CELEX: 62016TJ0387
Pénzügyi támogatás
Közös érdekű projektek a transzeurópai energetikai hálózatok területén
A pénzügyi támogatás végső összegének meghatározása
Szabálytalanságokat azonosító ellenőrzési jelentés
Nem támogatható költségek
Indokolási kötelezettség
Jogos bizalom
Arányosság

A jogvita előzményei
A felperes, a Terna – Rete Elettrica Nazionale SpA, Olaszországban letelepedett társaság a nagyfeszültségű villamos energia átvitelének és elosztásának ágazatában tevékenykedik.
A felperes 42,68%‑os részesedéssel rendelkezik a CESI SpA‑ban, amely társaság az elektromechanikus készülékek vizsgálatával és tanúsításával és az elektromos berendezésekre vonatkozó tanácsadással foglalkozik.
A transzeurópai energiahálózatokra vonatkozó iránymutatások megállapításáról és a 96/391/EK és az 1229/2003/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. szeptember 6‑i 1364/2006/EK európai parlamenti és tanácsi határozatnak (
HL 2006. L 262., 1. o.
) megfelelően az Európai Közösségek Bizottsága 2007. június 15‑én ajánlattételi felhívást tett közzé a transzeurópai energetikai hálózatokra vonatkozó támogatások területén a 2007. augusztus 14‑i C(2007) 3945 éves munkaprogram keretében történő pénzügyi támogatás nyújtására.
A transzeurópai közlekedési és energiahálózatok területén történő közösségi pénzügyi támogatás nyújtásának általános szabályairól szóló, 2007. június 20‑i 680/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2007. L 162., 1. o.
) 9. cikke szerint az ugyanezen rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében említett többéves vagy éves munkaprogramokon alapuló valamennyi ajánlattételi felhívást követően a Bizottság határoz a kiválasztott projekteknek vagy részprojekteknek nyújtandó közösségi pénzügyi támogatás összegéről, és meghatározza ezek végrehajtási feltételeit és módját.
A 2008. december 2‑i C(2008) 7941 határozatban (a továbbiakban: 2008. december 2‑i határozat) a Bizottság a pénzügyi támogatásra jogosult programok közül „Az egyenáramú villamos energia közúti infrastruktúra által történő átvitele Olaszország és Franciaország között” (a továbbiakban: E 221. sz. projekt) közös érdekű projektet választotta ki. E határozatban a felperes számára 1542600 euróig terjedő pénzügyi támogatást nyújtottak.
A 2010. május 21‑i C(2010) 3360 határozatban (a továbbiakban: 2010. május 21‑i határozat) a Bizottság a pénzügyi támogatásra jogosult programok közül az „Olaszország és Franciaország közötti, határokon átnyúló déli új autópálya‑infrastruktúra révén történő villamosenergia‑összekötő fejlesztésére vonatkozó megvalósíthatósági tanulmány” (a továbbiakban E 255. sz. projekt) közös érdekű projektet választotta ki. E határozatban a felperes számára 500000 euróig terjedő pénzügyi támogatást nyújtottak.
Az E 221. és az E 255. sz. projekt végrehajtása során olyan tevékenységekre irányuló szolgáltatások szükségessége merült fel, amelyeket a felperes a saját forrásaiból nem tudott nyújtani. A felperes tehát a CESI‑t bízta meg e szolgáltatások teljesítésével. Pontosabban az E 221. és az E 255. sz. projekt keretében a felperes tárgyalásos eljárás alapján közvetlenül a CESI‑t bízta meg különleges kutatási, fejlesztési és támogatási szolgáltatás nyújtására irányuló hét feladat elvégzésével, amelyek műszaki okok fennállása okán – a közbeszerzési eljárásra vonatkozó szabályok alóli eltérésként – a CESI‑vel aláírt 2009. április 17‑i 3000029140. sz., a 2010. május 27‑i 3000034279. sz. és a 2011. április 8‑i 6000001506. sz. keretmegállapodás hatálya alá tartoztak (a továbbiakban: szóban forgó feladatok).
Az E 221. és az E 255. sz. projekt lezárását követően a Bizottság 2012. november 5‑i levelében tájékoztatta felperest arról, hogy egy külső könyvvizsgáló cég (a továbbiakban: könyvvizsgáló cég) fogja a felperes által e projektek keretében bejelentett költségek pénzügyi ellenőrzését elvégezni. A Bizottság pontosította, hogy a pénzügyi ellenőrzés eredményeit az illetékes szervezeti egységek értékelik a felperes által követelt költségek kiigazítása érdekében, és hogy amennyiben e költségek előnyösek a Bizottság számára, befolyásolhatják a jövőbeni kifizetéseket, vagy a túlfizetés összegére szóló fizetési meghagyások kibocsátásához vezethetnek.
2013. június 13‑i levelében a könyvvizsgáló cég megküldte a felperesnek a könyvvizsgálói jelentés tervezetét. A könyvvizsgálói jelentés tervezete arról tájékoztatta a felperest, hogy az E 221. és az E 255. sz. projekt végrehajtása során felmerült egyes költségek nem minősülnek támogatható költségeknek. Konkrétan a szóban forgó feladatokra vonatkozó külső költségeket illetően a könyvvizsgálói jelentés tervezete megállapította, hogy azok nem tekinthetők támogathatónak, mivel a Bizottság által szolgáltatott információk szerint szerződések ugyanazon csoporthoz tartozó társaságok számára történő odaítélése csak akkor engedélyezett, ha a vállalt költségekből levonásra kerül a vállalkozás által a végrehajtás során termelt összes nyereség. Márpedig a CESI piaci feltételek mellett nyújtott szolgáltatásokat a felperesnek, így haszonkulcsra tett szert. A felperest felhívták hozzájárulásának kifejezésére vagy esetleges észrevételeinek megtételére.
A felperes észrevételeit a 2013. július 5‑i levélben terjesztette elő. E tekintetben a felperes a CESI ellenőrzése minden formájának hiányára hivatkozott, és arra, hogy a szóban forgó feladatok e társaságnak történő odaítélése teljes mértékben összhangban van az európai és a nemzeti szabályozás által előírt elvekkel. Pontosabban a felperes úgy érvelt, hogy e feladatok CESI‑nek előzetes versenyeztetési eljárás nélkül történő odaítélésére a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2004. L 134., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.) 40. cikke (3) bekezdésének c), e) és i) pontjában előírt eltérések – azaz olyan műszaki okok fennállása, amelyek miatt a szerződést csak egy meghatározott gazdasági szereplő teljesítheti; túlzott és aránytalan költségemelkedéshez vezető új áruk esetleges beszerzéséből eredő műszaki nehézségek és a CESI‑vel fennálló keretmegállapodás – okán került sor.
2014. június 18‑i levelében a Bizottság megküldte a felperesnek a könyvvizsgáló cég által készített végső könyvvizsgálói jelentést (a továbbiakban: könyvvizsgálói jelentés). A könyvvizsgálói jelentés átvette a kezdeti könyvvizsgálói jelentéstervezet szinte összes megállapítását, elfogadott a felperes által követelt egyes költségeket, és a felperes észrevételei alapján megfontolásokat fogalmazott meg. A felperest felhívta az esetleges észrevételeinek a levél kézhezvételétől számított két héten belül történő megtételére, amelyek hiányában a Bizottság két terhelési értesítést bocsát ki az E 221. sz. projekt vonatkozásában 414101,72 eurót kitevő, az E 255. sz. projekt vonatkozásában pedig 80769,67 eurót kitevő összeg behajtása érdekében.
2014. július 15‑i levelében a felperes új magyarázatokat nyújtva válaszolt a Bizottság levelére. A felperes, habár tudomásul vette, hogy a korábbi észrevételeinek nagy része elfogadásra került, vitatta a könyvvizsgálói jelentés szóban forgó feladatokhoz kapcsolódó külső közvetlen költségeket érintő megállapításait. A felperes kiemelte azt a tényt, hogy nem gyakorolt semmiféle ellenőrzést a CESI felett, amely kizárólag egy olyan társaság volt, amelyhez társult, nem gyakorolt azonban felette felügyeleti vagy koordinációs jogkört az olasz polgári törvénykönyv 2497. cikke alapján. Egyébiránt a felperes előadta azon okokat, amelyek a szóban forgó feladatok CESI‑nek előzetes versenyeztetési eljárás alkalmazása nélkül történő odaítélésére vezették a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c), e) és i) pontjában előírt eltérések alapján.
A felperes által a 2014. július 15‑i levélben nyújtott választ követően Bizottság kiegészítő vizsgálatot rendelt el. 2015. február 13‑i levelében kérte a felperest, hogy nyújtson kiegészítő magyarázatokat a 3000034279. sz. és a 6000001506. sz. keretmegállapodás CESI‑nek előzetes versenyeztetési eljárás alkalmazása nélkül történő odaítéléséhez vezető eljárásáról. Konkrétan a Bizottság a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjára a CESI meghatározott gazdasági szereplő egyéni jellegének igazolása érdekében történő hivatkozás magyarázatát kérte a piac műszaki sajátosságai okán. Egyébiránt a Bizottság a jelezte, hogy a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének e) pontjában előírt kivétel nem alkalmazható a jelen ügyben, mivel a szóban forgó szerződés szolgáltatásnyújtásra, nem pedig árubeszerzésre irányuló szerződés.
2015. március 23‑i levelében a felperes válaszolt a Bizottság kérelmeire. A felperes kiemelte azt a tényt, hogy nem gyakorolt ellenőrzési, felügyeleti vagy koordinációs jogkört a CESI felett, és úgy érvelt, hogy a 2013. július 5‑i levelében már tájékoztatta a Bizottságot azon jogi háttérről – azaz a 2004/17 irányelv 40. cikkéről, amely bizonyos esetekben lehetővé tette az előzetes versenyeztetési eljárás nélkül történő eljárást –, amely lehetővé tette számára, hogy közvetlenül, előzetes versenyeztetési eljárás nélkül ítélje oda a CESI‑nek a szóban forgó feladatokat. A felperes megállapította, hogy a CESI a vele közösen kifejlesztett különleges eszközök és szoftverek használata okán az egyetlen, a szóban forgó feladatokra vonatkozó szolgáltatások nyújtására alkalmas gazdasági szereplő volt, mivel más gazdasági szereplők felhívása további költségekkel, hosszabb határidőkkel és e szolgáltatások teljesítése során információk elvesztésével járt volna.
2015. július 6‑i levelében a Bizottság a kiegészítő vizsgálat során összegyűjtött információkat tudomásul véve megállapította, hogy a CESI nem a felperes által ellenőrzött társaság, hanem egy társult vállalkozás, amely felett a felperes nem gyakorolt igazgatási vagy koordinációs jogkört, módosította álláspontját, és arról tájékoztatta a felperest, hogy a közvetlenül a CESI‑nek odaítélt szóban forgó feladatok során felmerülő költségek nem a Bizottságnak az ugyanazon csoporthoz tartozó társaságoknak történő szerződések odaítélésére vonatkozó iránymutatásai okán nem tekinthetők támogathatónak, hanem a közbeszerzési eljárásra alkalmazandó szabályok figyelmen kívül hagyása miatt. E tekintetben a Bizottság megállapította, hogy a felperes a szóban forgó feladatokat a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének i) pontja szerint csak akkor ítélhette előzetes versenyeztetési eljárás nélkül közvetlenül a CESI‑nek, ha a keretmegállapodások elfogadására, amelyek hatálya alá e feladatok tartoztak, ezen irányelvvel összhangban került sor. A Bizottság megállapította továbbá, hogy a felperes nem tett eleget 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt bizonyítási tehernek, mivel nem bizonyította, hogy a CESI‑nek odaítélt keretmegállapodás alá tartozó szolgáltatásokra jellemző műszaki alkalmasság okán az utóbbi volt az egyetlen olyan társaság, amelynek a felperes odaítélhette e keretmegállapodásokat. Végül a Bizottság megállapította, hogy a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének e) pontjában előírt kivétel nem alkalmazható a jelen ügyben, mivel kizárólag az árubeszerzésre irányuló szerződésekre vonatkozott. A Bizottság megállapította, hogy egy hónapon belül két terhelési értesítést bocsát majd ki, egyet az E 221. sz. projekt vonatkozásában 414101,72 euró összegre, és egy másikat az E 255. sz. projekt vonatkozásában 80769,67 eurót kitevő összegre.
2015. szeptember 21‑én a felperes keresetet indított a Törvényszék előtt a 2015. július 6‑i levél megsemmisítése iránt. Ezt a keresetet a Törvényszék a T‑544/15. ügyszámon iktatta.
2016. május 23‑i levelében a Bizottság „Energiaügyi” Főigazgatósága (DG) a számára kifizetendő összegek visszatérítési eljárását folytatva tájékoztatta a felperest arról, hogy más főigazgatóságok személyi állományának illetékes tagjaival együttműködve ismét megvizsgálták érveit. E levélben a Bizottság megerősítette a 2015. július 6‑i levélben foglalt végkövetkeztetéseket, és megállapította, hogy egy hónapon belül két terhelési értesítést bocsát ki az E 221. sz. projekt vonatkozásában 414101,72 eurót kitevő, az E 255. sz. projekt vonatkozásában pedig 80769,67 eurót kitevő összeg behajtása érdekében.
2016. június 14‑i levelében a Bizottság két terhelési értesítést küldött a felperesnek az E 221. sz. projekt vonatkozásában 414101,72 euró összegre, az E 255. sz. projekt vonatkozásában pedig 80769,67 eurót kitevő összegre.
A 2016. szeptember 13‑iTerna kontra Bizottság végzésében (
T‑544/15
, nem tették közzé,
EU:T:2016:513
) a Törvényszék – mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant – elutasította a szóban forgó ügyben indított keresetet.
Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2016. július 20‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
A Törvényszék Hivatalához 2016. október 4‑én benyújtott külön beadványában a Bizottság a Törvényszék eljárási szabályzata 130. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadhatatlansági kifogást terjesztett elő.
A felperes 2016. november 16‑án előterjesztette az e kifogásra vonatkozó észrevételeit.
A Törvényszék ötödik tanácsának elnöke a 2017. február 17‑i végzésében úgy határozott, hogy az elfogadhatatlansági kifogást az eljárást befejező határozatban bírálja el.
Az eljárási szabályzat 106. cikkének (3) bekezdése szerint, ha a felek az írásbeli szakasz befejezéséről való értesítést követő háromhetes határidőn belül nem terjesztenek tárgyalás tartása iránti kérelmet, a Törvényszék úgy határozhat, hogy keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz. A jelen esetben, mivel a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az ügy körülményei kellően fel vannak tárva, erre irányuló kérelem hiányában úgy határozott, hogy a keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz.
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a 2015. július 6‑i, a 2016. május 23‑i és június 14‑i leveleket (a továbbiakban: megtámadott aktusok);
–
a jelen ügyet egyesítse T‑544/15. sz. üggyel, az eljárási szabályzat 68. cikkének (1) bekezdése értelmében;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant, másodlagosan pedig mint megalapozatlant;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jelen ügynek a T‑544/15. sz. üggyel való egyesítésére irányuló kérelem okafogyottá vált, így a felperes második kereseti kérelméről nem kell határozni, mivel a 2016. szeptember 13‑iTerna kontra Bizottság végzésben (
T‑544/15
, nem tették közzé,
EU:T:2016:513
), a Törvényszék mint elfogadhatatlant elutasította a szóban forgó ügyben indított keresetet.
A jogkérdésről
Az elfogadhatatlansági kifogásról
A Bizottság a kereset elfogadhatatlanságára hivatkozik azon indokra támaszkodva, hogy a megtámadott aktusok az EUMSZ 263. cikk alapján nem képezhetik megsemmisítési kereset tárgyát. A Bizottság e tekintetben úgy érvel, hogy a megtámadott aktusok nem minősülnek a végső álláspontját megállapító aktusoknak, sem végleges aktusoknak, hanem egy esetleges behajtási eljárás előkészítő aktusairól van szó. A Bizottság állítja, hogy kizárólag a terhelési értesítést követő esetleges határozat képezheti megsemmisítési kereset tárgyát.
A felperes vitatja a Bizottság érveit, és úgy érvel, hogy a megtámadott aktusok olyan kötelező joghatásokat kiváltó végleges aktusoknak minősülnek, mint az összegek visszatérítése, amelyek a jogi helyzetének lényeges megváltoztatásával befolyásolhatják az érdekeit. E tekintetben először is állítja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe – a Bizottság által kért összegek sérelme nélkül – a 2016. augusztus 12‑én a késedelmi kamatok elkerülése érdekében általa tett fizetést, és hogy ennélfogva ebben a helyzetben a Bizottság nem fog olyan későbbi határozatot elfogadni, amely álláspontja szerint az egyetlen megtámadható aktus. Továbbá a felperes állítja, hogy ha a megtámadott aktusok az EUMSZ 263. cikk szerint nem támadhatók meg keresettel, az egyetlen megtámadható aktus a terhelési értesítés vonatkozásában megállapított határidő lejártakor – azaz amikor késedelmi szankció alkalmazandó – a Bizottság által elfogadott aktus lenne, és ez ellentétes a jog legalapvetőbb elveivel. Végül a felperes azt állítja, hogy a kereset elfogadhatatlanság okán történő elutasítása esetében a Törvényszék megfosztja a hatékony bírói jogvédelemhez való jogától.
E tekintetben emlékeztetni kell arra. hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak vagy határozatoknak kizárólag a felperes érdekeit érinteni képes, annak jogi helyzetét jelentős mértékben módosító, kötelező joghatásokat kiváltó intézkedések minősülnek (1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet,
60/81
, EBHT,
EU:C:1981:264
,
9.
pont; 1999. október 5‑iHollandia kontra Bizottság ítélet,
C‑308/95
,
EU:C:1999:477
,
26.
pont; 2002. január 29‑iVan Parys és Pacific Fruit Company kontra Bizottság ítélet,
T‑160/98
,
EU:T:2002:18
,
60.
pont).
Különösen olyan aktusok esetén, amelyek kidolgozása több szakaszban, különösen egy belső vizsgálat végén történik, ugyanezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy főszabály szerint csak azon intézkedések minősülnek megsemmisítés iránti keresettel megtámadható intézkedéseknek, amelyek a vizsgálat befejezéseként véglegesen rögzítik az intézmény álláspontját, a végső határozat előkészítésére irányuló közbenső intézkedések azonban nem (1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet,
60/81
, EBHT,
EU:C:1981:264
,
10.
pont; 2006. december 14‑iNémetország kontra Bizottság ítélet,
T‑314/04 és T‑414/04
, nem tették közzé,
EU:T:2006:399
,
38.
pont).
A jelen esetben meg kell állapítani, amint arra a fenti 4. pont emlékeztet, hogy a 680/2007 rendelet 9. cikke szerint a pénzügyi támogatás odaítélésére irányuló minden egyes ajánlattételi felhívást követően a Bizottság határoz a projekteknek vagy a részprojekteknek nyújtandó pénzügyi támogatás összegéről, és pontosítja azok végrehajtásának feltételeit és módjait.
Így a megtámadott aktusok a Bizottság és a felperes között fennálló 2008. december 2‑i és 2010. május 21‑i határozatok kereteibe illeszkednek. A Bizottság e határozatai a benyújtott javaslatok elfogadásával járnak, azaz egyrészt az ajánlattevők és a Bizottság közötti akarategyezséggel anélkül, hogy a 680/2007 rendelet előírná, hogy ezen akarategyezség szerződés formáját öltené.
Ilyen összefüggésben a Bizottság 2016. május 23‑i és június 14‑i levelei, amelyek keretében az utóbbi a pénzügyi támogatás odaítéléséről szóló határozat alapján véglegesen megfogalmazza a támogatás kedvezményezettjével szembeni igényeit, csak megtámadható aktusoknak minősíthetők, amennyiben meghatározzák azon összegeket, amelyeket a Bizottságnak az álláspontja szerint be kell hajtania a támogatás kedvezményezettjétől, és az utóbbi azt a keresetindításra figyelemmel visszafizeti, így engedve a Bizottság szándékának.
Egyébiránt mivel megtörtént a visszafizetés, a Bizottság a terhelési értesítés kibocsátását követően nem fogad el egy esetleges határozatot. Ennélfogva a felperesnek a visszatérített összegek vitatásától való megfosztása a hatékony jogorvoslathoz való joga sérelmének kockázatával járna. A megfelelő ügyintézéshez való joggal ellentétes lenne tehát arra ösztönözni a felperest, hogy ne fizesse meg a terhelési értesítésben foglalt esedékes összegeket a terhelési értesítést követően egy esetleges határozat elfogadása érdekében, és hogy az az EUMSZ 263. cikk alapján megtámadható legyen.
A fentiekből az következik, hogy a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani a 2016. június 14‑i levelet illetően, amely a fenti 18. pontban említett terhelési értesítések kísérőleveleként szolgál, és a 2016. május 23‑i levelet illetően, amely szerint a Bizottság „Energiaügyi” Főigazgatósága megállapította ezen intézmény ezen ügy érdemére vonatkozó végső álláspontját, miután a más főigazgatóságok személyi állományával való konzultációt követően utolsó alakalommal vizsgálta a felperes érveit. Ezzel szemben e keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani, amennyiben a 2015. július 6‑i levél ellen irányul, amely levél a 2016. szeptember 13‑iTerna kontra Bizottság végzés (
T‑544/15
, nem tették közzé,
EU:T:2016:513
) szerint (lásd a fenti 16. és 19. pontot) már egy elutasított kereset tárgyát képezte, mivel e végzés jogerőssé vált.
Az ügy érdeméről
Keresetének alátámasztására a felperes négy jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt lényegében az előzetes bírói vizsgálat hiányára és a megtámadott aktusok indokolásának hiányára, a 2004/17 irányelv 14. és 37. cikkének téves alkalmazására és a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.3.7. cikke (1), (4) és (6) bekezdésének téves alkalmazására; a másodikat a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdése c) pontjának téves alkalmazására; a harmadikat a bizalomvédelem elvének megsértésére, a másodlagosan felhozott negyedik jogalapot pedig az arányosság elvének megsértésére alapítja.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a keresetlevélben több alkalommal úgy érvel a felperes, hogy a szóban forgó feladatokat a CESI‑vel 2009 és 2011 között aláírt keretmegállapodásoktól – amelyek hatálya alá tartoznak – függetlenül kellett volna megvizsgálni. A felperes megállapítja, hogy ezen érdemi hiba befolyásolta a Bizottság későbbi elemzését, amennyiben a gazdasági jellegű megfontolások, amelyek nem vitatottan jelentőséggel bírnak a keretmegállapodások megkötése szempontjából, nem bírnak jelentőséggel a szóban forgó feladatok vonatkozásában, így az e feladatokhoz kapcsolódó költségek nem támogathatók.
A jelen esetben először is meg kell állapítani, hogy a felperes e tekintetben ellentmond önmagának a keresetlevélben. Míg több alkalommal vitatja a szóban forgó feladatok és a keretmegállapodások közötti kapcsolatot, más alkalmakkor úgy érvel, hogy e feladatok összefüggnek, és a keretmegállapodások hatálya alá tartoznak. A felperes a keresetlevélben ugyanis maga is körülhatárolja e jelentést, úgy érvelve, hogy a 2009 és 2011 között kötött keretmegállapodások által szabályozott szóban forgó feladatokat a felperes és a CESI között fennálló kapcsolatok tágabb keretében kell értékelni. Egyébiránt a felperes a harmadik jogalapja keretében úgy érvel, hogy a szóban forgó feladatok közvetlen odaítélésének jogszerűsége éppen a 3000034279. sz. keretmegállapodás – amely hatálya alá e feladatok tartoznak – versenyeztetési eljárás nélkül történő odaítélése Bizottság által történő vitatásának hiányából ered. Ezzel szemben a felperes a keresetlevélben megerősíti továbbá, hogy a keretmegállapodások nem bírnak jelentőséggel az E 221. és az E 255. sz. projekt vonatkozásában, így a Bizottságnak kizárólag a keretmegállapodásokat meghaladó szóban forgó feladatok CESI‑nek történő közvetlen odaítélését kellett volna vizsgálnia. Ennélfogva a fentiekből következik, hogy nem róható fel a Bizottságnak egyrészt, hogy csak a keretmegállapodások jogszerűségére összpontosított, másrészt pedig, hogy a szóban forgó feladatok minden egyes közvetlen odaítélésének jogszerűségét éppen a keretmegállapodások korábban megállapított jogszerűségéből vezeti le.
Másodszor meg kell állapítani, hogy a keretmegállapodásnak a 2004/17 irányelv 1. cikkének (4) bekezdésében foglalt meghatározása előírja, hogy a keretmegállapodás olyan megállapodás, amelyben az ajánlatkérő meghatározza egy vagy több gazdasági szereplővel az egy adott időszakban odaítélendő szerződésekre irányadó feltételeket, különösen az árra és – szükség szerint – az előirányzott mennyiségre vonatkozóan. E fogalommeghatározásból kitűnik, hogy a keretmegállapodásokon alapuló szerződéseket a keretmegállapodásban meghatározott feltételekkel ítélik oda, és a keretmegállapodás hatálya alatt odaítélt összes szerződés szervesen kapcsolódik a keretmegállapodáshoz, amely megállapítja az árat, a mennyiségeket és a feltételeket.
Harmadszor meg kell állapítani, hogy a 2004/17 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése szerint az ajánlatkérő nem kerülheti meg ezen irányelv alkalmazását az építési beruházási projektek vagy a bizonyos mennyiséget elérő árubeszerzési projektek felosztásával.
Így a 2004/17 irányelv alapján, valamint a keretmegállapodások és az annak alapján a CESI‑nek közvetlenül odaítélt szóban forgó feladatok közötti szoros kapcsolat okán a szóban forgó feladatok odaítélése jogszerűségének – az azokhoz elkerülhetetlenül és szervesen kapcsolódó keretmegállapodások odaítélésétől függetlenül történő – értékelése egyértelműen ellentétes ezen irányelvvel.
Következésképpen a Bizottság a szóban forgó feladatok CESI‑nek történő közvetlen odaítélésének jogszerűségét helyesen értékelte szoros összefüggésben a keretmegállapodások – amelyektől e feladatok függtek – odaítélésével.
Ezen előzetes megfontolásokra tekintettel kell vizsgálni a felperes által a kereset alátámasztására felhozott második jogalapot.
Az első, lényegében az előzetes bírói vizsgálat és a megtámadott aktusok indokolásának hiányára, a 2004/17 irányelv 14. és 37. cikkének téves alkalmazására és a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.3.7. cikke (1), (4) és (6) bekezdésének téves alkalmazására alapított jogalapról
E jogalap lényegében három részből áll, az első az előzetes bírói vizsgálat és a megtámadott aktusok indokolásának hiányán alapul, a második a 2004/17 irányelv 14. és 37. cikkének téves alkalmazásán, a harmadik pedig a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.3.7. cikke (1), (4) és (6) bekezdésének téves alkalmazásán, a 2004/17 irányelv túlzottan formális alkalmazása okán.
–
Az első jogalap előzetes bírói vizsgálat és a megtámadott aktusok indokolásának hiányán alapuló, első részéről
A felperes lényegében azt állapítja meg, hogy a megtámadott aktusokat az előzetes bírói vizsgálat hiánya és az elégtelen indokolás hibája jellemzi, mivel a Bizottság az alkalmazandó rendelkezések téves olvasatára, valamint a szóban forgó feladatok és a keretmegállapodások közötti viszony helytelen keretek közé szorítására alapított.
E tekintetben a felperes úgy érvel, hogy mindig másodlagosan, és nem együttesen hivatkozott a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérésre, kizárólag a szóban forgó feladatokat érintve, az említett irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérésre pedig a keretmegállapodások vonatkozásában. A felperes megállapítja, hogy a Bizottságnak értékelnie kellett volna, hogy e feladatokra, nem pedig a keretmegállapodásokra tekintettel fennállt‑e a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti műszaki sajátosság, amely igazolta az előzetes versenyeztetési eljárás nélkül történő odaítélést.
Egyébiránt a felperes hivatkozik a Bizottság által előadott rövid indokolás nyilvánvalóan téves jellegére, mivel az utóbbi sosem adott választ a szóban forgó feladatok CESI‑nek előzetes versenyeztetési eljárás nélkül történő odaítélését igazoló műszaki okok fennállását érintően általa benyújtott észrevételekre.
Végül a felperes állítja, hogy a Bizottság tévesen zárta ki a felperes által kért visszatérítésből a közvetlenül a CESI‑nek odaítélt szóban forgó feladatokkal kapcsolatos költségeket, azon feltevésre alapítva, hogy a keretmegállapodások megkötésére, amelyekre az említett feladatok utalnak, előzetes versenyeztetési eljárás nélkül került sor az Európai Unió közbeszerzési eljárásokra vonatkozó szabályait megsértve.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a sérelmet okozó jogi aktus indokolására vonatkozó kötelezettségnek, amely a védelemhez való jog tiszteletben tartására vonatkozó elvből következik, a célja egyrészt az érintettnek elegendő tájékoztatás nyújtása annak eldöntéséhez, hogy a jogi aktus megalapozott‑e, vagy hogy tartalmaz‑e esetleg az érvényességének vitatását uniós bíróság előtt lehetővé tévő valamilyen hibát, másrészt pedig annak lehetővé tétele, hogy az uniós bíróság felülvizsgálhassa e jogi aktus jogszerűségét (lásd 2012. november 15‑iTanács kontra Bamba ítélet,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
49.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az EUMSZ 296. cikk által megkövetelt indokolásnak világosan és egyértelműen kell tartalmaznia a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelését, oly módon, hogy az lehetővé tegye az érdekelt számára a meghozott intézkedések indokainak megismerését, az illetékes bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogköre gyakorlását (2012. november 15‑iTanács kontra Bamba ítélet,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
50.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az indokolásnak azonban a szóban forgó jogi aktus jellegéhez és elfogadásának körülményeihez kell igazodnia. Az indokolási kötelezettséget az eset összes körülményeire, így különösen a jogi aktus tartalmára, a felhívott indokok jellegére és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett egyéb személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem követelmény, hogy az indokolás az összes releváns ténybeli és jogi elemet tartalmazza, minthogy az indokolás megfelelőségét nemcsak a szövegére, hanem a körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére figyelemmel is meg kell vizsgálni. Így különösen, a sérelmet okozó aktus indokolása megfelelő, ha az érintett előtt ismert olyan összefüggésben hozzák meg, amely lehetővé teszi számára a vele szemben hozott intézkedés jelentőségének megértését (lásd: 2012. november 15‑iTanács kontra Bamba ítélet,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
53.
és
54.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Először is meg kell állapítani, amint az a fenti 39–43. pontban található, hogy a Bizottság helyesen értékelte a szóban forgó feladatok CESI‑nek történő közvetlen odaítélésének jogszerűségét azon keretmegállapodások odaítélésével szoros összefüggésben, amelyek hatálya alá e faladatok tartoztak. Ebből következik, hogy a felperesnek a szóban forgó feladatok és keretmegállapodások közötti viszony helytelen keretek közé történő szorítására vonatkozó kifogásai nem megalapozattak.
Másodszor a megtámadott aktusokból kitűnik, hogy a Bizottság előadta azon indokokat, amelyek alapján azt állapította meg, hogy az E 221. és az E 255. sz. projekt keretében közvetlenül a CESI‑nek odaítélt, a szóban forgó feladatokhoz kapcsolódó költségek nem tekintendők támogathatónak, és hogy a felperes által a közbeszerzési eljárás szabályai alóli eltérés érdekében előadott okok sem műszaki, sem pedig jogi szempontból nem elfogadhatóak. Így a 2015. július 6‑i levelében a Bizottság megállapította, hogy e feladatok nem képezték versenyeztetési eljárás tárgyát az odaítélésük során, és ennélfogva a felperes azon lehetősége, hogy azokat közvetlenül a CESI‑nek ítélje oda, a keretmegállapodások megkötése során követett eljárásnak a 2004/17 irányelvvel való – annak 14. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti – összeegyeztethetőségétől függött, amely megállapodások hatálya alá a szóban forgó feladatok tartoznak. A Bizottság e tekintetben úgy érvel, hogy a felperes által nyújtott, a várt szolgáltatások műszaki jellegére alapított magyarázatok nem igazolhatták a keretmegállapodások közvetlen odaítélését. Egyébiránt a 2016. május 23‑i levelében a Bizottság jelezte a felperesnek, hogy az előadott magyarázatok nem módosították a 2015. július 6‑i levelében foglalt értékeléseket, amelyek véglegesnek tekintendők, és megállapította, hogy egy hónapon belül két terhelési értesítést bocsát ki, az E 221. sz. projekt vonatkozásában 414101,72 eurót kitevő, az E 255. sz. projekt vonatkozásában pedig 80769,67 eurót kitevő összeg behajtása érdekében. Végül a Bizottság két terhelési értesítést küldött a felperesnek 2016. június 14‑én.
A fentiekből következik, hogy a megtámadott aktusok levélváltás eredményei, amely során a Bizottság jogilag megkövetelt módon előadta azon jogi és ténybeli körülményeket, amelyekre határozatait alapította, és válaszolt a felperes által megfogalmazott valamennyi észrevételre. Ennélfogva a megtámadott aktusok elfogadására olyan összefüggésben került sor, amely lehetővé tette a felperes számára a vele szemben hozott intézkedések hatályának megértését, így azok kellően indokoltak.
Végül annak kérdése, hogy valamely keretmegállapodásnak az uniós közbeszerzési jog szabályainak megsértésével történő megkötése nem olyan jellegű‑e, hogy kizárja az e keretmegállapodás hatálya alá tartozó feladatokkal kapcsolatos költségeket, az ügy érdemi vizsgálatától függ, nem pedig a megtámadott aktusok formájától. Ennélfogva az ilyen megfontolások, még ha feltételezzük is, hogy kellően pontosak, akkor is hatástalanok az indokolás hiányára alapított kifogás keretében, és azokat csak elutasítani lehet.
A fentiekből következik, hogy az első jogalap első részét el kell utasítani.
–
Az első jogalapnak a 2004/17 irányelv 14. és 37. cikkének téves alkalmazására alapított, első részéről
A felperes állítja, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy alvállalkozás igénybevétele alkalmas annak bizonyítására, hogy nem állnak fenn a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti műszaki okok a szerződések versenyeztetés nélkül történő odaítélésének igazolásához. A felperes megállapítja e tekintetben, hogy az alvállalkozást előíró rendelkezés, azaz a 2004/17 irányelv 37. cikke nem zárja ki hatálya alól az előzetes versenyeztetés nélkül odaítélt szerződéseket, és analógia útján a 2004/17 irányelv 40. cikke nem írja elő, hogy a versenyeztetés nélküli közvetlen odaítélés esetén a meghatározott gazdasági szereplő köteles személyesen teljesíteni a szerződés tárgyát képező valamennyi szolgáltatást.
A felperes hozzáteszi, hogy mindenesetre az alvállalkozás igénybevételére a szóban forgó feladatok közül csak egyetlen esetben került sor és az csak korlátozott számú gazdasági szereplő javára történt, valamint tisztán másodlagos és kiegészítő, csekély jelentőségű tevékenységek vonatkozásában, ami nem bír különös jelentőséggel az említett feladat végrehajtása során. Egyébiránt a felperes úgy érvel, hogy az alvállalkozó által nyújtott szolgáltatások eltértek a műszaki sajátosságokkal rendelkező szolgáltatásoktól.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
Emlékeztetni kell arra, hogy míg a 2004/17 irányelv 37. cikke lehetővé teszi az ajánlatkérők számára, hogy a szóban forgó szerződés egy részét alvállalkozásba adják harmadik személyek számára, ezen irányelv 40. cikkének (2) bekezdése megállapítja, hogy az ajánlatkérők a szerződésük odaítélése érdekében választhatnak nyílt, meghívásos vagy tárgyalásos eljárás között, amennyiben pályázati felhívásra került sor. Egyébiránt ezen irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontja előírja, hogy az ajánlatkérő pályázati felhívás nélkül is alkalmazhat szerződés‑odaítélési eljárást, ha műszaki okokból a szerződést csak egy meghatározott gazdasági szereplő teljesítheti.
A jelen esetben meg kell állapítani, hogy más gazdasági szereplőknek valamely szolgáltatásnyújtás érdekében történő igénybevétele önmagában kizárja, hogy e szolgáltatás a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában előírt eltérés hatálya alá tartozzon. Ugyanis, amint az az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjának alkalmazása két feltétel egyidejű fennállásának van nevezetesen egyrészről, hogy a szerződés tárgyát képező szolgáltatások műszaki jelleggel rendelkezzenek, másrészről hogy e műszaki sajátosság feltétlenül szükségessé tegye, hogy az említett szerződést egy meghatározott vállalkozásnak ítéljék oda (lásd analógia útján: 2005. június 2‑iBizottság kontra Görögország ítélet,
C‑394/02
,
EU:C:2005:336
,
34.
pont).
Márpedig a CESI‑vel aláírt keretmegállapodások, amelyek hatálya alá a szóban forgó feladatok tartoznak, engedélyezik alvállalkozás igénybevételét, mivel a megfelelő alvállalkozóval történő tevékenységeket felsorolták a keretmegállapodások. Ennélfogva a felperesre úgy kell tekinteni, mint aki megállapította, hogy más gazdasági szereplők főszabály szerint képesek voltak e tevékenységek végzésére (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2005. június 2‑iBizottság kontra Görögország ítélet,
C‑394/02
,
EU:C:2005:336
,
37.
pont). Meg kell tehát állapítani, hogy egyáltalán nem volt szükséges e keretmegállapodások CESI‑nek történő odaítélése, mivel az utóbbi nem az egyetlen, a szóban forgó szolgáltatások nyújtásához szükséges
know‑how‑val
rendelkező gazdasági szereplő volt.
Következésképpen nem állítható, hogy más gazdasági szereplők – korlátozott számú szereplő és másodlagos tevékenységek tekintetében történő – igénybevétele, még ha elhanyagolható volt is, nem zárja ki, hogy a szolgáltatás a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában előírt eltérés hatálya alá tartozzon.
E körülmények között az első jogalap második részét el kell utasítani.
–
Az első jogalapnak a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.3.7. cikke (1), (4) és (6) bekezdésének téves alkalmazására alapított, harmadik részéről
A felperes a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.3.7. cikke (1), (4) és (6) bekezdésének téves alkalmazására hivatkozik, a 2004/17 irányelv túlzottan formális alkalmazása okán.
E tekintetben a felperes állítja, hogy a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. mellékletének III.3.7. cikkének (1) bekezdése nem írja elő előzetes nyílt vagy meghívásos eljárás lefolytatását a szerződések odaítéléséhez, hanem egyszerűen egy általánosabb kötelezettséget megfogalmazva csak azt követeli meg, hogy olyan költségeket mutassanak be, amelyek „észszerűek és indokoltak, és eleget tesznek a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvének, különösen a gazdaságosság és hatékonyság tekintetében”. A felperes úgy érvel, hogy bár jogszerűen elmulasztotta a versenyeztetési eljárás megindítását a szerződések CESI‑nek történő odaítélése vonatkozásában, alapos tárgyalást folytatott a CESI‑vel, jelentős árengedményt elérve e gazdasági szereplőnél. Ennélfogva a felperes felrója a Bizottságnak, hogy túlzottan formálisan alkalmazta a 2004/17 irányelvet, amennyiben az annak megállapítására szorítkozik, hogy a közvetlenül a CESI‑nek odaítélt szerződésekből eredő költségek csak azért nem támogathatók, mert előzetes versenyeztetési eljárás nélkül kerültek odaítélésre annak érdemi vizsgálata nélkül, hogy e szerződések gazdasági szempontból előnyösek voltak‑e, és a költségek észszerűek és indokoltak voltak‑e.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
Meg kell állapítani, hogy az ajánlatok versenyeztetésének elve az egészében vagy részben az uniós költségvetésből finanszírozott közbeszerzési szerződések alapja, csakúgy mint az átláthatóság, az arányosság, az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetésmentesség elve, amint azt az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról és az 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2012. október 25‑i 966/2012/EU Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2012. L 298., 1. o.
) 102. cikke előírja.
Emlékeztetni kell, hogy mivel a szóban forgó szerződéseket részben az uniós költségvetés finanszírozták, tiszteletben kell tartani a közbeszerzésre alkalmazandó szabályokat. E szabályok között a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. mellékletének III.2.5 cikke megállapítja azt az elvet, amely szerint harmadik személyek által finanszírozott tevékenységek odaítélése esetében a kedvezményezett köteles tiszteletben tartani az uniós jogszabályokban előírt közbeszerzésre alkalmazandó szabályokat. Márpedig a 2004/17 irányelv 40. cikkének (2) bekezdése szerint az ajánlatkérők a szerződéseik odaítéléséhez alkalmazhatnak nyílt, meghívásos vagy tárgyalásos eljárást, amennyiben az e cikk (3) bekezdésében előírt kivételekre tekintettel pályázati felhívásra kerül sor.
A jelen esetben a tevékenységek külső gazdasági szereplőknek történő odaítélésének költséghatékonysága nem mentesít a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.2.5. cikke rendelkezései tiszteletben tartásának kötelezettsége alól. A felperes a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozatok III. melléklete III.3.7. cikkének f) pontjára alapít, amikor azt állítja, hogy a tevékenység költségeinek a támogathatóság érdekében észszerűeknek, igazoltaknak kell lenniük, és eleget kell tenniük a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvének. Állítja, hogy ezen elvek megsértésére semmiképpen sem került sor a keretmegállapodások CESI‑nek előzetes versenyeztetés nélkül történő odaítélésekor, mivel a CESI jelentős árengedményeket nyújtott számára. Mindazonáltal, jóllehet e szempont jelentős lehet a szerződések odaítélésekor, nem igazolhat a szerződés‑odaítélés szabályai alóli kivételt, és nem biztosítja, hogy a tevékenységre az uniós politikákkal, különösen a közbeszerzésre vonatkozó szabályokkal összhangban kerül sor.
Ezen összefüggésben a Bizottság megállapítja a 2015. július 6‑i és a 2016. május 23‑i levelében, hogy a keretmegállapodások – amelyek hatálya alá a szóban forgó feladatok tartoznak – közvetlen odaítélését nem igazolja a szerződés műszaki sajátossága, amely szerint a szerződést csak egy meghatározott gazdasági szereplő tudja végrehajtani. Ennélfogva a keretmegállapodások előzetes versenyeztetés nélkül történő közvetlen odaítélése során a közbeszerzésre alkalmazandó uniós jogszabályokban előírt szabályok figyelmen kívül hagyása okán a szóban forgó feladatokhoz kapcsolódó költségek nem tekinthetők támogathatónak, még ha észszerűek és igazoltak is.
A fentiek összességéből következik, hogy az első jogalap harmadik részét, ekként pedig az említett jogalap teljes egészét el kell utasítani.
A 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdése c) pontjának téves alkalmazására alapított, második jogalapról
A felperes állítja, hogy annak ténye, hogy a CESI‑t előzetes versenyeztetési eljárás nélkül bízta meg olyan szolgáltatások nyújtásával, amelyeket a saját forrásai révén nem tudott nyújtani, valójában elkerülhetetlen döntés volt, mivel a CESI volt az egyetlen, az e szolgáltatások nyújtására alkalmas gazdasági szereplő. A felperes megerősíti így, hogy a CESI kiválasztása a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában előírt kivétel alá tartozott.
A felperes úgy tekinti, hogy benyújtotta a közvetlenül a CESI‑nek odaítélt szolgáltatások műszaki sajátosságainak jelentőségére vonatkozó adatokat és bizonyítékokat, amelyek lehetővé tették azon okok bizonyítását, hogy miért volt szükséges és mindenesetre gazdaságilag kedvezőbb a CESI‑nek történő odaítélés. E tekintetben a felperes állítja, hogy a CESI az egyetlen gazdasági szereplő, amely alkalmas a szükséges támogatás nyújtására azon szakértelmére tekintettel, amellyel az E 255. sz. projekt vonatkozásában a 3000034279. sz. keretmegállapodás, és a 221. sz. projekt vonatkozásában a 3000029140. sz. keretmegállapodás keretében a Spira, a Promed, a Sicre és a Wcreso szoftverek, továbbá a Grare eszköz kezelése és alkalmazásának köszönhetően rendelkezik. Konkrétabban a felperes állítja, hogy a valamely esetleges más gazdasági szereplővel megkötött szerződés kedvezőtlenebb feltételekkel járt volna, a teljesítési határidők hosszabbak lettek volna, és elkövethettek volna bizonyos hibákat vagy elveszthettek volna információkat.
Egyébiránt a felperes megállapítja, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az összetett projektek folytonossága érvényes műszaki indok a meghatározott gazdasági szereplőnek történő odaítéléshez. E tekintetben állítja, hogy bizonyította, hogy nem állt fenn észszerű alternatíva a szóban forgó feladatok CESI‑nek történő közvetlen odaítélése vonatkozásában, a szóban forgó feladatok és a korábban a keretmegállapodások keretében végzett tevékenységek közötti kapcsolat miatt a feladatokat előzetes versenyeztetés nélkül ítélte oda a CESI‑nek.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
A 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjából kitűnik, hogy az ajánlatkérők előzetes versenyeztetés nélküli eljárást is alkalmazhatnak, különösen, ha műszaki, illetve a kizárólagos jogok védelmével kapcsolatos okokból a szerződést csak egy meghatározott gazdasági szereplő teljesítheti.
Ugyanis, amint az az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjának alkalmazása két feltétel egyidejű fennállásának van alávetve, nevezetesen egyrészről, hogy a szerződés tárgyát képező szolgáltatások műszaki jelleggel rendelkezzenek, másrészről hogy e műszaki sajátosság feltétlenül szükségessé tegye, hogy az említett szerződést egy meghatározott vállalkozásnak ítéljék oda (lásd analógia útján: 2005. június 2‑iBizottság kontra Görögország ítélet,
C‑394/02
,
EU:C:2005:336
,
34.
pont).
Emlékeztetni kell továbbá arra is, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásaira vonatkozó szabályok alóli eltérésként a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/38/EGK tanácsi irányelv (
HL 1993. L 199., 84. o.
, magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 194. o.) 20. cikke (2) bekezdése c) pontjának rendelkezéseit, amelyek a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdése c) pontjában foglaltakkal analóg rendelkezéseket tartalmaztak, szigorúan kell értelmezni. Egyébiránt a bizonyítási teher az e rendelkezésekre hivatkozni kívánó félre hárul (2005. június 2‑iBizottság kontra Görögország ítélet,
C‑394/02
,
EU:C:2005:336
,
33.
pont).
A jelen ügyben a felperes úgy érvel, hogy azon szolgáltatások, amelyeket önmaga saját forrásokból nem tudott teljesíteni, a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdése c) pontjának hatálya alá tartoznak, így a CESI volt az egyetlen olyan gazdasági szereplő, amely képes volt e szolgáltatások nyújtására.
Meg kell állapítani, hogy a felperes, akire a bizonyítási teher hárul, nem állapít meg műszaki sajátosságot, sem olyan indokot, amely bizonyítja, hogy az ilyen sajátosság, amennyiben fennáll, abszolút szükségessé tette, hogy e szolgáltatások nyújtását a CESI‑re bízzák. E tekintetben a felperes csak azon körülményre hivatkozik, hogy az említett szolgáltatások tárgyát képező tevékenységek egy, általa és a CESI által együttesen már alkalmazott szoftver vagy program használatát feltételezik. Meg kell állapítani, amint azt a Bizottság hangsúlyozza, hogy az a körülmény, hogy a CESI olyan szoftvereket használ, amelyekkel a felperes rendelkezik, bizonyosan értékelési szempont az egyéb versenytárs gazdasági szereplőkel történő összehasonlítás keretében, nem igazolhatja azonban a fenti 80. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel – a CESI kizárólagos szakértelme okán – minden gazdasági szereplő előre történő kizárását. Ugyanis semmi sem akadályozná meg a felperest abban, hogy a CESI ajánlatánál kedvezőbb ajánlat esetében engedélyezze a szóban forgó szoftver vagy program új gazdasági szereplő által történő felhasználását. Különösen meg kell állapítani, hogy a szoftver vagy program használati engedélye nem olyan kizárólagos jog, amely megakadályozza, hogy a szóban forgó tevékenységek végzéséhez más gazdasági szereplőket vegyenek igénybe. Nem lehet ez másként, mivel ha az új szerződések esetében történő versenyeztetési eljárás teljes kizárása érdekében hivatkozhatnánk az ajánlatkérővel fennálló korábbi szakmai kapcsolatokra, a 2004/17 irányelv által követett, a szerződések verseny előtti megnyitására irányuló cél elkerülhetetlenül veszélybe kerülne, és ez azon paradox eredményhez vezetne, hogy a végrehajtó javára korlátozza a versenyt.
Egyébiránt a felperesnek a vitatott szolgáltatások CESI‑nek történő közvetlen odaítélésének igazolására felhozott azon magyarázatait illetően, hogy a más társasággal kötött szerződés kedvezőtlenebb feltételeket tartalmazott volna, hogy a teljesítési határidők hosszabbak lettek volna, és hogy bizonyos hibákat követtek volna el vagy információkat vesztettek volna el, meg kell állapítani, hogy az egyik szolgáltatóról egy másikra történő váltás során történő kiigazításoknak a felperes által hivatkozott állítólagos problémái, és az ilyen alkalmazkodással járó többletköltségek logikusan feltételezik, hogy műszakilag lehetséges volt a CESI‑ről egy másik ajánlattevőre történő váltás. A felperes ugyanis sosem utal a műszaki összeférhetetlenség okára, amely objektíve megakadályozná ugyanezen szolgáltatások más gazdasági szereplő által történő nyújtását, így, amint az a fenti 80. pontban bemutatásra került, teljes mértékben szükséges lenne egyetlen gazdasági szereplő kiválasztása. Mindenestre meg kell állapítani, hogy a felperes sosem nyújtott be számadatokat, vagy olyan adatokat, amelyek lehetővé teszik annak bizonyítását, hogy a bármely más társasággal kötött szerződés költségesebb lett volna és hosszabb teljesítési határidőkkel járt volna.
Végül a munkák folyamatosságát illetően meg kell állapítani, hogy az összetett projektekre vonatkozó munkák folytonosságának biztosítására irányuló cél fontos műszaki szempont. Azonban annak bizonyításához, hogy a munkálatok miért csak ugyanazon gazdasági szereplőnek ítélhetők oda, nem elegendő a munkálatok egészének összetettségére és nehézségére hivatkozni (lásd analógia útján: 2004. szeptember 14‑iBizottság kontra Olaszország ítélet,
C‑385/02
,
EU:C:2004:522
,
21.
pont). Márpedig a jelen ügyben a felperes csupán általánosságban hivatkozott arra, hogy más gazdasági szereplő igénybevétele növeli a költségeket és a határidőket, anélkül hogy megmagyarázta volna, miért csak egyetlen gazdasági szereplő bízható meg a kérdéses munkálatokkal. Egyéb észszerű megoldások hiánya nem referenciakövetelmény a meghatározott gazdasági szereplőnek történő közvetlen odaítélés jogszerűségének megállapításához, amely – éppen ellenkezőleg – az ilyen odaítélés feltétlen szükségességét feltételezi, amint azt az ítélkezési gyakorlat megállapítja. Ennélfogva a CESI által a keretmegállapodások keretében a felperes számára korábban végzett tevékenységek és a szóban forgó feladatok közötti kapcsolat ezen értelemben nem minősülhet indoknak.
Mivel a felperes nem tudta bizonyítani, hogy műszaki okok miatt a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a keretmegállapodások – amelyek hatálya alá a szóban forgó feladatok tartoznak – kizárólag a CESI‑nek voltak odaítélhetők, a második jogalapot el kell utasítani.
A bizalomvédelem elvének megsértésére alapított, harmadik jogalapról
Először is a felperes úgy érvel, hogy a megtámadott aktusok ellentétesek a bizalomvédelem elvével, amennyiben a Bizottság nem támogathatónak minősítette a 3000034279. sz. keretmegállapodás alá tartozó feladatok során felmerülő költségeket, amit az utóbbi sosem vitatott, az e keretmegállapodásra vonatkozó hirdetménynek az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
2010. július 7‑én történő közzététele ellenére. E tekintetben a felperes állítja, hogy a valamely szerződés meghatározott gazdasági szereplőnek előzetes versenyeztetés nélküli tárgyalásos eljárást követően történő odaítéléséről tájékoztató hirdetménynek az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
anélkül történő közzététele, hogy a Bizottság, vagy valamely más gazdasági szereplő vitatná az említett odaítélést, vagy észrevételeket fogalmazna meg a 89/665/EGK és a 92/13/EGK tanácsi irányelvnek a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó jogorvoslati eljárások hatékonyságának javítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. december 11‑i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2007. L 335., 31. o.
) 2f. cikkében előírt határidőben, olyan körülmény, amely a felperesben jogos bizalmat kelthetett a folyamatban lévő eljárás szabályszerűségét illetően.
Másodszor a felperes a szóban forgó feladatok jelentős része értékének alapján vitatja a 2004/17 irányelv rendelkezéseinek a jelen ügyben történő alkalmazhatóságát, amely érték alacsonyabb az ezen irányelv 16. cikkének a) pontjában foglalt értékhatárnál.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően bármely olyan jogalany hivatkozhat a bizalomvédelem elvére, akiben valamely uniós intézmény megalapozott várakozásokat keltett (lásd: 1987. március 11‑iVan den Bergh en Jurgens és Van Dijk Food Products [Lopik] kontra EGK ítélet,
265/85
,
EU:C:1987:121
,
44.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ezen elvre való hivatkozás jogának fennállásához azonban három kumulatív feltétel teljesülése szükséges. Először az uniós adminisztrációnak pontos, feltételhez nem kötött és egybehangzó, valamint arra felhatalmazott és megbízható forrásokból származó ígéreteket kell tennie az érdekelt számára. Másodszor e biztosítékoknak jogos bizalmat kell kelteniük abban a személyben, akihez azokat intézik. Harmadszor a megadott biztosítékoknak összhangban kell állniuk az alkalmazható szabályokkal (lásd: 2005. június 30‑iBranco kontra Bizottság ítélet,
T‑347/03
,
EU:T:2005:265
,
102.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2006. február 23‑iCementbouw Handel & Industrie kontra Bizottság ítélet,
T‑282/02
,
EU:T:2006:64
,
77.
pont; 2009. június 30‑iCPEM kontra Bizottság ítélet,
T‑444/07
,
EU:T:2009:227
,
126.
pont).
Az első feltételt illetően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ilyen biztosítéknak minősül, a közlés formájától függetlenül, a feljogosított és megbízható forrásból származó pontos, feltétlen és egybehangzó tájékoztatás. Ezzel szemben senki nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvének megsértésére, akinek a közigazgatás nem adott pontos ígéreteket (lásd: 2003. március 19‑iInnova Privat‑Akademie kontra Bizottság ítélet,
T‑273/01
,
EU:T:2003:78
,
26.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen esetben az ügy irataiból nem tűnik ki, hogy a Bizottság pontos ígéretet adott volna a felperesnek arra, hogy elfogadja az E 221. és az E 255. sz. projektre vonatkozó szerződések odaítélésének módszerét. Ugyanis a kiadások támogathatóságának ellenőrzésére csak a végleges pénzügyi kimutatás elkészítését követően kerül sor, míg az azt megelőző szakaszok csak a projektek előrehaladásának technikai felügyeletét érintik. Így csak a végsőegyenleg‑kifizetési kérelem időpontjában – amely a műszaki végrehajtási jelentéssel és a ténylegesen felmerült elszámolható költségekről szóló végleges pénzügyi kimutatással együtt kerül benyújtásra – történik meg ezen ellenőrzés, amint az a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozat III. mellékletének III.3.5. cikkéből kitűnik.
Ennélfogva annak ténye, hogy a Bizottság nem vitatta a 3000034279. sz. keretmegállapodás CESI‑nek történő odaítélését a hirdetménynek az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
történő szabályos közzététele ellenére, nem minősül olyan jellegű biztosítéknak, amely jogos bizalmat kelt a felperesben a kiadások támogathatóságát illetően. E tekintetben a Bizottságnak a keretmegállapodás közvetlen odaítélését illető hallgatása nem tekinthető a közigazgatás által nyújtott jogos bizalom keltésére alkalmas biztosítéknak (lásd ebben az értelemben: 2006. január 18‑iRegione Marche kontra Bizottság ítélet,
T‑107/03
, nem tették közzé,
EU:T:2006:20
,
134.
pont).
Másodszor a felperes azon érvét illetően, hogy a 2004/17 irányelv nem alkalmazható a jelen esetben, meg kell állapítani, hogy különösen valamely közbeszerzési szerződés becsült értékének kiszámítását illetően a 2004/17 irányelv 17. cikkének (2) és (3) preambulumbekezdése előírja egyrészt, hogy a keretmegállapodásokat illetően a figyelembe veendő érték a keretmegállapodás teljes időtartamára előirányzott valamennyi szerződés legnagyobb hozzáadottérték‑adó (héa) nélküli értéke, másrészt pedig az ajánlatkérők nem kerülhetik meg az említett irányelv alkalmazását az építési beruházási projektek, a bizonyos mennyiséget elérő árubeszerzések és/vagy szolgáltatások felosztásával, illetve a szerződések becsült értékének kiszámítására szolgáló különleges módszerek alkalmazásával. Márpedig amint az a fenti 39–43. pontban megállapításra került, a közvetlenül a CESI‑nek odaítélt szóban forgó feladatok komolyan nem tekinthetők a keretmegállapodásoktól elkülönülő feladatoknak, mivel éppen az utóbbiak teljesítéseként kerültek elvégzésre.
Meg kell tehát állapítani a 2004/17 irányelv alkalmazhatóságát, annak 17. cikkének (3) bekezdése értelmében, a keretmegállapodások értéke tekintetében. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a keretmegállapodások értéke jelentősen meghaladja az értékhatárt, mivel a 3000029140. sz. keretmegállapodást 16039700 euró összegre, a 3000034279. sz. keretmegállapodást 19200000 euró összegre, a 6000001506. sz. keretmegállapodást pedig 24925000 euró összegre kötötték meg, mivel az árubeszerzésre és szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések esetében a 2004/17 irányelv 16. cikkének a) pontja szerint 499000 euró az értékhatár.
Ilyen feltételek mellett a harmadik jogalapot el kell utasítani.
A negyedik, az arányosság elvének megsértésére alapított jogalapról
A felperes állítja másodlagosan, hogy a megtámadott aktusok jogellenesek annyiban, amennyiben a Bizottság megállapította a szóban forgó feladatokhoz kacsolódó valamennyi költség nem támogatható jellegét. A felperes állítja, hogy a Bizottság megállapította, hogy a költségek nem voltak támogathatóak, amennyiben figyelmen kívül hagyták a gazdasági hatékonyság elvét a szerződések ugyanazon csoporthoz tartozó társaságoknak történő odaítélése során, mivel a CESI piaci feltételekkel nyújtott számára szolgáltatásokat, és így tett szert nyereségre. A felperes megállapítja e tekintetben, hogy a Bizottság magatartása ellentétes az arányosság elvével, mivel a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozat III. melléklete III.3.8. cikkének (4) és (6) bekezdése nem teszi lehetővé a Bizottság számára, hogy kizárja a felmerült összes költséget nyereség elérése esetén, hanem adott esetben csak a pénzügyi támogatás összegének csökkentését írja elő a nem támogathatónak ítélt nyereség része erejéig.
A felperes állítja tehát, hogy e cikk helyes alkalmazásának arra kellett volna vezetnie a Bizottságot, hogy először is megállapítsa a szóban forgó feladatokhoz kapcsolódó költségek haszonkulcsát, majd a nem támogatható költségeket csak a nem támogathatónak ítélt nyereség része erejéig jelentse be. A felperes megállapítja ennélfogva, hogy a Bizottság túlzott szankciót alkalmazott a szerződés‑odaítélései okán, amelyek csak felügyeleti és ellenőrzési jogkört ruháznak rá.
Egyébiránt a felperes úgy érvel, hogy a Bizottság a szóban forgó kiadásokat nem támogathatónak nyilvánította, azon tényt tudomásul véve, hogy a CESI nem a felperes által ellenőrzött, hanem csak egy ahhoz társult társaság volt. Márpedig a felperes szerint e megállapítás koherens alkalmazása révén meg kellett volna értenie a Bizottságnak, hogy a felperes nem tudta megszerezni a CESI‑től az e társaság által nyújtott szolgáltatások során felmerülő költségek részletes besorolását.
A Bizottság vitatja a felperes érveit.
Meg kell állapítani, hogy e jogalap hatástalan, amennyiben – amint az a fenti 15. pontban megállapításra került – a Bizottság által elrendelt kiegészítő vizsgálatot követően az utóbbi megváltoztatta az álláspontját, és a költségek nem támogatható jellegét a közbeszerzésre alkalmazandó szabályok figyelmen kívül hagyása okán, nem pedig a gazdasági hatékonyság elvének figyelmen kívül hagyás okán állapította meg a szerződések ugyanazon csoporthoz tartozó társaságoknak történő odaítélésének esetére. Ugyanis a Bizottság a 2015. július 6‑i levelében tájékoztatta a felperest, hogy a közvetlenül a CESI‑nek odaítélt, a szóban forgó feladatokhoz kapcsolódó költségek nem voltak támogathatók, mivel a keretmegállapodásokat versenyeztetési eljárás nélkül ítélték oda, és hogy a felperes nem tett eleget a 2004/17 irányelv 40. cikkének (3) bekezdésében foglalt bizonyítási tehernek.
A jelen esetben a Bizottság nem gyakorolt szankcionálási jogkört, a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozat III. melléklete III.2.5.3. cikke megsértésének megállapítására szorítkozott, amely előírja a felperes számára, hogy tartsa tiszteletben a közbeszerzésre vonatkozó uniós jogszabályokat a szerződései odaítélésekor. Amint e jogsértést megállapította a Bizottság, az utóbbi nem vonhatott le más következtetést, mivel csak az uniós szabályozással összhangban odaítélt szerződésekre vonatkozó tevékenységek költségei támogathatók társfinanszírozás keretében, amint azt a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozat III. mellékletének III.2.5.3 és III.3.7. cikke előírja. Következésképpen a Bizottság, a közbeszerzési szerződés odaítélésére vonatkozó uniós szabályozás figyelmen kívül hagyását megállapítva, köteles volt nem támogathatónak nyilvánítani a vonatkozó költségeket, következésképpen kiszámolni a pályázat összegét, és elindítani a behajtási eljárást a támogatható összegek és a már kifizetett összegek közötti különbség erejéig. Így a nem támogatható költségeknek megfelelő összegek, amennyiben a CESI‑nek jogellenesen odaítélt szerződésekre vonatkoznak, jogalap nélkül maradtak, és visszafizetési kötelezettség vonatkozott rájuk a 2008. december 2‑i és a 2010. május 21‑i határozat III. melléklete III.3.9. cikkének (1) bekezdése szerint.
Egyébiránt nem róható fel a Bizottságnak, hogy szankciót írt elő, mivel az előre kifizetett összegek egy részének visszatéríttetéséhez elfogadott intézkedések kevésbé költségesek a kedvezményezett számára, mint a verseny tiszta és egyszerű megszüntetése. Ugyanis a 966/2012 rendelet 116. cikkének (3) bekezdése szerint amennyiben a szerződés odaítélését követően a közbeszerzési eljárásról vagy a szerződés teljesítéséről bebizonyosodik, hogy annak során lényeges hiba, szabálytalanság vagy csalás történt, az ajánlatkérő felfüggesztheti a szerződés teljesítését vagy – adott esetben – felbonthatja a szerződést. Egyébiránt amennyiben a szerződő fél lényeges hibákat vagy szabálytalanságokat követ el, az ajánlatkérő szerv a fentieken kívül – a lényeges hibák, szabálytalanságok vagy csalás súlyosságával arányosan – megtagadhatja a kifizetést vagy visszafizettetheti a jogtalanul kifizetett összegeket.
E körülmények között a negyedik jogalapot el kell utasítani, a jelen keresetet pedig egészében kell elutasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őt a saját és a Bizottság költségeinek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék a Terna – Rete elettrica nazionale SpA‑t kötelezi a saját, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. október 18‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.