CELEX: 62016TJ0791
Valstybės pagalba
Ispanijos valdžios institucijų profesionaliam futbolo klubui suteikta pagalba
Kompensacija už žemės sklypo, dėl kurio perdavimo buvo susitarusi savivaldybė ir futbolo klubas, neperdavimą
Pernelyg didelė kompensacijos futbolo klubui suma
Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka
Pranašumas

Ginčo aplinkybės
1991 m. gruodžio 20 d.
Ayuntamiento de Madrid
(Madrido savivaldybė), šios savivaldybės
Gerencia Municipal de Urbanismo
(Miesto plėtros departamentas) ir ieškovas
Real Madrid Club de Fútbol
pasirašė susitarimą dėl stadiono „Santiago Bernabéu“ Madride rekonstrukcijos (toliau – 1991 m. sutartis).
1996 m. lapkričio 29 d. ieškovas ir
Comunidad autonoma de Madrid
(Madrido autonominė sritis) pasirašė žemės sklypų mainų sutartį (toliau – 1996 m. sutartis).
1998 m. gegužės 29 d. ieškovas ir Madrido savivaldybė pasirašė sutartį, kuria siekė įgyvendinti 1996 m. sutartyje numatytus mainus (toliau – 1998 m. įgyvendinimo sutartis). Pagal 1998 m. įgyvendinimo sutartį ieškovas turėjo parduoti tam tikrus žemės sklypus minėtai savivaldybei ir už tai pastaroji turėjo perduoti ieškovui sklypus, kurių vertė lygi jos įsipareigojimams ieškovui, t. y. perleisti sklypų, kurių vertė maždaug 13,5 mln. EUR. Taip pat buvo numatyta, kad ši savivaldybė perleis sklypus, esančius
Julian Camarillo Sur
zonoje (33 ir 34 sklypai) ir sklypą B-32, esantį
Las Tablas
vietovėje Madride (toliau – sklypas B-32). Rengiantis šiems mainams tos pačios savivaldybės techninis skyrius pastarąjį sklypą įvertino 595194 EUR.
2011 m. liepos 29 d. ieškovas ir Madrido savivaldybė pasirašė sutartį, kuria buvo siekiama išspręsti jų tarpusavio teisinį ginčą dėl 1991 m. sutarties ir nekilnojamo turto mainų, numatytų 1996 m, sutartyje ir 1998 m. įgyvendinimo sutartyje (toliau – 2011 m. taikos sutartis). Pagal šią sutartį šalys pripažino, jog nėra teisinių galimybių esamos būklės B-32 sklypą perleisti ieškovui. Atsižvelgdama į tai, kad negali įvykdyti savo įsipareigojimų pagal 1998 m. sutartį, minėta savivaldybė nusprendė atlyginti ieškovui pervesdama jam sumą, kuri lygi minėto sklypo vertei 2011 m. 2011 m. ataskaitoje Madrido savivaldybės techninis skyrius šį sklypą buvo įvertinęs 22693054,44 EUR. Šalys sutarė, kad kompensacija bus įvykdyta šio sklypo perleidimą pakeičiant kitų sklypų perleidimu ieškovui. Pastarieji sklypai buvo apibūdinti kaip 3600 m
ploto nekilnojamasis turtas, įvairūs žemės sklypai, kurių bendras plotas 7966 m
ir 3035 m
zona, kurie bendrai buvo įvertinti 19972348,96 EUR. Šalys taip pat susitarė užskaityti viena kitos skolas. Po užskaitos liko 8,04 EUR savivaldybės skola ieškovui.
Pagal 2011 m. rugsėjo mėn. Madrido savivaldybės ir ieškovo sudarytą miesto plėtros susitarimą futbolo klubas įsipareigojo grąžinti tam tikrą nekilnojamąjį turtą. Sandoriu minėta savivaldybė ir Madrido autonominė sritis pakeitė Madrido bendrąjį miesto plėtros planą (toliau – PGOU).
2011 m. gavusi informacijos apie galimą valstybės pagalbą ieškovui palankiai perleidžiant nekilnojamąjį turtą, Europos Komisija 2011 m. gruodžio 20 d. paprašė Ispanijos Karalystės pateikti pastabas dėl šios informacijos. Ši valstybė narė į Komisijos prašymą atsakė 2011 m. gruodžio 23 d. ir 2012 m. vasario 20 d., o 2012 m. balandžio 2 d. Komisija pateikė naują prašymą, į kurį ji atsakė 2012 m. birželio 18 d.
2013 m. gruodžio 18 d. raštu Komisija pranešė Ispanijos Karalystei, kad nusprendė pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą. Ji padarė preliminarią išvadą, kad Madrido savivaldybės kompensacija ieškovui, suteikta pagal 2011 m. taikos sutartį yra valstybės pagalba ieškovui, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Ji paragino Ispanijos Karalystę ir suinteresuotąsias šalis pateikti reikšmingos informacijos, kuri leistų nustatyti, ar minėta savivaldybė iš tikrųjų negalėjo perleisti sklypo B-32 ieškovui pagal 1998 m. įgyvendinimo sutartį, ir įvertinti šio negalėjimo galimas pasekmes pagal Ispanijos teisę. Ji paprašė pateikti išsamios informacijos dėl 2011 m. taikos sutartyje ir šio sprendimo 5 punkte minėtame miesto plėtros susitarime nurodytų sklypų vertės. Ispanijos Karalystė 2014 m. sausio 16 d. pateikė savo pastabas dėl šio sprendimo pradėti procedūrą.
2016 m. liepos 4 d. Sprendimo (ES) 2016/2393 dėl valstybės pagalbos SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN), kurią Ispanija suteikė
Real Madrid CF
(
OL L 358, 2016, p. 3
, toliau – ginčijamas sprendimas) 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad 18418054,44 EUR valstybės pagalba, kurią 2011 m. liepos 29 d. pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį Ispanijos Karalystė neteisėtai suteikė ieškovui, yra nesuderinama su vidaus rinka.
Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė, kad ūkio subjektas rinkos ekonomikos sąlygomis panašioje situacijoje, kokioje buvo Madrido savivaldybė, nebūtų pasirašęs 2011 m. taikos sutarties. Ji pirmiausia nurodė, kad atsižvelgiant į teisinį netikrumą 2011 m., susijusį su tuo, ar minėta savivaldybė privalėjo ieškovui kompensuoti už sklypo B-32 jam neperdavimą pagal 1998 m. įgyvendinimo sutartį, ūkio subjektas rinkos ekonomikos sąlygomis tokioje situacijoje prieš pasirašydamas minėtą sutartį būtų užsakęs teisinę ekspertizę, kad išsiaiškintų, ar iš tikrųjų jis būtų laikomas atsakingu už tokios kompensacijos nemokėjimą. Komisija pažymėjo, kad ši savivaldybė tokios ekspertizės neatliko. Antra, ji nusprendė, kad rinkos ekonomikos sąlygomis ūkio subjektas, esantis panašioje padėtyje, kaip Madrido savivaldybė, nebūtų sutikęs sumokėti ieškovui 22693054,44 EUR kompensacijos pagal tokią sutartį, nes minėta suma yra gerokai didesnė už didžiausią jo teisinę atsakomybę už minėto sklypo neperdavimą.
Komisija ginčijamame sprendime išnagrinėjo Madrido savivaldybės techninio skyriaus atliktą žemės sklypų vertinimą, vertinimą, pateiktą 2011 m. Ispanijos finansų ministerijos ataskaitoje, ieškovo nekilnojamo turto agentūroje užsakytą ir pateiktą ataskaitą (toliau – nekilnojamojo turto agentūros ataskaita) ir Komisijos nekilnojamo turto vertinimo kabinete užsakytą ataskaitą (toliau – nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaita). Ji, be kita ko, nurodė, kad pastarojoje ataskaitoje buvo pateiktas išsamus ir tikslus palyginimas, o B-32 sklypas 2011 m. įvertintas 4275000 EUR.
Procesas ir šalių reikalavimai
2016 m. lapkričio 14 d. ieškovas Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė šį ieškinį, kuriame jis Bendrojo Teismo prašo:
–
pripažinti ieškinį priimtinu,
–
panaikinti visą ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Atsiliepime į ieškinį (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2017 m. kovo 2 d.) Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
2017 m. balandžio 25 d. ieškovas Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė dubliką, o 2017 m. birželio 6 d. Komisija pateikė tripliką.
Teisėjui pranešėjui pasiūlius, Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 89 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, raštu pateikė šalims klausimus, prašydamas į juos atsakyti raštu. Atsakymus į šiuos klausimus šalys pateikė per nustatytą terminą.
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus per 2018 m. rugsėjo 5 d. posėdį.
Dėl teisės
Dėl prašymų išklausyti liudytojus ir pateikti dokumentus
Ieškinyje ieškovas, remdamasis Procedūros reglamento 85 ir 88 straipsniais bei 91 straipsnio d punktu prašo, kad būtų apklausti nekilnojamojo turto agentūros ataskaitos autoriai ir būtų pateiktos jų pastabos apie Komisijos naudotą B-32 sklypo vertinimo metodą bei nustatytos jo nuomone nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitoje padarytos klaidos. Jis, remdamasis minėto reglamento 89 straipsnio 3 dalimi, taip pat prašo, kad Komisija jam pateiktų sutarties su nekilnojamojo turto vertinimo kabinetu kopiją.
Komisija mano, kad prašoma apklausa nereikalinga, nes ji išsamiai motyvavo priežastis, dėl kurių ji atmetė nekilnojamojo turto agentūros ataskaitoje pateiktą vertinimą, o prie ieškinio pridėta ataskaitos kopija aiškiai atspindi ataskaitos autorių analizę ir išvadas. Dėl prašymo pateikti dokumentą pažymėtina, kad Komisija prie atsiliepimo į ieškinį pridėjo nekonfidencialią sutarties su nekilnojamojo turto vertinimo kabinetu versiją.
Dėl ieškovo prašomos apklausos reikia priminti, kad tik Bendrasis Teismas gali spręsti dėl būtinybės papildyti informaciją, kurią turi apie jo nagrinėjamas bylas (žr. 2016 m. birželio 28 d. Sprendimo Portugal Telecom / Komisija,
T‑208/13
,
EU:T:2016:368
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš jurisprudencijos matyti, kad jeigu Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą remdamasis rašytinėje ir žodinėje teismo proceso dalyse išplėtotomis išvadomis, pagrindais ir argumentais ir atsižvelgdamas į pateiktus dokumentus, reikia atmesti ieškovo pateiktą prašymą apklausti liudytoją, o Bendrasis Teismas neprivalo konkrečiais motyvais pagrįsti savo nuomonės, kad papildomas įrodymų rinkimas yra nereikalingas (žr. 2016 m. birželio 28 d. Sprendimo Portugal Telecom / Komisija,
T‑208/13
,
EU:T:2016:368
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
Nagrinėjamu atveju pakanka pažymėti, kad nekilnojamojo turto agentūros ataskaitos kopija buvo pridėta prie ieškinio ir kad šioje ataskaitoje yra visa informacija, leidžianti suprasti jos autorių atliktą analizę ir pateiktas išvadas. Be to, ginčijamo sprendimo 47 ir 54 konstatuojamosiose dalyse Komisija pakartojo ieškovo argumentus, kurie grindžiami minėta ataskaita. Minėto sprendimo 64 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė šios ataskaitos rezultatus ir kuo ji skyrėsi nuo vertinimų, kuriais remtasi vykdant 1998 m. įgyvendinimo sutartį. To sprendimo 66 konstatuojamojoje dalyje ji priminė nekilnojamojo turto agentūros ataskaitos metodą, taikytą vertinant B-32 sklypą, kurį nurodė ieškovas. To paties sprendimo 107 ir 110 konstatuojamosiose dalyse ji atitinkamai priminė minėtoje ataskaitoje taikytus vertinimą ir metodą. Be to ji išsamiai motyvavo priežastis, dėl kurių ji atmetė nekilnojamojo turto agentūros ataskaitoje pateiktą vertinimą. Taigi nereikia tenkinti ieškovo prašymo apklausti liudytojus.
Dėl ieškovo prašymo pateikti dokumentą pakanka pažymėti, kad Komisija prie atsiliepimo į ieškinį pridėjo nekonfidencialią sutarties, pasirašytos su nekilnojamojo turto vertinimo kabinetu, versiją. Todėl šio prašymo nagrinėti nereikia.
Dėl esmės
Pirmiausia reikia priminti, kad ginčijamame sprendime Komisija visų pirma konstatavo, jog rinkos ekonomikos sąlygomis ūkio subjektas, esantis tokioje padėtyje, kaip Madrido savivaldybė, prieš pasirašydamas 2011 m. sutartį būtų užsakęs teisinę ekspertizę ir kad be tokios ekspertizės minėta savivaldybė negalėjo leisti savęs laikyti atsakinga už įsipareigojimo perleisti B-32 sklypą neįvykdymą.
Antra, norėdama nustatyti, ar buvo suteikta pagalba ir koks jos dydis, Komisija darė prielaidą, kad Madrido savivaldybė buvo atsakinga už sklypo B-32 neperleidimą ir įvertino tik šio sklypo vertę, kuria 2011 m. taikos sutartyje pagrįstas minėtos savivaldybės skolos ieškovui pripažinimas.
Grįsdamas ieškinį ieškovas remiasi trimis pagrindais. Nurodydamas pirmąjį pagrindą ieškovas tvirtina, kad Komisija neteisingai nustatė, jog jis gavo naudos. Antrajame pagrinde jis nurodo SESV 107 straipsnio 1 dalies ir bendrojo gero administravimo principo pažeidimą ir todėl tvirtina, kad Komisija padarė akivaizdžių vertinimo klaidų, kai savo sprendimą grindė įrodomosios galios neturinčia ataskaita bei nepagrįstai atmetė kitus sklypo B-32 vertinimus. Trečiajame pagrinde jis nurodo SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimą, pareigos motyvuoti nesilaikymą ir gero administravimo principo pažeidimą ir tvirtina, kad ginčijamame sprendime yra prieštaravimų nustatant ieškovui suteiktos kompensacijos dydį.
Nurodydamas pirmąjį pagrindą ieškovas pateikia tris kaltinimus. Pirmuoju jis kaltina Komisiją nepagrįstai rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto sąlygą pakeitus formaliu išorinės teisinės analizės testu. Antrame jis tvirtina, kad Komisija turėjo įrodyti, jog Madrido savivaldybė neprivalėjo atlyginti savo sutartinių įsipareigojimų nevykdymu sukeltos žalos ir kad Komisija teisingai nenustatė didžiausio šios savivaldybės atsakomybės lygio. Trečiame jis tvirtina, kad sklypo B-32 vertė, nurodyta 2011 m. taikos sutartyje, yra daug mažesnė už savivaldybės finansinį įsipareigojimą, kurį ji turėtų įvykdyti dėl 1998 m. sutarties nesilaikymo.
Nagrinėjamu atveju, nurodydamas pirmojo pagrindo pirmą ir antrą kaltinimus ieškovas prieštarauja dėl ginčijamo sprendimo motyvų, pagal kuriuos buvo nepagrįstai nustatyta Madrido savivaldybės atsakomybė dėl sklypo B-32 neperdavimo, nes nepateikta šią atsakomybę patvirtinanti išorės ekspertizė. Be to, ieškovas, nurodydamas pirmojo pagrindo trečią kaltinimą ir antrąjį bei trečiąjį kaltinimus nepritaria, kad buvo suteikta valstybės pagalba ir ginčija jos dydžio įvertinimą.
Bendrasis Teismas pirmiausia išnagrinės pirmojo pagrindo pirmą ir antrą kaltinimus, o po to – šio pagrindo trečią kaltinimą ir antrąjį pagrindą, ir galiausiai – trečiąjį pagrindą.
Dėl pirmojo pagrindo pirmo ir antro kaltinimų
Ieškovas mano, kad, pirma, Komisija negali sąlygos, išplaukiančios iš rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principo, pakeisti formaliu išorinės teisinės ekspertizės testu, pagal kurį be tokios ekspertizės panašioje padėtyje esantis hipotetinis ūkio subjektas rinkos ekonomikos sąlygomis nebūtų atsakingas už sutartinių įsipareigojimų nevykdymą.
Madrido savivaldybė prieš sudarydama 2011 m. taikos sutartį gavo savo teisės skyriaus atliktą teisinę ekspertizę ir neturėjo jokios pareigos prieš pasirašydama minėtą sutartį remtis išorės ekspertize.
Be to, ieškovas ginčija Komisijos argumentą, kad Madrido savivaldybė neprivalėjo sudaryti 2011 m. taikos sutarties, kol tokios pareigos nenustatė teismas. Jis taip pat ginčija Komisijos pateiktą 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Asteris ir kt. (
106/87–120/87
,
EU:C:1988:457
) aiškinimą.
Antra, ieškovas tvirtina, jog norint įrodyti valstybės pagalbą, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, Komisija turėjo įrodyti, kad Madrido savivaldybė neprivalėjo atlyginti žalos, atsiradusios dėl jos sutartinių įsipareigojimų nevykdymo. Be to, Komisija tinkamai nenustatė minėtos savivaldybės maksimalios atsakomybės. Todėl nebuvo jokio netikrumo dėl šios savivaldybės atsakomybės už 1998 m. įgyvendinimo sutartis nevykdymo. Pagal Ispanijos teisę ta minėta savivaldybė galėjo išvengti atsakomybės dėl sklypo B-32 neperleidimo tik dviem atvejais: jei minėta įgyvendinimo sutartis būtų buvusi niekinė, nes joje įtvirtinta pareiga perleisti nuo pat pradžių būtų neįmanoma, arba jei pareiga perleisti iš pradžių galiotų, tačiau dar prieš jos įgyvendinimo terminą atsirastų kliūtis, kuri galėtų atleisti atitinkamą savivaldybę nuo įsipareigojimo vykdymo. Tačiau šiuo atveju netenkinamos su minėtais dviem atvejais susijusios sąlygos.
Komisija ginčija ieškovo argumentus.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad grįsdamas pirmą kaltinimą ieškovas dublike nurodė argumentą dėl tariamo atrankumo kriterijaus taikymo. Atsakydamas į Bendrojo Teismo klausimą per posėdį ieškovas pažymėjo, kad šį argumentą reikia vertinti ne kaip pagrindą dėl atrankumo nebuvimo, o kaip ekonominės naudos nebuvimo išraišką analizuojant sąlygas, susijusias su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principu. Taigi nereikia nuspręsti dėl Komisijos keliamo klausimo, susijusio su argumento dėl priemonės atrankinio pobūdžio nebuvimo.
Antra, kaip jau buvo nurodyta, Komisija, siekdama šiuo atveju nustatyti, ar buvo pagalba ir įvertinti jos dydį, rėmėsi prielaida, kad Madrido savivaldybė buvo besąlygiškai atsakinga už sklypo B-32 neperdavimą. Todėl Komisija neatliko kitokio vertinimo nei tas, kurį atliko minėta savivaldybė ir ieškovas, kurie, pasirašydami 2011 m. taikos sutartį, kurioje pripažįstama minėto sklypo vertės dydžio skola ieškovui, taip pat sutarė, kad ši savivaldybė turi prisiimti visą atsakomybę už to sklypo neperdavimą.
Nepaisant to, ar pirmojo pagrindo pirmas ir antras kaltinimai galiausiai yra reikšmingi, kiek jais siekiama išsiaiškinti dėl Madrido savivaldybės atsakomybės, kurią Komisija, kaip, beje, ir minėta savivaldybė bei ieškovas, pripažino, realumo ir apimties, reikia pažymėti, kad Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas, esantis tokioje pačioje padėtyje, kaip minėta savivaldybė, prieš pasirašydamas 2011 m. taikos sutartį būtų užsakęs teisinę ekspertizę.
Reikia priminti, kad pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, išskyrus tuos atvejus, kai Sutartyse nustatyta kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, norint priemonę kvalifikuoti kaip „valstybės pagalbą“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reikia, kad būtų įvykdytos visos toliau nurodytos sąlygos. Pirma, kad priemonė būtų pripažinta valstybės pagalba, ji turi būti valstybės arba iš valstybinių išteklių suteikta pagalba. Antra, įsikišimas turi būti toks, kad galėtų padaryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, dėl įsikišimo įmonė, kuriai skirta priemonė, turi įgyti atrankųjį pranašumą. Ketvirta, dėl įsikišimo turi arba gali būti iškraipoma konkurencija (žr. 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija / FIH Holding ir FIH Erhvervsbank,
C‑579/16 P
,
EU:C:2018:159
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taip pat pagal suformuotą jurisprudenciją „pagalbos“ sąvoka yra platesnė nei „subsidijos“, nes apima ne tik pozityviąsias išmokas, kaip antai pačią subsidiją, bet ir įvairias valstybės priemones, kurios sumažina įmonės biudžetui paprastai tenkančią naštą ir kurios dėl šios priežasties, nors ir nėra subsidijos tiesiogine šio žodžio prasme, yra tokio paties pobūdžio ir turi identišką poveikį (žr. 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Italija ir SIM 2 Multimedia / Komisija,
C‑328/99 ir C‑399/00
,
EU:C:2003:252
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją bei 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P ir C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš SESV 107 straipsnio 1 dalies matyti, kad valstybės pagalbos sąvoka yra objektyvi sąvoka, vertinama atsižvelgiant tik į tai, ar valstybės priemone suteikiama naudos vienai arba kelioms įmonėms.
Taigi, siekiant įvertinti, ar valstybės priemonė yra pagalba, be kita ko, reikia nustatyti, ar įmonė, kuriai ji skirta, įgyja pranašumą, kurio nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis (1996 m. liepos 11 d. Sprendimo SFEI ir kt.,
C‑39/94
,
EU:C:1996:285
,
punktas ir 1999 m. balandžio 29 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑342/96
,
EU:C:1999:210
,
punktas; taip pat žr. 2014 m. birželio 12 d. Sprendimo Sarc / Komisija,
T‑488/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:497
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taigi pagal suformuotą jurisprudenciją turto ar paslaugų suteikimas palankiomis sąlygomis gali būti valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (žr. 1996 m. liepos 11 d. Sprendimo SFEI ir kt.,
C‑39/94
,
EU:C:1996:285
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni / Komisija,
T‑62/08
,
EU:T:2010:268
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją bei 2012 m. vasario 28 d. Sprendimo Land Burgenland / Komisija,
T‑268/08 ir T‑281/08
,
EU:T:2012:90
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taikant rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus ūkio subjekto kriterijų turi būti lyginamas valdžios institucijų elgesys ir elgesys, kurio tokiomis pačiomis aplinkybėmis laikytųsi panašaus dydžio privatus ūkio subjektas. Kai valstybė iš tikrųjų elgiasi tik kaip privatus ūkio subjektas įprastomis rinkos sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 1 d. Sprendimo Electrabel ir Dunamenti Erőmű / Komisija,
C‑357/14 P
,
EU:C:2015:642
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nėra jokios naudos, susijusios su valstybės įsikišimu, nes naudos gavęs subjektas būtų gavęs tą pačią naudą paprasčiausiai dėl rinkos dėsnių (žr. 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Tisza Erőmű / Komisija,
T‑468/08
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:235
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; taip pat šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 28 d. Sprendimo Land Burgenland / Komisija,
T‑268/08 ir T‑281/08
,
EU:T:2012:90
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo atveju reikia išsiaiškinti, ar ieškovas gavo naudos, kurios jis nebūtų gavęs įprastomis rinkos sąlygomis.
Konkrečiai kalbant ir kaip teisingai ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamojoje dalyje nurodė Komisija, reikia nustatyti, ar 2011 m. taikos sutartis suteikė ekonominę naudą ieškovui pritaikius rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principą.
Dėl klausimo, ar, pirma, Komisija iš rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principo išplaukiančią sąlygą pakeitė formaliu išorės teisinės ekspertizės testu, ir antra, nebuvo pareigos sudaryti 2011 m. taikos sutartį, kol tokios pareigos nenustatė teismas (žr. šio sprendimo 30 punktą), naudinga priminti tai, ką ginčijamame sprendime dėl su Madrido savivaldybės atsakomybe, nes nebuvo perduotas sklypas B-32, susijusios teisinės ekspertizės neatlikimo konstatavo Komisija.
Ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, jog atsižvelgiant į 2011 m. buvusį teisinį netikrumą dėl Madrido savivaldybės atsakomybės atlyginti ieškovui už sklypo B-32 neperdavimą, rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas, esantis tokioje padėtyje, kokioje buvo minėta savivaldybė, prieš pasirašydamas 2011 m. taikos sutartį būtų užsakęs teisinę ekspertizę, ir pažymėjo, kad ši savivaldybė tokios ekspertizės neatliko. Ginčijamo sprendimo 94 konstatuojamojoje dalyje Komisija pridūrė, kad Ispanijos Karalystės prašė jai pateikti „informacijos apie teisinę ekspertizę, kurios [minėta savivaldybė] galimai prašė prieš sudarydama 2011 m. taikos sutartį“. Ginčijamo sprendimo 23 išnašoje ji nurodė, kad Ispanijos Karalystė patvirtino, jog „tokia išorės ekspertizė“ nebuvo atlikta.
Be minėtos išnašos, kurioje Komisija aiškiai nurodo „išorės“ ekspertizę, iš įvairių ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių, be kita ko, 93, 94, 105 ir 108 konstatuojamųjų dalių matyti, kad nepatikslinama, ką konkrečiai Komisija turėjo omenyje kalbėdama apie teisinę ekspertizę ir nenurodo, kad ji ginčija nepriklauso subjekto teisinės ekspertizės nebuvimą.
Per posėdį atsakydama į klausimus Komisija patvirtino, kad jei ji būtų gavusi bet kokią kitą ekspertizės ataskaitą, ji į ją būtų atsižvelgusi.
Be to, iš šalių per rašytinę proceso dalį pateiktų dokumentų ir iš šalių atsakymų į klausimus, užduotus per posėdį matyti, kad vykstant administracinei procedūrai Komisija 2016 m. kovo 2 d. rašte iš tiesų klausė Ispanijos Karalystės, ar Madrido savivaldybė prašė nepriklausomos teisinės nuomonės dėl jos įsipareigojimų ir galimų pasirinkimų.
Ispanijos Karalystė savo 2016 m. kovo 9 d. rašte nurodė, kad jei nepriklausomą teisinę nuomonę reikėtų suprasti kaip išorės ekspertizę, pažymėtina, kad konsultacijų šiuo klausimu nebuvo.
Nebuvo pateiktas joks dokumentas, kuris patvirtintų Komisijos atsakymą į šį raštą, kuriame paaiškinama, kad nepriklausoma teisinė nuomonė nebūtinai reiškia tik išorės ekspertizę.
Vis dėlto, kaip šiuo atveju priminė Komisija, privataus investuotojo kriterijaus taikymas reikalauja, kad remiantis objektyviais ir patikrinamais įrodymais turi būti aiškiai įrodytas vertinimas, panašus į tą, kuriuo būtų rėmęsis privatus ūkio subjektas prieš arba tuo metu, kai buvo priimta nagrinėjama priemonė (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
–
punktus ir 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Land Burgenland ir kt. / Komisija,
C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P
,
EU:C:2013:682
,
ir
punktus).
Atsakydama į Komisijos prašymą Ispanijos Karalystė galėjo remtis bet kokia teisine analize, kuria Madrido savivaldybė būtų galėjusi įrodyti šio sprendimo 51 punkte nurodytomis sąlygomis.
Nagrinėjamu atveju ieškovas per posėdį nurodė, kad Madrido savivaldybė iš savo skyriaus prieš 2011 m. taikos sutarties sudarymą gavo dvi techninės ekspertizės ataskaitas. Ekspertizės įrodymai išdėstyti minėtos sutarties motyvuose, kuriuose atkartojamos minėtos savivaldybės išvados šiuo klausimu.
Reikia konstatuoti, kad, pirma, nei per procedūrą Komisijoje nei vykstant procesui Bendrajame Teisme nebuvo pateiktos savivaldybės skyriaus ekspertizės ataskaitos, kurias tariamai gavo Madrido savivaldybė. Nepaisant daugybės kontaktų tarp Ispanijos Karalystės ir Komisijos vykstant administracinei procedūrai ir minėtai savivaldybei suteiktų galimybių dalyvauti šioje procedūroje, Komisijai nebuvo pateikta jokia teisinė analizė dėl šios savivaldybės atsakomybės, susijusios su sklypo B-32 neperdavimu.
Antra, nors 2011 m. taikos sutarties motyvuose yra nurodyta tam tikrų faktinių aplinkybių apie sklypui B-32 taikytiną reglamentavimą ir Madrido savivaldybės pareigą perduoti šį sklypą, toks informacijos išdėstymas negali būti laikomas priežasčių, lėmusių šios savivaldybės atsakomybės už minėto sklypo nepervedimą pripažinimą, tikra teisine analize. Nėra išsamiai nurodyta minėtam sklypui taikytino reglamentavimo kaita nuo 1991 m. sutarties iki 2011 m. taikos sutarties. Taip pat neanalizuojama, kas būtų atsakingas už sklypo neperdavimą ir dėl kokių priežasčių kiltų tokia atsakomybė. Kaip nurodė Komisija, paprasčiausiai konstatuojama, kad aptariamo sklypo perleidimas buvo neįmanomas ir pažymima, kad šalys pasirengusios susitarti, nors kiekvienos iš jų atsakomybė nėra aiški.
Dėl ieškovo prieštaravimo dėl tariamo Komisijos argumento, kad Madrido savivaldybė neprivalėjo sudaryti 2011 m. taikos sutarties kol tokios jos pareigos nepripažino teismas, pakanka pažymėti, kad šis prieštaravimas neatitinka faktinių aplinkybių, nes ginčijamame sprendime Komisija niekur nenurodė, kad pareiga sudaryti minėtą taikos sutartį turi išplaukti iš teismo sprendimo.
Reikia pridurti, kad, kitaip nei byloje, kurioje buvo priimtas 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimas Asteris ir kt. (
106/87–120/87
,
EU:C:1988:457
), kuriame nacionalinėms valdžios institucijoms buvo nurodyta atlyginti žalą dėl teismo sprendime konstatuoto neteisėtumo, Madrido savivaldybės atsakomybė nagrinėjamu atveju nebuvo konstatuota teisme, ieškovui suteikta kompensacija buvo nustatyta 2011 m. taikos sutartyje, kuria buvo siekiama išspręsti ginčą tarp šalių ir pagal kurią tik minėta savivaldybė prisiėmė atsakomybę už sklypo B-32 neperdavimą.
Komisija ginčijamo sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje nusprendusi, kad apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas, esantis tokioje situacijoje, kaip nagrinėjama šiuo atveju, prieš pasirašydamas 2011 m. taikos sutartį ir prisiimdamas visą negalėjimo perleisti sklypą B-32 pagal 1998 m. įgyvendinimo sutartį atsakomybę būtų prašęs teisinės ekspertizės, nepadarė teisės klaidos.
Tokią išvadą galima dar labiau pagrįsti atsižvelgiant į sklypui B-32 nuo 1998 m. įgyvendinimo sutarties iki 2011 m. taikos sutarties taikytą teisinį reglamentavimą, Madrido autonominės srities ir Madrido savivaldybės bendrą kompetenciją miesto planavimo srityje ir į tai, kaip gerai ieškovas žinojo šį teisinį kontekstą.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš bylos medžiagos matyti, jog pagal nuo 1996 m. sutarties iki 2011 m. taikos sutarties sklypui B-32 taikytą reglamentavimą šio sklypo perleidimo tvarka nebuvo lengva.
Remiantis ginčijamame sprendime nustatytomis ir neginčijamomis faktinėmis aplinkybėmis, kai Madrido autonominė sritis pasirašė 1996 m. sutartį sklypai ir perleidimo teisės turėjo būti nustatytos vėliau, o šalys tik nustatė, kad sandorio vertė yra 27 mln. EUR. Pasirašant 1998 m. įgyvendinimo sutartį, be kita ko, buvo sutarta ieškovui perleisti sklypą B-32, kuris Madrido savivaldybės techninio skyriaus buvo įvertintas 595194 EUR. Buvo atsižvelgta į tai, kad zonoje, kurioje yra minėtas sklypas, buvo pradėtas tik miesto planavimas, o ne jos urbanizacija, ir kad statybos dar nebuvo pradėtos.
Remiantis ginčijamame sprendime taip pat nustatytomis neginčijamomis faktinėmis aplinkybėmis 1998 m. sklypas B-32 Madrido savivaldybės nebuvo perduotas ieškovui, nes ši savivaldybė dar neturėjo sklypo nuosavybės teisės. 1998 m. įgyvendinimo sutartyje buvo numatyta, kad perleidimas turi būti įvykdytas praėjus septynioms dienoms po to, kai Madrido savivaldybė savo vardu įrašys šį sklypą į turto registrą. 2000 m. liepos 28 d. Madrido savivaldybė tapo minėto sklypo savininke, tačiau sklypas į registrą buvo įrašytas tik 2003 m. vasario 11 d. Aptariamas sklypas nebuvo perduotas. Remiantis 1995 m. liepos 28 d. miesto dalies plėtros plane šis sklypas buvo nurodytas kaip bazinė sporto įranga ir buvo integruotas į 1997 m. balandžio 17 d. minėtos savivaldybės ir Madrido autonominės srities patvirtintą PGOU.
Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad pagal
Ley 9/2001, de 17 de julio 2001, del Suelo de la Comunidad de Madrid
(2001 m. liepos 17 d. Įstatymas 9/2001 dėl Madrido autonominės srities miesto plėtros plano) visi sklypai, įrengimai, konstrukcijos ir pastatai turi atitikti paskirtį, kuriai jie yra priskirti, o remiantis PGOU 7.7.2 straipsnio a punktu, sklypai, priklausantys kategorijai „sporto įranga“, yra viešosios nuosavybės sklypai. Minėtas įstatymas galiojo tuo metu, kai Madrido savivaldybė buvo įrašyta kaip sklypo B-32 savininkė. Tas pats įstatymas įtvirtina visų sklypų, laikomų bazine sporto įranga, viešąją nuosavybę, ir jame nurodoma, kad tokių sklypų perleidimas negalimas, nes sklypo viešasis pobūdis draudžia jo perleidimą.
Ieškovas neginčija, kad sudarant 1998 m. įgyvendinimo sutartį sklypas B-32 pagal PGOU turėjo būti naudojamas sporto reikmėms. Jis taip pat neginčijo, kad 2003 m., kai Madrido savivaldybė turėjo įvykdyti savo įsipareigojimą perleisti, minėtas sklypas buvo miesto viešoji nuosavybė ir negalėjo būti perleidžiamas.
Reikia pažymėti, kad ieškovas, sudarydamas 1998 m. įgyvendinimo sutartį, žinojo, kad Madrido savivaldybė nebuvo sklypo B-32 savininkė, kad šio sklypo paskirtis buvo speciali, t. y. bazinė sporto įranga, ir kad reikėjo bent jau kad minėta savivaldybė įsigytų šį sklypą ir įrašytų jį į registrą prieš jį perduodant ieškovui.
Ieškovas taip pat neginčijo, kad pagal 1997 m. balandžio 17 d. patvirtinto PGOU, taigi galiojusio 1998 m. įgyvendinimo sutarties pasirašymo dieną, 7.7.2 straipsnio a punktą sklypai, priklausantys kategorijai „bazinė sporto įranga“, yra viešosios nuosavybės sklypai. Taigi sudarydamas minėtą įgyvendinimo sutartį jis žinojo, kad prieš perduodant nuosavybės teisę į sklypą B-32 jam turi būti pakeista šio sklypo paskirtis, nes pagal Ispanijos teisę viešosios nuosavybės sklypai negali būti perleidžiami.
Iš ginčijamo sprendimo ir atsakymų į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus matyti, kad PGOU yra dokumentas, priklausantis ne tik Madrido savivaldybės bet ir Madrido autonominės srities kompetencijai. Minėta savivaldybė negali pakeisti PGOU
motu proprio
; ji tokio pakeitimo pasiūlymą turi pateikti minėtai autonominei sričiai.
Reikia pridurti, kad sklypo B-32 teisinis reglamentavimas keitėsi nuo 1998 m. įgyvendinimo sutarties sudarymo iki 2011 m. taikos sutarties sudarymo. 2001 m. liepos 17 d. Įstatyme Nr. 9/2001 dėl Madrido autonominės srities miesto plėtros plano nustatyta, kad visi sklypai, įrengimai, konstrukcijos ir pastatai turi atitikti paskirtį, kuriai jie yra priskirti.
Šalys sutaria, kad nors kategorijai „bazinė sporto įranga“ priskirti sklypai jau priklausė viešajai nuosavybei pagal PGOU 7.7.2 straipsnio a punktą, 2001 m. liepos 17 d. Įstatymas 9/2001 dėl Madrido autonominės srities miesto plėtros plano dar labiau apsunkino sklypo B-32 perdavimą.
Reikia pridurti, kad kadangi nei Ispanijos Karalystė, nei Madrido savivaldybė, nei ieškovas Komisijai nepateikė išsamios teisinės analizės dėl minėtos savivaldybės atsakomybės už sklypo B-32 neperdavimą, minėta institucija neprivalėjo pati atlikti šios analizės ir bendro vertinimo, atsižvelgdama ne tik į pateiktą informaciją, bet ir į visas kitas konkrečiu atveju reikšmingas aplinkybes, kurios leistų nustatyti, ar nagrinėjamą priemonę lėmė Ispanijos Karalystės kaip rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto ar kaip viešosios valdžios subjekto statusas (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
punktą ir 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Land Burgenland ir kt. / Komisija,
C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P
,
EU:C:2013:682
,
punktą). Komisija neturi įrodyti, kad minėta savivaldybė neprivalėjo atlyginti žalos, atsiradusios dėl sutartinių įsipareigojimų nevykdymo ir nustatyti didžiausią tos pačios savivaldybės atsakomybės lygį.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmojo pagrindo pirmas ir antras kaltinimai turi būti atmesti.
Dėl pirmojo pagrindo trečio kaltinimo ir antrojo pagrindo
Nurodydamas pirmojo pagrindo trečią kaltinimą ir antrąjį pagrindą ieškovas iš esmės ginčija naudos dydžio įvertinimą, o konkrečiai, Komisijos nustatytą sklypo B-32 vertę.
Ieškovas tvirtina, kad Madrido savivaldybė negalėjo išvengti atsakomybės dėl 1998 m. įgyvendinimo sutarties nesilaikymo ir kad šios savivaldybės finansinė rizika nebuvo lygi sklypo B-32 kainai minėtai savivaldybei. Minėto sklypo, koks buvo pažadėtas ieškovui, rinkos vertė yra teisės gauti šio sklypo visišką nuosavybę be jokių apribojimų jo perpardavimui vertė.
Madrido savivaldybės didžiausia finansinė rizika ginčo su ieškovu atveju ir jei ji būtų teisiškai atsakinga už 1998 m. įgyvendinimo sutarties nesilaikymą, nekilnojamojo turto agentūros ataskaitoje pateiktu vertinimu buvo nuo 33 iki 240 mln. EUR. Bet kokiu atvejų finansinė rizika buvo didesnė nei 4275000 EUR. Ieškovas tvirtina, jog Komisija neginčijo, kad buvo galima pakeisti sklypo B-32 paskirtį, kad jį būtų galima perleisti.
Ieškovas priduria, kad Madrido savivaldybės finansinė rizika, net jei ji nebūtų pripažinta atsakinga už sutarties nevykdymą (atleidžiama jei buvo neįmanoma perduoti nuo pat pradžių ar perdavimas tapo neįmanomu dėl vėliau įvykusių aplinkybių), neišnyktų ir būtų žymiai didesnė nei sklypo B-32 vertė. Minėtos savivaldybės didžiausia finansinė rizika lygi 40 mln. EUR, jei 1998 m. įgyvendinimo sutartis būtų laikoma niekine, arba 33 mln. EUR, jei būtų nuspręsta nutraukti šią įgyvendinimo sutartį dėl vėliau įvykusios aplinkybės, dėl kurios sutarties vykdymas tapo neįmanomu.
Ieškovas priduria, kad Komisija akivaizdžiai klaidingai nustatė sklypo B-32 rinkos vertę, o tai tvirtindamas jis remiasi trimis kitais vertinimais, pagal kuriuos šio sklypo vertė yra nuo 22 iki 25 mln. EUR.
Priminęs skirtingus scenarijus, išdėstytus nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitoje, t. y. scenarijus SE-00, SE-01, SE-02 ir SE-03, ieškovas tvirtina, kad scenarijus SE-03, pagal kurį perleidžiama sklypo B-32 naudojimo teisė, įvertinta 4275000 EUR, leidžiantis naudotis sklypu, kaip sporto įranga 30 metų, neturi įrodomosios galios.
Scenarijus SE-03 leidžia nustatyti ne sklypo B-32 rinkos vertę, o tik investicijų vertę.
Be to, nekilnojamojo turto vertinimo kabinetas, vertindamas rinkos vertę, padarė akivaizdžių metodologinių klaidų. Pirma, buvo atsižvelgta tik į sklypo naudojimo teisę, kuri buvo įvertinta neteisingai. Vertinant nebuvo laikytasi žemės sklypo naudojimo teisės vertinimui taikomų taisyklių, įtvirtintų
Orden Ministerial ECO/805/2003, de 27 de marzo, sobre normas de valoración de bienes inmuebles y de determinados derechos para ciertas finalidades financieras
(2003 m. kovo 27 d. ministerijos nutarimas ECO/805/2003 dėl nekilnojamojo turto ir tam tikrų teisių finansinės išraiškos vertinimui taisyklių). Ieškovo pateiktu vertinimu aptariamo sklypo naudojimo teisės vertė, atsižvelgiant į jos trukmę būtų nuo 23 iki 24 mln. EUR. Antra, nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitoje pateiktas investicijų projektas neatitinka maksimalaus ir optimalaus naudojimo kriterijaus ir yra netinkamas maksimizuojant sklypo B-32 vertę.
Kitų nei nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitoje pateiktų vertinimų reikšmė nebuvo pakankamai paneigta.
Komisija ginčija ieškovo argumentus.
Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad, ieškovo nuomone, Madrido savivaldybės finansinė rizika dėl 1998 m. įgyvendinimo sutarties nesilaikymo bet kokiu atveju (ar minėta savivaldybė būtų pripažinta atsakinga už šį nesilaikymą ar ne) viršija sklypo B-32 rinkos vertę. Todėl net nėra būtina, kad Bendrasis Teismas nuspręstų dėl šios vertės.
Šiuo klausimu reikia priminti, jog Madrido savivaldybė nepateikė įrodymų, kad ji prieš sudarydama 2011 m. taikos sutartį būtų užsakiusi teisinę ekspertizę, kad išsiaiškintų, kas pagal Ispanijos teisę turi prisiimti atsakomybę už sklypo B-32 neperdavimą. Taip pat minėtoje taikos sutartyje ieškovas ir minėta savivaldybė, nustatydami kompensaciją ieškovui už galimybės perduoti šį sklypą pagal 1998 m. įgyvendinimo sutartį nebuvimą, rėmėsi minėto sklypo verte, kurią nustatė šios savivaldybės technikos skyrius.
Tokiomis aplinkybėmis, nepaisant pirminės Komisijos išvados, t. y. kad apdairus ūkio subjektas rinkos ekonomikos sąlygomis tokiomis sąlygomis, kaip aptariamos šioje byloje, nebūtų pasirašęs 2011 m. taikos sutarties neturėdamas teisinės ekspertizės, minėtos institucijos negalima kaltinti, kad vertindama, ar buvo suteikta nauda ir koks šios naudos dydis, ji domėjosi sklypo B-32 verte, padariusi prielaidą, kad Madrido savivaldybė yra atsakinga.
Todėl reikia priminti, kad privataus investuotojo elgesys, kuris turi būti lyginamas su viešojo investuotojo elgesiu, nebūtinai yra įprasto investuotojo, kuris investuoja kapitalą siekdamas pelno per dagiau ar mažiau trumpą laikotarpį, elgesys. Toks elgesys turi bent jau atitikti privataus holdingo arba privačių įmonių grupės, siekiančios struktūrinės, globalios ar sektorinės politikos, elgesį norint pelno ilguoju laikotarpiu (1991 m. kovo 21 d. Sprendimo Italija / Komisija,
C‑305/89
,
EU:C:1991:142
,
punktas).
Tokiomis aplinkybėmis privataus investuotojo kriterijus taikomas ne siekiant nustatyti, koks galėtų būti maksimalus investuotojo konkrečiame sektoriuje ar visoje ekonomikoje pelningumas, o nustatyti, ar panašus investuotojas tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, būtų taip investavęs. Taigi reikia nustatyti, ar atitinkama investicija buvo daroma laikantis tam tikro ekonominio racionalumo bent jau ilguoju laikotarpiu (2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Ispanija ir kt. / Komisija,
T‑319/12 ir T‑321/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:604
,
punktas).
Taigi pagal šią jurisprudenciją reikia įvertinti, ar atsižvelgiant į pirminį 1998 m. įgyvendinimo sutarties šalių ketinimą ir į sklypui B-32 sudarant minėtą įgyvendinimo sutartį ir sudarant 2011 m. taikos sutartį taikytą reglamentavimą, pagrįsta manyti, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas būtų sutikęs visiškai kompensuoti už nagrinėjamo sklypo, kuris buvo įvertintas 22690000 EUR, neperdavimą.
Reikia pridurti, kad kalbant apie Bendrojo Teismo kontrolės apimtį, remiantis jurisprudencija, nors iš principo ši kontrolė, kiek ji susijusi su tuo, ar priemonė patenka į SESV 107 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, yra neribota kontrolė, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad jei Komisijos vertinimai yra techninio pobūdžio ir sudėtingi, teisminė kontrolė yra ribojama (žr. 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo British Aggregates / Komisija,
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją; 2015 m. spalio 28 d. Sprendimo Hammar Nordic Plugg / Komisija,
T‑253/12
,
EU:T:2015:811
,
punktas (nepaskelbtas)).
Sąjungos teismų atliekama Komisijos atliktų sudėtingų ekonominių vertinimų kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūrą ir motyvavimą nustatančių taisyklių, ar tiksliai nurodyti faktai ir ar nebuvo akivaizdžios vertinimo klaidos ir piktnaudžiavimo įgaliojimais (2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
,
punktas).
Buvo nuspręsta, kad vertindama, ar buvo suteikta valstybės pagalba valdžios institucijoms parduodant žemės sklypą bendrovei, Komisija turi taikyti privataus investuotojo kriterijų, kad būtų galima nustatyti, ar kaina, kurią sumokėjo tariamas pagalbos gavėjas, atitinka kainą, kurią būtų nustatęs privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis. Paprastai taikydama šį kriterijų Komisija turi atlikti sudėtingą ekonominį vertinimą (2010 m. rugsėjo 2 d Sprendimo Komisija / Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
,
punktas).
Reikia pridurti, kad kadangi sklypas B-32 nebuvo perduotas, buvo numatyta kompensacijos, kurios dydis buvo nustatytas nesilaikant besąlyginio konkurso procedūros. Ši aplinkybė taip pat gali apsunkinti Komisijos užduotį (pagal analogiją žr. 2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
,
punktą).
Todėl vien tik akivaizdi klaida nustatant sklypo B-32 vertę gali lemti ginčijamo sprendimo neteisėtumą (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 28 d. Sprendimo Hammar Nordic Plugg / Komisija,
T‑253/12
,
EU:T:2015:811
,
punktą (nepaskelbtas)).
Nagrinėjamu atveju iš ginčijamo sprendimo ir kitų bylos dokumentų matyti, kad atskiri vertinimai, atlikti nustatant sklypo B-32 vertę, labai skiriasi.
1998 m. įgyvendinimo sutarčiai savivaldybės Miesto plėtros skyriaus tarnautojai nustatė, kad sklypo B-32 vertė yra 595194 EUR. Pažymėta, kad šis vertinimas buvo atliktas taikant „Ispanijos teisėje numatytą vertinimo metodiką“, tačiau daugiau detalių nepateikta.
2011 m. taikos sutarčiai Madrido savivaldybės skyriai rėmėsi kadastre nurodyta verte, kuri, ieškovo nuomone, nustatyta atsižvelgiant į tokius veiksnius, kaip sklypo vertė, statybų vertė, vieta ir atitinkama rinka. 2011 m. liepos 27 d. paskelbtoje ataskaitoje minėti skyriai nurodė, kad sklypo B-32 vertė yra 22693054,44 EUR. Išsami vertinimo informacija, kurios šalys neginčija, išdėstyta ginčijamo sprendimo 36 punkte. Ši vertė ir buvo nurodyta 2011 m. taikos sutartyje.
Sudarius 2011 m. taikos sutartį Ispanijos žemės registro tarnautojai, kurie yra pavaldūs Ispanijos ekonomikos ir finansų ministerijai, atnaujino sklypo B-32 vertę ir nurodė, kad ji negali būti mažesnė nei 25776296 EUR. Ieškovo nuomone toks atnaujinimas priartina registre nurodytą vertę prie rinkos vertės, tačiau pastaroji negali būti viršijama. Registre nurodyta vertė apskaičiuojama remiantis, be kita ko, realių rinkos sandorių duomenimis. Minėti tarnautojai nėra pavaldūs Madrido savivaldybei.
Ieškovas užsakė ir pateikė nekilnojamojo turto agentūros ataskaitą, kurioje sklypo B-32 rinkos vertė 1998 m. buvo nurodyta 574000 EUR, o tai mažai skiriasi nuo 1998 m. įgyvendinimo sutartyje nurodytos vertės. Toje pačioje ataskaitoje buvo nurodyta, kad 2011 m. to paties sklypo rinkos vertė buvo 22690000 EUR, o tai beveik atitinka vertę, nurodytą 2011 m. taikos sutartyje. Ieškovas nurodo, kad nekilnojamojo turto agentūros ataskaitoje buvo naudojamas statinės likutinės vertės nustatymo metodas, kuris grindžiamas scenarijumi, pagal kurį įvairūs vienetai parduodami netrukus po sporto infrastruktūros sukūrimo tokiame žemės sklype. Buvo atsižvelgta į nuosavybės be apribojimų perparduoti perdavimą ir į minėtos taikos sutarties tikslą.
Nekilnojamojo turto vertinimo kabinėto ataskaitoje, kurią galiausiai užsakė Komisija, buvo numatyti keturi scenarijai: scenarijus SE-00, kai žemės sklypas yra viešoji nuosavybė ir neturi jokios rinkos vertės, tik kainą, kuri yra 3930000 EUR; scenarijus SE-01, kai sklypas skirtas socialinio būsto statybai ir vertinamas 18000000 EUR; scenarijus SE-02, kai sklypo rinkos vertė sudaro 10 % vertės šiame sektoriuje, t. y. 12245000 EUR; scenarijus SE-03, kai sklypas B-32 negali būti perleistas, tačiau gali būti suteikta jo naudojimo teisė, kuri leistų juo naudotis 30 metų kaip sporto įranga, neskaičiuojant jokių vėlesnių pajamų, tokiu atveju jo vertė būtų 4275000 EUR.
Komisija nurodė, kad šioje byloje ji rėmėsi nekilnojamojo turto vertinimo kabinėto ataskaitos scenarijaus SE-03 verte, nes sklypo paskirtis buvo nustatyta, o jo perpardavimas negalimas.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad Komisija nepadarė akivaizdžios klaidos remdamasi minėto scenarijaus verte, kuri buvo nustatyta atsižvelgiant į sklypo B-32 naudojimo teisę.
Iš tikrųjų nebuvo ginčijama aplinkybė, kad vertinant sklypą B-32 reikia atsižvelgti į 2011 m. taikos sutarties sudarymo datą. Ši data iš tikrųjų yra minėtoje taikos sutartyje sutartos kompensacijos, dėl kurios kilo šis ginčas, data.
Kaip matyti iš tuo metu sklypui B-32 taikyto teisinio reglamentavimo, minėtas sklypas buvo viešoji nuosavybė ir negalėjo būti perduotas, nebent galėjo būti suteikta jo naudojimo teisė.
Kaip teisingai ginčijamo sprendimo 123 konstatuojamojoje dalyje nurodė Komisija, kompensacijos iš Madrido savivaldybės reikalavimo atveju sklypo B-32 vertė turėjo atitikti jo vertę minėtai savivaldybei, t. y. šio sklypo naudojimo teisės vertę, o ne hipotetinę vertę, kuri būtų buvusi, jei šį sklypą būtų buvę galima perleisti.
Dėl naudojimo teisės ieškovas nurodė, kad ši teisė buvo įvertinta netinkamai ir kad ją vertinant nebuvo laikytasi Ispanijoje žemės sklypo naudojimo teisės vertinimui taikomų taisyklių.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Komisija, pasirinkusi nekilnojamojo turto vertinimo kabinėto ataskaitos scenarijų SE-03, nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.
Iš tikrųjų kiti nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitos scenarijai ir kiti vertinimai, kuriais remiasi ieškovas, yra daug labiau nutolę nuo nagrinėjamų aplinkybių, nes jie grindžiami ne situacija, kai vertinama žemės sklypo, kuris yra viešoji nuosavybė, naudojimo teisė, o turto, kurio nuosavybė gali būti perleista, verte.
Nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitos scenarijus SE-03 Komisijai buvo vienintelė situacija, kai vertinta sklypo B-32 naudojimo teisė.
Ieškovas taip pat tvirtina, kad Komisija rėmėsi klaidinga prielaida, pagal kurią naudojimo teisė negali būti parduodama.
Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 111 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šio žemės sklypo paskirtis neleidžia jo perparduoti. Atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą Komisija nurodė, kad pirmenybę teikė prielaidai, kai vertinama investicinė vertė ir žemės sklypo naudojimo 30 metų kaip sporto įranga teisė.
Tokia prielaida yra artimiausia tam, ko ieškovas norėjo 1996 m. sutardamas dėl žemės sklypų mainų su Madrido savivaldybe, nes šie mainai pirmiausia buvo sutarti tam, kad ieškovas pats galėtų naudoti iš minėtos savivaldybės gautus sklypus.
Galiausiai dėl kaltinimo, jog buvo pažeistas gero administravimo principas reikia pažymėti, kad Komisija užsakė išsamią ekspertizę dėl skirtingų scenarijų, ji išanalizavo šiuos scenarijus ir kitus pateiktus vertinimus ir negalima teigti, kad ji paprasčiausiai pritarė nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitoje pateiktoms išvadoms.
Dėl ieškovo argumento, grindžiamo skirtumais tarp pirminės ir galutinės nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitos versijų, pakanka pažymėti, kad, kaip teisingai nurodė Komisija, abiejose versijose scenarijaus SE-03 vertės yra beveik identiškos, t. y. 4270000 EUR pirminėje ataskaitoje ir 4275000 EUR galutinėje ataskaitoje.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmojo pagrindo trečias kaltinimas ir antrasis pagrindas turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Dėl trečiojo pagrindo
Ieškovas tvirtina, kad Komisija pažeidė SESV 107 straipsnio 1 dalį ir SESV 296 straipsnį, nesilaikė pareigos motyvuoti ir pažeidė gero administravimo principą, įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje, nes Komisija, vertindama ar buvo suteikta nauda, ginčijo sklypo B-32 vertę, tačiau pripažino, kad kitų pagal 2011 m. taikos sutartį ieškovui kaip kompensacija perleistų sklypų vertė buvo teisinga. Tačiau ši vertė buvo apskaičiuota taikant tą patį vertinimo metodą, kokį Madrido savivaldybė taikė vertindama sklypą B-32. Nurodydamas įvairias bylas ieškovas tvirtina, kad Komisija turėjo įrodyti valstybės pagalbą ir kad ji negalėjo selektyviai ir atskirai vertinti tik tam tikrus sandorio sąlygas. Be to, jis tvirtina, kad jis turėjo sutikti su minėtos savivaldybės atliktu sklypų vertinimu, nepaisant jų vertės sumažinimo. Pagal Ispanijos teisę jis neturėjo jokios galimybės ginčyti vertinimo, reikalaudamas sutartyje nurodytos vertės ir rinkos vertės skirtumo kompensacijos. Jei Komisija būtų nagrinėjusi, ar sandoris buvo subalansuotas, ji būtų nusprendusi, kad suteiktos valstybės pagalbos dydis bet kokiu atveju neviršijo 10931835 EUR.
Komisija primena, kad šioje byloje tyrimo tikslas buvo išsiaiškinti, ar Madrido savivaldybės suteikta kompensacija už šios savivaldybės 1998 m. įgyvendinimo sutarties nesilaikymą yra valstybės pagalba ir nustatyti, ar apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas būtų visiškai pripažinęs savo atsakomybę be pirminių teisinių konsultacijų, nepaisant teisinio netikrumo, o taip pat patikrinti, ar sutartyje nurodyta minėtos savivaldybės skola atitiko finansinę riziką, kurią prisiėmė šis subjektas dėl konkrečios sklypo B-32 vertės 2011 m. Sprendimas pradėti procedūrą ir ginčijamas sprendimą šiais klausimais yra aiškūs. Komisija mano, kad taip pat reikia įvertinti minėto sprendimo motyvus, atsižvelgiant į situaciją ir kad ji neprivalo atsakyti į visus per administracinę procedūrą suinteresuotosios šalies pateiktus argumentus. Ji tvirtina, kad remiantis jurisprudencija, ji tą sprendimą motyvavo pakankamai. Ji priduria, kad tyrimo tikslas nebuvo nustatyti, ar ieškovas, atsižvelgiant į visus pagal 2011 m. taikos sutartį prisiimtus įsipareigojimus, gavo neteisėtą pagalbą. Ieškovo nurodytos bylos netinkamos, o jei ieškovas būtų gavęs mažiau, nei buvo sutarta, jis būtų galėjęs reikalauti vertės, nurodytos 2011 m. taikos sutartyje, tačiau to jis nedarė.
Šiuo klausimu iš jurisprudencijos matyti, kad norėdama nustatyti, ar nauda galėjo būti gauta įprastomis rinkos sąlygomis, Komisija turi atlikti išsamų visų su ginčijamu sandoriu ir jo kontekstu susijusių veiksnių tyrimą (žr. 2015 m. birželio 30 d. Sprendimo Nyderlandai ir kt. / Komisija,
T‑186/13, T‑190/13 ir T‑193/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:447
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taip pat buvo nuspręsta, kad kalbant apie viešajam subjektui parduodant žemės sklypą privačiam asmeniui tariamai mažesne kaina pagalbos dydžio nustatymą, taikomas privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikoje, principas, ir kad pagalbos dydis lygus skirtumui tarp to, kad pagalbą gavęs asmuo iš tikrųjų sumokėjo ir to, ką jis būtų mokėjęs įprastomis rinkos sąlygomis norėdamas nusipirkti lygiavertį žemės sklypą iš pardavėjo privačiame sektoriuje (žr. 2015 m. birželio 30 d. Sprendimo Nyderlandai ir kt. / Komisija,
T‑186/13, T‑190/13 ir T‑193/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:447
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją)
Reikia pažymėti, kad pagal jurisprudenciją, norint įvertinti ginčijamo sprendimo teisėtumą reikia atsižvelgti į informaciją, kurią Komisija turėjo ar galėjo turėti tuo metu, kai buvo priimtas šis sprendimas. Atsižvelgiant į tai, jei paaiškėtų, kad Komisijos vertinimas prieštarauja informacijai, kurios ji neturėjo per administracinę procedūrą, arba atsižvelgiant į šią informaciją dėl jo kyla abejonių, reikia nustatyti, ar tokia informacija galėjo būti jai žinoma ir ar ji būtų galėjusi laiku į ją atsižvelgti, ir, jei taip, ar Komisija turėjo atsižvelgti į šią informaciją, bent jau kaip į reikšmingus duomenis siekiant taikyti privataus investuotojo kriterijų (žr. 2015 m. birželio 30 d. Sprendimo Nyderlandai ir kt. / Komisija,
T‑186/13, T‑190/13 ir T‑193/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:447
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad Komisija pripažino išnagrinėjusi galimą valstybės pagalbos buvimą dėl Madrido savivaldybės pagal 2011 m. taikos sutartį suteiktos kompensacijos.
Reikia pažymėti, kad pagal 2011 m. taikos sutartį šalys sutarė, kad kompensacija bus įvykdyta, kai vietoj sklypo B-32 Madrido savivaldybė ieškovui perleis kitus sklypus ir padengs likusias skolas vienas kitam. Po užskaitos Madrido savivaldybė ieškovui liko skolinga 8,04 EUR.
2011 m. taikos sutartis apėmė ne tik su skolos, susidarius dėl sklypo B-32 neperdavimo pripažinimą, bet ir sąlygas dėl kompensacijos ieškovui už šį neperdavimą, nurodant, kad jam bus perduoti kiti sklypai ir padengtos likusios skolos.
Akivaizdu, kad Komisija nevertino sklypų, perleistų už sklypą B-32. Ji rėmėsi 2011 m. taikos sutartyje nurodytomis vertėmis.
Atsakydamas į Bendrojo Teismo raštu pateiktus klausimus ieškovas patvirtino (ir Komisija to neginčijo), kad per administracinę procedūrą jis nurodė, jog yra neatitikimų lyginant perleistų sklypų vertes, nurodytas 2011 m. taikos sutartyje ir šių sklypų vertes, nurodytas nekilnojamojo turto agentūros ataskaitoje, todėl galimas šių sklypų pervertinimas.
Be to, ieškovas taip pat per administracinę procedūrą pažymėjo, kad nekilnojamojo turto vertinimo kabineto ataskaitoje nėra jokio pagal 2011 m. taikos sutartį perduotų sklypų vertinimo.
Taigi nagrinėdama tik sklypo B-32 vertę, Komisija neatsižvelgė į visus ginčijamo sandorio ir jo konteksto veiksnius. Taigi, priešingai nei reikėjo, ji negalėjo atlikti išsamios visų reikšmingų veiksnių analizės, kad įrodytų ne tik pagalbos dydį, bet ir tai, ar įvertinus visus veiksnius realiai buvo gauta naudos iš nagrinėjamos priemonės.
Reikia pažymėti, jog atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus Komisija nurodė aplinkybę, kad ji neprivalėjo atsižvelgti į faktines aplinkybes, susiklosčiusias po aplinkybių, kurios buvo nagrinėjamos tyrimo procedūroje, ir kad nauda nesusijusi su pačia nagrinėta priemone.
Vis dėlto pakanka priminti, kad pagal 2011 m. taikos sutartį perduotų sklypų įvertinimas buvo nurodytas per administracinę procedūrą pateiktoje nekilnojamojo turto agentūros ataskaitoje. Be to, priemonės nagrinėjimas apėmė ne tik skolos, atsiradusios dėl sklypo B-32 neperdavimo, pripažinimą, bet ir galimą valstybės pagalbą Madrido savivaldybei kompensuojant pagal 2011 m. taikos sutartį.
Taigi Komisija nepakankamai įrodė, kad nagrinėjama priemonė suteikė ieškovui naudos. Jei netenkinama bent viena iš šio sprendimo 37 punkte nurodytų kumuliacinių sąlygų, Komisija negali nagrinėjamos priemonės kvalifikuoti kaip valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Iš to, kas išdėstyta matyti, kad trečiasis apeliacinio skundo pagrindas pripažintinas pagrįstu. Todėl ginčijamą sprendimą reikia panaikinti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, be savo bylinėjimosi išlaidų, ji turi padengti ieškovo bylinėjimosi išlaidas pagal jo pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. liepos 4 d. Komisijos sprendimą (ES) 2016/2393 dėl valstybės pagalbos SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN), kurią Ispanija suteikė
Real Madrid CF.

2.
Europos Komisija padengia savo ir
Real Madrid Club de Fútbol
patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Paskelbtas 2019 m. gegužės 22 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.