alkalmazására vonatkozóan előírt feltételek a jelen ügyben nem teljesülnek.
A Bizottság vitatja ezeket az érveket, és a fenti jogalap elutasítását kéri. Hangsúlyozza, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető vizsgálatot megelőző vizsgálatok során észlelt hibák a 2014-es év után is fennálltak, így a 100%‑os mértékű átalánykorrekció előírása bizonyult továbbra is a legmegfelelőbbnek, mivel a Francia Köztársaság nem bizonyította, hogy változások következtek be. Ezenkívül a Bizottság súlyos hiányosságokat és a közvetlen területalapú támogatások odaítélése alapvető feltételeinek tartós megsértését állapította meg, mivel pontatlanul határozták meg az alacsony hozamú takarmánytermő területeket, ami lehetővé tette a mezőgazdasági termelők számára a nem támogatható területek bejelentését, és e területek kizárásának elmaradásához vezetett. Az ilyen hiányosságok 100%‑os átalánykorrekció elfogadását indokolják.
Amint az a jelen ítélet 60. pontjából kitűnik, a területalapú támogatások kontrollrendszerében megállapított hiányosságok miatt elfogadott 100%‑os mértékű átalánykorrekció alkalmazandó a 2015. évi iránymutatás 3.2. pontja alapján, ha egy létező kontrollrendszer a releváns uniós szabályozástól teljesen eltérő, figyelmen kívül hagyja a szóban forgó támogatási program anyagi jogi elemeit és célkitűzéseit, és jellegénél fogva nem ad lehetőséget azon érintett piaci szereplők gyakorlatának felderítésére, akik ezen anyagi jogi elemeket kijátsszák vagy manipulálják.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozathoz csatolt összefoglaló jelentésben igazolta Felső‑Korzika megye különleges helyzetére tekintettel a 100%‑os átalánykorrekció alkalmazását, mivel e jelentésben a támogatható területek meghatározásával kapcsolatban olyan jelentős hiányosságokat állapított meg, amelyek hatással voltak e megye területalapú támogatásainak irányítási és ellenőrzési rendszerére. A Bizottság megjegyezte hogy ezen hiányosságokat már a 2008–2012 igénylési évekre vonatkozóan végzett megfelelőségi vizsgálat feltárta, és mivel a francia hatóságok nem változtattak az e tekintetben követett megközelítésükön, a 100%‑os átalánykorrekciót a 2013‑as és 2014‑es igénylési évek tekintetében is alkalmazni kellett.
Márpedig a jelen ítélet 58–71. pontjában kifejtett megfontolásokból következik, hogy a 100%‑os átalánykorrekció alkalmazásának előfeltétele, hogy a Bizottság bizonyítsa, hogy az ilyen korrekció a jelen ítélet 60. pontjában felsorolt három együttes feltételre tekintettel indokolt, ami lehetővé teszi annak megállapítását, hogy valamennyi kérelem szabálytalan. Következésképpen a Bizottság megalapozatlanul írta elő a szóban forgó átalánykorrekciókat a Francia Köztársaság részére kizárólag a támogatható területek meghatározásához kapcsolódó azon hiányosságok alapján, amelyek Felső‑Korzika megyében a területalapú támogatások irányítási és ellenőrzési rendszerét érintették.
Ebből következik, hogy helyt kell adni a Francia Köztársaság fellebbezése arra alapított harmadik jogalapjának, hogy a Bizottság a szóban forgó átalánykorrekciók alkalmazása során megsértette az arányosság elvét, és ennek következtében meg kell semmisíteni a megtámadott határozatot annyiban, amennyiben a „Súlyos hiányosságok a kontrollrendszerben, Korzika” című jogalap keretében az említett átalánykorrekciókat vele szemben előírta.
A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikke (2) bekezdésének megfelelően, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, akként rendelkezik, hogy a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (3) bekezdése értelmében azonban részleges pernyertesség esetén a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.
A Bizottságot, mivel a Francia Köztársaság a jelen fellebbezést illetően pernyertes lett, e tagállam kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségei viselésén túl a Francia Köztársaság részéről a fellebbezés keretében felmerült költségek viselésére.
Mivel a Francia Köztársaság az elsőfokú eljárásban előterjesztett egyik kereseti kérelme tekintetében pernyertes lett, a másik három kérelme tekintetében azonban pervesztes lett, a jelen ügy körülményei megfelelő értékelésének minősül, ha a Francia Köztársaság viseli az elsőfokú eljárásban felmerült költségeinek háromnegyedén felül a Bizottság részéről az elsőfokú eljárásban felmerült költségek háromnegyedét, míg a Bizottság viseli az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek egynegyedén felül a Francia Köztársaság részéről felmerült költségek egynegyedét.

A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság hatályon kívül helyezi az Európai Unió Törvényszéke 2019. március 12‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletét (
T‑26/18
, nem tették közzé,
EU:T:2019:153
) egyrészről abban a részében, amelyben a Törvényszék elutasította a Francia Köztársaságnak az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2017. november 8‑i (EU) 2017/2014 bizottsági végrehajtási határozatra vonatkozóan a tekintetben előterjesztett keresetét, hogy e határozat a „Súlyos hiányosságok a kontrollrendszerben, Korzika” című jogalap alapján 100%‑os mértékű átalánykorrekciót ír elő e tagállammal szemben a Felső‑Korzikában a 2013. és 2014. igénylési évek tekintetében nyújtott közvetlen területalapú támogatásokra, a Felső‑Korzikában nyújtott területalapú támogatások kontrollrendszerének hiányosságai miatt, másrészről pedig abban a részében, amelyben a költségviselésről rendelkezett.

2)
A Bíróság megsemmisíti a 2017/2014 végrehajtási határozatot annyiban, amennyiben e határozat a „Súlyos hiányosságok a kontrollrendszerben, Korzika” című jogalap alapján 100%‑os mértékű átalánykorrekciót ír elő e tagállammal szemben a Felső‑Korzikában a 2013. és 2014. igénylési évek tekintetében nyújtott közvetlen területalapú támogatásokra, a Felső‑Korzikában nyújtott területalapú támogatások kontrollrendszerének hiányosságai miatt.

3)
Az Európai Bizottság a fellebbezési eljárásban felmerült saját költségein és az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek egynegyedén felül viseli a Francia Köztársaság részéről a fellebbezési eljárásban felmerült költségeket és az e tagállam részéről az elsőfokú eljárásban felmerült költségek egynegyedét.

4)
A Francia Köztársaság az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek háromnegyedén felül viseli a Bizottság részéről ugyanebben az eljárásban felmerült költségek háromnegyedét.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.