CELEX: 62016CJ0349
Begäran om förhandsavgörande
Dumpning
Förordning (EG) nr 1472/2006
Import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Kina och Vietnam
Giltigheten av genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009
Översyn av antidumpningsåtgärder vid giltighetstidens utgång
Självständiga importörer
Stickprov
Europeiska unionens intressen

Begäran om förhandsavgörande avser giltigheten av rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009 av den 22 december 2009 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Vietnam och Folkrepubliken Kina, utvidgad till att omfatta import av vissa skodon med överdelar av läder som avsänts från den särskilda administrativa regionen Macao, oavsett om produktens deklarerade ursprung är den särskilda administrativa regionen Macao eller inte, efter en översyn vid giltighetstidens utgång enligt artikel 11.2 i förordning (EG) nr 384/96 (
EUT L 352, 2009, s. 1
) mot bakgrund av artiklarna 2, 3 och 11.2, 11.5 och 11.9 samt artiklarna 17.1 och 21 i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (
EGT L 56, 1996, s. 1
) i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 461/2004 av den 8 mars 2004 (
EUT L 77, 2004, s. 12
) (nedan kallad antidumpningsgrundförordningen).
Begäran har framställts i ett mål mellan T.KUP SAS och État belge angående återbetalning av antidumpningstullar som erlagts för import av skor med ursprung i Kina och Vietnam.
Tillämpliga bestämmelser
I artikel 6.8 i antidumpningsgrundförordningen föreskrivs följande:
”Utom under de omständigheter som avses i artikel 18 ska i görligaste mån riktigheten undersökas i de uppgifter som lämnas av berörda parter och som läggs till grund för de avgöranden som träffas.”
I artikel 11 i förordningen föreskrivs följande:
”…
2.   En slutgiltig antidumpningsåtgärd skall upphöra att gälla fem år efter det att den infördes eller fem år från den dag då den senaste översynen av såväl dumpning som skada avslutades, om det inte vid en översyn konstateras att åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära att dumpningen och skadan fortsätter eller återkommer. En sådan översyn vid giltighetstidens utgång ska inledas på kommissionens initiativ eller på begäran av gemenskapsproducenter eller för gemenskapsproducenters räkning och åtgärden ska fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av en sådan översyn.
En översyn vid giltighetstidens utgång ska inledas om begäran innehåller tillräckliga bevis för att åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära att dumpningen och skadan fortsätter eller återkommer. Sannolikheten för detta kan exempelvis styrkas genom bevis för fortsatt dumpning och skada eller bevis för att skadans undanröjande helt eller delvis är beroende av gällande åtgärder eller bevis för att exportörernas omständigheter eller marknadsvillkoren är sådana att det finns anledning att förmoda att den skadevållande dumpningen skulle fortsätta.
När undersökningar enligt denna punkt utförs, ska exportörerna, importörerna, exportlandets företrädare och gemenskapsproducenterna ges tillfälle att utveckla, dementera eller yttra sig över de uppgifter som lämnats i begäran om översyn, och slutsatserna ska dras med beaktande av alla relevanta och dokumenterade bevis som framläggs avseende frågan om huruvida åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära att dumpningen och skadan fortsätter eller återkommer.
Ett tillkännagivande om att giltighetstiden snart kommer att löpa ut skall offentliggöras i
Europeiska [unionens] officiella tidning
vid en lämplig tidpunkt under det sista år åtgärderna är i kraft i enlighet med denna punkt. Därefter skall gemenskapsproducenterna senast tre månader innan femårsperioden löper ut ha rätt att inge en begäran om översyn i enlighet med andra stycket. Ett tillkännagivande om åtgärdernas faktiska upphörande i enlighet med denna punkt ska också offentliggöras.
…
5.   De relevanta bestämmelserna i denna förordning beträffande förfaranden för och utförandet av undersökningar skall med undantag för dem som avser tidsfrister gälla för varje översyn som utförs i enlighet med punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel. Översyner i enlighet med punkterna 2 och 3 ska utföras snabbt och ska normalt slutföras inom tolv månader efter inledandet. Översyner i enlighet med punkterna 2 och 3 ska under alla omständigheter slutföras inom 15 månader efter inledandet. Översyner i enlighet med punkt 4 ska under alla omständigheter slutföras inom nio månader efter inledandet. Om en översyn i enlighet med punkt 2 inleds medan en översyn i enlighet med punkt 3 pågår inom ramen för samma förfarande, skall översynen i enlighet med punkt 3 slutföras vid samma tidpunkt som föreskrivs ovan för översynen i enlighet med punkt 2.
Kommissionen skall förelägga rådet ett förslag till åtgärder senast en månad innan ovannämnda tidsfrister löper ut.
Om undersökningen inte slutförs inom ovannämnda tidsfrister ska åtgärder
—
i fråga om undersökningar i enlighet med punkt 2 upphöra att gälla,
—
i fråga om undersökningar i enlighet med punkterna 2 och 3 parallellt upphöra att gälla, om antingen undersökningen i enlighet med punkt 2 påbörjades medan en översyn i enlighet med punkt 3 pågick i samma förfarande eller om sådana översyner påbörjats på samma gång, eller
—
i fråga om undersökningar i enlighet med punkterna 3 och 4 förbli oförändrade.
Ett tillkännagivande om åtgärdernas upphörande eller fortsatta tillämpning i enlighet med denna punkt ska därefter offentliggöras i
Europeiska unionens officiella tidning
.
…
9.   Vid varje undersökning avseende översyn eller återbetalning som utförs enligt denna artikel skall kommissionen, med beaktande av artikel 2, särskilt punkterna 11 och 12 i denna, och artikel 17, under förutsättning att omständigheterna är oförändrade, tillämpa samma metoder som vid den undersökning som ledde till införandet av tullen i fråga.
…”
Artikel 17.1 i förordningen har följande lydelse:
”I de fall där antalet klagande, exportörer eller importörer, slag av produkter eller transaktioner är stort får undersökningen begränsas till ett rimligt antal parter, produkter eller transaktioner genom statistiskt representativa stickprov som utförs på grundval av de uppgifter som är tillgängliga när urvalet görs, eller till den största representativa produktions-, försäljnings- eller exportvolym som rimligen kan undersökas inom den tid som står till förfogande.”
I artikel 21 i samma förordning föreskrivs följande:
”1.   För att avgöra om ett ingripande ligger i gemenskapens intresse skall en helhetsbedömning göras av alla berörda parters intressen, inbegripet den inhemska industrins, användarnas och konsumenternas intressen, och ett avgörande enligt denna artikel får endast ske då alla parter getts tillfälle att redovisa sina synpunkter enligt punkt 2. Vid en sådan undersökning skall särskild hänsyn tas till behovet av att undanröja den snedvridning av handeln som följer av skadevållande dumpning och till behovet av att återställa en effektiv konkurrens. Åtgärder som fastställs på grundval av konstaterad dumpning och skada får inte vidtas om myndigheterna på grundval av samtliga lämnade uppgifter med säkerhet kan fastslå att det inte ligger i gemenskapens intresse att vidta sådana åtgärder.
2.   För att få fram ett ordentligt underlag som gör det möjligt för myndigheterna att beakta alla synpunkter och uppgifter när de fattar beslut om huruvida det ligger i gemenskapens intresse att införa åtgärder, kan de klagande, importörerna och deras intresseorganisationer, företrädare för användare och konsumentorganisationer ge sig till känna och lämna uppgifter till kommissionen inom de tidsfrister som anges i tillkännagivandet om inledande av antidumpningsundersökningen. Dessa uppgifter eller lämpliga sammanfattningar därav ska göras tillgängliga för de övriga parter som anges i denna artikel, vilka ska ha rätt att yttra sig över uppgifterna.
3.   Parter som har handlat enligt punkt 2 får begära att bli hörda. En sådan begäran ska beviljas om den lämnas inom de tidsgränser som anges i punkt 2 och om den innehåller sådana skäl som med beaktande av gemenskapens intresse motiverar att parten bör höras.
4.   Parter som har handlat i enlighet med punkt 2 får lämna synpunkter på tillämpningen av de provisoriska tullar som har införts. För att synpunkterna skall kunna beaktas skall de inkomma inom en månad efter det att åtgärderna började tillämpas, och synpunkterna eller sammanfattningar av dem skall överlämnas till övriga parter, som skall ha rätt att bemöta dem.
5.   Kommissionen ska granska de uppgifter som lämnats på ett korrekt sätt och avgöra i vilken omfattning de är representativa; resultaten av denna granskning ska tillsammans med ett yttrande rörande uppgifternas trovärdighet överlämnas till rådgivande kommittén. Kommissionen ska vid utarbetandet av förslag i enlighet med artikel 9 ta kommitténs samlade åsikter i beaktande.
6.   De parter som har handlat i enlighet med punkt 2 kan begära att få tillgång till de omständigheter och överväganden som ligger till grund för de slutliga besluten. Dessa uppgifter ska i görligaste mån göras tillgängliga för dem utan att detta inverkar på sådana beslut som kommissionen eller rådet senare kan komma att fatta.
7.   Informationen ska endast beaktas när den underbyggs av faktiska bevis.”
Skälen 12, 13, 34–38, 489, 490 och 502 i förordning nr 1294/2009 har följande lydelse:
”(12)
Med anledning av det stora antalet exporterande tillverkare i de berörda länderna, av unionstillverkare och av importörer som omfattades av undersökningen, angavs i tillkännagivandet om inledande att ett stickprovsförfarande i enlighet med artikel 17 i [antidumpnings]grundförordningen skulle komma att tillämpas.
(13)
För att kommissionen skulle kunna besluta om ett stickprovsförfarande var nödvändigt och i så fall göra ett urval, ombads alla exporterande tillverkare och företrädare för dem, unionstillverkare och importörer att ge sig till känna och lämna de uppgifter som angavs i tillkännagivandet om inledande.
…
(34)
På grundval av tillgängliga uppgifter kontaktades 139 importörer. Enligt de uppgifter de lämnade svarade dessa 21 importörer för 12 % av importen av den berörda produkten från [Folkrepubliken] Kina och 40 % av denna import från Vietnam (under översynsperioden).
(35)
De fem största importörerna (Adidas, Clarks, Nike, Puma och Timberland), som samtliga rapporterade en betydande import från de båda länderna, svarade för cirka 18 % av den berörda importen. Man ansåg därför att ett urval som omfattade dessa fem företag skulle vara representativt i den mening som avses i artikel 17.1 [antidumpnings]grundförordningen, dvs. i fråga om importvolym.
(36)
För att bättre återspegla importörernas geografiska spridning och skillnaderna i fråga om den typ av skodon som importerades valdes emellertid även tre andra importörer ut. I detta avseende framgick det av de besvarade stickprovsformulären att flera av de importörer som svarade hade en mycket mindre tillverkning i fråga om volym och dessutom importerade mindre kända/trendiga märkesskor eller skor med högre värde. Dessa mindre importörers affärsmodeller och produktsegment verkade skilja sig från motsvarade för de största importörerna, och dessa mindre importörer skulle tillsammans kunna representera en betydande andel av den berörda importen. Det ansågs därför viktigt att även dessa importörer var representerade, eftersom dessa företags ekonomiska verklighet kanske skilde sig från den för de största importörerna (se skäl 35).
(37)
På grundval av detta valdes åtta importörer – de fem största importörerna och tre mindre importörer – ut till urvalet. De svarade för cirka 10 % av importen från [Folkrepubliken] Kina och cirka 34 % av importen från Vietnam.
(38)
Alla samarbetsvilliga importörer som hade sagt sig vara villiga att samarbeta gavs möjlighet att lämna synpunkter på stickprovsurvalet. Frågeformulär sändes till de företag som ingick i urvalet och sju besvarade det inom den fastställda tidsfristen. Till följd av bristande samarbete blev det efter ett tag nödvändigt att utesluta den åttonde utvalda importören från urvalet.
…
(489)
Å andra sidan var antidumpningstullarnas verkningar på importörer, detaljister/distributörer och konsumenter mellan 2006 och översynsperioden inte oproportionerlig. Om åtgärderna skulle bibehållas och under förutsättning att konsumenternas efterfrågan kommer att försvagas ytterligare i kölvattnet av den ekonomiska krisen, kommer antidumpningstullarnas verkningar på alla aktörer att med all sannolikhet bli mer omfattande än tidigare. Till följd av importörernas generellt sett goda situation och bevisade flexibilitet samt detaljisternas/distributörernas generellt sett starka ställning på marknaden som gör att de kan diversifiera sin produktmix avsevärt, kan man emellertid förvänta sig att dessa aktörer inte kommer att lida oproportionerligt på kort till medellång sikt. När det gäller konsumenterna förelåg ingen märkbar prisökning efter införandet av antidumpningstullarna och, även med hänsyn tagen till resultaten av analysen efter översynsperioden, finns det ingenting som tyder på att konsumentpriserna kommer att öka oproportionerligt framöver.
(490)
Det har därför under översynen inte framkommit några tvingande skäl till varför antidumpningsåtgärderna inte skulle bibehållas.
…
(502)
Det hävdades att det saknas en analys av eventuella fördelar för importörerna om åtgärderna upphör. I detta sammanhang noteras det att man mot bakgrund av ordalydelsen i artikel 21 i den grundläggande antidumpningsförordningen måste undersöka om det finns några tvingande skäl för att inte införa antidumpningsåtgärder. Inom ramen för en översyn vid giltighetstidens utgång innebär detta att man måste undersöka om det finns några tvingande skäl för att inte bibehålla åtgärderna, dvs. negativa konsekvenser av en förlängning av åtgärderna måste kartläggas och dessa konsekvenser måste vägas mot fördelarna för unionsindustrin för att man ska kunna bedöma om dessa negativa konsekvenser är oproportionerligt stora. Ur rättslig synvinkel skulle ett omvänt scenario, dvs. att låta åtgärderna löpa ut, bara behöva undersökas närmare om det i det här fallet finns särskilda tecken på att detta skulle innebära en oproportionerligt stor börda för importörer, detaljister eller konsumenter. Det finns inget som tyder på detta. Detta skulle dock också kunna sägas om de sannolika konsekvenserna för importörer, detaljister och konsumenter om åtgärderna löper ut. När det gäller importörerna visade underökningen att en del av deras vinstförluster mellan 2005 och översynsperioden kunde tillskrivas de antidumpningstullar som de betalat. Om man låter åtgärderna löpa ut och om alla andra kostnader förblir stabila, skulle dessa kostnader försvinna och vinstnivåerna skulle i så fall kunna stiga till en nivå som ligger på över de ungefär 20 % som konstaterades i undersökningen. För detaljisterna är det mot bakgrund av de tillgängliga uppgifterna oklart om de skulle få några fördelar av att åtgärderna upphör att gälla, eftersom importörerna i urvalet inte alltid justerar sina återförsäljningspriser om importpriserna sjunker, vilket framgår av jämförelsen mellan det aritmetiska genomsnittliga importpriset och det aritmetiska genomsnittliga återförsäljningspriset från 2007 till översynsperioden.
När det gäller konsekvenserna för konsumenterna är det ännu mera osannolikt att det faktum att åtgärderna löper ut skulle leda till sänkta priser, eftersom detaljhandelspriserna förblev i stort sett stabila trots importprisutvecklingen mellan 2005 och översynsperioden. Dessutom är det föga troligt att konsumenterna skulle kunna uppnå några fördelar i form av ökat utbud, eftersom det inte finns några bevis för att konsumenternas valmöjligheter påverkats av införandet av antidumpningsåtgärderna. Allt detta kan dock under alla omständigheter inte ändra de övergripande slutsatserna att det inte finns några tvingande skäl för att inte bibehålla åtgärderna.”
I artikel 1.1 i förordning nr 1294/2009 föreskrivs följande:
”En slutgiltig antidumpningstull skall införas på import av vissa skodon med överdelar av läder eller konstläder, med undantag av sportskor, skodon som är tillverkade med hjälp av särskild teknik, tofflor och andra inneskor samt skodon med tåhätteförstärkning, som har ursprung i Folkrepubliken Kina och Vietnam och klassificeras enligt följande KN-nummer: 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 och ex 6405 10 00 …
…”
Målet vid den nationella domstolen och giltighetsfrågorna
T.KUP, som har säte i Toulouse (Frankrike), importerade under perioden 28 juni 2006–24 januari 2011, via hamnen i Antwerpen (Belgien), 26 containrar skor som tillverkats i Kina. Skorna hade inköpts från den taiwanesiska distributören Eastern Shoes Collection Co. Ltd Varorna hade påförts antidumpningstullar med 16,5 procent med stöd av kommissionens förordning (EG) nr 553/2006 av den 23 mars 2006 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och Socialistiska republiken Vietnam (
EUT L 98, 2006, s. 3
), och av rådets förordning (EG) nr 1472/2006 av den 5 oktober 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och Socialistiska republiken Vietnam och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import (
EUT L 275, 2006, s. 1
, och rättelse i
EUT L 130, 2007, s. 48
) samt förordning nr 1294/2009.
Den 27 juni 2012 begärde T.KUP återbetalning av den erlagda tullen hos tullinspektionen i Antwerpen (Belgien). Som stöd för sin begäran åberopade bolaget dom av den 2 februari 2012, Brosmann Footwear (HK) m.fl./rådet (
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
)
Begäran avslogs genom beslut av den 14 september 2012. Den 25 februari 2013 överklagade T.KUP beslutet till Gewestelijke Directie der Douane en Accijnzen (tull- och punktskattemyndighetens regionkontor i Antwerpen, Belgien) (nedan kallat tull- och punktskattemyndigheten). Denna myndighet meddelade den 18 april 2013 T.KUP att den hade för avsikt att avslå överklagandet.
Den 7 juni 2013 informerade nämnda myndighet T.KUP om att beslut i frågan inte skulle komma att fattas förrän ett antal pilotärenden avgjorts.
Den 24 oktober 2013 ansökte T.KUP om administrativ överprövning avseende underlåtenheten att meddela ett beslut inom föreskriven tidsfrist och väckte därefter, den 2 september 2014, talan vid den hänskjutande domstolen mot underlåtenheten att fatta ett beslut avseende nämnda ansökan.
Mot denna bakgrund beslutade Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Nederländskspråkiga förstainstansdomstolen i Bryssel) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen.
”1)
Är förordning nr 1294/2009 ogiltig såvitt avser en importör som bolaget i förevarande mål, på grund av ett åsidosättande av artikel 17.1 i grundförordningen, eftersom kommissionen vid sin översyn använde ett stickprov som endast bestod av 8 importörer, trots att ett kontrollerbart antal av 21 importörer borde ha undersökts?
2)
Är förordning nr 1294/2009 ogiltig såvitt avser en importör som bolaget i förevarande mål, på grund av ett åsidosättande av artikel 11.2 tredje stycket i grundförordningen, eftersom kommissionen vid sin översyn inte i tillräcklig utsträckning beaktade den framlagda bevisningen i det att den lät stickprovet omfatta fem stora importörer men bara tre mindre importörer, och dessutom i huvudsak beaktade de uppgifter som de stora importörerna hade tillhandahållit?
3)
Är förordning nr 1294/2009 ogiltig såvitt avser en importör som bolaget i förevarande mål, på grund av ett åsidosättande av artikel 2 och artikel 3 eller artikel 11.2, 11.5 och 11.9 i grundförordningen, eftersom kommissionen vid sin översyn inte hade tillgång till tillräckliga uppgifter för att fastställa att det fortsatt sker prisdumpad import med åtföljande skada?
4)
Är förordning nr 1294/2009 ogiltig såvitt avser en importör som bolaget i förevarande mål, på grund av ett åsidosättande av artikel 21 i grundförordningen, eftersom kommissionen vid sin översyn kräver särskilda indikationer på att en förlängning innebär en oproportionerligt stor börda för en importör?”
Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning
Europeiska unionens råd har i sitt skriftliga yttrande gjort gällande att begäran om förhandsavgörande bör avvisas av det skälet att den hänskjutande domstolen inte har gjort någon självständig bedömning av giltigheten av förordning nr 1294/2009 utan endast nöjt sig med att återge T.KUP:s tvivel i det avseendet.
Domstolen erinrar om att det följer av den samarbetsanda som ska råda vid behandlingen av begäran om förhandsavgörande att den nationella domstolen i beslutet om hänskjutande ska redogöra för de specifika skälen till varför den anser att ett svar på de ställda frågorna om tolkningen eller giltigheten av vissa unionsrättsliga bestämmelser är nödvändigt för att döma i saken (dom av den 4 maj 2016, Pillbox 38,
C‑477/14
,
EU:C:2016:324
, punkt
, och dom av den 4 maj 2016, Philip Morris Brands m.fl.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det är därför viktigt att den nationella domstolen särskilt anger de specifika skäl som fått den att undra över giltigheten av vissa unionsbestämmelser och att den redogör för de ogiltighetsgrunder som den följaktligen anser godtagbara. Ett sådant krav följer även av artikel 94 c i domstolens rättegångsregler (dom av den 4 maj 2016, Pillbox 38,
C‑477/14
,
EU:C:2016:324
, punkt
, och dom av den 4 maj 2016, Philip Morris Brands m.fl.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
, punkt
och där angiven rättspraxis) och av rekommendationer till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande (
EUT C 338, 2012, s. 22
) (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 11 januari 2017, Boudjellal,
C‑508/16
, ej publicerat,
EU:C:2017:6
, punkt
).
Av domstolens fasta praxis följer dessutom att de uppgifter som lämnas i begäran om förhandsavgörande inte bara ska göra det möjligt för domstolen att lämna användbara svar, utan de ska också ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 23 i stadgan för Europeiska unionens domstol. Det ankommer på domstolen att se till att denna möjlighet finns, eftersom det enligt nyssnämnda bestämmelse endast är begäran om förhandsavgörande som delges de berörda parterna, åtföljd av en översättning till det officiella språket i varje medlemsstat, och inte de handlingar i målet vid den hänskjutande domstolen som eventuellt översänts till EU-domstolen (dom av den 4 maj 2016, Pillbox 38,
C‑477/14
,
EU:C:2016:324
, punkt
, och dom av den 4 maj 2016, Philip Morris Brands m.fl.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Av beslutet om hänskjutande framgår, förvisso i kortfattade ordalag men inte desto mindre klart, att den hänskjutande domstolen har undersökt de grunder som T.KUP åberopat till stöd för att förordning nr 1472/2006 och förordning nr 1294/2009 är ogiltiga. Den hänskjutande domstolen fann att det saknades stöd för de argument som i första hand anförts till stöd för att förordning nr 1472/2006 är ogiltig och slog följaktligen fast att det inte fanns skäl att hänskjuta den av T.KUP föreslagna frågan till EU-domstolen. Däremot fann den hänskjutande domstolen att de argument som i andra hand anförts till stöd för att förordning nr 1294/2009 är ogiltig inte saknade relevans.
Vidare har både rådet och Europeiska kommissionen samt den belgiska regeringen klart haft möjlighet att yttra sig angående den hänskjutande domstolens frågor.
Av detta följer att begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning.
Prövning i sak
De tre första frågorna
Den hänskjutande domstolen har ställt de tre första frågorna, vilka hänger samman och ska prövas gemensamt, för att få klarhet i huruvida förordning nr 1294/2009 är ogiltig på grund av att det urval av importörer som institutionerna fastställt för stickprovet inte var tillräckligt representativt med hänsyn till föreskrifterna i artikel 11.2 tredje stycket och artikel 17.1 i antidumpningsgrundförordningen, vilket medförde att institutionerna inte förfogade över tillräckliga uppgifter för att fastställa förekomsten av dumpning och således en skada för unionsindustrin.
I det avseende anger domstolen inledningsvis att det, såsom framgår av skälen 12 och 13 i förordning nr 1294/2009, angavs i tillkännagivandet om inledande att ett stickprovsförfarande i enlighet med artikel 17 i antidumpningsgrundförordningen skulle komma att tillämpas med anledning av det stora antalet exporterande tillverkare i de berörda länderna, unionstillverkare och importörer som omfattades av undersökningen.
Vidare föreskrivs två metoder för stickprov i artikel 17 i grundförordningen. En undersökning får begränsas antingen till ett rimligt antal parter, produkter eller transaktioner som på grundval av de uppgifter som är tillgängliga när urvalet görs är statistiskt representativa, eller till den största representativa produktions-, försäljnings- eller exportvolym som rimligen kan undersökas inom den tid som står till förfogande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 september 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, punkt
.
I förevarande fall framgår det av skälen 34–37 i förordning nr 1294/2009 att kommissionen, av de 139 importörer som kontaktades på grundval av tillgängliga uppgifter och av de 22 icke-närstående importörer som besvarat stickprovsformuläret, beslutade att stickprovet skulle utgöras av de fem största importörerna – Adidas, Clarks, Nike, Puma och Timberland, vilka svarade för 18 procent av den berörda importen – och dessutom av tre andra importörer i syfte att bättre återspegla importörernas geografiska spridning och skillnaderna i fråga om den typ av skodon som importerades. Det urvalet motsvarade 10 procent av importen från Kina och cirka 34 procent av importen från Vietnam. I skäl 38 i förordning nr 1294/2009 anges att endast sju av de åtta importörerna i urvalet besvarade det frågeformulär som sänts till dem vilket medförde att den åttonde importören slutligen uteslöts från urvalet.
Såsom rådet och kommissionen har påpekat i sina skriftliga yttranden har urvalet av importörer i stickprovet fastställts på grundval av den andra stickprovsmetod som föreskrivs i artikel 17.1 i antidumpningsgrundförordningen. Kommissionen grundade sig nämligen huvudsakligen på importens omfattning när den fastställde urvalet och valde då, i enlighet med vad som framgår av skäl 35 i förordning nr 1294/2009, att låta de fem största importörerna ingå. I skäl 36 i samma förordning preciseras emellertid att kommissionen även beslutade att komplettera det ursprungliga urvalet med ytterligare tre importörer för att bättre återspegla importörernas geografiska spridning och skillnaderna i fråga om de importerade varorna.
Såsom domstolen redan tidigare har slagit fast har institutionerna ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när de fastställer vilka importörer som ska ingå i stickprovet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 september 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, punkt
).
Domstolen konstaterar därvidlag att den omständigheten att 21 icke-närstående importörer som var beredda att ingå i stickprovet, av de 139 importörer som kontaktats, i absoluta tal visserligen inte framstår som ett särskilt stort antal. Det förhåller sig likväl så att T.KUP inte har lagt fram några uppgifter som kan leda till slutsatsen att institutionerna uppenbart överskred sitt utrymme för skönsmässig bedömning när de beslutade att tillämpa stickprovsförfarandet.
T.KUP:s kritik riktas emellertid inte så mycket mot valet att tillämpa ett stickprovsförfarande som mot urvalet av importörer, vilket enligt bolagets uppfattning inte är tillräckligt representativt.
I det avseendet ska det erinras om att det i artikel 17.1 i antidumpningsgrundförordningen föreskrivs att i de fall där antalet klagande, exportörer eller importörer, slag av produkter eller transaktioner är stort kan urvalet fastställas enligt två alternativa metoder. Undersökningen får nämligen begränsas till ett rimligt antal parter, produkter eller transaktioner genom statistiskt representativa stickprov som utförs på grundval av de uppgifter som är tillgängliga när urvalet görs. Institutionerna får emellertid även fritt besluta att undersökningen ska begränsas till den största representativa produktions-, försäljnings- eller exportvolym som rimligen kan undersökas inom den tid som står till förfogande.
När unionsinstitutionerna väljer att tillämpa den andra metoden har de följaktligen ett visst handlingsutrymme som sammanhänger med bedömningen av vad de räknar med att rimligen kunna åstadkomma under den tid de har på sig för att genomföra undersökningen.
Undersökningar i samband med en översyn av antidumpningsåtgärder ska, i enlighet med artikel 11.5 i antidumpningsförordningen, utföras snabbt och normalt slutföras inom 12 månader efter inledandet. Enligt artikel 6.8 i antidumpningsgrundförordningen är institutionerna dessutom skyldiga att i görligaste mån undersöka riktigheten av de uppgifter som lämnas av berörda parter och som institutionerna lägger till grund för sina avgöranden.
Det urval som kommissionen fastställt i det nationella målet bestod visserligen av endast åtta importörer men det motsvarade 10 procent av importen från Kina och 34 procent av importen från Vietnam, vilket är signifikativt. Kommissionens bedömning grundades således på uppgifter som återspeglade en tredjedel av importen från Vietnam. Även om en andel på 10 procent av importen från Kina vid första anblicken kan framstå som låg ska den ses mot bakgrund av omfattningen av den kinesiska exporten i denna sektor. Dessutom valde rådet och kommissionen ut de fem största importörerna liksom tre andra importörer för att återspegla deras geografiska spridning och skillnaderna i fråga om vilken typ av skodon som importerades.
Slutligen finner domstolen att varken den hänskjutande domstolen eller T.KUP har anfört någon omständighet som visar att det var nödvändigt att ta med andra importörer i urvalet för att det verkligen skulle kunna anses vara representativt vad gäller importörernas geografiska spridning eller skillnaderna i fråga om den typ av skodon som importerades.
Mot denna bakgrund framgår det inte att de berörda institutionerna, i samband med att de fastställde urvalet av importörer, åsidosatte de rättsregler som de var skyldiga att följa eller att de överskred det utrymme för skönsmässig bedömning som de har enligt dessa regler.
Det har vid prövningen av de tre första frågorna inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av förordning nr 1294/2009.
Den fjärde frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i huruvida förordning nr 1294/2009 är rättsstridig i den del kommissionen, i strid med artikel 21 i antidumpningsgrundförordningen, krävde att icke-närstående importörer, såsom T.KUP, genom starkare bevisning, visar att en förlängning av antidumpningstullarna skulle innebära en oproportionerligt stor börda för dem.
T.KUP har i sitt skriftliga yttrande gjort gällande att bland annat skälen 406, 458 och 502 i förordning nr 1294/2009 visade att kommissionen, vid bedömningen av unionens intresse av att åtgärderna bibehölls, hade fäst mindre vikt vid importörerna än vid tillverkarna, vilket utgjorde särbehandling i strid med artikel 21 i antidumpningsgrundförordningen.
I det avseendet påpekar domstolen inledningsvis att rådet och kommissionen gjorde en bedömning av unionens intresse i skälen 388–490 i förordning nr 1294/2009 och av de icke-närstående importörernas intresse i skälen 408–458 i samma förordning. Rådet och kommissionen konstaterade i skäl 489 i den förordningen att antidumpningstullarnas verkningar på importörerna, mellan tidpunkten för deras införande och översynsperioden, inte var oproportionerliga. De fann därför i skäl 490 i samma förordning att det under översynen inte framkommit några tvingande skäl till varför antidumpningsåtgärderna inte skulle bibehållas.
I skälen 497–504 i förordning nr 1294/2009 tog nämnda institutioner dessutom ställning till de synpunkter som parterna lämnat efter att ha tagit del av meddelandet om uppgifter.
Bland annat preciserade rådet och kommissionen i skäl 502 i förordning nr 1294/2009 att de, enligt lydelsen i artikel 21 i antidumpningsgrundförordningen, var skyldiga att inom ramen för en översyn vid giltighetstidens utgång undersöka om det fanns tvingande skäl för att inte bibehålla åtgärderna. Rådet och kommissionen skulle alltså kartlägga de negativa konsekvenserna av en förlängning av åtgärderna och göra en avvägning mellan dessa konsekvenser och fördelarna för unionsindustrin om åtgärderna bibehölls för att bedöma om dessa negativa konsekvenser var oproportionerligt stora. Det omvända scenariot, det vill säga en undersökning av frågan huruvida åtgärderna skulle upphöra att gälla, skulle följaktligen endast bli tillämpligt om det i det aktuella fallet fanns ”särskilda tecken” på att ett bibehållande av åtgärderna skulle innebära en ”oproportionerligt stor börda” för importörerna. Enligt rådet och kommissionen fanns inte några sådana tecken i det aktuella fallet. I nämnda skäl anges vidare att undersökningen hade visat att en del av importörernas vinstförluster kunde tillskrivas de antidumpningstullar som de betalat och att vinsterna, om åtgärderna upphävdes, skulle kunna stiga till en nivå som låg över de ungefär 20 procent som konstaterades i undersökningen.
Domstolen erinrar därefter om att de unionsinstitutioner, som ska fastställa huruvida det är befogat att införa eller förlänga antidumpningsåtgärder med hänsyn till unionens intresse, enligt artikel 21.1 i antidumpningsgrundförordningen är skyldiga att göra en helhetsbedömning av alla berörda parters intressen, inbegripet den inhemska industrins samt användarnas och konsumenternas intressen. Vid den bedömningen ska särskild hänsyn tas till behovet av att undanröja den snedvridning av handeln som följer av skadevållande dumpning och till behovet av att återställa en effektiv konkurrens. Ett sådant fastställande ska endast göras då alla parter getts tillfälle att yttra sig enligt artikel 21.2 i samma förordning.
I artikel 21.2 i antidumpningsgrundförordningen föreskrivs således en rätt för de olika berörda parterna, däribland importörerna, att yttra sig och lämna uppgifter till kommissionen, och att även yttra sig angående de uppgifter som andra berörda parter lämnat. Enligt artikel 21.3 i samma förordning har även samtliga parter rätt att på vissa villkor bli hörda av kommissionen.
Bedömningen av unionens intresse av att en antidumpningsåtgärd införs eller bibehålls omgärdas sålunda av strikta processuella regler enligt vilka det ska göras en intresseavvägning av samtliga parters intressen och en bedömning av komplicerade ekonomiska situationer, varvid unionsdomstolens kontroll är begränsad.
Det har emellertid inte bestritts i det nationella målet att unionsinstitutionerna har iakttagit de processuella rättigheter som tillkommer de parter som avses i artikel 21.2 och 21.3 i antidumpningsgrundförordningen, däribland importörerna, och möjliggjort för dem att göra gällande sina rättigheter i samband med bedömningen av huruvida unionen har intresse av att antidumpningsåtgärderna bibehålls.
Den hänskjutande domstolens fjärde fråga, som har förtydligats genom T.KUP:s skriftliga yttrande, rör emellertid inte huruvida unionsinstitutionerna har iakttagit de processuella krav som ställs. Den avser i stället beskaffenheten av den bedömning som de gör för att fastställa huruvida unionen har ett intresse av att de antidumpningsåtgärder som är aktuella i det nationella målet bibehålls och, närmare bestämt, den bevisbörda som institutionerna har lagt på de importörer som önskar få ett erkännande av att de har ett intresse av att åtgärderna avskaffas.
Domstolen erinrar emellertid om att institutionerna ska beakta alla relevanta intressen och säkerställa att parterna har getts tillfälle att yttra sig, men att det likväl ankommer på parterna att framlägga bevisning till stöd för sina påståenden. I artikel 21.7 i antidumpningsförordningen föreskrivs sålunda att uppgifter endast ska beaktas när faktisk bevisning stöder deras tillförlitlighet.
Under dessa omständigheter kan institutionerna inte kritiseras för att de i skäl 502 i förordning nr 1294/2009 fann att det, i avsaknad av särskilda tecken på att ett bibehållande av antidumpningsåtgärderna skulle innebära en oproportionerligt stor börda för importörerna, inte ankom på dem att i detalj undersöka huruvida de borde låta åtgärderna upphöra att gälla.
Det ska i detta avseende tilläggas att det varken i den hänskjutande domstolens begäran om förhandsavgörande eller i T.KUP:s skriftliga yttrande hänvisas till några uppgifter som visar att slutsatsen att det inte rör sig om en oproportionerligt stor börda för importörerna grundades på materiellt oriktiga konstateranden.
Det har vid prövningen av den fjärde frågan inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av förordning nr 1294/2009.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:

Det har vid prövningen av den hänskjutande domstolens frågor inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009 av den 22 december 2009 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Vietnam och Folkrepubliken Kina, utvidgad till att omfatta import av vissa skodon med överdelar av läder som avsänds från den särskilda administrativa regionen Macao, oavsett om produktens deklarerade ursprung är den särskilda administrativa regionen Macao eller inte, efter en översyn vid giltighetstidens utgång enligt artikel 11.2 i rådet förordning (EG) nr 384/96.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: nederländska.