CELEX: 62020CJ0724
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Brīvība veikt uzņēmējdarbību
Pakalpojumu sniegšanas brīvība
Apdrošināšanas un pārapdrošināšanas darbības
Direktīva 2009/138/EK
Apdrošināšanas sabiedrību likvidācija
292. pants
Likvidācijas procedūru ietekme uz nepabeigtiem tiesas procesiem
Atkāpe no lex concursus piemērošanas
Lex processus

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) (
OV 2009, L 335, 1. lpp.
) 292. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Paget Approbois
(turpmāk tekstā – “
Paget
”), no vienas puses, un
Depeyre entreprises SARL
(turpmāk tekstā – “
Depeyre
”) un
Alpha Insurance A/S
, no otras puses, par apdrošināšanas atlīdzības samaksu saistībā ar zaudējumiem, kas
Paget
radušies negadījuma dēļ.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2009/138
Direktīvas 2009/138 3., 117., 123.–125. un 130. apsvērums ir formulēts šādi:
“(3)
Iekšējā tirgus pareizu darbību sekmēs saskaņotu noteikumu paredzēšana par apdrošināšanas grupu uzraudzību un, lai aizsargātu kreditorus, par apdrošināšanas sabiedrību sanācijas un likvidācijas procesu.
[..]
(117)
Valstu tiesību akti par apdrošināšanas sabiedrību sanācijas pasākumiem un likvidācijas procesu nav saskaņoti, tāpēc ir lietderīgi iekšējā tirgū nodrošināt savstarpēju atzīšanu dalībvalstu tiesību aktiem par apdrošināšanas sabiedrību sanācijas pasākumiem un likvidāciju, kā arī nepieciešamo sadarbību, jo ir vajadzīga šādu pasākumu vienota piemērošana, universālums, koordinācija un publicitāte, kā arī vienāda attieksme pret apdrošināšanas kreditoriem un to aizsardzību.
[..]
(123)
Tikai piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jādod tiesības pieņemt lēmumus par apdrošināšanas sabiedrību likvidācijas procesa uzsākšanu. Šiem lēmumiem vajadzētu būt spēkā visā Kopienā, un [tie] būtu jāatzīst visām dalībvalstīm. [Šie] lēmum[i] būtu jāpublicē saskaņā ar piederības dalībvalsts procedūru un
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
. Informācija būtu jādara pieejama arī zināmiem kreditoriem, kas ir rezidenti Kopienā un kam vajadzētu būt tiesībām iesniegt prasības vai apsvērumus.
(124)
Likvidācijas procesā būtu jāņem vērā visi apdrošināšanas sabiedrības aktīvi un pasīvi.
(125)
Piederības dalībvalsts tiesību aktos būtu jāreglamentē visi nosacījumi likvidācijas procesa uzsākšanai, vadīšanai un izbeigšanai.
[..]
(130)
Lai aizsargātu tiesisko paļāvību un pārliecību par dažiem darījumiem dalībvalstīs, kas nav piederības dalībvalsts, būtu jānosaka tiesību akts, ko piemēro, ja sanācijas pasākumi un likvidācijas procedūra ietekmē nepabeigtus tiesas procesus un no tiesas procesiem izrietošas individuālas izpildes darbības.”
Direktīvas 2009/138 IV sadaļā “Apdrošināšanas uzņēmumu sanācija un likvidācija” ir ietverts šīs direktīvas 267.–296. pants.
Minētās direktīvas 268. pantā “Definīcijas” ir noteikts:
“1.   Šajā sadaļā piemēro šādas definīcijas:
a)
“kompetentas iestādes” ir dalībvalstu administratīvās vai tiesu iestādes, kuras ir kompetentas sanācijas pasākumos vai darbības izbeigšanas procesā;
[..]
c)
“sanācijas pasākumi” ir pasākumi, kas saistīti ar kompetento iestāžu iejaukšanos, kuri ir paredzēti, lai saglabātu vai atjaunotu apdrošināšanas sabiedrības finanšu stāvokli, un kuri ietekmē tādu pušu iepriekšpastāvošas tiesības, kas nav pati apdrošināšanas sabiedrība, to skaitā pasākumi, kas dod iespēju apturēt maksājumus, izpildes pasākumus vai samazināt prasības, un citi pasākumi;
d)
“likvidācijas process” ir kopīgs process, kura gaitā tiek realizēti apdrošināšanas sabiedrības aktīvi un pēc vajadzības starp kreditoriem, akcionāriem vai dalībniekiem tiek sadalīti attiecīgie ieņēmumi un kurš obligāti paredz kompetentās iestādes iejaukšanos, to skaitā gadījumus, kad šis kopīgais process tiek izbeigts ar mierizlīgumu vai kādu līdzīgu pasākumu, neatkarīgi no tā, vai tā pamatā ir vai nav maksātnespēja un vai tas ir brīvprātīgs vai obligāts;
[..].”
Direktīvas 2009/138 273. panta “Darbības izbeigšanas procesa sākšana un uzraudzības iestāžu inform[ēšana]” 2. punktā ir paredzēts:
“Lēmums par likvidācijas procesa sākšanu attiecībā uz apdrošināšanas sabiedrību, to skaitā attiecībā uz tās filiālēm citās dalībvalstīs, kas pieņemts saskaņā ar piederības dalībvalsts tiesību aktiem, tiek atzīts bez papildu formalitātēm visā Kopienā un ir spēkā no brīža, kad šis lēmums ir spēkā dalībvalstī, kurā sākts process.”
Šīs direktīvas 274. pants “Piemērojamie tiesību akti” ir formulēts šādi:
“1.   Lēmumu sākt kādas apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procesu, kā arī likvidācijas procesu un tā ietekmi reglamentē ar piederības dalībvalstī piemērojamiem tiesību aktiem, ja vien 285. līdz 292. pantā nav paredzēts citādi.
2.   Ar piederības dalībvalsts tiesību aktiem nosaka vismaz:
a)
aktīvus, kas ir daļa no īpašuma, un rīcību ar aktīviem, kuri iegūti vai nodoti apdrošināšanas sabiedrībai pēc likvidācijas procesa sākšanas;
b)
apdrošināšanas sabiedrības un likvidatora attiecīgās pilnvaras;
c)
nosacījumus, pēc kuriem var veikt ieskaitu;
d)
likvidācijas procesa ietekmi uz tādiem spēkā esošiem līgumiem, kuru līgumslēdzēja puse ir apdrošināšanas sabiedrība;
e)
likvidācijas procesa ietekmi uz individuālu kreditoru ierosinātiem tiesas procesiem, izņemot 292. pantā norādītos nepabeigtos tiesas procesus;
f)
prasības, kuras iesniedzamas pret apdrošināšanas sabiedrības īpašumu, un rīcību ar prasībām, kuras rodas pēc likvidācijas procesa sākšanas;
g)
noteikumus, kas regulē prasījumu iesniegšanu, pārbaudi un atzīšanu;
h)
normas, kas reglamentē to, kā tiek sadalīti ieņēmumi no aktīvu realizācijas, prasību grupējumu un to kreditoru tiesības, kuru prasības pēc likvidācijas procesa sākšanas daļēji apmierinātas saskaņā ar lietu tiesībām vai īstenojot ieskaitu;
i)
likvidācijas procesa izbeigšanas nosacījumus un sekas, jo īpaši mierizlīguma gadījumā;
j)
kreditoru tiesības pēc likvidācijas procesa beigšanas;
k)
pusi, kam jāsedz likvidācijas procesa izmaksas un izdevumi; un
l)
noteikumus attiecībā uz tādu juridisku aktu anulēšanu, atcelšanu vai neīstenojamību, kuri ir neizdevīgi visiem kreditoriem.”
Minētās direktīvas 280. panta “Likvidācijas procesu lēmumu publicēšana” 1. punkta [pirmajā daļā] ir noteikts:
“Kompetentā iestāde, likvidators vai jebkura persona, kuru kompetentā iestāde izraudzījusi šajā nolūkā, publicē likvidācijas procesa lēmumu saskaņā ar kārtību, kas paredzēta piederības dalībvalstī, kā arī publicē likvidācijas lēmuma izvilkumu
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.”
Šīs pašas direktīvas 282. panta 1. punktā ir noteikts:
“Visiem kreditoriem, tostarp dalībvalstu valsts iestādēm, kuru pastāvīgā dzīvesvieta, juridiskā adrese vai galvenais birojs ir kādā dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts, ir tiesības iesniegt prasības vai attiecībā uz prasībām iesniegt rakstiskus apsvērumus.”
Saskaņā ar Direktīvas 2009/138 292. pantu “Nepabeigti tiesas procesi”:
“Sanācijas pasākumu un darbības izbeigšanas procesu ietekmi uz nepabeigtu tiesas procesu sakarā ar kād[iem] [aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai, reglamentē tikai tās dalībvalsts tiesību akti, kurā norit attiecīgais process.”
Regula (EK) Nr. 1346/2000
Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (
OV 2000, L 160, 1. lpp.
), kas tika atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/848 (2015. gada 20. maijs) par maksātnespējas procedūrām (
OV 2015, L 141, 19. lpp.
), 4. pantā “Piemērojamie tiesību akti” bija noteikts:
“1.   Ja vien šajā regulā nav noteikts citādi, uz maksātnespējas procedūru un tās sekām attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kuras teritorijā šāda procedūra ir sākta, turpmāk “procedūras sākšanas valsts”.
2.   Procedūras sākšanas valsts tiesību akti paredz nosacījumus šādu procedūru sākšanai, to izpildei un izbeigšanai. Cita starpā tie nosaka:
[..]
f)
maksātnespējas procedūru ietekmi uz procedūrām, ko uzsākuši individuāli kreditori, izņemot tiesvedībā esošas lietas;
[..].”
Atbilstoši Regulas Nr. 1346/2000 15. pantam:
“Maksātnespējas procedūru sekas attiecībā uz tiesvedībā esošām lietām, kas attiecas uz parādniekam atsavinātiem aktīviem vai tiesībām, regulē vienīgi tās dalībvalsts tiesību akti, kurā lieta ir nodota tiesā.”
Direktīva 2001/24/EK
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK (2001. gada 4. aprīlis) par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidāciju (
OV 2001, L 125, 15. lpp.
) 32. pantu “Nepabeigtas tiesas prāvas”:
“Reorganizācijas pasākumu vai likvidācijas procesa ietekmi uz nepabeigtām tiesas prāvām saistībā ar aktīviem vai tiesībām, kas kredītiestādei ir anulētas, regulē vienīgi tās dalībvalsts tiesību akti, kurā notiek attiecīgā tiesas prāva.”
Francijas tiesības
Apdrošināšanas kodekss
Code des assurances
[Apdrošināšanas kodeksa] L. 326‑20. panta pirmajā un otrajā daļā ir paredzēts:
“Neskarot L. 326‑21.–L. 326‑29. panta noteikumus, L. 323‑8. pantā paredzētie sanācijas pasākumi un lēmumi par likvidācijas procesa sākšanu, ko pieņēmušas Eiropas Savienības dalībvalsts, kas nav Francija, kompetentās iestādes attiecībā uz apdrošināšanas sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir šīs valsts teritorijā, bez jebkādām citām formalitātēm Francijas Republikas teritorijā rada visas sekas, tostarp trešām personām, no brīža, kad tie rada sekas pirmajā minētajā valstī. Šie noteikumi ir piemērojami arī tad, ja pasākumi vai lēmumi par likvidācijas procesa sākšanu ir pieņemti attiecībā uz apdrošināšanas sabiedrības filiāli, kuras juridiskā adrese neatrodas Eiropas Savienībā.
Tas ir attiecināms arī uz lēmumiem par apdrošināšanas sabiedrības brīvprātīgu likvidāciju, kuri pieņemti dalībvalstī, kas nav Francija, un ietver administratīvo vai tiesu iestāžu iesaistīšanos.”
Atbilstoši šā kodeksa L. 326‑28. pantam:
“Sanācijas pasākumu un likvidācijas procesa ietekmi uz nepabeigtu tiesas procesu Francijā sakarā ar kādu mantu vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai, reglamentē tikai
code de procédure civile
[Civilprocesa kodekss].”
Civilprocesa kodekss
Civilprocesa kodeksa 369. pantā ir noteikts:
“Tiesas procesu pārtrauc:
[..]
–
sprieduma, ar kuru ir noteikta aizsardzība, sanācija tiesas ceļā vai likvidācija tiesas ceļā, sekas, kas saistītas ar palīdzības sniegšanu vai parādnieka mantas atsavināšanu;
[..].”
Šā kodeksa 371. pants ir formulēts šādi:
“Nekādos apstākļos tiesas process netiek pārtraukts, ja notikums iestājas vai par to ir paziņots pēc debašu uzsākšanas.”
Minētā kodeksa 372. pantā ir paredzēts:
“Veiktās darbības un pat likumīgā spēkā stājušos spriedumus, kas pasludināti pēc tiesas procesa pārtraukšanas, uzskata par spēkā neesošiem, ja vien puse, kuras labā ir paredzēta pārtraukšana, tos nav tieši vai netieši apstiprinājusi.”
Tirdzniecības kodekss
Code de commerce
[Tirdzniecības kodeksa] L. 622‑22. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Ievērojot L. 625‑3. panta noteikumus, uzsāktie tiesas procesi tiek pārtraukti līdz brīdim, kad attiecīgais kreditors iesniedz paziņojumu par savu prasījumu. Tie tiek atsākti
ipso iure
, pienācīgi uzaicinot tiesas iecelto kreditoru interešu pārstāvi un attiecīgā gadījumā administratoru [...], bet tajos tiek tikai konstatēti prasījumi un noteikts to apmērs.”
Šā kodeksa L. 641‑3. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Spriedums, ar kuru tiek uzsākta likvidācija tiesas ceļā, rada tādas pašas sekas, kādas aizsardzības gadījumā ir paredzētas L. 622‑7. panta I punkta pirmajā un trešajā daļā un III punktā, L. 622‑21. un L. 622‑22. pantā, L. 622‑28. panta pirmajā teikumā un L. 622‑30. pantā.”
Minētā kodeksa R. 622‑20. panta pirmajā daļā ir paredzēts:
“Tiesas process, kas ir pārtraukts saskaņā ar L. 622‑22. pantu, tiek atsākts pēc kreditora ierosmes, tiklīdz tas tiesā, kas izskata lietu, ir iesniedzis sava prasījuma paziņojuma kopiju vai jebkuru citu informāciju, kas pamato viņa prasījuma ietveršanu L. 624‑1. pantā paredzētajā sarakstā, un apstrīd tiesas iecelto kreditoru interešu pārstāvi, kā arī – attiecīgā gadījumā – administratoru, ja viņa uzdevums ir palīdzēt parādniekam vai plāna izpildes uzraugam.”
Minētā kodeksa L. 641‑23. pantā ir noteikts:
“R. 622‑19. un R. 622‑20. pantu piemēro likvidācijas tiesas ceļā procedūrai.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
2011. gada 1. jūlijā
Paget
ar apdrošināšanas brokera
Depeyre
starpniecību noslēdza apdrošināšanas līgumu par “visaptverošu rūpniecisko risku” polisi, kurā bija norāde “
Compagnie
:
Alpha Insurance
”.
2012. gada 20. maijā divās
Paget
apsaimniekotajās vietās postījumus nodarīja pērkona negaiss ar krusu. Nākamajā dienā
Paget
nosūtīja
Depeyre
paziņojumu par apdrošināšanas gadījumu.
Lai novērtētu negadījuma radītos mantiskos zaudējumus, pēc abpusējas vienošanās tika veikta ekspertīze.
Ar 2013. gada 7. janvāra vēstuli
Depeyre
informēja
Paget
, ka tās apdrošināšanas līgums tiek pārvaldīts ar atbilstoši Beļģijas tiesībām dibinātas sabiedrības
Albic
starpniecību, ka tās apdrošinātāji no 2012. gada 1. janvāra ir bijuši saskaņā ar Lielbritānijas tiesībām dibināta sabiedrība
United
un saskaņā ar Rumānijas tiesībām dibināta sabiedrība
Euroins
, bet kopš 2013. gada 1. janvāra šīs sabiedrības ir atsaukušas savu licenci
Albic
.
Paget
cēla prasību pret
Depeyre
par atbildību un zaudējumu atlīdzību, kas savukārt kā garantijas devēju pieaicināja
Alpha Insurance
, saskaņā ar Dānijas tiesībām dibinātu sabiedrību, ko apdrošināšanas brokeris negadījuma iestāšanās brīdī bija iecēlis par faktisko apdrošinātāju.
Cour d’appel de Besançon
[Bezansonas apelācijas tiesā] (Francija)
Paget
lūdza piespriest
Depeyre
un
Alpha Insurance
solidāri samaksāt kā atlīdzību par tai nodarīto mantisko kaitējumu summu 335080,79 EUR apmērā.
2018. gada 16. oktobra tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai
Alpha Insurance
pārstāvis informēja šo apelācijas tiesu, ka
Sø- og Handelsretten i København
(Kopenhāgenas Jūras un komerclietu tiesa, Dānija) no 2018. gada 8. maija ir pasludinājusi šī uzņēmuma bankrotu, un tiesas apspriedes posmā iesniedza atbilstošo spriedumu. Viņš tostarp lūdza, lai tiktu konstatēts, ka kolektīvās procedūras uzsākšana Dānijā
ipso iure
ir izraisījusi tiesas procesa pārtraukšanu.
Ar 2018. gada 20. novembra spriedumu
cour d’appel de Besançon
citastarp piesprieda
Alpha Insurance
, izpildot apdrošināšanas līgumu, samaksāt
Paget
noteiktu summu par mantiskajiem zaudējumiem, kas cēlušies no negadījuma 2012. gada 20. maijā.
Šajā ziņā
cour d’appel de Besançon
atzina, ka
Alpha Insurance
nav pierādījusi, ka Dānijā veiktajai bankrota procedūrai būtu tādas pašas sekas kā Francijas tiesībās paredzētajai bankrota procedūrai attiecībā uz tiesas procesa turpināšanu un pret
Alpha Insurance
celto prasību pieņemamību, un tādējādi Dānijā veiktā bankrota procedūra nav attiecināma uz debatēm.
Paget
un
Alpha Insurance
iesniedza kasācijas sūdzību par
cour d’appel de Besançon
spriedumu.
Cour de cassation
[Kasācijas tiesa] (Francija) uzskata, ka, izskatot apelācijas sūdzības, ir jānosaka, kuras valsts tiesības ir piemērojamas Dānijā pasludinātā
Alpha Insurance
bankrota sekām uz tiesas procesu Francijas tiesās, bet uzsver, ka atbilde uz šo jautājumu nav acīmredzama.
Šajos apstākļos
Cour de cassation
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2009/138] 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nepabeigts tiesas process, ko dalībvalsts tiesā ir ierosinājis kreditors, pieprasot apdrošināšanas sabiedrībai, pret kuru citā dalībvalstī ir uzsākts likvidācijas process, samaksāt apdrošināšanas atlīdzību par tam nodarītajiem zaudējumiem, šīs tiesību normas izpratnē attiecas uz [aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai?
2)
Ja uz iepriekšējo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, vai tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā norit tiesas process, ir paredzēts pilnībā reglamentēt likvidācijas procesa ietekmi uz šo tiesas procesu?
It īpaši – vai tie ir jāpiemēro, ciktāl tajos:
–
ir paredzēts, ka šāda procesa sākšanas dēļ tiek pārtraukts nepabeigts tiesas process,
–
ir noteikts, ka tiesas process tiek atsākts, ja kreditors izvirza pret apdrošināšanas sabiedrību prasījumu par apdrošināšanas atlīdzības izmaksu un tiek piesaistītas par likvidācijas procesa īstenošanu atbildīgās struktūras,
–
un ir pilnībā aizliegts piespriest izmaksāt atlīdzību, pieļaujot tikai tās esamības konstatēšanu un apmēra noteikšanu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2009/138 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pantā minētais jēdziens “nepabeigts tiesas process sakarā ar kād[iem] [aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai” ietver nepabeigtu tiesas procesu, kura priekšmets ir prasība par apdrošināšanas atlīdzību, ko apdrošināšanas ņēmējs no apdrošināšanas sabiedrības, kurai piemērota likvidācijas procedūra vienā dalībvalstī, prasa par zaudējumiem, kas radušies kādā citā dalībvalstī.
Vispirms ir jānorāda, kā izriet no Direktīvas 2009/138 117. un 123. apsvēruma, ka tās pamatā tostarp ir vienotības un universalitātes prasības un kā princips ir noteikts apdrošināšanas sabiedrību reorganizācijas pasākumi un likvidācijas procedūras, kā arī to sekas ir savstarpēji jāatzīst.
Tādējādi saskaņā ar šīs direktīvas 273. panta 2. punktu lēmumu par apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procedūras uzsākšanu, kas pieņemts saskaņā ar piederības dalībvalsts tiesību aktiem, bez turpmākām formalitātēm atzīst visā Savienībā un tas tajā rada tiesiskas sekas, tiklīdz nolēmums stājas spēkā dalībvalstī, kurā uzsākta procedūra.
Direktīvas 2009/138 274. panta 1. punktā ir noteikts, ka lēmumu uzsākt apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procedūru, šo likvidācijas procedūru un tās sekas principā reglamentē piederības dalībvalsts tiesību akti, un tā 2. punkta e) apakšpunktā ir precizēts, ka šajos tiesību aktos jābūt vismaz noteiktai likvidācijas procesa ietekmei uz individuālu kreditoru ierosinātiem tiesas procesiem, uz kuru attiecas savstarpējā atzīšana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 12. novembris, Bulstrad Vienna Insurance Group,
C‑427/19
,
EU:C:2020:914
,
39.
punkts).
No šīm tiesību normām izriet, ka sanācijas pasākumus un apdrošināšanas uzņēmumu likvidācijas procedūras, kā arī to sekas principā reglamentē
lex concursus
.
Tomēr Direktīvas 2009/138 274. panta 1. punktā ir uzskaitīts konkrēts skaits noteikumu, ar kuriem tiek izdarīta atkāpe no
lex concursus
piemērošanas, tostarp tā 2. punkta e) apakšpunktā minētā tiesību norma, kas ir norādīta šīs direktīvas 292. pantā, saskaņā ar kuru “sanācijas pasākumu un [likvidācijas] procesu ietekmi uz nepabeigtu tiesas procesu sakarā ar kād[iem] [aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai, reglamentē tikai tās dalībvalsts tiesību akti, kurā norit attiecīgais process”.
No šī 292. panta formulējuma izriet – lai varētu atkāpties no
lex concursus
piemērošanas, ir jābūt izpildītiem trim kumulatīviem nosacījumiem.
Pirmkārt, tiem ir jābūt sanācijas pasākumiem vai likvidācijas procesam attiecīgi Direktīvas 2009/138 268. panta 1. punkta c) un d) apakšpunkta izpratnē.
Šajā ziņā jēdziens “likvidācijas process”, kā tas ir definēts šīs direktīvas 268. panta 1. punkta d) apakšpunktā, attiecas uz kolektīvo procedūru, kuras rezultātā tiek realizēti apdrošināšanas sabiedrības aktīvi un veikta līdzekļu sadale starp kreditoriem, akcionāriem vai dalībniekiem atkarībā no gadījuma, kas noteikti nozīmē kompetento iestāžu iesaistīšanos, proti, saskaņā ar minētās direktīvas 268. panta 1. punkta a) apakšpunktu – dalībvalstu administratīvās vai tiesu iestādes, kuras ir kompetentas citastarp likvidācijas procesā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 12. novembris, Bulstrad Vienna Insurance Group,
C‑427/19
,
EU:C:2020:914
,
29.
punkts).
Šajā gadījumā pirmais Direktīvas 2009/138 292. pantā paredzētais nosacījums pamatlietā šķiet izpildīts, jo no lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertās informācijas izriet, ka Dānijas Karalistē attiecībā uz
Alpha Insurance
tika uzsākta likvidācijas procedūra un ka tās bankrots ir pasludināts no 2018. gada 8. maija. Turklāt šis apstāklis izriet arī no publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(
OV 2018, C 196, 28. lpp.
) atbilstoši šīs direktīvas 280. pantam.
Otrkārt, Direktīvas 2009/138 292. panta piemērojamība nozīmē, ka pastāv “nepabeigts tiesas process”.
Šajā ziņā, lai gan nepabeigtie tiesas procesi šī 292. panta izpratnē ir saistīti ar individuālu kreditoru ierosinātiem tiesas procesiem, jo Direktīvas 2009/138 274. panta 2. punkta e) apakšpunktā ir precizēts, ka likvidācijas procedūras ietekmi uz šiem procesiem principā nosaka
lex concursus
, izņemot šādus nepabeigtos tiesas procesus, pēdējie minētie atšķiras no individuālām piespiedu izpildes procedūrām, kas izriet no nepabeigtiem tiesas procesiem, kā tas teikts šīs direktīvas 130. apsvērumā.
No tā izriet, ka “nepabeigti tiesas procesi” Direktīvas 2009/138 292. panta izpratnē nozīmē prasības, ar kurām tiek lūgts vienīgi noteikt likvidācijas procesā esošas apdrošināšanas sabiedrības tiesības un pienākumus, bet ne prasīta to īstenošana, proti, izslēdzot kreditoru individuālās prasības saistībā ar piespiedu izpildes procedūrām.
Šī interpretācija saskan ar interpretāciju, kuru Tiesa ir izmantojusi attiecībā uz identisk[iem] jēdzien[iem] “tiesvedībā esošas lietas” [un “nepabeigtas tiesas prāvas”], kur[i] ietvert[i] Regulas Nr. 1346/2000 15. pantā un Direktīvas 2001/24 32. pantā. Proti, Tiesa ir nospriedusi, ka vārdkopa “nepabeigti tiesas procesi” ir attiecināma vienīgi uz tiesvedībām, kurās lieta tiek izskatīta pēc būtības, un tādējādi uz šajos abos pantos paredzēto atkāpi no
lex concursus
, izslēdzot individuālās piespiedu izpildes procedūras (šajā nozīmē attiecīgi skat. spriedumus, 2018. gada 6. jūnijs, Tarragó da Silveira,
C‑250/17
,
EU:C:2018:398
,
30.
–
33.
punkts un tajos minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 29. aprīlis, Banco de Portugal u.c.,
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz pamatlietu šis nosacījums, šķiet, arī ir izpildīts. Proti, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka tās tiesvedības priekšmets, kura norisinās Francijas civillietu tiesās, ir vienīgi lūgums atlīdzināt zaudējumus, ko apdrošinātā persona ir iesniegusi savam apdrošinātājam, kuras likvidāciju Dānijas iestādes bija sākušas datumā, kad šī lieta tika izskatīta pēc būtības.
Treškārt, saskaņā ar pašu Direktīvas 2009/138 292. panta formulējumu nepabeigtajam tiesas procesam ir jāattiecas uz “[aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai”.
Attiecībā uz šīs frāzes tvērumu, kā norādījušas Francijas valdība un Eiropas Komisija, ir jākonstatē, ka Direktīvas 2009/138 292. panta dažādās valodu versijas nav viennozīmīgas.
Proti, lai gan dažas no tām norāda, ka nepabeigtajam tiesas procesam ir jāattiecas uz “un actif ou un droit [aktīviem vai tiesībām]”, kā, piemēram, tas ir franču valodas versijā, vai “mantu”, kā, piemēram, spāņu (“a un bien”) vai itāļu (“a un bene”) valodas versijās, citu valodu versijas ir formulētas plašāk. Tā portugāļu valodā (“bens o direitos”) apzīmē daudzas mantas vai tiesības, somu valodā (“omaisuuta”) norāda uz attiecīgās vienības īpašumu vai mantu un dāņu (“eller en rettighed i massen”) un vācu valodā (“einen Vermögensgegenstand oder ein Recht der Masse”) norāda uz jebkādu mantiskas vērtības elementu vai jebkādām tiesībām, kuras ietilpst apdrošināšanas sabiedrības konkursa masā.
Tā kā pastāv šādas Direktīvas 2009/138 292. panta formulējuma atšķirības, šī tiesību norma ir jāinterpretē, ņemot it īpaši vērā tiesiskā regulējuma, kurā tā ietilpst, kontekstu un mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 9. septembris, TMD Friction un TMD Friction EsCo,
C‑674/18 un C‑675/18
,
EU:C:2020:682
,
89.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz kontekstu, kurā iekļaujas Direktīvas 2009/138 292. pants, ir jākonstatē, ka aktīvi vai tiesības, par kuriem ir runa, ir tie, kuri apdrošināšanas sabiedrībai ir atsavināti likvidācijas procedūras uzsākšanas dēļ. Saskaņā ar šīs direktīvas 273. panta 2. punktu visus nolēmumus, ar kuriem sākta šāda likvidācijas procedūra, atzīst visās pārējās dalībvalstīs no brīža, kad tie stājas spēkā procedūras sākšanas dalībvalstī. No tā izriet, ka jēdzieni “aktīvi”, “manta” vai “tiesības, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai” apzīmē ne tikai noteiktus šī uzņēmuma aktīvus, mantu vai tiesības, bet gan drīzāk visus tā īpašuma elementus, kas ietilpst kā aktīvos, tā arī pasīvos, uz kuriem attiecas likvidācijas procedūra. Turklāt šādu interpretāciju apstiprina minētās direktīvas 124. apsvērums, saskaņā ar kuru likvidācijas procedūrās būtu jāņem vērā visi apdrošināšanas sabiedrības aktīvi un pasīvi.
Attiecībā uz Direktīvas 2009/138 mērķi no tās 130. apsvēruma izriet, ka ar minētās direktīvas 292. pantu ieviestā atkāpe no
lex concursus
piemērošanas likvidācijas procedūras sekām ir vērsta uz to, lai aizsargātu tiesisko paļāvību un noteiktu darījumu drošību dalībvalstīs, kas nav piederības dalībvalsts. Taču šādi mērķi netiktu pilnībā sasniegti, ja visi apdrošināšanas uzņēmuma aktīvi, uz kuriem attiecas likvidācijas procedūra un uz kuriem šis uzņēmums ir zaudējis tiesības, neietilptu šī 292. panta piemērošanas jomā.
Turklāt šis risinājums pilnībā saskan ar risinājumu, kas izriet no 2021. gada 29. aprīļa sprieduma Banco de Portugal u.c. (
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
,
43.
punkts), kurā Tiesa uzskatīja, ka Direktīvas 2001/24 32. pantā ietvertā vārdkopa “aktīvi vai tiesības, kas kredītiestādei ir anulētas” ir piemērojama nepabeigtos tiesas procesos, kuri attiecas uz vienu vai vairākiem šīs kredītiestādes īpašuma elementiem – kā aktīvos, tā pasīvos ietilpstošiem –, kas šai iestādei ir atsavināti.
Ņemot vērā visus šos apsvērumus, ir jākonstatē, gluži kā to darījušas ieinteresētās personas, kas ir piedalījušās tiesvedībā Tiesā, ka atlīdzība, kuras izmaksu apdrošināšanas ņēmējs par negadījuma radītajiem zaudējumiem lūdz no sava apdrošinātāja, attiecībā uz kuru tiesvedības laikā ir uzsākta likvidācijas procedūra, ietilpst Direktīvas 2009/138 292. panta materiālajā piemērošanas jomā.
Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2009/138 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pantā minētais jēdziens “nepabeigts tiesas process sakarā ar kād[iem] [aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai” ietver nepabeigtu tiesas procesu, kura priekšmets ir prasība par apdrošināšanas atlīdzību, ko apdrošināšanas ņēmējs no apdrošināšanas sabiedrības, kurai piemērota likvidācijas procedūra vienā dalībvalstī, prasa par zaudējumiem, kas radušies kādā citā dalībvalstī.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2009/138 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tās dalībvalsts tiesību akti, kurā notiek tiesas process, šī panta izpratnē reglamentē visas likvidācijas procedūras sekas attiecībā uz šo tiesas procesu. It īpaši iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ir jāpiemēro tās dalībvalsts tiesību normas, kurā nav pabeigts tiesas process, ja, pirmkārt, tajās ir paredzēts, ka šādas likvidācijas procedūras sākšana izraisa minētā tiesas procesa pārtraukšanu, otrkārt, tajās ir paredzēts, ka tiesas procesa atsākšana ir atkarīga no tā, vai kreditors izvirza pret apdrošināšanas sabiedrību prasījumu par apdrošināšanas atlīdzības izmaksu un tiek piesaistītas par likvidācijas procesa īstenošanu atbildīgās struktūras, un, treškārt, tās liedz piespriest izmaksāt atlīdzību – drīkst konstatēt tikai tās prasījuma esamību un apmēru.
No Direktīvas 2009/138 292. panta formulējuma, lasot to kopā ar tās 130. apsvērumu, izriet, ka likvidācijas procedūras ietekmi uz nepabeigtu tiesas procesu reglamentē vienīgi tās dalībvalsts tiesību akti, kurā šis tiesas process notiek.
No tā ir secināms, ka Savienības likumdevējs nav vēlējies ierobežot šī 292. panta piemērošanu tikai ar likvidācijas procedūras procesuālajām sekām.
Līdz ar to likvidācijas procedūras – gan procesuālās, gan materiālās – sekas attiecībā uz nepabeigtu tiesas procesu Direktīvas 2009/138 292. panta izpratnē ir tikai tādas, kā noteikts tās dalībvalsts tiesību aktos, kurā šis tiesas process notiek (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 29. aprīlis, Banco de Portugal u.c.,
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
,
49.
punkts).
Protams, kā rakstveida apsvērumos ir norādījušas Francijas valdība un Komisija, tās dalībvalsts tiesību aktu piemērošana, kurā šis tiesas process notiek, ir ierobežota ar
lex concursus
principu, kāds tas izriet no Direktīvas 2009/138 274. panta 2. punkta normām.
Tomēr šajā gadījumā nešķiet – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ka tās dalībvalsts, kurā notiek tiesas process, valsts tiesību normu trīs grupas, kuras ir citējusi šī tiesa un kuras ir apkopotas šī sprieduma 58. punktā, ietekmē Direktīvas 2009/138 274. panta 2. punktā paredzēto
lex concursus
piemērošanu.
Proti, pirmkārt, attiecībā uz tādu valsts tiesību normu kā Civilprocesa kodeksa 369. pants, kurā ir paredzēts, ka nepabeigts tiesas process tiek pārtraukts citastarp ar spriedumu, kas taisīts saistībā ar apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procedūru citā dalībvalstī, šķiet, ka šāda tiesību norma attiecas uz šīs likvidācijas procedūras procesuālajām sekām uz minēto tiesas procesu un tātad ietilpst ar Direktīvas 2009/138 292. pantu noteikto tiesību aktu piemērošanas jomā.
Otrkārt, tas pats principā attiecas uz tādu dalībvalsts tiesību normu kā Tirdzniecības kodeksa R. 622‑20. pants, kurš saskaņā ar šī kodeksa R. 641‑23. pantu piemērojams likvidācijas ar tiesas nolēmumu procedūrai un saskaņā ar kuru tiesvedības atsākšana ir pakļauta nosacījumam, ka kreditoram ir jābūt izvirzījušam apdrošināšanas atlīdzības prasījumu attiecībā uz apdrošināšanas sabiedrības saistībām un jābūt pieaicinātām par likvidācijas procedūras īstenošanu atbildīgajām struktūrām. Proti, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa to pārbauda, šāda tiesību norma, šķiet, regulē citā dalībvalstī uzsāktas likvidācijas procedūras ietvaros radušos faktu ietekmi uz nepabeigtu tiesas procesu, neskarot citastarp apdrošināšanas sabiedrības un likvidatora attiecīgās pilnvaras, kas atbilstoši Direktīvas 2009/138 274. panta 2. punkta b) apakšpunktam noteiktas piederības dalībvalsts tiesību aktos.
Treškārt, attiecībā uz tādu valsts tiesību normu kā Tirdzniecības kodeksa L. 622‑22. pants, kurš saskaņā ar minētā kodeksa L. 641‑3. pantu ir piemērojams likvidācijas tiesas ceļā procedūrai un atbilstoši kuram, atsākot iepriekš pārtraukto tiesas procesu, tas var attiekties tikai uz prasījumu konstatēšanu un to apmēra noteikšanu, ir jānorāda, ka neviena Direktīvas 2009/138 tiesību norma, šķiet, neliedz šādi ierobežot nepabeigtā tiesas procesa priekšmetu. It īpaši sekas, ko šāda valsts tiesību norma rada attiecībā uz nepabeigtu tiesas procesu, šķiet, tikai apstiprina piederības dalībvalsts tiesību aktiem rezervēto kompetenci, tostarp šīs direktīvas 274. panta 2. punkta g) un h) apakšpunktā minēto kompetenci paredzēt attiecīgi normas, kas reglamentē prasību iesniegšanu, pārbaudi un atzīšanu, kā arī citastarp normas, kas reglamentē to, kā tiek sadalīti ieņēmumi no aktīvu realizācijas, un prasību grupējumu, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2009/138 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tās dalībvalsts tiesību akti, kurā notiek tiesas process, šī panta izpratnē reglamentē visas likvidācijas procedūras sekas attiecībā uz šo tiesas procesu. It īpaši ir jāpiemēro tās dalībvalsts tiesību normas, kurās paredzēts, pirmkārt, ka šādas likvidācijas procedūras sākšana izraisa minētā tiesas procesa pārtraukšanu, otrkārt, ka tiesas procesa atsākšana ir atkarīga no tā, vai kreditors izvirza pret apdrošināšanas sabiedrību prasījumu par apdrošināšanas atlīdzības izmaksu un tiek piesaistītas par likvidācijas procesa īstenošanu atbildīgās struktūras, un, treškārt, tās liedz piespriest izmaksāt atlīdzību – drīkst konstatēt tikai tās prasījuma esamību un apmēru, taču principā šādas normas neiejaucas piederības dalībvalsts tiesībām rezervētajā kompetencē, kas paredzēta minētās direktīvas 274. panta 2. punktā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pantā minētais jēdziens “nepabeigts tiesas process sakarā ar kād[iem] [aktīviem] vai tiesībām, kas atņemtas apdrošināšanas sabiedrībai” ietver nepabeigtu tiesas procesu, kura priekšmets ir prasība par apdrošināšanas atlīdzību, ko apdrošināšanas ņēmējs no apdrošināšanas sabiedrības, kurai piemērota likvidācijas procedūra vienā dalībvalstī, prasa par zaudējumiem, kas radušies kādā citā dalībvalstī.

2)
Direktīvas 2009/138 292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tās dalībvalsts tiesību akti, kurā notiek tiesas process, šī panta izpratnē reglamentē visas likvidācijas procedūras sekas attiecībā uz šo tiesas procesu. It īpaši ir jāpiemēro tās dalībvalsts tiesību normas, kurās paredzēts, pirmkārt, ka šādas likvidācijas procedūras sākšana izraisa minētā tiesas procesa pārtraukšanu, otrkārt, ka tiesas procesa atsākšana ir atkarīga no tā, vai kreditors izvirza pret apdrošināšanas sabiedrību prasījumu par apdrošināšanas atlīdzības izmaksu un tiek piesaistītas par likvidācijas procesa īstenošanu atbildīgās struktūras, un, treškārt, tās liedz piespriest izmaksāt atlīdzību – drīkst konstatēt tikai tās prasījuma esamību un apmēru, taču principā šādas normas neiejaucas piederības dalībvalsts tiesībām rezervētajā kompetencē, kas paredzēta minētās direktīvas 274. panta 2. punktā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.