CELEX: 62019CJ0490
Predhodno odločanje
Kmetijstvo
Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila
Uredba (ES) št. 510/2006
Uredba (EU) št. 1151/2012
Člen 13(1)(d)
Praksa, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda
Posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda z zaščitenim imenom
Zaščitena označba porekla (ZOP) ‚Morbier‘

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13(1) Uredbe Sveta (ES) št. 510/2006 z dne 20. marca 2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (
UL 2006, L 93, str. 12
) in člena 13(1) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil (
UL 2012, L 343, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier (panožni sindikat za zaščito sira Morbier, v nadaljevanju: sindikat) in družbo Société Fromagère du Livradois SAS zaradi posega v zaščiteno označbo porekla (ZOP) „Morbier“ ter dejanj nelojalne in škodljive konkurence, ki se očitajo zadnjenavedeni družbi.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 4 in 6 Uredbe št. 510/2006, ki je bila razveljavljena z Uredbo št. 1151/2012, je bilo navedeno:
„(4)
Zaradi raznolikosti proizvodov na trgu in množice informacij o njih bi morale biti potrošniku na voljo jasne in jedrnate informacije o poreklu proizvoda, ki mu omogočajo najboljšo izbiro.
[…]
(6)
Za označbe porekla in geografske označbe bi bilo treba oblikovati koncepte Skupnosti. Okvir pravil Skupnosti o sistemu zaščite omogoča razvoj geografskih označb in označb porekla, ker s poenotenim pristopom zagotavlja enake konkurenčne pogoje za proizvajalce proizvodov, ki nosijo takšne označbe, in povečuje zaupanje potrošnikov v te proizvode.“
Člen 13(1) te uredbe je določal:
„Registrirana imena so zaščitena pred:
(a)
vsako neposredno ali posredno komercialno rabo registriranega imena za proizvode, ki jih registracija ne zajema, če so ti proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod tem imenom, ali če bi raba imena izkoriščala sloves zaščitenega imena;
(b)
vsako zlorabo, posnemanjem ali omembo, tudi če je resnično poreklo proizvoda navedeno, če je zaščiteno ime prevedeno ali če mu je dodan izraz, kot so ‚slog‘, ‚tip‘, ‚metoda‘, ‚kot se proizvaja v‘, ‚imitacija‘ ali kakšen podoben izraz;
(c)
vsako drugo napačno ali zavajajočo označbo izvora, porekla, vrste ali bistvenih lastnosti proizvoda na notranji ali zunanji embalaži, v reklamnem gradivu ali dokumentih, ki se nanašajo na zadevni proizvod, in pred pakiranjem proizvoda v embalažo, ki lahko ustvari napačen vtis o poreklu proizvoda;
(d)
vsemi drugimi praksami, ki lahko potrošnika zavajajo glede resničnega porekla proizvoda.
[…]“.
V uvodnih izjavah 18 in 29 Uredbe št. 1151/2012 je navedeno:
„(18)
Posebni cilji v zvezi z zaščito označb porekla in geografskih označb so namenjeni zagotavljanju pravičnega plačila kmetom in proizvajalcem za kakovost in značilnosti določenega proizvoda ali njegovega načina proizvodnje ter zagotavljanju jasnih informacij o proizvodih s posebnimi značilnostmi, povezanimi z geografskim poreklom, da bi lahko potrošniki sprejemali bolj ozaveščene odločitve o nakupu.
[…]
(29)
Imena v registru bi bilo treba zaščititi, da bi zagotovili njihovo pošteno uporabo in preprečili prakse, ki bi lahko zavajale potrošnike […]“.
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Cilj“, določa:
„Vzpostavi se shema za zaščitene označbe porekla in zaščitene geografske označbe, katere namen je pomagati proizvajalcem proizvodov, povezanih z geografskim območjem, tako da:
(a)
zagotavlja pravičen dohodek za kakovost njihovih proizvodov;
(b)
zagotavlja enotno zaščito imen kot pravico intelektualne lastnine na ozemlju Unije;
(c)
daje jasne informacije o lastnostih dodane vrednosti proizvoda potrošnikom.“
Člen 5(1)(a) in (b) navedene uredbe, ki v bistvu povzema besedilo člena 2(1)(a) in (b) Uredbe št. 510/2006, določa:
„Za namen te uredbe je ‚označba porekla‘ ime, ki opredeljuje proizvod:
(a)
s poreklom iz specifičnega kraja, regije ali izjemoma države;
(b)
katerega kakovost ali značilnosti so pretežno ali izključno posledica določenega geografskega okolja z njegovimi lastnimi naravnimi in človeškimi dejavniki […]“.
Besedilo člena 13(1) te uredbe je v bistvu povzeto v besedilu člena 13(1) Uredbe št. 510/2006. Na koncu točk (a) in (b) člena 13(1) Uredbe št. 1151/2012 je bil dodan samo izraz „tudi kadar so ti proizvodi uporabljeni kot sestavine“.
Na podlagi Uredbe Komisije (ES) št. 2400/96 z dne 17. decembra 1996 o vnosu nekaterih imen v „Register zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih oznak“, določen v Uredbi Sveta (EGS) 2081/92 o zaščiti geografskih oznak in označb porekla za kmetijske pridelke in živila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 20, str. 143), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1241/2002 z dne 10. julija 2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 36, str. 177), je bilo ime „Morbier“ kot ZOP vpisano v register zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih označb iz Priloge k tej uredbi.
Opis proizvoda, ki je na podlagi Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 1128/2013 z dne 7. novembra 2013 o odobritvi manjše spremembe specifikacije za ime, registrirano v registru zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih označb (Morbier (ZOP)) (
UL 2013, L 302, str. 7
) vsebovan v specifikaciji, je naslednje:
„‚Morbier‘ je sir iz surovega kravjega mleka, katerega testo je stiskano in ni kuhano, v obliki sploščenega valja s premerom od 30 do 40 cm, višino od 5 do 8 cm in težo od 5 do 8 kg, z ravnima osnovnima ploskvama in rahlo izbočenim obodom.
Sir ima po sredini črno vodoravno progo, ki lepi skupaj spodnji in zgornji polhlebec ter teče neprekinjeno po celotni rezini.
Skorja je naravna, zdrgnjena, pravilne oblike in oprana s slano vodo (‚morgé‘), poleg tega pa je na njej odtis okvirja oblikovala. Barva je med bež in oranžno z rjavo-, rdeče- in roza-oranžnimi odtenki. Testo je homogeno, barva je med slonokoščeno in bledo rumeno, poleg tega pa so pogoste posamezne luknjice velikosti ribeza ali majhnih sploščenih mehurčkov. Testo je prožno na dotik, oljnato in topljivo, se ne lepi v ustih ter ima nežno in gladko teksturo. Je izrazitega okusa, ki se mu pridružujejo mlečne, karamelne, vaniljine in sadne note. Arome se s staranjem obogatijo s priokusi po praženju, začimbah in rastlinah. Okusi so uravnoteženi. Po celotnem sušenju sir vsebuje najmanj 45 g maščobe na 100 g sira. Brezmasten sir mora vsebovati med 58 % in 67 % vlage. Zorenje traja neprekinjeno vsaj 45 dni od dneva proizvodnje.“
Francosko pravo
Člen L. 722-1 code de la propriété intellectuelle (zakonik o intelektualni lastnini) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Oseba, ki posega v geografsko označbo, je odškodninsko odgovorna.
V tem poglavju ‚geografska označba‘ pomeni:
[…]
(b)
zaščitene označbe porekla in zaščitene geografske označbe, določene v predpisih Skupnosti o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila;
[…]“.
Sir Morbier ima kontrolirano označbo porekla (KOP) od sprejetja décret du 22 décembre 2000 relatif à l’appellation d’origine contrôlée „Morbier“ (odlok z dne 22. decembra 2000 o kontrolirani označbi porekla „Morbier“) (JORF št. 302 z dne 30. decembra 2000, str. 20944), ki je bil kasneje razveljavljen in s katerim so bili opredeljeni referenčno geografsko območje in pogoji, potrebni za priznanje te označbe porekla, v členu 8 pa je ta odlok za podjetja zunaj tega geografskega območja, ki so neprekinjeno proizvajala in prodajala sire pod imenom „Morbier“, določil prehodno obdobje, da bi se jim omogočila nadaljnja uporaba tega imena brez navedbe „KOP“ do izteka roka petih let od datuma objave registracije označbe porekla „Morbier“ kot ZOP.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
V skladu z odlokom z dne 22. decembra 2000 je bilo družbi Société Fromagère du Livradois, ki je sir morbier proizvajala od leta 1979, dovoljeno uporabljati ime „Morbier“ brez navedbe KOP do 11. julija 2007, ko je to ime nadomestila z imenom „Montboissié du Haut Livradois“. Družba Société Fromagère du Livradois je poleg tega 5. oktobra 2001 v Združenih državah prijavila ameriško znamko „Morbier du Haut Livradois“, ki jo je leta 2008 podaljšala za deset let, 5. novembra 2004 pa še francosko znamko „Montboissier“.
Sindikat, ki družbi Société Fromagère du Livradois očita poseg v zaščiteno označbo ter nelojalno in škodljivo konkurenco, ker ta družba proizvaja in prodaja sir, ki je vizualno podoben proizvodu, zaščitenemu z ZOP „Morbier“, da bi povzročila zmedo med tema proizvodoma in izkoristila ugled podobe, ki se povezuje s to označbo, ne da bi morala izpolnjevati zahteve iz specifikacije označbe porekla, je zoper to družbo 22. avgusta 2013 vložil tožbo pri tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu, Francija) s predlogom, naj se navedeni družbi naloži prenehanje vsake neposredne ali posredne komercialne rabe imena ZOP „Morbier“ za proizvode, ki jih ta označba ne pokriva, vsake zlorabe, posnemanja ali navajanja ZOP „Morbier“, vsake druge napačne ali zavajajoče označbe izvora, porekla, značaja ali bistvenih lastnosti proizvoda na kateri koli način, ki lahko ustvari napačen vtis o poreklu proizvoda, vsake druge prakse, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda, in zlasti vsake uporabe črne proge, ki ločuje dva dela sira, ter povrnitev škode.
Ti predlogi so bili zavrnjeni s sodbo z dne 14. aprila 2016, ki jo je Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu, Francija) potrdilo s sodbo z dne 16. junija 2017. Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) je razsodilo, da prodaja sira, ki ima eno ali več značilnosti, navedenih v specifikaciji sira Morbier in je torej podoben temu siru, ni nezakonita.
Potem ko je Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) v tej sodbi navedlo, da namen predpisov o ZOP ni zaščititi videza proizvoda ali njegove značilnosti, opisane v specifikaciji proizvoda, temveč zaščititi njegovo ime, tako da ti predpisi ne prepovedujejo proizvodnje proizvoda po enakih tehnikah, kot so opredeljene v standardih, ki veljajo za geografsko označbo, in potem ko je štelo, da je v primeru, ko ne obstaja izključna pravica, prevzemanje videza proizvoda del svobode trgovine in industrije, je odločilo, da značilnosti, na katere se sklicuje sindikat, zlasti vodoravna modra črta, izhajajo iz zgodovinske tradicije, to je stare tehnike, poznane pri drugih sirih, ki niso Morbier, ter da jih je družba Société Fromagère du Livradois uporabljala še pred pridobitvijo ZOP „Morbier“ in niso odvisne od naložb, ki naj bi jih izvedli sindikat ali njegovi člani. Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) je ugotovilo, da čeprav je pravica do uporabe rastlinskega oglja priznana samo za sir, zaščiten s to ZOP, je morala družba Société Fromagère du Livradois zaradi uskladitve z ameriško zakonodajo to oglje nadomestiti z grozdnim polifenolom, tako da si sira nista podobna po tej značilnosti. Ker je Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) ugotovilo, da je družba Société Fromagère du Livradois navedla še druge razlike med sirom Montboissié in sirom Morbier, ki so med drugim povezane z uporabo pasteriziranega mleka pri prvem in surovega mleka pri drugem, je štelo, da sta sira različna in da poskuša sindikat razširiti zaščito ZOP „Morbier“ na podlagi nezakonitega poslovnega interesa, ki je v nasprotju z načelom svobodne konkurence.
Sindikat je zoper navedeno sodbo Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) pri Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) vložil kasacijsko pritožbo. V utemeljitev pritožbe sindikat najprej navaja, da je označba porekla zaščitena pred vsako prakso, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda, in da je Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) s tem, da je vseeno razsodilo, da je prepovedana samo uporaba imena ZOP, kršilo člen 13 Uredbe št. 510/2006 in člen 13 Uredbe št. 1151/2012. Sindikat dalje trdi, da odločba Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) s tem, da je Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) zgolj ugotovilo, da na eni strani značilnosti, na katere se sindikat sklicuje, izhajajo iz zgodovinske tradicije in niso odvisne od naložb, ki so jih izvedli sindikat in njegovi člani, ter da se na drugi strani sir Montboissié, ki ga družba Société Fromagère du Livradois prodaja od leta 2007, razlikuje od sira Morbier, ne da bi raziskalo, kot mu je bilo predlagano, ali prakse družbe Société Fromagère du Livradois, zlasti kopiranje „pepelnate proge“, značilne za sir Morbier, ne morejo potrošnikov zavesti glede pravega porekla proizvoda, glede na zgoraj navedeni določbi nima pravne podlage.
Družba Société Fromagère du Livradois pa trdi, da so z ZOP zaščiteni proizvodi z opredeljenega območja, za katere se edino lahko uporablja zaščiteno ime, vendar z ZOP drugim proizvajalcem ni prepovedana proizvodnja in prodaja podobnih proizvodov, če ne vzbujajo vtisa, da so zaščiteni z zadevno označbo. Iz nacionalnega prava naj bi izhajalo, da je prepovedana vsaka uporaba znaka, ki pomeni ZOP, za označevanje podobnih proizvodov, ki za tako uporabo nimajo pravice, bodisi ker ne izvirajo z opredeljenega območja bodisi ker izvirajo iz opredeljenega območja, ne da bi imeli zahtevane lastnosti, vendar naj ne bi bila prepovedana prodaja podobnih proizvodov, če ob tej prodaji ne povzročajo zmede, zlasti z zlorabo ali navajanjem te ZOP. Družba Société Fromagère du Livradois tudi trdi, da se mora „praksa, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda“, v smislu člena 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 in člena 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012 nujno nanašati na„poreklo“ proizvoda in da mora biti torej to praksa, zaradi katere potrošnik meni, da gre za proizvod z zadevno ZOP. Družba Société Fromagère du Livradois meni, da ta „praksa“ ne more biti posledica samega videza proizvoda kot takega, ne da bi bilo na njegovi embalaži navedeno kakršno koli sklicevanje na zaščiteno poreklo.
Predložitveno sodišče navaja, da se s pritožbo, o kateri odloča, postavlja novo vprašanje, in sicer ali je treba člen 13(1) Uredbe št. 510/2006 in člen 13(1) Uredbe št. 1151/2012 razlagati tako, da prepovedujeta zgolj to, da tretja oseba uporablja registrirano ime, ali pa ju je treba razlagati tako, da prepovedujeta tudi vsako predstavitev proizvoda, ki lahko potrošnike zavede glede njegovega pravega porekla, tudi če tretja oseba registriranega imena ni uporabljala. Predložitveno sodišče med drugim navaja, da se Sodišče o tem vprašanju ni nikoli izreklo, in meni, da obstaja dvom glede razlage izraza „druga praksa“ iz teh členov, ki pomeni posebno obliko posega v zaščiteno označbo, če lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda.
Po mnenju predložitvenega sodišča se torej postavlja vprašanje, ali lahko prevzemanje fizičnih značilnosti proizvoda, zaščitenega z ZOP, pomeni prakso, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda in je prepovedana s členom 13(1) vsake od teh uredb. S tem vprašanjem naj bi se želelo ugotoviti, ali lahko predstavitev proizvoda, zaščitenega z označbo porekla, zlasti s posnemanjem zanj značilne oblike ali videza, pomeni poseg v to označbo ne glede na to, da ime ni prevzeto.
V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 13(1) Uredbe [št. 510/2006] oziroma člen 13(1) Uredbe [št. 1151/2012] razlagati tako, da prepovedujeta samo uporabo registriranega imena s strani tretje osebe, ali pa ju je treba razlagati tako, da prepovedujeta predstavitev proizvoda, zaščitenega z označbo porekla, zlasti posnemanje zanj značilne oblike ali videza, ki lahko potrošnika zavaja glede resničnega porekla proizvoda, tudi če registrirano ime ni uporabljeno?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Prvi del vprašanja
Predložitveno sodišče s prvim delom vprašanja sprašuje, ali je treba člen 13(1) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1) Uredbe št. 1151/2012 razlagati tako, da prepovedujeta zgolj to, da tretja oseba uporablja registrirano ime.
Iz besedila teh določb izhaja, da so registrirana imena zaščitena pred različnimi ravnanji, in sicer, prvič, neposredno ali posredno komercialno uporabo registriranega imena, drugič, zlorabo, posnemanjem ali navajanjem, tretjič, napačno ali zavajajočo označbo glede izvora, porekla, značaja ali bistvenih lastnosti proizvoda, ki se uporablja na notranji ali zunanji strani embalaže, v reklamnem gradivu ali dokumentih v zvezi z zadevnim proizvodom in uporabo embalaže, ki lahko ustvari napačen vtis o njegovem poreklu, in četrtič, vsako drugo prakso, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda.
Navedene določbe tako vsebujejo stopnjevan seznam prepovedanih ravnanj (glej v tem smislu sodbo z dne 2. maja 2019, Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego,
C‑614/17
,
EU:C:2019:344
, točka
). Medtem ko člen 13(1)(a) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1)(a) Uredbe št. 1151/2012 prepovedujeta neposredno ali posredno komercialno rabo registriranega imena za proizvode, ki jih registracija ne zajema, v obliki, ki je enaka temu imenu ali fonetično/vizualno podobna (glej po analogiji sodbo z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association,
C‑44/17
,
EU:C:2018:415
, točke 29, 31 in 39), pa člen 13(1), od (b) do (d), teh uredb prepoveduje druge oblike ravnanj, zoper katere so registrirana imena zaščitena in s katerimi sama imena niti neposredno niti posredno niso uporabljena.
Tako se mora področje uporabe člena 13(1)(a) Uredbe št. 510/2006 oziroma člena 13(1)(a) št. 1151/2012 nujno razlikovati od področja uporabe drugih pravil za zaščito registriranih imen iz člena 13(1), od (b) do (d), teh uredb. Natančneje, s členom 13(1)(b) Uredbe št. 510/2006 oziroma členom 13(1)(b) Uredbe št. 1151/2012 so prepovedana ravnanja, s katerimi se v nasprotju s tistimi iz člena 13(1)(a) teh uredb samega zaščitenega imena ne uporablja niti neposredno niti posredno, ampak se z njimi na zaščiteno ime napeljuje tako, da potrošnik ustvari dovolj tesno povezavo s tem imenom (glej po analogiji v zvezi s členom 16 Uredbe (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89 (
UL 2008, L 39, str. 16
) sodbo z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association,
C‑44/17
,
EU:C:2018:415
, točka
).
Natančneje, glede pojma „navajanje“ je ključno merilo to, ali potrošnik, ko se sreča s spornim imenom, takoj pomisli na proizvod, ki ga zajema ZOP, kar mora preveriti nacionalno sodišče, pri čemer mora po potrebi upoštevati tudi delno vključitev ZOP v sporno ime, fonetično in/ali vizualno podobnost med tem imenom in to ZOP ter konceptualno bližino med navedenim imenom in navedeno ZOP (glej po analogiji sodbo z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association,
C‑44/17
,
EU:C:2018:415
, točka
).
Poleg tega je Sodišče v sodbi z dne 2. maja 2019, Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego (
C‑614/17
,
EU:C:2019:344
), razsodilo, da je treba člen 13(1)(b) Uredbe št. 510/2006 razlagati tako, da je omemba registriranega imena lahko posledica uporabe figurativnih znakov. Da bi tako odločilo, je Sodišče v točki 18 navedene sodbe med drugim menilo, da se besedilo te določbe lahko razume tako, da se ne nanaša samo na besede, s katerimi se lahko omeni registrirano ime, ampak tudi na vsak figurativni znak, ki lahko potrošnika spominja na proizvode, katerih ime je zaščiteno. Sodišče je v točki 22 navedene sodbe navedlo, da zato načeloma ni mogoče izključiti, da lahko potrošnik ob figurativnih znakih takoj pomisli na proizvode z registriranim imenom zaradi njihove pojmovne bližine s takim imenom.
Glede ravnanj iz člena 13(1)(c) Uredbe št. 510/2006 oziroma člena 13(1)(c) Uredbe št. 1151/2012 je treba navesti, da je s tema določbama glede na točki (a) in (b) teh členov zaščiteno področje razširjeno, saj je vanj vključena „vsaka druga […] označba“, torej informacije za potrošnike, ki so navedene na notranji ali zunanji strani embalaže zadevnega proizvoda, v reklamnem gradivu ali dokumentih v zvezi s tem proizvodom, in ki so, čeprav v resnici ne namigujejo na zaščiteno geografsko označbo, opredeljene kot napačne ali zavajajoče z vidika povezovanja proizvoda s to označbo. Izraz „vsaka druga […] označba“ vključuje informacije, ki so lahko v kakršni koli obliki navedene na notranji ali zunanji strani embalaže zadevnega proizvoda, v reklamnem gradivu ali dokumentih v zvezi s tem proizvodom, zlasti v obliki besedila, slike ali vsebine, s katero se lahko podajo informacije o izvoru, poreklu, značaju ali bistvenih lastnostih tega proizvoda (glej po analogiji sodbo z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association,
C‑44/17
,
EU:C:2018:415
, točki
in
).
Glede ravnanj iz člena 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člena 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 49 sklepnih predlogov, je iz izraza „vsaka druga praksa“, ki je uporabljen v teh določbah, razvidno, da je namen teh določb zajeti vsako ravnanje, ki še ni zajeto z drugimi določbami teh členov, in s tem zaključiti sistem zaščite registriranih imen.
Tako iz zgornjih preudarkov izhaja, da člen 13(1) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1) Uredbe št. 1151/2012 nista omejena na prepoved uporabe samega registriranega imena, ampak da je njuno področje uporabe širše.
Zato je treba na prvi del postavljenega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 13(1) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1) Uredbe št. 1151/2012 razlagati tako, da ne prepovedujeta zgolj tega, da tretja oseba uporablja registrirano ime.
Drugi del vprašanja
Predložitveno sodišče z drugim delom vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012 razlagati tako, da prepovedujeta posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, kadar lahko to posnemanje potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda.
Člen 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1)(d) Uredbe1151/2012 s tem, da določata, da so registrirana imena zaščitena pred „vsako drugo prakso, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda“, ne določata ravnanj, ki so prepovedana s tema določbama, ampak se širše nanašata na vsa ravnanja – razen tistih, ki so prepovedana s členom 13(1), od (a) do (c), teh uredb – ki lahko potrošnike zavedejo glede pravega porekla zadevnega proizvoda.
Člen 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012 ustrezata ciljem, navedenim v uvodnih izjavah 4 in 6 Uredbe št. 510/2006 ter uvodnih izjavah 18 in 29 ter členu 4 Uredbe št. 1151/2012, iz katerih izhaja, da je sistem zaščite ZOP in zaščitenih geografskih označb (ZGO) namenjen med drugim temu, da se potrošnikom zagotovijo jasne informacije o poreklu in lastnostih proizvoda, da bi lahko sprejemali bolj ozaveščene odločitve o nakupu, ter da se preprečijo prakse, ki bi lahko zavajale potrošnike.
Splošneje, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je sistem zaščite ZOP in ZGO namenjen predvsem temu, da se potrošnikom zagotavlja, da imajo kmetijski proizvodi z registriranim imenom zaradi svojega izvora z določenega geografskega območja nekatere posebne značilnosti in zato zaradi svojega geografskega izvora jamčijo kakovost s ciljem, da bi kmetijska gospodarstva, ki so vložila resničen trud v izboljšanje kakovosti, zato ustvarila višji dohodek in da se prepreči, da bi tretje osebe zlorabljale ugled, ki je posledica kakovosti teh proizvodov (glej po analogiji sodbe z dne 14. septembra 2017, EUIPO/Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto,
C‑56/16 P
,
EU:C:2017:693
, točka
; z dne 20. decembra 2017, Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne,
C‑393/16
,
EU:C:2017:991
, točka
, in z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association,
C‑44/17
,
EU:C:2018:415
, točki
in
).
Glede vprašanja, ali lahko posnemanje oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, pomeni ravnanje, prepovedano s členom 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma členom 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012, je treba ugotoviti, da je sicer, kot sta trdili družba Société Fromagère du Livradois in Evropska komisija, predmet zaščite iz teh določb glede na njuno besedilo registrirano ime in ne proizvod, ki je zaščiten z registriranim imenom. Iz tega izhaja, da namen te zaščite ni prepovedati med drugim uporabe tehnik izdelave ali posnemanja ene ali več značilnosti, navedenih v specifikaciji proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, ker so te značilnosti navedene v tej specifikaciji za izdelavo drugega proizvoda, ki ga registracija ne zajema.
Vendar je ZOP, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 27 sklepnih predlogov, v skladu s členom 5(1)(a) in (b) Uredbe št. 1151/2012, ki v bistvu povzema besedilo člena 2(1)(a) in (b) Uredbe št. 510/2006, ime, ki opredeljuje proizvod s poreklom iz specifičnega kraja, regije ali izjemoma države, katerega kakovost ali značilnosti so pretežno ali izključno posledica določenega geografskega okolja z njegovimi lastnimi naravnimi in človeškimi dejavniki. ZOP so torej zaščitene, ker označujejo proizvod z določenimi lastnostmi ali značilnostmi. ZOP in proizvod, ki ga zajema, sta tako tesno povezana.
Zato ob upoštevanju tega, da izraz „vsaka druga praksa“ iz člena 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člena 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012 ni izčrpen, ni mogoče izključiti, da lahko posnemanje oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, ne da bi bilo to ime navedeno niti na zadevnem proizvodu niti na njegovi embalaži, spada na področje uporabe teh določb. To velja, če lahko to posnemanje potrošnike zavede glede pravega porekla zadevnega proizvoda.
Za presojo, ali je tako, se je treba, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 55 in od 57 do 59 sklepnih predlogov, po eni strani sklicevati na zaznavo običajno obveščenega ter razumno pozornega in preudarnega povprečnega evropskega potrošnika (glej po analogiji sodbi z dne 21. januarja 2016, Viiniverla,
C‑75/15
,
EU:C:2016:35
, točki
in
, in z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association,
C‑44/17
,
EU:C:2018:415
, točka
) in po drugi strani upoštevati vse upoštevne dejavnike obravnavane zadeve, vključno z načini predstavitve javnosti in prodaje zadevnih proizvodov ter dejanskim stanjem (glej v tem smislu sodbo z dne 4. decembra 2019, Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena,
C‑432/18
,
EU:C:2019:1045
, točka
).
Natančneje, glede elementa videza proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom – kot v postopku v glavni stvari – je treba zlasti presoditi, ali je ta element referenčna in posebej razlikovalna značilnost tega proizvoda, da lahko potrošnik zaradi posnemanja tega proizvoda skupaj z vsemi upoštevnimi dejavniki obravnavane zadeve meni, da je proizvod, ki vsebuje to posnemanje, proizvod, ki je zaščiten s tem registriranim imenom.
Glede na vse navedene preudarke je treba na drugi del postavljenega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012 razlagati tako, da prepovedujeta posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, kadar lahko potrošnik zaradi tega posnemanja meni, da je zadevni proizvod zaščiten s tem registriranim imenom. Presoditi je treba, ali lahko navedeno posnemanje evropskega potrošnika, ki je običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov obravnavane zadeve zavede.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Člen 13(1) Uredbe Sveta (ES) št. 510/2006 z dne 20. marca 2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila oziroma člen 13(1) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil je treba razlagati tako, da ne prepovedujeta zgolj tega, da tretja oseba uporablja registrirano ime.

Člen 13(1)(d) Uredbe št. 510/2006 oziroma člen 13(1)(d) Uredbe št. 1151/2012 je treba razlagati tako, da prepovedujeta posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, kadar lahko potrošnik zaradi tega posnemanja meni, da je zadevni proizvod zaščiten s tem registriranim imenom. Presoditi je treba, ali lahko navedeno posnemanje evropskega potrošnika, ki je običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov obravnavane zadeve zavede.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.