CELEX: 62015CJ0069
Trimitere preliminară
Mediu
Deșeuri
Transferuri
Regulamentul (CE) nr. 1013/2006
Articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii)
Transfer ilegal
Informații eronate sau incoerente înscrise în documentul care figurează în anexa VII la acest regulament
Articolul 50 alineatul (1)
Sancțiuni aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor regulamentului menționat
Proporționalitate

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii), a articolului 18 alineatul (1) litera (a) și a articolului 50 din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (
JO 2006, L 190, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 172, rectificări în
JO 2008, L 318, p. 15
, în
JO 2013, L 334, p. 46
, și în
JO 2015, L 277, p. 61
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 255/2013 al Comisiei din 20 martie 2013 (
JO 2013, L 79, p. 19
, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1013/2006”), precum și a punctului 15 din anexa IC la acest regulament.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Nutrivet D.O.O.E.L., pe de o parte, și Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (autoritatea națională însărcinată cu inspecția protecției mediului și a naturii, denumită în continuare „autoritatea națională de inspecție”), pe de altă parte, în legătură cu amenzi administrative aplicate de aceasta din urmă pentru încălcări ale reglementării privind transferurile de deșeuri.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Considerentele (1), (7), (15), (21) și (33) ale Regulamentului nr. 1013/2006 au următorul cuprins:
„(1)
Obiectivul și componenta principală și predominantă a prezentului regulament reprezintă protecția mediului, efectele acestuia asupra comerțului internațional fiind doar accesorii.
[…]
(7)
Este important să se organizeze și să se reglementeze supravegherea și controlul transferurilor de deșeuri astfel încât să se țină seama de necesitatea de a conserva, proteja și îmbunătăți calitatea mediului și a sănătății oamenilor și să se promoveze o aplicare mai uniformă a regulamentului în cauză în Comunitate.
[…]
(15)
În cazul transferurilor de deșeuri prevăzute la anexele III, IIIA sau IIIB destinate operațiunilor de recuperare, este necesar să se asigure un nivel minim de supraveghere și control, solicitând ca respectivele transferuri să fie însoțite de anumite informații.
[…]
(21)
În cazul transferurilor de deșeuri destinate recuperării, statele membre ar trebui să fie în măsură să garanteze că instalațiile de gestionare a deșeurilor care intră sub incidența Directivei 96/61/CE [a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (
JO 1996, L 257, p. 26
, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 183), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 166/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 ianuarie 2006 (
JO 2006, L 33, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 15, p. 212),] aplică cele mai bune tehnici disponibile astfel cum sunt definite de directiva respectivă în conformitate cu autorizația instalației. Statele membre ar trebui, de asemenea, să fie în măsură să garanteze că deșeurile sunt tratate în conformitate cu standardele de protecție a mediului obligatorii din punct de vedere juridic stabilite în legislația comunitară pentru operațiunile de recuperare și că, luând în considerare articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2006/12/CE [a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind deșeurile (
JO 2006, L 114, p. 9
, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 45)], deșeurile sunt tratate în conformitate cu planurile de gestionare a deșeurilor stabilite în temeiul directivei respective pentru a asigura punerea în aplicare a obligațiilor imperative din punct de vedere juridic de recuperare sau reciclare stabilite în legislația comunitară.
[…]
(33)
Ar trebui să se adopte măsurile necesare pentru a garanta că, în conformitate cu Directiva 2006/12/CE și cu alte legi comunitare privind deșeurile, deșeurile transferate în interiorul Comunității și deșeurile importate în Comunitate sunt gestionate, pe toată durata transferului, inclusiv a recuperării sau eliminării în țara de destinație, fără a periclita sănătatea oamenilor și fără a utiliza procedee sau metode care ar putea dăuna mediului. […]”
Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1013/2006 prevede că acesta din urmă stabilește proceduri și regimuri de control pentru transferul de deșeuri, în funcție de originea, de destinația și de ruta transferului, de tipul de deșeu transferat și de tipul de tratament care se aplică deșeului la destinație.
Articolul 2 din acest regulament, intitulat „Definiții”, prevede:
„În sensul prezentului regulament:
[…]
12.
«comerciant» este orice persoană care acționează pe cont propriu pentru cumpărarea și pentru vânzarea ulterioară a deșeurilor, inclusiv comercianții care nu dețin propriu‑zis deșeuri, în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2006/12/CE;
13.
«broker» este orice persoană care se ocupă de recuperarea sau eliminarea deșeurilor în numele altor persoane, inclusiv brokerii care nu dețin propriu‑zis deșeuri, în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2006/12/CE;
14.
«destinatar» înseamnă persoana sau întreprinderea aflată sub jurisdicția țării de destinație spre care se transferă deșeurile pentru recuperare sau eliminare;
15.
«notificator» înseamnă:
(a)
în cazul transferului originar dintr‑un stat membru, orice persoană fizică sau juridică aflată sub jurisdicția statului membru respectiv care intenționează să efectueze un transfer de deșeuri sau intenționează să determine efectuarea unui transfer de deșeuri și căreia îi revine obligația de a notifica. Notificatorul este una dintre persoanele sau organismele menționate în continuare, selectate în conformitate cu ierarhia stabilită în prezenta listă:
[…]
(iv)
un comerciant înregistrat pe care producătorul inițial, noul producător sau colectorul autorizat menționat la punctele (i), (ii) și (iii) l‑a autorizat în scris să acționeze în numele său în calitate de notificator,
(v)
un broker înregistrat pe care producătorul inițial, noul producător sau colectorul autorizat menționați la punctele (i), (ii) și (iii) l‑au autorizat în scris să acționeze în numele acestora în calitate de notificator,
[…]
22.
«țară de expediere» înseamnă orice țară din care este planificat sau din care se realizează transferul de deșeuri;
23.
«țară de destinație» înseamnă orice țară spre care este planificat sau spre care se efectuează transferul de deșeuri în vederea recuperării, eliminării sau a încărcării înainte de recuperare sau eliminare într‑o zonă care nu este sub jurisdicția națională a niciunei țări;
[…]
35.
«transfer ilegal» reprezintă orice transfer de deșeuri efectuat:
[…]
(c)
cu acordul autorităților competente în cauză obținut prin falsificare sau fraudă sau
[…]
(g)
despre care, în ceea ce privește transferurile de deșeuri menționate la articolul 3 alineatele (2) și (4), reiese că:
[…]
(iii)
transferul este efectuat într‑un mod care nu este specificat propriu‑zis în documentul prevăzut la anexa VII.”
Articolul 3 din Regulamentul nr. 1013/2006, intitulat „Cadru procedural general”, prevede la alineatul (2):
„Transferurile următoarelor deșeuri destinate recuperării fac obiectul cerințelor generale de informare prevăzute la articolul 18, în cazul în care cantitatea de deșeuri transferate depășește 20 kg:
(a)
deșeurile menționate la anexa III sau IIIB;
[…]”
Articolul 18 din acest regulament, intitulat „Deșeuri care trebuie însoțite de anumite informații”, prevede:
„(1)   Deșeurile menționate la articolul 3 alineatele (2) și (4) care urmează a fi transferate intră sub incidența următoarelor norme de procedură:
(a)
Pentru a supraveghea transferurile deșeurilor respective, persoana aflată sub jurisdicția țării de expediere și care organizează transferul se asigură că deșeurile sunt însoțite de documentul prevăzut la anexa VII.
(b)
Persoana care organizează transferul semnează documentul inclus la anexa VII înainte de efectuarea transferului, iar instalația de recuperare sau laboratorul și destinatarul semnează documentul respectiv atunci când primește deșeurile respective.
[…]
(3)   Pentru control, aplicare, planificare și în scopuri statistice, statele membre pot solicita, în conformitate cu legislația internă, informațiile menționate la alineatul (1) privind transferurile care fac obiectul prezentului articol.
[…]”
Articolul 24 din regulamentul menționat, intitulat „Preluarea deșeurilor în cazul unui transfer ilegal”, prevede:
„(1)   Atunci când o autoritate competentă descoperă un transfer pe care îl consideră ilegal, aceasta informează de îndată celelalte autorități competente în cauză de acest lucru.
(2)   În cazul în care transferul ilegal reprezintă responsabilitatea notificatorului, autoritatea competentă de expediere se asigură că deșeurile respective sunt:
(a)
preluate de notificator
de facto
sau, în cazul în care nu a fost prezentată nicio notificare,
(b)
preluate de notificator
de iure
sau, în cazul în care acest lucru nu este posibil,
(c)
preluate personal de autoritatea competentă de expediere sau de altă persoană fizică sau juridică acționând în numele acesteia sau, în cazul în care nu este posibil,
(d)
recuperate sau eliminate printr‑o metodă alternativă, în țara de destinație sau de expediere, de către autoritatea competentă de expediere sau de o persoană fizică sau juridică acționând în numele acesteia sau, în cazul în care nu este posibil,
(e)
recuperate sau eliminate printr‑o metodă alternativă, în altă țară, de către autoritatea competentă de expediere sau de o persoană fizică sau juridică acționând în numele acesteia, în cazul în care toate autoritățile competente în cauză sunt de acord.
[…]
(3)   În cazul în care transferul ilegal reprezintă responsabilitatea destinatarului, autoritatea competentă de destinație se asigură că deșeurile în cauză sunt recuperate sau eliminate printr‑o metodă ecologică rațională:
(a)
de destinatar sau, în cazul în care nu este posibil,
(b)
personal de autoritatea competentă sau de altă persoană fizică sau juridică acționând în numele acesteia.
[…]
(9)   În cazul unui transfer ilegal în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g), persoana care organizează transferul face obiectul acelorași obligații ca și notificatorul, prevăzute la prezentul articol.
[…]”
Potrivit articolului 42 din același regulament, intitulat „Norme de procedură pentru importurile din țări care sunt părți la Convenția de la Basel [privind controlul transporturilor transfrontaliere de deșeuri periculoase și al eliminării acestora, semnată la 22 martie 1989, aprobată în numele Comunității Economice Europene prin Decizia 93/98/CEE a Consiliului din 1 februarie 1993 (
JO 1993, L 39, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 7, p. 212)] sau din alte zone în situații de criză sau de război”:
„(1)   Atunci când în Comunitate se importă deșeuri destinate eliminării din țări care sunt părți la Convenția de la Basel, dispozițiile titlului II se aplică
mutatis mutandis
, cu adaptările și completările enumerate la alineatele (2) și (3).
[…]
(4)   Transferul poate fi efectuat numai în cazul în care:
(a)
notificatorul a primit acordul scris al autorităților competente de expediere, de destinație și, după caz, de tranzit și în cazul în care se respectă condițiile prevăzute;
(b)
între notificator și destinatar a fost încheiat un contract care este valabil, în conformitate cu articolul 4 punctul 4 paragraful al doilea și articolul 5;
(c)
s‑a constituit și este efectivă o garanție financiară sau asigurare echivalentă, în conformitate cu articolul 4 punctul 5 paragraful al doilea și articolul 6 și
(d)
se asigură gestionarea ecologică rațională, în conformitate cu articolul 49.
[…]”
Potrivit articolului 45 din Regulamentul nr. 1013/2006, intitulat „Norme de procedură pentru importurile dintr‑o țară care este parte la Convenția de la Basel, căreia nu i se aplică [Decizia C(2001) 107 final a Consiliului Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) privind revizuirea Deciziei C(92) 39 final privind controlul circulației transfrontaliere a deșeurilor destinate operațiunilor de recuperare] sau din alte zone în situații de criză sau de război”:
„Atunci când deșeurile destinate recuperării sunt importate în Comunitate:
(a)
dintr‑o țară căreia nu i se aplică Decizia [Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE)] sau […]
[…]
articolul 42 se aplică
mutatis mutandis
.”
Articolul 49 din acest regulament, intitulat „Protecția mediului”, prevede la alineatul (1):
„Producătorul, notificatorul și alte întreprinderi implicate într‑un transfer de deșeuri și/sau în recuperarea sau eliminarea acestora adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că, pe toată durata transferului și în timpul recuperării și eliminării acestora, deșeurile pe care le transferă sunt gestionate fără a pune în pericol sănătatea oamenilor și într‑un mod ecologic rațional. În special atunci când transferul se efectuează în Comunitate, se respectă cerințele articolului 4 din Directiva 2006/12/CE și legislația comunitară privind deșeurile.”
Articolul 50 din regulamentul menționat, intitulat „Aplicare în statele membre”, prevede:
„(1)   Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a garanta punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute sunt eficiente, proporționale și cu efect de descurajare.” […]
[…]
(4)   Controalele transferurilor includ verificarea documentelor, confirmarea identității și, după caz, inspecția fizică a deșeurilor.
[…]”
Punctul 15 din anexa IC la același regulament, intitulată „Instrucțiuni specifice pentru completarea documentelor de notificare și de circulație”, are următorul cuprins:
„De obicei, destinatarul este instalația de eliminare sau recuperare menționată în caseta 10. Cu toate acestea, în anumite cazuri, destinatarul poate fi o altă persoană, de exemplu un comerciant, un broker sau adresa poștală a instalației de eliminare sau recuperare menționată în caseta 10. Pentru a avea calitatea de destinatar, un comerciant, un broker sau o entitate corporatistă trebuie să se afle sub jurisdicția țării de destinație și să posede sau să dețină și o altă formă de control juridic asupra deșeurilor respective în momentul în care acestea ajung în țara de destinație. În astfel de cazuri, informațiile legate de comerciant, broker sau entitatea corporatistă în cauză trebuie completate în caseta 2.”
În anexa III la Regulamentul nr. 1013/2006 este prezentată „Lista deșeurilor care fac obiectul cerințelor generale de informare prevăzute la articolul 18”, intitulată „Lista «verde» de deșeuri” (denumită în continuare „lista verde”).
În anexa VII la Regulamentul nr. 1013/2006, intitulată „Informații care însoțesc transferurile de deșeuri, menționate la articolul 3 alineatele (2) și (4)”, figurează documentul menționat la articolul 18 alineatul (1) din acest regulament (denumit în continuare „documentul de însoțire”). Această anexă VII se prezintă astfel:
Dreptul maghiar
Articolul 19 alineatul 1 din hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény (Legea nr. CLXXXV din 2012 privind deșeurile,
Magyar Közlöny
2012/160., denumită în continuare „Legea privind deșeurile”) prevede:
„Pe teritoriul Ungariei, pot fi introduse deșeuri în conformitate cu prevederile Regulamentului [nr. 1013/2006], precum și ale decretului guvernamental referitor la transferul transfrontalier de deșeuri.”
Articolul 86 alineatul 1 din această lege prevede:
„Autoritatea însărcinată cu protecția mediului va aplica o amendă pentru gestionarea deșeurilor, în conformitate cu decretul guvernamental privind stabilirea normelor detaliate referitoare la amenzile pentru gestionarea deșeurilor, oricărei persoane fizice sau juridice, oricărui lucrător independent sau oricărui organism fără personalitate juridică care:
a)
încalcă o dispoziție legală, un act juridic direct aplicabil al Uniunii Europene sau o decizie administrativă privind gestionarea deșeurilor,
b)
efectuează o activitate de gestionare de deșeuri care face obiectul unei autorizări, aprobări, înregistrări sau notificări fără a deține o astfel de autorizare sau aprobare ori fără să fi efectuat o asemenea înregistrare sau notificare ori o efectuează într‑un mod diferit de cele prevăzute în acestea sau
c)
nu informează sau nu informează în mod corespunzător autoritatea însărcinată cu protecția mediului cu privire la producerea sau la generarea de subproduse sau utilizează, pun în circulație sau depozitează deșeuri ca produse sau subproduse.”
Articolul 1 din hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. Kormányrendelet (Decretul guvernamental nr. 271/2001 de stabilire a cuantumului amenzii pentru gestionarea deșeurilor și a modalităților de aplicare și de stabilire a acesteia) din 21 decembrie 2001 (
Magyar Közlöny
2001/150., denumit în continuare „decretul guvernamental”) prevede:
„1.   Cuantumul amenzii constă – sub rezerva dispozițiilor articolului 2 alineatele 4-8 și ale articolul 3 alineatul 4 din prezentul decret – în produsul, calculat în conformitate cu anexa la acesta, al cuantumurilor de bază ale amenzii stabilite în prezentul decret și al coeficienților de proporționalitate care le modifică.
[…]
3.   Cuantumul de bază al amenzii pentru gestionarea deșeurilor (denumit în continuare «cuantumul de bază») nu depășește:
[…]
f)
două sute de mii de forinți [maghiari (HUF)] în cazul transferurilor transfrontaliere ilegale de deșeuri nepericuloase.
[…]
5.   Cuantumul de bază poate fi stabilit la o proporție cuprinsă între 25 % și 100 % din cuantumurile determinate prin aplicarea alineatelor 3 și 4 ale prezentului articol și a articolului 2 alineatul (3), sub rezerva cazurilor prevăzute la prezentul articol alineatul 3 litera e) dacă autorul încălcării a reparat consecințele acesteia și i‑a pus capăt înainte de a fi luată decizia de aplicare a amenzii.”
Potrivit articolului 3 din acest decret guvernamental:
„1.   În vederea determinării amenzii, trebuie să se stabilească, în primul rând, cuantumul de bază.
[…]
4.   În cazul unui transfer transfrontalier ilegal de deșeuri (import, export sau tranzit pe teritoriul național), cuantumul amenzii care trebuie plătită este rezultatul înmulțirii cuantumului de bază prevăzut la articolul 1 alineatul (3) literele (f)-(g) cu masa deșeurilor. În cazul în care masa deșeurilor nu poate fi stabilită cu precizie, se va lua în considerare o valoare medie a unui interval de masă exprimat în tone, care se stabilește prin estimare.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Din decizia de trimitere reiese că controalele efectuate de autoritățile maghiare la 15 și la 18 octombrie 2013 asupra a două camioane înmatriculate în fosta Republică iugoslavă a Macedoniei care intenționau să intre pe teritoriul maghiar au scos în evidență că acestea transportau o încărcătură de 23,2 tone și, respectiv, de 21,8 tone de deșeuri de hârtie care figurează pe lista verde. Fiecare dintre aceste încărcături era însoțită de documentul de însoțire, precum și de o scrisoare de trăsură internațională.
În ceea ce privește prima încărcătură, documentul de însoțire indica, în caseta 1, că Nutrivet organiza transferul și, în casetele 2 și 7, că Hamburger Recycling Group GmbH, situată în Wiener Neudorf (Austria), era atât importatorul‑destinatar, cât și instalația de recuperare, în timp ce în scrisoarea de trăsură internațională se menționa că această încărcătură trebuia livrată la sediul Hamburger Hungária Kft., societate de drept maghiar stabilită în Dunaújváros (Ungaria).
În ceea ce privește a doua încărcătură, documentul de însoțire indica, în caseta 1, că Nutrivet organiza transferul, în caseta 2, că Hamburger Recycling Group era importatorul‑destinatar și, în caseta 7, că Hamburger Hungária era instalația de recuperare, în timp ce în scrisoarea de trăsură internațională și în alte documente prezentate autorităților maghiare se menționa că această încărcătură trebuia să fie de asemenea livrată la sediul acestei din urmă societăți.
În caseta 11, privind „Țările/Statele în cauză”, din aceste două documente de însoțire erau menționate fosta Republică iugoslavă a Macedoniei, Serbia și Ungaria.
Autoritatea națională a constatat că, pentru cele două transferuri de deșeuri, documentul de însoțire nu era conform cu dispozițiile Regulamentului nr. 1013/2006, întrucât conținutul casetelor 2 și 7 nu concorda cu cel al casetei 11, iar destinația finală a acestor transferuri nu putea fi stabilită cu certitudine. În cadrul procedurii deschise împotriva sa, Nutrivet a colaborat cu această autoritate națională de inspecție transmițându‑i în special, la 18 și la 25 octombrie 2013, un nou document de însoțire rectificat pentru fiecare transfer, precum și alte documente menite să susțină informațiile care figurau în acest document rectificat. Din documentele menționate rezulta în mod clar că destinatarul și destinația finală ai încărcăturii erau, în ambele cazuri, Hamburger Hungária.
Prin deciziile din 30 octombrie 2013, autoritatea națională de inspecție a aplicat Nutrivet, conform Legii privind deșeurile, amenzi pentru neîndeplinirea obligației care îi revine în temeiul gestiunii deșeurilor și a pus cheltuielile de procedură în sarcina acestei societăți. În ceea ce privește primul transfer, cuantumul amenzii și cel al cheltuielilor de procedură au fost stabilite la 1160000 HUF (aproximativ 3738 de euro) și, respectiv, la 124942 HUF (aproximativ 402 euro). În ceea ce privește al doilea transfer, cuantumul amenzii și cel al cheltuielilor de procedură se ridicau la 1090000 HUF (aproximativ 3513 euro) și, respectiv, la 182250 HUF (aproximativ 587 de euro). Această autoritate și‑a motivat deciziile arătând că, în lumina constatărilor efectuate în cadrul procedurii administrative, transferurile în cauză erau ilegale în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006. Pentru a stabili cuantumul acestor amenzi, autoritatea menționată a reținut, în aplicarea decretului guvernamental, cuantumul de bază pentru tipul de deșeuri în cauză (200000 HUF, respectiv aproximativ 3205 euro), pe care aceasta l‑a redus cu cota maximă de 75 % pentru a ține seama de colaborarea Nutrivet. Aceasta a înmulțit apoi cuantumul astfel stabilit (50000 HUF) cu greutatea deșeurilor transportate.
În acțiunea introdusă la Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Tribunalul Administrativ și pentru Litigii de Muncă din Budapesta, Ungaria), Nutrivet solicită anularea deciziei menționate. Aceasta arată că termenii „într‑un mod care nu este specificat propriu‑zis în documentul prevăzut la anexa VII”, menționați la articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, fac trimitere la situația în care o informație importantă din punctul de vedere al protecției mediului este disimulată sau nu este menționată, dar în care documentul de însoțire conține informații eronate, ci la cea în care informații corecte reies în mod clar din alte documente disponibile. Aceasta susține de asemenea că dispoziția respectivă nu poate fi interpretată în mod extensiv, decât dacă se consideră ilegal orice transfer pentru care documentul de însoțire a fost completat în mod eronat, și că ar trebui stabilită o distincție între cazul în care eroarea a fost săvârșită cu intenția de a induce în eroare autoritățile de control și cel în care aceasta rezultă dintr‑o simplă neîndeplinire a unei obligații administrative.
Autoritatea națională de inspecție solicită respingerea cererii menționate. Acesta susține că transferurile de deșeuri în discuție în litigiul principal trebuiau să fie însoțite, fiecare, de documentul de însoțire completat corespunzător în conformitate cu cerințele articolului 18 și ale anexei VII la Regulamentul nr. 1013/2006. Aceasta admite că „Importatorul/Destinatarul”, al cărui nume trebuie să fie menționat în caseta 2 din acest document, poate fi diferit de „Instalația de recuperare”, al cărei nume trebuie să figureze în caseta 7, dar arată că, într‑un astfel de caz, comerciantul sau brokerul trebuie, în temeiul punctului 15 din anexa IC la acest regulament, să se afle sub jurisdicția țării de destinație.
La cererea instanței de trimitere, autoritatea națională de inspecție a recunoscut în mod expres că cunoștea itinerariul deșeurilor, deși documentele de însoțire fuseseră completate incorect. Aceasta a admis de asemenea că nu pusese în aplicare procedura prevăzută la articolul 24 din Regulamentul nr. 1013/2006, nu solicitase intervenția autorităților competente în cauză și nu dispusese trimiterea înapoi a încărcăturilor de deșeuri considerate ilegale.
În aceste condiții, Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Tribunalul Administrativ și pentru Litigii de Muncă din Budapesta) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Trebuie să se considere că un transfer de deșeuri este efectuat «într‑un mod care nu este specificat propriu‑zis în documentul prevăzut la anexa VII», în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, atunci când organizatorul transferului completează casetele 2 («Importator/Destinatar»), 7 («Instalația de recuperare») și 11 («Țări/state în cauză») din documentul care figurează în anexa VII la același regulament într‑un asemenea mod încât există discordanțe între informațiile care figurează în aceste casete, deși informațiile respective sunt menționate în mod clar în scrisoarea de transport internațional, precum și în alte documente disponibile?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, poate fi considerată proporțională o amendă aplicată pentru acest motiv, al cărei cuantum echivalează cu cel al amenzii aplicate în cazul neîndeplinirii obligației de completare a documentului care figurează în anexa VII la Regulamentul nr. 1013/2006?
3)
Este necesar, pentru a declara ilegal un transfer de deșeuri, în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, ca persoana care completează documentul care figurează în anexa VII la regulamentul menționat să inducă în eroare în mod intenționat autoritatea?
4)
Este important, pentru a putea declara ilegal un transfer de deșeuri efectuat «într‑un mod care nu este specificat propriu‑zis în documentul prevăzut la anexa VII», în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, ca informațiile/datele nespecificate propriu‑zis să fie relevante din perspectiva protecției mediului? În cazul unui răspuns afirmativ, ce informații/date din documentul care figurează în anexa VII la regulamentul menționat trebuie considerate relevante din perspectiva protecției mediului?
5)
Se poate considera că un transfer de deșeuri este efectuat «într‑un mod care nu este specificat propriu‑zis în documentul prevăzut la anexa VII», în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, în cazul în care autoritatea nu pune în aplicare procedura prevăzută la articolul 24 din regulamentul menționat, nu implică autoritățile în cauză și nu decide respingerea transferului de deșeuri considerat ilegal?
6)
Cum trebuie înțeleasă și examinată jurisdicția menționată la articolul 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1013/2006?
7)
Cum trebuie interpretată dispoziția din cuprinsul punctului 15 din anexa IC la Regulamentul nr. 1013/2006, potrivit căreia, pentru a avea calitatea de destinatar, un comerciant sau un broker trebuie să se afle sub jurisdicția țării de destinație?”
Observații introductive
Trebuie să se arate, cu titlu introductiv, că, astfel cum reiese din decizia de trimitere, deșeurile în discuție în litigiul principal par să fi fost importate cu proveniență dintr‑o țară terță, și anume fosta Republică iugoslavă a Macedoniei. Întrebările preliminare adresate de instanța de trimitere presupun că dispozițiile articolelor 42 și 45 din Regulamentul nr. 1013/2006 nu sunt aplicabile în speță.
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima și la a treia-a cincea întrebare
Prin intermediul primei întrebări și al celei de a treia‑a cincea întrebări, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006 trebuie interpretat în sensul că un transfer de deșeuri, cum sunt cele prevăzute în anexa III la acest regulament, destinate să fie recuperate, trebuie calificat drept ilegal, în sensul dispoziției menționate, atunci când documentul de însoțire aferent acestui transfer conține informații eronate sau incoerente în ceea ce privește importatorul/destinatarul, instalația de recuperare, precum și țările/statele în cauză, și dacă indicarea corectă a informațiilor respective în alte documente puse la dispoziția autorităților competente, intenția de a înșela autoritățile menționate, pertinența respectivelor informații pe planul protecției mediului și punerea în aplicare de către acele autorități a procedurilor prevăzute la articolul 24 din regulamentul respectiv au vreun efect asupra acestei calificări.
În această privință, trebuie să se arate de la bun început că în considerentul (1) al Regulamentului nr. 1013/2006 se enunță că obiectivul acestuia din urmă îl reprezintă protecția mediului. În plus, potrivit considerentului (7) al regulamentului menționat, este important să se organizeze și să se reglementeze supravegherea și controlul transferurilor de deșeuri astfel încât să se țină seama de necesitatea de a conserva, a proteja și a îmbunătăți calitatea mediului și a sănătății oamenilor.
În ceea ce privește transferurile de deșeuri care figurează pe lista verde și sunt destinate să fie recuperate, cum sunt cele în discuție în litigiul principal, considerentul (15) al aceluiași regulament precizează că este necesar să se asigure un nivel minim de supraveghere și control, solicitând ca respectivele transferuri să fie însoțite de anumite informații.
Astfel, pentru a facilita urmărirea transferurilor unor astfel de deșeuri, articolul 18 din Regulamentul nr. 1013/2006 prevede obligația persoanei aflate sub jurisdicția țării de expediere și care organizează transferul să se asigure că aceste deșeuri sunt însoțite de documentul de însoțire, acesta putând fi solicitat de autoritățile naționale competente în vederea inspecției, a controlului aplicării acestui regulament, a planificării sau în scopuri statistice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 2013, Ragn‑Sells,
C‑292/12
,
EU:C:2013:820
, punctul
). Întrucât acest document constituie singura sursă de informații detaliată cu privire la transferul de deșeuri, prevăzută de acest regulament pentru a permite autorităților competente din țările în cauză să își îndeplinească misiunea de supraveghere și de control care le revine în temeiul aceluiași regulament, acesta trebuie completat corespunzător de organizatorul unui astfel de transfer.
În această privință, trebuie să se arate că informațiile care trebuie să figureze în mod obligatoriu în documentul de însoțire, în ceea ce privește în special importatorul/destinatarul, instalația de recuperare, precum și țările/statele în cauză permit să se asigure o urmărire adecvată a transferurilor. Astfel, aceste informații sunt nu numai pertinente pe planul protecției mediului, ci și necesare pentru buna executare a misiunilor de supraveghere și de control în scopul de a conserva, a proteja și a îmbunătăți calitatea mediului și sănătatea oamenilor.
Rezultă că, în cazul în care documentul de însoțire ar cuprinde o informație de acest tip eronată sau incoerentă, respectivele misiuni de supraveghere și de control nu ar putea fi asigurate conform Regulamentului nr. 1013/2006, din moment ce autoritățile competente, nefiind informate corespunzător cu privire la modalitățile transferului în cauză, nu ar putea asigura, în ceea ce privește acest transfer, o urmărire adecvată pentru a evita daune aduse mediului, precum și activități dăunătoare pentru sănătatea oamenilor.
În speță, din decizia de trimitere reiese, pe de o parte, că documentele de însoțire în discuție în litigiul principal indicau, în caseta 2, nu societatea căreia îi erau în mod efectiv destinate transferurile de deșeuri în discuție în litigiul principal, și anume Hamburger Hungária, stabilită în Dunaújváros, ci o altă societate stabilită în alt stat membru, și anume Hamburger Recycling Group, situată în Wiener Neudorf. Pe de altă parte, în caseta 7 a unuia dintre aceste documente, cea din urmă societate era menționată ca instalație de recuperare, deși nu era situată în țara de destinație indicată în caseta 11 a acestui document, și anume Ungaria.
Ținând seama de aceste erori și de aceste incoerențe, rezultă că documentele de însoțire în discuție în litigiul principal nu permiteau, numai ele, să se asigure urmărirea transferurilor de deșeuri în discuție în litigiul principal. Prin urmare, aceste transferuri de deșeuri trebuie considerate transferuri ilegale în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006.
În consecință, trebuie să se considere că un transfer de deșeuri, cum sunt cele prevăzute în anexa III la acest regulament, destinate să fie recuperate, trebuie calificat drept ilegal, în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, atunci când documentul de însoțire aferent acestui transfer conține informații eronate sau incoerente în ceea ce privește importatorul/destinatarul, instalația de recuperare, precum și țările/statele în cauză.
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție de faptul că informațiile care trebuie menționate în mod obligatoriu în documentul de însoțire figurează în mod corect în alte documente puse la dispoziția autorităților competente. De asemenea, sunt lipsite de efecte în această privință absența unui element de intenție și nepunerea în aplicare a procedurilor prevăzute la articolul 24 din regulamentul menționat.
Astfel, trebuie să se arate că articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006 nu menționează niciunul dintre aceste trei elemente.
Mai precis, în ceea ce privește prezența în alte documente a informațiilor a căror menționare este obligatorie în documentul de însoțire, trebuie să se observe că din acest document de însoțire trebuie să reiasă date detaliate cu privire la transferul deșeurilor, astfel încât să se atingă obiectivele de supraveghere și de control al transferurilor urmărite de acest regulament. Un asemenea document este astfel prevăzut de o reglementare specifică și urmărește să realizeze obiective proprii legislației privind transferurile de deșeuri, în timp ce alte documente, precum o scrisoare de trăsură internațională sau o factură comercială, nu au această finalitate.
În plus, din articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006 reiese că modalitățile transferului de deșeuri în cauză trebuie specificate în documentul de însoțire, iar nu în altă parte. Această obligație este de natură să faciliteze urmărirea unui astfel de transfer, în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat, și să asigure un control eficient care să permită să se aprecieze imediat necesitatea de a efectua o inspecție fizică a deșeurilor în cauză. Astfel, eficacitatea controalelor deșeurilor cu ocazia transportării lor sau la sosirea lor la locul de destinație este consolidată de faptul că autoritățile statului de tranzit sau ale celui de destinație dispun, prin consultarea documentului de însoțire, de o cunoaștere imediată a datelor solicitate, fără a avea obligația de a efectua verificări ulterioare, în mod necesar lungi și costisitoare, întrucât acestea presupun imobilizarea încărcăturii în cauză.
În ceea ce privește, în al doilea rând, aspectul dacă intenția de a înșela autoritățile competente trebuie luată în considerare pentru a stabili dacă un transfer de deșeuri este ilegal în sensul articolului 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006, trebuie subliniat că modul de redactare a acestei dispoziții nu prevede că erorile sau incoerențele din cuprinsul datelor care trebuie specificate în documentul de însoțire prevăzut în anexa VII la regulamentul menționat trebuie să fie rezultatul unui act fraudulos.
În plus, indiferent dacă o eroare a fost săvârșită cu sau fără intenție, este cert că, atunci când conduce la o incoerență, aceasta constrânge autoritățile de control ale statelor membre în cauză să efectueze verificări ulterioare, făcând astfel imposibil controlul imediat al transferului numai pe baza anexei VII la Regulamentul nr. 1013/2006, astfel încât aceste două tipuri de erori trebuie examinate, cel puțin în etapa calificării încălcării, în același mod.
În ceea ce privește, în al treilea rând, lipsa punerii în aplicare a procedurilor prevăzute la articolul 24 din Regulamentul nr. 1013/2006, trebuie să se remarce că nici acest articol, nici o altă dispoziție din regulamentul menționat nu stabilesc o legătură între aceste proceduri și definiția transferului ilegal. Dimpotrivă, întrucât acest articol privește numai, potrivit propriilor termeni, deșeuri care fac obiectul unui transfer ilegal, nepunerea în aplicare a procedurilor respective nu poate avea efecte asupra calificării transferului în cauză drept transfer ilegal în sensul articolului 2 punctul 35 din acest regulament.
În lumina considerațiilor de mai sus, trebuie să se răspundă la prima și la a treia-a cincea întrebare că articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul nr. 1013/2006 trebuie interpretat în sensul că un transfer de deșeuri, cum sunt cele prevăzute în anexa III la acest regulament, destinate să fie recuperate, trebuie considerat ilegal, în sensul acestei dispoziții, atunci când documentul de însoțire aferent respectivului transfer conține informații eronate sau incoerente, cum sunt cele cuprinse în documentul de însoțire în discuție în litigiul principal, în ceea ce privește importatorul/destinatarul, instalația de recuperare, precum și țările/statele în cauză, independent de indicarea corectă a acestor informații în alte documente puse la dispoziția autorităților competente, de intenția de a înșela aceste autorități și de punerea în aplicare de către autoritățile menționate a procedurilor prevăzute la articolul 24 din același regulament.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1013/2006, în temeiul căruia sancțiunile aplicate de statele membre în cazul încălcării dispozițiilor acestui regulament trebuie să fie, printre altele, proporționale, trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale, cum este cea în discuție în litigiul principal, care prevede, în cazul în care documentul de însoțire cuprinde informații eronate sau incoerente, aplicarea unei amenzi al cărei cuantum de bază corespunde celui al amenzii aplicate în cazul încălcării obligației de a completa acest document.
În această privință, trebuie să se arate că articolul 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1013/2006 impune statelor membre să stabilească „normele privind sancțiunile aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor [acestui] regulament […]” și precizează că „[s]ancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și cu efect de descurajare”. Trebuie să se constate că regulamentul menționat nu cuprinde norme mai precise cu privire la stabilirea respectivelor sancțiuni la nivel național și în special nu prevede niciun criteriu explicit de apreciere a caracterului proporțional al unor asemenea sancțiuni.
Or, potrivit unei jurisprudențe constante, în lipsa unei armonizări a legislației Uniunii în domeniul sancțiunilor aplicabile în caz de nerespectare a condițiilor prevăzute de un sistem instituit prin această legislație, statele membre sunt competente să aleagă sancțiunile care le par adecvate. Ele sunt însă obligate să își exercite această competență cu respectarea dreptului Uniunii și a principiilor sale generale și, în consecință, cu respectarea principiului proporționalității (Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, punctul
și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie amintit că, pentru a aprecia dacă o sancțiune este conformă principiului proporționalității, este necesar să se țină seama în special de natura și de gravitatea încălcării pe care această sancțiune urmărește să o pedepsească, precum și de modalitățile de stabilire a cuantumului acesteia (Hotărârea din 20 iunie 2013, Rodopi‑M 91,
C‑259/12
,
EU:C:2013:414
, punctul
și jurisprudența citată). Prin urmare, principiul proporționalității se impune statelor membre și în ceea ce privește aprecierea elementelor care pot fi luate în considerare în vederea stabilirii amenzii (Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, punctul
).
Cu toate acestea, în definitiv, instanța națională este cea căreia îi revine sarcina de a aprecia, luând în considerare toate împrejurările de fapt și de drept care caracterizează cauza cu care este sesizată, dacă cuantumul sancțiunii nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor urmărite de legislația în cauză. Astfel, aplicarea concretă a principiului proporționalității este de competența instanței de trimitere, care trebuie să verifice dacă măsurile naționale sunt compatibile cu dreptul Uniunii, Curtea fiind competentă numai să furnizeze toate elementele de interpretare proprii dreptului Uniunii care să permită instanței de trimitere să aprecieze o astfel de compatibilitate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 iulie 2010, Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski,
C‑188/09
,
EU:C:2010:454
, punctul
și jurisprudența citată).
În ceea ce privește sancțiunile aplicate în cazul încălcării dispozițiilor Regulamentului nr. 1013/2006, care urmărește să asigure un nivel ridicat de protecție a mediului și a sănătății oamenilor, Curtea a statuat, în Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Total Waste Recycling (
C‑487/14
,
EU:C:2015:780
, punctul
), că instanța națională este obligată, în cadrul controlului proporționalității unei asemenea sancțiuni, să ia în considerare în mod special riscurile care pot fi cauzate prin această încălcare în domeniul protecției mediului și a sănătății oamenilor.
În speță, informațiile eronate și incoerente cuprinse în documentele de însoțire în discuție în litigiul principal constituiau, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 38 din prezenta hotărâre, o încălcare a dispozițiilor Regulamentului nr. 1013/2006. O astfel de încălcare putea fi, așadar, în principiu, supusă unei sancțiuni echivalente cu cea prevăzută în cazul încălcării obligației de a completa documentul de însoțire.
Cu toate acestea, potrivit jurisprudenței Curții, aplicarea unei amenzi care sancționează un transfer de deșeuri al cărui document de însoțire cuprinde informații eronate sau incoerente, al cărui cuantum de bază corespunde celui al amenzii aplicate în cazul încălcării obligației de a completa acest document, poate fi considerată proporțională dacă împrejurările care caracterizează încălcarea săvârșită permit să se constate că este vorba despre încălcări cu o gravitate echivalentă luând în considerare riscul pe care acestea îl implică pentru protecția mediului și a sănătății oamenilor, aspect a cărui apreciere este de competența instanței de trimitere (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 noiembrie 2015, Total Waste Recycling,
C‑487/14
,
EU:C:2015:780
, punctele
și
).
În lumina considerațiilor de mai sus, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1013/2006, potrivit căruia sancțiunile aplicate de statele membre în cazul încălcării dispozițiilor acestui regulament trebuie să fie proporționale, trebuie interpretat în sensul că un transfer de deșeuri, pentru care documentul de însoțire menționat în anexa VII la același regulament cuprinde informații eronate sau incoerente, poate fi, în principiu, sancționat cu o amendă al cărei cuantum corespunde cu cel al amenzii aplicate în cazul încălcării obligației de a completa acest document. În cadrul controlului de proporționalitate a unei astfel de sancțiuni, instanța de trimitere trebuie să ia în special în considerare riscurile care pot fi cauzate de această încălcare în domeniul protecției mediului și a sănătății oamenilor.
Cu privire la a șasea și la a șaptea întrebare
Prin intermediul celei de a șasea și al celei de a șaptea întrebări, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească în ce sens trebuie interpretată noțiunea „persoana aflată sub jurisdicția țării de expediere”, care figurează la articolul 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1013/2006, precum și termenii „sub jurisdicția țării de destinație”, care figurează la punctul 15 din anexa IC la acest regulament.
În această privință, trebuie amintit că, în conformitate cu jurisprudența constantă a Curții, procedura instituită prin articolul 267 TFUE este un instrument de cooperare între Curte și instanțele naționale cu ajutorul căruia Curtea le furnizează acestora din urmă elementele de interpretare a dreptului Uniunii care le sunt necesare pentru soluționarea litigiului asupra căruia urmează să se pronunțe (Hotărârea din 13 martie 2014, FIRIN,
C‑107/13
,
EU:C:2014:151
, punctul
, și Hotărârea din 6 octombrie 2015, Capoda Import‑Export,
C‑354/14
,
EU:C:2015:658
, punctul
).
În cadrul acestei cooperări, întrebările referitoare la dreptul Uniunii beneficiază de o prezumție de pertinență. Respingerea de către Curte a unei cereri formulate de o instanță națională nu este posibilă decât atunci când este evident că interpretarea dreptului Uniunii solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor care i‑au fost adresate (Hotărârea din 13 martie 2014, FIRIN,
C‑107/13
,
EU:C:2014:151
, punctul
, precum și Hotărârea din 5 martie 2015, Banco Privado Português și Massa Insolvente do Banco Privado Português,
C‑667/13
,
EU:C:2015:151
, punctul
).
În speță, trebuie să se constate că, în cererea de decizie preliminară, instanța de trimitere nu indică în ce mod întrebările a șasea și a șaptea ar fi necesare pentru soluționarea litigiului principal și nu furnizează elementele necesare pentru a putea răspunde în mod util la acestea.
În consecință, a șasea și a șaptea întrebare preliminară trebuie declarate inadmisibile.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

1)
Articolul 2 punctul 35 litera (g) subpunctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 255/2013 al Comisiei din 20 martie 2013, trebuie interpretat în sensul că un transfer de deșeuri, cum sunt cele prevăzute în anexa III la acest regulament, destinate să fie recuperate, trebuie considerat ilegal, în sensul acestei dispoziții, atunci când documentul de însoțire aferent respectivului transfer conține informații eronate sau incoerente, cum sunt cele cuprinse în documentul de însoțire în discuție în litigiul principal, în ceea ce privește importatorul/destinatarul, instalația de recuperare, precum și țările/statele în cauză, independent de indicarea corectă a acestor informații în alte documente puse la dispoziția autorităților competente, de intenția de a înșela aceste autorități și de punerea în aplicare de către autoritățile menționate a procedurilor prevăzute la articolul 24 din același regulament.

2)
Articolul 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1013/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 255/2013, potrivit căruia sancțiunile aplicate de statele membre în cazul încălcării dispozițiilor acestui regulament trebuie să fie proporționale, trebuie interpretat în sensul că un transfer de deșeuri, pentru care documentul menționat în anexa VII la același regulament cuprinde informații eronate sau incoerente, poate fi, în principiu, sancționat cu o amendă al cărei cuantum corespunde cu cel al amenzii aplicate în cazul încălcării obligației de a completa acest document. În cadrul controlului de proporționalitate a unei astfel de sancțiuni, instanța de trimitere trebuie să ia în special în considerare riscurile care pot fi cauzate de această încălcare în domeniul protecției mediului și a sănătății oamenilor.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: maghiara.