CELEX: 62017CJ0650
Eelotsusetaotlus
Intellektuaal- ja tööstusomand
Määrus (EÜ) nr 469/2009
Ravimite täiendava kaitse tunnistus
Saamise tingimused
Artikli 3 punkt a
Mõiste „toode, mida kaitseb kehtiv aluspatent“
Hindamiskriteeriumid

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määruse (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta (
ELT 2009, L 152, lk 1
) artikli 3 punkti a tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Royalty Pharma Collection Trusti (edaspidi „Royalty Pharma“) ja Deutsches Patent- und Markenamti (Saksamaa patendi- ja kaubamärgiamet, edaspidi „DPMA“) vahelises kohtuvaidluses seoses sellega, et viimane keeldus täiendava kaitse tunnistuse andmisest diabeedi raviks kasutatavale sitagliptiinile.
Õiguslik raamistik
Euroopa patendikonventsioon
Münchenis 5. oktoobril 1973. aastal allkirjastatud Euroopa patentide väljaandmise konventsiooni (põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis) (edaspidi „patendikonventsioon“) artiklis 69 „Õiguskaitse ulatus“ on sätestatud:
„(1)   Euroopa patendi ja Euroopa patenditaotluse õiguskaitse ulatus määratakse kindlaks patendinõudluse sisuga. Patendinõudluse tõlgendamiseks peab siiski kasutama leiutiskirjeldust ja jooniseid.
(2)   Kuni Euroopa patendi andmiseni määratakse Euroopa patenditaotlusega antava kaitse ulatus kindlaks avaldatud taotluses sisalduva patendinõudlusega. Väljaantud või vastulause-, piiramis- või tühistamismenetluse käigus muudetud Euroopa patent määrab Euroopa patenditaotluse õiguskaitse kindlaks tagasiulatuvalt, kui õiguskaitse ulatus seega ei laiene.“
Patendikonventsiooni artikli 69 tõlgendamise protokolli – mis vastavalt konventsiooni artikli 164 lõikele 1 on selle lahutamatu osa – artiklis 1 on sätestatud:
„Artiklit 69 ei tohiks tõlgendada selliselt, et Euroopa patendi õiguskaitse ulatuse all mõistetakse üksnes patendinõudluses kasutatud sõnastuse rangelt sõnasõnalise tähendusega määratletud ulatust, kusjuures patendikirjeldust ja jooniseid kasutatakse üksnes patendinõudluses esinevate ebatäpsuste selgitamiseks. Samuti ei tohiks seda tõlgendada selliselt, et patendinõudlus on ainult suunis ning et tegelik kaitse hõlmab seda, mida patendiomanik patendikirjelduse ja joonistega tutvunud vastava ala asjatundja arvates võis selle all mõelda. Vastupidi, seda tuleb tõlgendada kui nende kahe äärmuse vahelise seisukoha määratlemist, mis ühendab endas patendiomaniku õiglase kaitse ning piisava kindluse kolmandatele isikutele.“
Liidu õigus
Määruse nr 469/2009 põhjendused 3–5, 7, 9 ja 10 on sõnastatud järgmiselt:
„(3)
Ravimeid, eriti neid, mis on välja töötatud pikaajalise ja kuluka teadustöö tulemusel, ei hakata [Euroopa Liidus] ja Euroopas edasi arendama, kui neid ei kaitse soodsad sätted, mis pakuvad niisuguse teadustöö jätkamiseks piisavat kaitset.
(4)
Praegu lühendab ajavahemik, mis jääb uue ravimi patenditaotluse esitamise ja nimetatud ravimile müügiloa andmise vahele, patendiga antavat tegelikku kaitseaega sedavõrd, et see ei kata teadustööks tehtud investeeringuid.
(5)
Selle tagajärjel ei ole pakutav kaitse piisav, mis kahjustab ravimitealast teadustööd.
[…]
(7)
[Liidu] tasandil tuleks ette näha ühtne lahendus, millega saaks vältida liikmesriikide seaduste erinevat arengut, kuna see looks takistusi ravimite vabale liikumisele [liidus] ning mõjutaks seega otseselt siseturu toimimist.
[…]
(9)
[Täiendava kaitse] tunnistusega antava kaitse kehtivusaeg peaks olema selline, et see võimaldab tegeliku piisava kaitse. Sel eesmärgil peaks nii patendi kui [ka täiendava kaitse] tunnistuse omanik saama kasutada kokku kõige rohkem viieteistkümneaastast ainuõigust alates ajast, kui anti esmane müügiluba kõnealuse ravimi [liidus] turuleviimiseks.
(10)
Nii keerulises ja tundlikus sektoris nagu seda on ravimisektor, tuleks arvesse võtta kõik asjaga seotud huvid, kaasa arvatud rahvatervis. Seetõttu ei saa [täiendava kaitse] tunnistust välja anda kauemaks kui viis aastat. Antud kaitse peaks rangelt piirduma ainult tootega, millele on antud ravimi müügiluba.“
Asjaomase määruse artiklis 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„ravim“ – kõik ained või ainete kombinatsioonid, mis on ette nähtud inimeste või loomade haiguste ravimiseks või ärahoidmiseks, ja kõik ained või ainete kombinatsioonid, mida võib manustada inimestele või loomadele meditsiinilise diagnoosi panemiseks või füsioloogiliste funktsioonide taastamiseks, parandamiseks või muutmiseks;
b)
„toode“ – ravimi toimeaine või toimeainete kombinatsioon;
c)
„aluspatent“ – patent, mis kaitseb toodet, toote valmistusprotsessi või toote kasutamist, ja mille patendi omanik esitab [täiendava kaitse] tunnistuse saamiseks;
[…]“.
Määruse artiklis 3 „[Täiendava kaitse tunnistuse] saamise tingimused“ on ette nähtud:
„[Täiendava kaitse] tunnistus antakse, kui taotluse esitamise kuupäeval liikmesriigis, kus artiklis 7 nimetatud taotlus esitatakse:
a)
kaitseb toodet kehtiv aluspatent;
b)
tootel on […] kehtiv ravimi müügiluba;
c)
tootele ei ole veel [täiendava kaitse] tunnistust antud;
d)
punktis b nimetatud luba on toote esmane ravimi müügiluba.“
Määruse artiklis 4 „Kaitseobjekt“ on ette nähtud:
„Aluspatendiga antud kaitse piires laieneb [täiendava kaitse] tunnistusega antud kaitse ainult sellele tootele, millele on antud ravimi müügiluba ja igasugune ravimina kasutamise luba, mis on tootele antud enne [täiendava kaitse] tunnistuse kehtivusaja lõppemist.“
Määruse nr 469/2009 artiklis 5 „[Täiendava kaitse] tunnistuse õiguslikud tagajärjed“ on sätestatud:
„Kui artiklist 4 ei tulene teisiti, annab [täiendava kaitse] tunnistus samad õigused kui aluspatent ja sellest tulenevad samad piirangud ja kohustused.“
Määruse artikli 13 „[Täiendava kaitse] tunnistuse kehtivus“ lõikes 1 on ette nähtud:
„[Täiendava kaitse] tunnistus hakkab kehtima aluspatendi seaduses ette nähtud tähtaja lõppemisel ajavahemikuks, mis vastab aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva ja [liidus] esmase müügiloa väljaandmise kuupäeva vahelisele ajale, mida vähendatakse viie aasta võrra.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Royalty Pharmale kuulub Euroopa patent (DE) EP 1084705 (edaspidi „põhikohtuasjas käsitletav aluspatent“), mida taotleti 24. aprillil 1997. Nimetatud patendiga avalikustatakse imetajate vere glükoositaseme alandamise meetod, mis seisneb dipeptidüülpeptidaas-IV inhibiitorite (edaspidi „DP IV inhibiitorid“) süstimises, mille tulemusel on võimalik reguleerida veresuhkru taset.
Sitagliptiin kuulub DP IV inhibiitorite hulka. Selle toote töötas välja põhikohtuasjas käsitletava aluspatendi litsentsisaaja pärast patenditaotluse esitamise kuupäeva. Litsentsisaajale anti uus sitagliptiini kaitsev patent, mille põhjal anti täiendava kaitse tunnistus.
Royalty Pharma esitas 17. detsembril 2014 DPMA-le sitagliptiini täiendava kaitse tunnistuse taotluse, tuginedes põhikohtuasjas käsitletavale aluspatendile ja müügiloale, mille Euroopa Ravimiamet (EMA) oli 21. märtsil 2007 väljastanud nime „Januvia“ all turustavale ravimile.
DPMA lükkas 12. aprillil 2017 asjaomase taotluse tagasi põhjendusel, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punktis a sätestatud tingimus ei ole täidetud. Nimetatud amet leidis, et kuigi sitagliptiin vastab tõepoolest DP IV inhibiitori funktsionaalsele määratlusele, mis on esitatud põhikohtuasjas käsitletava aluspatendi nõudluses, ei ole aluspatendis seda toodet mingil moel konkreetselt avalikustatud, mistõttu ei ole konkreetselt sellest toimeainest vastava ala asjatundjale teada antud.
Nii ei vasta DPMA sõnul kõnealuse patendi kaitse objekt hiljem välja töötatud ja nime „Januvia“ all turustatud ravimile. Seega oleks määruse nr 469/2009 eesmärkidega vastuolus anda täiendava kaitse tunnistus tootele, mida põhikohtuasjas käsitletava aluspatendiga ei ole avalikustatud.
Royalty Pharma esitas selle otsuse peale kaebuse Bundespatentgerichtile (Saksamaa Liitvabariigi patendikohus). Tema väitel ei ole vaja selleks, et tootele laieneks kehtivast aluspatendist tulenev kaitse, et aluspatendis oleks märgitud kaitstud toimeaine keemiline nimetus või struktuur, kuna selleks piisab vastava aine funktsionaalsete tunnuste kirjeldusest. Ta väidab, et sitagliptiin vastab ühe toimeainegrupi funktsionaalsele määratlusele, mida on silmas peetud põhikohtuasjas käsitletavas aluspatendis. Tema seisukoha põhjal moodustavad põhikohtuasjas käsitletava „patenditud leiutise keskse osa“ tervikuna kõik DP IV inhibiitorid, mis sisaldavad sellele määratlusele vastavaid konkreetseid ühendeid ja on mõeldud diabeedi raviks. Euroopa Kohus ei ole tõlgendanud määruse nr 469/2009 artiklit 3 nii, et teatavale toimeainele täiendava kaitse tunnistuse andmine sõltub sellest, kas asjaomane toimeaine on aluspatendi nõudluses märgitud individualiseeritud kujul. Lisaks on Euroopa Kohus rõhutanud mõiste „leiutustegevuse kese“ tähtsust.
Peale selle märgib Royalty Pharma, et Ühendkuningriigi kohtud tõlgendavad Euroopa Kohtu praktikat niimoodi. Ta märgib, et siiski esineb liikmesriigiti tõlgenduses lahknevusi ja need võivad jääda püsima, kui Euroopa Kohus seda küsimust ei selgita.
Bundespatentgericht (Saksamaa Liitvabariigi patendikohus) märgib, et Euroopa Kohus on otsustanud, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tõlgendamisel tuleb arvestada aluspatendi kaitse objekti, mis tuleb välja selgitada patendinõudluse tõlgendamisel. Siinkohal leiab ta, et patendinõudlusel on kaks eesmärki: määratleda patendiga antava kaitse objekt ning määrata kindlaks kaitse ulatus, mis läheb sellest objektist kaugemale. Eelotsusetaotluse esitanud kohus mõistab Euroopa Kohtu praktikat nii, et selle artikli tõlgendamisel tuleb arvesse võtta kaitse objekti, mitte selle ulatust. Seega vastab toimeaine selles artiklis sätestatud tingimusele üksnes siis, kui seda toimeainet on aluspatendi nõudluses kirjeldatud nii konkreetselt, et on selge, et see kuulub selle patendi kaitse objekti alla.
Vastupidi Royalty Pharma seisukohale leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et mõiste „leiutustegevuse kese“ ei ole määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tõlgendamisel asjakohane. Samamoodi ei anna selle artikli tõlgendamisele vastust Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 11. septembri 2013. aasta otsus (X ZB 8/12) DP IV inhibiitorite kohta, vaid see täpsustab üksnes kirjelduse piisavuse nõuet, kui patendinõudluses kasutatakse funktsionaalset määratlust.
Samas rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus põhimõttelisi erinevusi liikmesriikide vahel seoses sellega, kuidas tõlgendada kriteeriume, mis on Euroopa Kohtu praktikas välja töötatud määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a suhtes. Nimetatud kohus viitab eelkõige tõlgendusele, mille on andnud High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (kõrge kohus (Inglismaa ja Wales), varaliste vaidluste osakond (patendikolleegium), Ühendkuningriik), kelle seisukoha põhjal on mõiste „leiutustegevuse kese“ määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a suhtes kohaldatav.
Neil asjaoludel otsustas Bundespatentgericht (Saksamaa Liitvabariigi patendikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas toode on vastavalt määruse nr 469/2009 artikli 3 punktile a kaitstud kehtiva aluspatendiga ainult siis, kui see kuulub patendinõudlusega määratletud kaitseobjekti alla ja on seega tehtud vastava ala asjatundjale kaitstud meetodi konkreetse väljendusena teatavaks?
2.
Kas seetõttu ei ole määruse nr 469/2009 artikli 3 punktis a sätestatud nõuete täitmiseks piisav, kui kõnealune toode vastab küll patendinõudluses sisalduvale toimeainegrupi üldisele funktsionaalsele määratlusele, kuid seda ei ole individualiseeritud kui aluspatendiga kaitstud meetodi konkreetset väljendust?
3.
Kas toode ei ole kehtiva aluspatendiga vastavalt määruse nr 469/2009 artikli 3 punktile a kaitstud juba seetõttu, kui see kuulub küll patendinõudluses sisalduva funktsionaalse määratluse alla, kuid töötati välja alles pärast aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva iseseisva leiutustegevuse tulemusena?“
Euroopa Kohus küsis pärast 25. juuli 2018. aasta kohtuotsuse Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
) kuulutamist Bundespatentgerichtilt (Saksamaa Liitvabariigi patendikohus), kas ta soovib seda kohtuotsust arvestades jääda oma eelotsusetaotluse juurde, ja kui see on nii, siis mis põhjustel.
Nimetatud kohus teatas 21. augusti 2018. aasta kirjas Euroopa Kohtule, et ta jääb selle taotluse juurde, märkides sisuliselt, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a kohaldamisalasse kuuluvate eri juhtumite puhul on liikmesriikide tasandil vaja edendada ühtset praktikat. 25. juuli 2018. aasta kohtuotsusest Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
) koostoimes Euroopa Kohtu varasema kohtupraktika ja kohtujuristi ettepanekuga kohtuasjas, milles tehti see kohtuotsus, ei nähtu aga selgelt, kas mõistel „leiutustegevuse kese“ on määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tõlgendamisel mingit tähtsust. Seega peaks Euroopa Kohus seda küsimust täpsustama.
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
Euroopa Kohtu kantseleisse 23. septembril 2019 esitatud kirjas palus Royalty Pharma vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 83 uuendada menetluse suulise osa.
Royalty Pharma põhjendab oma taotlust kahe argumendiga. Esiteks tugines kohtujurist oma ettepanekus ekslikule faktiliste asjaolude kirjeldusele, kuna ettepaneku punktis 14 märkis ta, et Royalty Pharma esitas sitagliptiini täiendava kaitse tunnistuse taotluse aluspatendi EP 1412357 põhjal, mida käsitleti 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsuses Merck Sharp & Dohme (
C‑125/10
,
EU:C:2011:812
), kuigi see taotlus põhineb aluspatendil EP 1084705. Teiseks kaldus kohtujurist kõrvale 25. juuli 2018. aasta kohtuotsusest Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
) tulenevast kohtupraktikast.
Selles osas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et Euroopa Kohus võib kas omal algatusel, kohtujuristi ettepanekul või poolte taotlusel kodukorra artikli 83 kohaselt määrusega menetluse suulise osa uuendada, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud või kui üks pooltest on esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendi seisukohalt. Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega kodukorras ei ole pooltele ette nähtud võimalust esitada kohtujuristi ettepanekule vastuseks seisukohti (21. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Abraxis Bioscience,
C‑443/17
,
EU:C:2019:238
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puutub faktivigadesse, mida tuleks parandada, siis need ei avalda määravat mõju otsusele, mille Euroopa Kohus teeb eelotsusetaotluse raames, ega õigusta seega menetluse suulise osa uuendamist. Mis puutub argumenti tõlgenduse kohta, mis kohtujuristi arvates tuleb anda 25. juuli 2018. aasta kohtuotsusele Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
), siis olgu märgitud, et tegelikult soovib Royalty Pharma selle argumendiga vastata teatavatele kohtujuristi tehtud järeldustele. Käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktikast nähtub aga, et Euroopa Kohtu menetlust reguleerivates õigusaktides ei ole selliste seisukohtade esitamist ette nähtud.
Peale selle leiab Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, et tal on eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamiseks piisavalt teavet ning et kõigi käesoleva kohtuasja lahendamiseks vajalike argumentide üle on juba menetluse käigus vaieldud.
Järelikult tuleb menetluse suulise osa uuendamise taotlus jätta rahuldamata.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Sissejuhatavad märkused
Kõigepealt tuleb tõdeda, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 23, otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus jääda oma eelotsusetaotluse juurde, et saada teatavaid põhikohtuasja lahendamiseks vajalikke selgitusi 25. juuli 2018. aasta kohtuotsuse Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
) ulatuse kohta. Täpsemalt soovib see kohus teada, kas mõiste „leiutustegevuse kese“ on määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tõlgendamisel asjakohane. Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et Euroopa Kohus tegi selles asjas otsuse, võtmata arvesse kohtujurist Wathelet’ poolt kohtuasjas Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:278
) esitatud ettepanekus ja eelkõige selle punktis 73 väljendatud kriitikat nimetatud mõiste kasutamise kohta aluspatendiga antava kaitse objekti kindlakstegemisel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldab sellest, et kuna Euroopa Kohus sõnaselgelt ei välistanud kõnealuse mõiste kohaldamist selle hindamisel, kas toimeainete kombinatsioon võib olla kehtiva aluspatendiga hõlmatud, võis Euroopa Kohus seda mõistet hindamisel vaikimisi kasutada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab lisaks, et küsitavused mõiste „leiutustegevuse kese“ osas tekitavad lahknevusi tõlgenduses, mida pädevad liikmesriikide kohtud ja ametid on määruse nr 469/2009 artikli 3 punktile a andnud.
Siinkohal olgu märgitud, et vastuses, mille Euroopa Kohus andis 25. juuli 2018. aasta kohtuotsuse Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punktid
ja
) aluseks olnud kohtuasjas esitatud küsimusele, ei kasutanud ta mõistet „leiutustegevuse kese“, olgugi et eelotsusetaotluse esitanud kohus oli kutsunud teda eelotsusetaotluses üles seda tegema. Selles kohtuotsuses meenutas Euroopa Kohus hoopis patendikonventsiooni artikli 69 ja selle artikli 69 tõlgendamise protokolli artikli 1 alusel patendinõudluse keskset rolli, kinnitades seega, et täiendava kaitse tunnistusega antava kaitse objekt piirdub aluspatendiga kaitstud leiutise tehniliste tunnustega, nagu need nähtuvad patendinõudlusest (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teva UK jt,
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punkt
), ning see ei laiene „leiutustegevuse keskmele“.
Seda tehes tugines Euroopa Kohus selgesti määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a sellisele tõlgendusele, mille raames ei ole mõiste „leiutustegevuse kese“ asjakohane.
Esimene ja teine küsimus
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et toodet kaitseb kehtiv aluspatent selle sätte tähenduses siis, kui toode vastab ühes aluspatendi nõudluses kasutatud üldisele funktsionaalsele määratlusele ja kuulub igal juhul selle patendiga kaitstud leiutise alla, ilma et toode oleks samas individualiseeritud kui selle patendiga kaitstud meetodi konkreetne väljendus.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on järjekindlalt rõhutanud, et selle tuvastamisel, kas nimetatud sätte tähenduses kaitseb toodet aluspatent, on keskne roll patendinõudlusel (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teva UK jt,
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab konkreetselt Euroopa patenti, siis tuleb märkida, et patendikonventsiooni artikli 69 kohaselt määratakse sellega antava õiguskaitse ulatus kindlaks patendinõudluse sisuga. Patendikonventsiooni artikli 69 tõlgendamise protokolli artiklis 1 on täpsustatud, et nõudlus peab tagama nii patendiomaniku õiglase kaitse kui ka kolmandate isikute piisava õiguskindluse. Patendinõudlust ei tohi seega mõista üksnes suunisena ega tõlgendada nii, et patendiga antud kaitse ulatus on kindlaks määratud nõudluse kitsa ja sõnasõnalise tähendusega (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teva UK jt,
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punkt
).
Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punktiga a ei ole iseenesest vastuolus see, kui Euroopa Patendiameti antud aluspatendi nõudluses sisalduvale funktsionaalsele määratlusele vastavat toimeainet käsitatakse selle patendiga kaitstuna, seda aga tingimusel, et vastava nõudluse alusel, tõlgendades seda eelkõige leiutiskirjeldust arvestades, nagu on ette nähtud patendikonventsiooni artiklis 69 ja selle tõlgendamise protokollis, on võimalik järeldada, et nimetatud nõudluses on kaudselt, ent igal juhul silmas peetud konkreetselt seda toimeainet (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teva UK jt,
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus järeldas eeltoodust, et selle kindlaks tegemiseks, kas kehtiv aluspatent kaitseb määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tähenduses konkreetset toodet, tuleb juhul, kui seda toodet ei ole patendinõudluses sõnaselgelt nimetatud, kontrollida, kas nimetatud toodet on ühes patendinõudluses igal juhul ja konkreetselt silmas peetud. Selleks peavad olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust. Esiteks peab patendiga hõlmatud leiutisest vastava ala asjatundja jaoks nähtuma toote aluspatendi kirjelduse ja jooniste põhjal igal juhul see toode. Teiseks peab vastava ala asjatundja olema võimeline selle toote konkreetselt identifitseerima, arvestades kõiki patendis avaldatud üksikasju ja patenditaotluse esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga valitsevat tehnika taset (vt selle kohta 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teva UK jt,
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punkt
).
Põhikohtuasjas nähtub eelotsusetaotlusest, et kuigi sitagliptiini ei ole aluspatendi nõudluses sõnaselgelt nimetatud, vastab see ühes patendinõudluses kasutatud funktsionaalsele määratlusele. Arvestades täiendavat kontrolli, mille peab läbi viima eelotsusetaotluse esitanud kohus, on neil asjaoludel sitagliptiin kui DP IV inhibiitor igal juhul aluspatendiga kaitstud leiutise hõlmatud ja seega on täidetud esimene tingimus, mis määrati kindlaks 25. juuli 2018. aasta kohtuotsuses Teva UK jt (
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
).
Seevastu võib kahtlusi tekitada küsimus, kas sitagliptiin, mida ei ole põhikohtuasjas käsitletava aluspatendi kirjelduses eraldi identifitseeritud, vastab käesoleva kohtuotsuse punktis 37 nimetatud kahest kumulatiivsest tingimusest teisele. Täpsemini puudutavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused sisuliselt seda, kas aluspatendi esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga ning arvestades kõiki patendis avaldatud üksikasju, on sitagliptiin vastava ala asjatundja silmis konkreetselt identifitseeritav, isegi kui seda ei ole aluspatendi kirjelduses sellega kaitstud meetodi konkreetse väljendusena individualiseeritud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib seega teha selgeks, kui üksikasjalik toote avalikustamine on määruse nr 469/2009 artikli 3 punktis a nõutav.
Selleks et teha kindlaks, kas käesoleva kohtuotsuse punktis 37 nimetatud teine tingimus on täidetud, tuleb just eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas asjaomase täiendava kaitse tunnistuse objekt on hõlmatud sellega, mida vastava ala asjatundja saab objektiivselt aluspatendi taotluse esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga vahetult ja ühemõtteliselt järeldada patendi kirjeldusest sellisena, nagu see esitati, kui ta lähtub temal vastavast valdkonnast taotluse esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga olemasolevatest üldistest teadmistest ning valitsevast tehnika tasemest.
Sellest tuleneb, et isegi kui täiendava kaitse tunnistuse objektiks olev toode ei ole aluspatendi kirjeldusest tuleneva meetodi konkreetse väljendusena individualiseeritud, ei ole täiendava kaitse tunnistuse andmine iseenesest välistatud.
Kui aga toode ei ole aluspatendi nõudluses sõnaselgelt avalikustatud, vaid see kuulub sellise üldise funktsionaalse määratluse alla, nagu on põhikohtuasjas kõne all olevas aluspatendis kasutatud määratlus, peab vastava ala asjatundja saama taotletava patendi kirjeldusest, nagu see esitati, vahetult ja ühemõtteliselt järeldada, et täiendava kaitse tunnistuse objektiks olev toode on hõlmatud selle patendi kaitse objektiga.
Eeltoodust tuleneb, et esimesele ja teisele küsimusele tuleb vastata, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et toodet kaitseb kehtiv aluspatent selle sätte tähenduses – tingimusel, et toode vastab ühes aluspatendi nõudluses kasutatud üldisele funktsionaalsele määratlusele ja on igal juhul hõlmatud selle patendiga kaitstud leiutisega, ilma et toode oleks samas individualiseeritud kui selle patendi kirjeldusest tuleneva meetodi konkreetne väljendus –, kui kõigi patendis avaldatud üksikasjade põhjal suudab selle konkreetselt identifitseerida vastava ala asjatundja, kui ta lähtub temal aluspatendi esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga asjaomase valdkonna kohta olemasolevatest üldistest teadmistest ning valitsevast tehnika tasemest.
Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et toodet ei kaitse kehtiv aluspatent selle sätte tähenduses, kui see kuulub küll patendinõudluses sisalduva funktsionaalse määratluse alla, kuid see on välja töötatud pärast aluspatendi taotluse esitamist iseseisva leiutustegevuse tulemusena.
Sellega seoses tuleb meenutada, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punktis a sätestatud tingimuse kohaldamisel tuleb aluspatendi õiguskaitse objekt kindlaks määrata patendi taotluse esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga. Kui oleks lubatud võtta arvesse pärast kõnealuse patendi taotluse esitamise või prioriteedikuupäeva tehtud teadustöö tulemusi, võiks täiendava kaitse tunnistuse omanik saada alusetult kaitse nende tulemuste suhtes, olgugi et need ei olnud ühel või teisel asjaomasel kuupäeval teada.
Euroopa Kohus on rõhutanud, et täiendava kaitse tunnistuse eesmärk ei ole laiendada aluspatendiga ette nähtud kaitset enamale kui patendiga kaitstud leiutisele. Määruse nr 469/2009 eesmärgiga – milleks on anda täiendava kaitse tunnistuse abil täiendav ainuõiguse kehtivuse aeg, et edendada teadustööd ja selleks võimaldada teadustööks tehtud investeeringute tagasiteenimist – oleks vastuolus täiendava kaitse tunnistuse andmine tootele, mis aluspatendiga kaitstud leiutisest ei tulene, kuna selline tunnistus ei seonduks kõnealuse patendinõudlusega hõlmatud teadustöö tulemustega (vt selle kohta 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teva UK jt,
C‑121/17
,
EU:C:2018:585
, punktid
ja
).
Sellest järeldub, et toodet, millele on antud täiendava kaitse tunnistus või mille kohta on esitatud täiendava kaitse tunnistuse taotlus, ja mis töötati välja pärast aluspatendi taotluse esitamise või prioriteedikuupäeva iseseisva leiutustegevuse tulemusel, ei saa pidada hõlmatuks patendiga antud kaitse objektiga.
Asjaolu, et niisugune toode on hõlmatud aluspatendi nõudluses esitatud funktsionaalse määratlusega, ei lükka seda tõlgendust ümber. Nagu nimelt nähtub esimesele ja teisele küsimusele antud vastusest, saab toodet käsitada nii, et seda kaitseb kehtiv aluspatent määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tähenduses üksnes siis, kui kõigi patendis avaldatud üksikasjade põhjal suudab selle konkreetselt identifitseerida vastava ala asjatundja, kui ta lähtub temal aluspatendi esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga asjaomase valdkonna kohta olemasolevatest üldistest teadmistest ning valitsevast tehnika tasemest.
Nii ei ole see aga toote puhul, mis on välja töötatud pärast aluspatendi taotluse esitamise või prioriteedikuupäeva iseseisva leiutustegevuse tulemusel.
Eeltoodut arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et toodet ei kaitse kehtiv aluspatent selle sätte tähenduses, kui see kuulub küll patendinõudluses sisalduva funktsionaalse määratluse alla, kuid see on välja töötatud pärast aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva iseseisva leiutustegevuse tulemusena.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta määruse (EÜ) nr 469/2009 ravimite täiendava kaitse tunnistuse kohta artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et toodet kaitseb kehtiv aluspatent selle sätte tähenduses – tingimusel, et toode vastab ühes aluspatendi nõudluses kasutatud üldisele funktsionaalsele määratlusele ja on igal juhul hõlmatud selle patendiga kaitstud leiutisega, ilma et toode oleks samas individualiseeritud kui selle patendi kirjeldusest tuleneva meetodi konkreetne väljendus –, kui kõigi patendis avaldatud üksikasjade põhjal suudab selle konkreetselt identifitseerida vastava ala asjatundja, kui ta lähtub temal aluspatendi esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga asjaomase valdkonna kohta olemasolevatest üldistest teadmistest ning valitsevast tehnika tasemest.

2.
Määruse nr 469/2009 artikli 3 punkti a tuleb tõlgendada nii, et toodet ei kaitse kehtiv aluspatent selle sätte tähenduses, kui see kuulub küll patendinõudluses sisalduva funktsionaalse määratluse alla, kuid see on välja töötatud pärast aluspatendi taotluse esitamise kuupäeva iseseisva leiutustegevuse tulemusena.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.