CELEX: 62021TJ0033
EPZF a EPFRV
Výdavky vylúčené z financovania
Výdavky vynaložené Rumunskom
Národný program rozvoja vidieka na roky 2007-2013
Spôsoby výpočtu sadzieb podpory súvisiacich s čiastkovým opatrením ‚1a‘ opatrenia 215
Platby na dobré životné podmienky ‚ošípaných vo výkrme‘ a ‚prasničiek‘
Zväčšenie priestoru vyhradeného každému zvieraťu aspoň o 10 %
Povinnosť odôvodnenia
Legitímna dôvera
Právna istota
Právna kvalifikácia skutkového stavu
Článok 12 ods. 6 a 7 delegovaného nariadenia (EÚ) č. 907/2014
Usmernenia týkajúce sa výpočtu finančných opráv v rámci postupov overenia súladu a rozpočtového schválenia účtovných závierok

Svojou  žalobou  podanou  podľa  článku  263  ZFEÚ  sa  Rumunsko  domáha  zrušenia  vykonávacieho  rozhodnutia  Komisie  (EÚ)  2020/1734 z 18. novembra  2020,  ktorým  sa z financovania  Európskou  úniou  vylučujú  určité  výdavky  vynaložené  členskými  štátmi v rámci  Európskeho  poľnohospodárskeho  záručného  fondu  (EPZF) a v rámci  Európskeho  poľnohospodárskeho  fondu  pre  rozvoj  vidieka  (EPFRV)  (Ú. v. EÚ L 390,  2020,  s. 10), v rozsahu, v akom  vylučuje  určité  výdavky,  ktoré  vynaložilo  za  rozpočtové  roky  2017  až  2019,  vo  výške  18 717 475,08  eura  (ďalej  len  „napadnuté  rozhodnutie“).

Okolnosti predchádzajúce sporu
Rozhodnutím K(2008) 3831  zo  16. júla  2008  Európska  komisia  schválila  národný  program  rozvoja  vidieka  Rumunska  na  obdobie  rokov  2007 – 2013  (ďalej  len  „NPRV  2007 – 2013“).
Rumunské  ministerstvo  poľnohospodárstva a rozvoja  vidieka  zaslalo  14. septembra  2011  Komisii  žiadosť o revíziu  NPRV  2007 – 2013  podľa  článku  6 ods. 1 písm. a)  nariadenia  Komisie  (ES) č. 1974/2006 z 15. decembra  2006,  ktorým  sa  ustanovujú  podrobné  pravidlá  uplatňovania  nariadenia  Rady  (ES) č. 1698/2005 o podpore  rozvoja  vidieka  prostredníctvom  Európskeho  poľnohospodárskeho  fondu  pre  rozvoj  vidieka  (EPFRV)  (Ú. v. EÚ L 368,  2006,  s. 15).  Jednou z navrhovaných  zmien  bolo  zavedenie  opatrenia  215 – Platby  za  životné  podmienky  zvierat  (ďalej  len  „opatrenie  215“). V rámci  tohto  opatrenia  sa  poskytovali  kompenzačné  platby  za  stratu  príjmu a dodatočné  náklady,  ktoré  vznikli  chovateľom  hydiny a ošípaných,  ktorí v súlade s NPRV  2007 – 2013  dobrovoľne  uplatňovali  určité  normy v oblasti  dobrých  životných  podmienok  zvierat.  Pomoc  sa  poskytovala v rámci  viacročných  záväzkov  prijatých  poľnohospodármi  najmenej  na  obdobie  piatich  rokov.
Listom  ARES(2011)  1344895 z 13. decembra  2011  Komisia  informovala  Rumunsko,  že  prijala a analyzovala  návrh  na  zmenu  NPRV  2007 – 2013.  Uviedla,  že  navrhovaná  zmena  vo  svojej  súčasnej  podobe  nie  je  prijateľná, a požiadala o objasnenie.  Pokiaľ  ide  konkrétne o opatrenie  215,  Komisia  požiadala o opravy  najmä v prípade  metód  výpočtu  mier  podpory  týkajúcich  sa  opatrenia  215.
Rumunské  orgány  22. marca 2012  nahrali  revidované  metódy  výpočtu  do  systému  riadenia  fondov  Únie  SFC2007.
Listom  ARES(2012)  411175  zo  4. apríla  2012  Komisia  súhlasila  so  siedmou  zmenou  NPRV  2007 – 2013  vrátane  opatrenia  215.  Podľa  tohto  listu  „útvary Komisie podrobili navrhované zmeny analýze“ a dospeli k záveru, že tieto „zmeny… sú v súlade s príslušnými ustanoveniami nariadenia [Rady (ES)] č. 1698/2005  [z 20. septembra  2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1)] a nariadenia č. 1974/2006“ a že „v dôsledku toho sú návrhy prijaté“.
Vykonávacím  rozhodnutím  Komisie C(2012) 3529  final z 25. mája  2012  bol  zmenený  NPRV  2007 – 2013 a bolo  zavedené  opatrenie  215.
V dňoch  18.  až  29. mája  2015  Európsky  dvor  audítorov  vykonal v Rumunsku  audit a zistil  chyby v platbách  uskutočnených v rámci  opatrenia  215.  Podľa  jeho  predbežných  zistení  oznámených  rumunským  orgánom  18. septembra  2015  boli  odhalené  chyby v metóde  výpočtu  kompenzačných  platieb v rámci  rôznych  čiastkových  opatrení  opatrenia  215.  Tieto  chyby  viedli k priznaniu  nadmernej  kompenzácie  poľnohospodárom, a teda k porušeniu  článku  40  nariadenia  Rady  (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra  2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1). Medzi  čiastkové  opatrenia v rámci  opatrenia  215,  ktorých  sa  týkali  zistenia  Dvora  audítorov,  patrilo  čiastkové  opatrenie  „1a“:  „ošípané  vo  výkrme“,  „prasničky“ a „prasnice“ – zväčšenie  priestoru  vyhradeného  každému  zvieraťu  najmenej o 10 % (len  pokiaľ  ide o „ošípané  vo  výkrme“ a „prasničky“)  (ďalej  len  „sporné  čiastkové  opatrenie“).
Listom č. 493  zo  7. januára  2016 a listom  E7324 z 24. marca 2016  rumunské  orgány  požiadali  Komisiu o podporu  pri  hľadaní  riešenia a poukázali  na  to,  že  NPRV  2007 – 2013 v čase  zistení  Dvora  audítorov, t. j. 18. septembra  2015,  už  nebolo  možné  zmeniť.
V liste z 25. januára  2016  Dvor  audítorov  dospel  okrem  iného k záveru,  že  výdavky  týkajúce  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  neboli  oprávnené z dôvodu,  že  metóda  výpočtu  uplatnených  sadzieb  podpory  bola  nesprávna.
Po  analýze  zistení  Dvora  audítorov a odpovedí  rumunských  orgánov  sa  Komisia  rozhodla  začať  prvý  administratívny  audit  pod  referenčným  číslom  RD  2/2016/031/RO,  ktorý  sa  týkal  opatrenia  215  súvisiaceho s dobrými  životnými  podmienkami  zvierat v Rumunsku  za  rozpočtové  roky  2014  až  2016  (ďalej  len  „prvý  audit“).
V liste  ARES(2016)  1403661 z 21. marca 2016  Komisia  konštatovala,  že  platby  týkajúce  sa  najmä  sporného  čiastkového  opatrenia  obsahovali  systémové  chyby a neboli v súlade s článkom  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.  Požiadala  rumunské  orgány,  aby  poskytli  viac  informácií  týkajúcich  sa  najmä  tohto  čiastkového  opatrenia.  Na  základe  informácií,  ktoré  mala k dispozícii,  sa  totiž  zdalo,  že  chýba  kľúčová  kontrola a platby  uskutočnené v rámci  tohto  čiastkového  opatrenia  vykazujú  rozsiahle  nezrovnalosti,  ktoré  mohli  spôsobiť,  že  príslušné  výdavky  nie  sú  oprávnené  na  financovanie  EÚ.
Listom  ARES(2017)  1331659  zo  14. marca 2017  Komisia  požiadala  rumunské  orgány,  aby  prepočítali  sadzby  platieb, a navrhla  uplatnenie  finančnej  opravy  za  rozpočtové  roky  2014  až  2016.  Konkrétne  navrhla  najmä  uplatnenie  paušálnej  finančnej  opravy  vo  výške  25 % výdavkov  vyplývajúcich z kompenzačných  platieb  vykonaných  rumunskou  akreditovanou  agentúrou v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia a opráv  vypočítaných
ad
hoc
pre  výdavky  uskutočnené v rámci  iných  čiastkových  opatrení,  než  je  sporné  čiastkové  opatrenie.
Rumunské  orgány  začali  zmierovacie  konanie  pod  číslom  17/RO/796  (ďalej  len  „konanie  17/RO/796“)  týkajúce  sa  sumy  28 087 745,37  eura,  ktorá  súvisela s platbami  uskutočnenými v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  počas  rozpočtových  rokov  2014  až  2016.
Zmierovací  orgán  vo  svojej  správe  predloženej v rámci  konania  17/RO/796,  ktorá  je  uvedená v jeho  liste  ARES(2017)  4685136 z 26. septembra  2017,  konštatoval,  že  paušálna  oprava  vo  výške  25 % je  neodôvodnená  najmä  vzhľadom  na  to,  že  okolnosti  prejednávanej  veci  neumožňujú  domnievať  sa,  že  nebola  vykonaná  kľúčová  kontrola  (pozri  bod  12 vyššie), a vyjadril  pochybnosti o uplatnení  opravy  na  obdobie  pred  dátumom  oznámenia  predbežných  zistení  auditu,  ktorý  vykonal  Dvor  audítorov.
Komisia  vo  svojom  konečnom  stanovisku  uvedenom v liste  ARES(2018)  1348956 z 12. marca 2018 a v súhrnnej  správe  ARES(2018)  2487854  zo  16. mája  2018  okrem  iného  trvala  na  svojom  závere,  že  platby  vykonané v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  porušujú  článok  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.
Komisia  13. júna  2018  prijala  vykonávacie  rozhodnutie  (EÚ)  2018/873,  ktorým  sa z financovania  Európskou  úniou  vylučujú  určité  výdavky  vynaložené  členskými  štátmi v rámci  Európskeho  poľnohospodárskeho  záručného  fondu  (EPZF) a v rámci  Európskeho  poľnohospodárskeho  fondu  pre  rozvoj  vidieka  (EPFRV)  (Ú. v. EÚ L 152,  2018,  s. 29).  Týmto  rozhodnutím  Komisia  uplatnila  na  Rumunsko  najmä  paušálnu  finančnú  opravu  vo  výške  25 %,  ktorá  zodpovedá  sume  13 184 846,61  eura,  za  rozpočtové  roky  2015 a 2016, a to z dôvodu  nadhodnotenia  výšky  platieb  vykonaných  rumunskou  akreditovanou  agentúrou v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  na  ktoré  sa  vzťahuje  integrovaný  administratívny a kontrolný  systém  (IACS) v rámci  Európskeho  poľnohospodárskeho  fondu  pre  rozvoj  vidieka  (EPFRV).
Rumunsko  podalo  žalobu o čiastočné  zrušenie  vykonávacieho  rozhodnutia  2018/873.  Táto  žaloba  bola  zamietnutá  ako  neprípustná z dôvodu  oneskoreného  podania  uznesením z 30. apríla  2019,  Rumunsko/Komisia  (T‑530/18,  EU:T:2019:269).  Odvolanie  Rumunska  proti  tomuto  uzneseniu  bolo  zamietnuté  rozsudkom z 10. septembra  2020,  Rumunsko/Komisia  (C‑498/19 P,  neuverejnený,  EU:C:2020:686).
Po  uzavretí  rozpočtového  roka  2016  Komisia  vykonala  nový  audit s referenčným  číslom  RD  2/2018/031/RO,  ktorý  sa  vzťahoval  na  rozpočtové  roky  2017  až  2019  (ďalej  len  „druhý  audit“).  Keďže  sa  Komisia  domnievala,  že  rumunské  orgány  porušili  článok  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005,  navrhla  najmä  vylúčiť z financovania  EPFRV  sumu  18 717 475,08  eura,  ktorá  zodpovedá  paušálnej  finančnej  oprave  vo  výške  25 % výdavkov  vynaložených v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  NPRV  2007 – 2013.  Pokiaľ  ide o toto  čiastkové  opatrenie,  ktorým  sa  stanovujú  kompenzačné  platby  pre  chovateľov  „ošípaných  vo  výkrme“  pri  miere  podpory  41,40  eura  na  dobytčiu  jednotku  (DJ),  pre  chovateľov  „prasničiek“  pri  miere  podpory  165  eura  na  DJ a pre  chovateľov  „prasníc“  pri  miere  podpory  23,30  eura  na  DJ,  Komisia  zistila  rovnaké  chyby  ako  pri  prvom  audite.  Konkrétne  boli  podľa  Komisie  sadzby  platieb  pre  kategórie  „ošípané  vo  výkrme“ a „prasničky“  nadhodnotené,  keďže  úspory  na  krmive  nezohľadňovali  skutočný  nárast  hmotnosti  zvierat a počiatočná  vstupná  cena  nechovaných  zvierat  nebola  odpočítaná.  Podľa  článku  41 ods. 1  nariadenia  Európskeho  parlamentu a Rady  (EÚ) č. 1306/2013  zo  17. decembra  2013 o financovaní,  riadení a monitorovaní  spoločnej  poľnohospodárskej  politiky a ktorým  sa  zrušujú  nariadenia  (EHS) č. 352/78,  (ES) č. 165/94,  (ES) č. 2799/98,  (ES) č. 814/2000,  (ES) č. 1200/2005 a (ES) č. 485/2008  (Ú. v. EÚ L 347,  2013,  s. 549),  Komisia  teda  systematicky  pozastavila  25 % všetkých  súm  požadovaných  rumunskými  orgánmi  za  sporné  čiastkové  opatrenie.
Listom č. 545 z 9. júla  2018  rumunské  orgány  poskytli  dodatočné  informácie  týkajúce  sa  okrem  iného  podmienok  vyplácania  kompenzačných  platieb v rámci  opatrenia  215 a opätovne  informovali  Komisiu o objektívnej  nemožnosti  zmeniť  NPRV  2007 – 2013.  Tieto  orgány  tiež  informovali  Komisiu,  že  príjemcovia,  ktorí  dostali  nižšie  kompenzačné  platby,  ako  sú  platby  stanovené v záväzkoch  prijatých  podľa  opatrenia  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013,  podali  žaloby  na  vnútroštátne  súdy.
Komisia  listom  ARES(2018)  638947 z 12. decembra  2018  požiadala  rumunské  orgány o objasnenie a zaslala  im  zápisnicu z dvojstranného  stretnutia z 20. novembra  2018.  Rumunské  orgány  odpovedali  listom č. 241040 z 8. januára  2019 a listom č. 133 z 12. februára  2019, v ktorých  žiadali  najmä o objasnenie  metódy  revízie  NPRV  2007 – 2013 z dôvodu,  že  podľa  ich  názoru  na  účely  zmeny  sadzieb  platieb  týkajúcich  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  bolo  tento  program  potrebné  pozmeniť a že  lehota  na  tento  účel  už v čase  oznámenia  zistení  Dvora  audítorov  uplynula.
V liste  ARES(2019)  1368242 z 28. februára  2019  Komisia  uviedla,  že  NPRV  2007 – 2013  už  nemôže  podliehať  revízii,  ale  že v zásade  môže  súhlasiť s tým,  aby  sa  zmeny  výšky  platieb v rámci  opatrenia  215  zohľadnili v zmene  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020.
Po  diskusiách a korešpondencii  medzi  rumunskými  orgánmi a Komisiou  Komisia  listom  ARES(2019)  5096803 z 5. augusta  2019  oznámila  Rumunsku  svoj  návrh  vylúčiť z financovania  Úniou  sumu  18 717 475,08  eura,  čo  predstavuje  paušálnu  opravu  vo  výške  25 % výdavkov  vynaložených v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  za  rozpočtové  roky  2017  až  2019. V tomto  liste  Komisia  uviedla,  že v súlade s článkom  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia  (EÚ) č. 907/2014 z 11. marca 2014,  ktorým  sa  dopĺňa  nariadenie č. 1306/2013,  pokiaľ  ide o platobné  agentúry a ostatné  orgány,  finančné  hospodárenie,  schvaľovanie  účtovných  závierok,  zábezpeky a používanie  eura  (Ú. v. EÚ L 255,  2014,  s. 18),  existuje  zvýšené  riziko  strát  pre  rozpočet  EÚ,  keďže  sa  dá  odôvodnene  predpokladať,  že  možnosť  beztrestne  podávať  neprípustné  žiadosti  pravdepodobne  spôsobí  mimoriadne  vysokú  finančnú  škodu  rozpočtu  EÚ.  Podľa  Komisie  sa  Rumunsko  dopustilo  „rozsiahlych  nezrovnalostí“ v zmysle  bodu  3.2.5  usmernení týkajúcich sa výpočtu finančných opráv v rámci postupov overenia súladu a rozpočtového schválenia účtovných závierok, ktoré sú uvedené v oznámení Komisie C(2015) 3675 final z 8. júna 2015 (ďalej len „usmernenia o výpočte finančných opráv“), čo  je  dôvodom  na  uplatnenie  sadzby  opravy  vo  výške  25 %.
V liste č. 662 z 11. septembra  2019  rumunské  orgány  uviedli,  že  riešenie  navrhované  Komisiou,  uvedené v bode  22  vyššie,  nie  je  možné  uplatniť.  Preto  opäť  začali  zmierovacie  konanie  pod  číslom  19/RO/856,  pokiaľ  ide o sumu  18 717 475,08  eura  (ďalej  len  „konanie  19/RO/856“).
Zmierovací  orgán  vo  svojej  správe  predloženej v rámci  konania  19/RO/856,  uvedenej v liste  ARES(2019)  7587324 z 10. decembra  2019,  konštatoval,  že  zmier  nie  je  možný, a okrem  iného  uviedol,  že  nie  je  presvedčený,  že  na  skutočnosti  uplatnené v uvedenej  veci  sa  vzťahuje  pojem  „nezrovnalosť“ v zmysle  usmernení o výpočte finančných opráv (pozri bod 23 vyššie).
Komisia  vo  svojom  liste  ARES(2020)  2031991  zo  14. apríla  2020,  ktorý  obsahoval  jej  konečné  stanovisko, a v súhrnnej  správe  ARES(2020)  5780976 z 22. októbra  2020  dospela k záveru,  že  platby  vykonané v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  porušujú  článok  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.  Uviedla  teda,  že  suma  18 717 475,08  eura,  ktorá  zodpovedá  25 % výdavkov  týkajúcich  sa  tohto  čiastkového  opatrenia,  musí  byť  vylúčená z financovania  Úniou.
Dňa  18. novembra  2020  Komisia  prijala  napadnuté  rozhodnutie a uplatnila  na  Rumunsko  najmä  paušálnu  finančnú  opravu,  podľa  ktorej  bolo  25 % výdavkov  vynaložených  rumunskou  akreditovanou  platobnou  agentúrou a deklarovaných v rámci  EPFRV  vo  výške  18 717 475,08  eura  vylúčených z dôvodu  nadhodnotenia  sumy  kompenzačných  platieb  uskutočnených v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia v rozpočtových  rokoch  2017  až  2019.

Návrhy účastníkov konania
Rumunsko  navrhuje,  aby  Všeobecný  súd:
–        zrušil  napadnuté  rozhodnutie v rozsahu, v akom  vylučuje  výdavky  vynaložené  rumunskou  akreditovanou  platobnou  agentúrou v rámci  EPFRV  na  základe  sporného  čiastkového  opatrenia  za  rozpočtové  roky  2017  až  2019  vo  výške  18 717 475,08  eura,
–        uložil  Komisii  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
Komisia  navrhuje,  aby  Všeobecný  súd:
–        zamietol  žalobu,
–        uložil  Rumunsku  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.

Právne posúdenie
Na  podporu  svojej  žaloby  Rumunsko  uvádza v podstate  dva  žalobné  dôvody.  Prvý  žalobný  dôvod  je  založený  na  nesprávnom  výkone  právomoci  Komisie  vylúčiť  určité  výdavky z financovania  Úniou  na  základe  článku  52  nariadenia č. 1306/2013 a obsahuje  šesť  výhrad.  Druhý  žalobný  dôvod  je  založený  na  porušení  povinnosti  odôvodnenia.
V prvom  rade  treba  analyzovať  druhý  žalobný  dôvod.
Okrem  toho  treba  uviesť,  že v rámci  druhého  žalobného  dôvodu  Rumunsko  ďalej  tvrdí,  že  Komisia  sa  dopustila  nesprávneho  právneho  posúdenia.  Keďže  rovnaké  tvrdenie  je  uvedené  aj v rámci  tretej  výhrady  prvého  žalobného  dôvodu,  treba  naň  odpovedať v rámci  preskúmania  tohto  žalobného  dôvodu a zodpovedajúcej  výhrady.

O
druhom

žalobnom

dôvode

založenom

na

porušení

povinnosti

odôvodnenia
Rumunsko  tvrdí,  že  Komisia  nevysvetľuje,  prečo  vylúčila  celkovú  sumu  18 717 475,08  eura z financovania  určitých  výdavkov  vynaložených v rámci  EPFRV  na  rozpočtové  roky  2017  až  2019.
Podľa  Rumunska  Komisia  dostatočne  nevysvetlila, v čom  údajne  nesprávna  metóda  výpočtu  predstavuje  situáciu,  na  ktorú  sa  vzťahujú  predpoklady  uvedené v článku  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014,  teda  nezrovnalosť v zmysle  usmernení o výpočte  finančných  opráv.  Okrem  toho  sa  Komisia  neodvolávala  na  prípad  nedbanlivosti  pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík,  aby  odôvodnila  uplatnenie  paušálnej  opravy  vo  výške  25 % výdavkov,  ani  neodôvodnila  zmenu  svojho  stanoviska  týkajúceho  sa  právnej  kvalifikácie  údajne  nesprávnej  metodiky  výpočtu  (pozri  body  12,  15,  23 a 25 vyššie).  Zmena  terminológie  použitej  Komisiou  na  odôvodnenie  uplatnenia  paušálnej  opravy  bráni  rumunským  orgánom v pochopení  dôvodov,  na  ktorých  sa  zakladá  napadnuté  rozhodnutie.
Komisia  spochybňuje  tvrdenia  Rumunska.
Treba pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia upravená v článku 296 ZFEÚ je podstatnou formálnou náležitosťou, ktorú treba odlíšiť od otázky dôvodnosti odôvodnenia patriacej pod otázku samotnej zákonnosti sporného aktu z vecnej stránky. Z tohto hľadiska musí byť odôvodnenie prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, aby sa dotknutým osobám umožnilo pochopiť dôvody prijatia aktu a príslušnému súdu preskúmať ho (pozri  rozsudok  zo  16. februára  2017,  Rumunsko/Komisia, T‑145/15,  EU:T:2017:86,  bod  42 a citovanú  judikatúru).
Konkrétne povinnosť odôvodnenia aktu spôsobujúceho ujmu vyplýva zo zásady dodržiavania práva na obhajobu a cieľom je jednak poskytnúť dotknutej osobe dostatočné informácie na to, aby zistila, či je akt dôvodný, prípadne či má vadu, ktorá by umožnila napadnúť jeho platnosť na súde Únie, a jednak umožniť tomuto súdu vykonať preskúmanie zákonnosti tohto aktu (pozri  rozsudok  zo  16. februára  2017,  Rumunsko/Komisia, T‑145/15,  EU:T:2017:86,  bod  43 a citovanú  judikatúru).
Nevyžaduje  sa pritom, aby odôvodnenie vymedzovalo všetky jednotlivé relevantné skutkové a právne okolnosti. Otázka, či odôvodnenie rozhodnutia spĺňa požiadavky pripomenuté v bodoch 36 a 37 vyššie, sa totiž musí posudzovať nielen s prihliadnutím na jeho znenie, ale tiež na jeho kontext, ako aj na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť (pozri  rozsudok  zo  16. februára  2017,  Rumunsko/Komisia, T‑145/15,  EU:T:2017:86,  bod  44 a citovanú  judikatúru).
Okrem  toho,  ak  bolo  rozhodnutie  prijaté v kontexte,  ktorý  je  dotknutej  osobe  dobre  známy,  môže  byť  odôvodnené  súhrnne  (rozsudok z 12. mája  2011,  Région  Nord‑Pas‑de‑Calais a Communauté  d'agglomération  du  Douaisis/Komisia, T‑267/08 a T‑279/08,  EU:T:2011:209,  bod  44;  pozri  tiež v tomto  zmysle  rozsudok z 30. septembra  2003,  Nemecko/Komisia, C‑301/96,  EU:C:2003:509,  body  89 a 92).
Treba  tiež  pripomenúť,  že v osobitnom  kontexte  prípravy  rozhodnutí o rozpočtovom  schvaľovaní  účtovných  závierok  treba  odôvodnenie  rozhodnutia  považovať  za  dostatočné,  ak  členský  štát,  ktorému  je  toto  rozhodnutie  určené,  bol  úzko  zapojený  do  procesu  vypracovania  rozhodnutia a poznal  dôvody,  pre  ktoré  sa  Komisia  domnievala,  že  nemôže  pripustiť,  aby  boli  poľnohospodárske  fondy  zaťažené  spornou  sumou  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 9. septembra  2004,  Grécko/Komisia, C‑332/01,  EU:C:2004:496,  bod  67 a citovanú  judikatúru).
Vzhľadom  na  judikatúru  citovanú v bodoch  36 až  40 vyššie  treba  preskúmať,  či  Komisia  dostatočne  vysvetlila  dôvody,  ktoré  ju  viedli k záveru,  že  nastali  okolnosti  uvedené v článku  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 a v bode  3.2.5  usmernení o výpočte  finančných  opráv,  ktoré  svedčia o vysokom  stupni  závažnosti  zistených  nedostatkov, a teda o zvýšenom  riziku  strát  pre  rozpočet  EÚ, v prípade  ktorého  uvedené  ustanovenia  stanovujú  uplatnenie  paušálnej  sadzby  opravy  vo  výške  25 %.
V tejto  súvislosti  treba v prvom  rade  uviesť,  že  vykonávacie  rozhodnutie  2018/873 a administratívny  dialóg,  ktorý  predchádzal  prijatiu  napadnutého  rozhodnutia,  patria  do  kontextu  tohto  rozhodnutia, a teda  môžu  byť v súlade s judikatúrou  citovanou v bode  40 vyššie  zohľadnené  na  účely  posúdenia  dostatočnosti  odôvodenia  tohto  rozhodnutia.  Okrem  toho  samotná  Komisia v rámci  druhého  auditu  niekoľkokrát  odkázala  na  prvý  audit,  pričom  poukázala  na  to,  že  hlavné  skutočnosti  už  boli  prediskutované a rozhodlo  sa o nich a že  prvý  audit  použila  na  doplnenie  svojich  odpovedí  na  skutočnosti  oznámené  rumunskými  orgánmi.
V druhom  rade v súlade s judikatúrou  citovanou v bode  40 vyššie  je  potrebné  zohľadniť  oficiálnu  korešpondenciu  medzi  Komisiou a rumunskými  orgánmi  na  účely  prijatia  napadnutého  rozhodnutia,  keďže  obsahuje  zhrnutie  hlavných  bodov, o ktorých  sa  diskutovalo  počas  konania, a je  tiež  súčasťou  kontextu  tohto  rozhodnutia.  Táto  korešpondencia  zahŕňa  list  so  zisteniami z 8. mája  2018,  na  ktorý  Rumunsko  odpovedalo  listom z 9. júla  2018,  dvojstranné  stretnutie z 20. novembra  2018,  zápisnica z ktorého  bola  oznámená  Rumunsku  listom z 12. decembra  2018,  na  ktorý  Rumunsko  tiež  odpovedalo  8. januára  2019,  zmierovací  list z 5. augusta  2019,  záverečné  stanovisko  uvedené v liste  zo  14. apríla  2020 a súhrnnú  správu  týkajúcu  sa  napadnutého  rozhodnutia.
Z dokumentov  uvedených v bodoch  42 a 43 vyššie  vyplýva,  že  Komisia  informovala  rumunské  orgány,  že  sadzby  platieb  uplatnené v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  sú  príliš  vysoké.  Komisia  konkrétne v týchto  dokumentoch  uviedla,  že  metóda  výpočtu,  ktorú  Rumunsko  použilo  na  stanovenie  sadzieb  platieb,  nezohľadňovala  pri  výpočte  úspor  krmiva  skutočný  nárast  hmotnosti  zvierat,  teda  že  hmotnosť  zvierat  sa  pred  dodaním  zvýšila z 30  na  103  kilogramov  (kg).  Okrem  toho  Komisia  informovala  rumunské  orgány  aj o tom,  že v súlade s touto  metódou  výpočtu  sadzby  kompenzačnej  podpory  nebola  nijako  odpočítaná  počiatočná  vstupná  cena  nekúpených  zvierat.  Podľa  Komisie  bolo  pri  výpočte  sadzby  náhrady  pokrývajúcej  dodatočné  náklady a stratu  príjmu v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  potrebné  odpočítať  cenu  zvierat,  ktoré  už  neboli  kúpené z dôvodu  dobrovoľných  záväzkov  chovateľov  ošípaných  zväčšiť  priestor  vyhradený  pre  každé  zviera o 10 %.
Komisia  sa  domnievala,  že  nezohľadnenie  skutočného  nárastu  hmotnosti  zvierat  pri  výpočte  úspor  krmiva a neodpočítanie  počiatočnej  vstupnej  ceny  zvierat  pri  stanovení  sadzieb  podpory  je v rozpore s ustanoveniami  článku  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005,  podľa  ktorého  platby  na  dobré  životné  podmienky  zvierat  pokrývajú  dodatočné  náklady a stratu  príjmov v dôsledku  prijatých  záväzkov.  Komisia uvažovala tak, že  určitá  časť  všetkých  kompenzačných  platieb  uskutočnených v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  nemôže  byť  financovaná z rozpočtu  Únie z dôvodu  systematického  uplatňovania  nadhodnotených  sadzieb  na  výpočet  týchto  platieb.  Komisia  teda s cieľom  chrániť  poľnohospodárske  fondy  systematicky  pozastavila  25 % všetkých  súm  požadovaných  rumunskými  orgánmi  na  sporné  čiastkové  opatrenie a následne  uplatnila  paušálnu  opravu  vo  výške  25 % výdavkov  týkajúcich  sa  tohto  čiastkového  opatrenia.
Rumunsko  spochybňuje  dostatočnosť  vysvetlení  poskytnutých  Komisiou  na  odôvodnenie  uplatnenia  paušálnej  opravy  vo  výške  25 % a považuje  za  prekážku  pochopenia  tejto  opravy  zmenu  terminológie  použitej  na  označenie  údajnej  chyby  týkajúcej  sa  metódy  výpočtu  sadzieb  podpory  stanovených  sporným  čiastkovým  opatrením.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že  kritériá a metodika  uplatňovania  opráv  podľa  článku  52 ods. 1  nariadenia č. 1306/2013  sú  stanovené v článku  12  delegovaného  nariadenia  Rady č. 907/2014. Z článku  12 ods. 6  tohto  delegovaného  nariadenia  vyplýva,  že  ak  sumy,  ktoré  sa  majú  vylúčiť z financovania  Úniou,  nemožno  určiť  výpočtom  alebo  extrapoláciou  podľa  článku  12 ods. 2 a 3  tohto  delegovaného  nariadenia,  Komisia  uplatní  primerané  paušálne  opravy,  pričom  zohľadní  povahu a závažnosť  porušenia a vlastný  odhad  rizika  finančnej  škody  spôsobenej  Únii.  Podľa  článku  12 ods. 7  uvedeného  delegovaného  nariadenia  má  Komisia  pri  stanovovaní  úrovne  paušálnych  opráv  osobitne  zohľadniť  okolnosti,  ktoré  naznačujú  vyšší  stupeň  závažnosti  zistených  nedostatkov a v dôsledku  toho  zvýšené  riziko  strát  pre  rozpočet  Únie. V rámci  týchto  okolností  sa v článku  12 ods. 7 písm. c)  uvedeného  delegovaného  nariadenia  spomína  situácia, v ktorej  chýba uplatňovanie kontrolného systému zo strany členského štátu alebo má vážne nedostatky a existujú dôkazy „o rozsiahlych nezrovnalostiach a nedbanlivosti pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík“.
V usmerneniach o výpočte  finančných  opráv  Komisia  uviedla  všeobecné  zásady a úroveň  paušálnej  opravy,  ktorú  by  mohla  navrhnúť  podľa  článku  52 ods. 1  nariadenia č. 1306/2013 a podľa  článku  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014. V bode  3.2.5  týchto  usmernení  sa  uvádza,  že  „[ak  sa]  uplatňovanie  kontrolného  systému  členským  štátom  považuje  za  chýbajúce  alebo  za  vykazujúce  závažné  nedostatky a [ak]  existujú  dôkazy o rozsiahlych  nezrovnalostiach a nedbanlivosti  pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík…,  mala  by  sa  uplatniť  oprava  vo  výške  25 %,  keďže  sa  možno  odôvodnene  domnievať,  že  možnosť  beztrestne  predkladať  neprípustné  žiadosti  spôsobí  rozpočtu  Únie  mimoriadne  vysokú  finančnú  škodu“.
Vo  svojom  konečnom  stanovisku a v súhrnnej  správe  vypracovanej v rámci  druhého  auditu, o ktorej  Rumunsko  vedelo,  Komisia  uviedla,  že  podľa  jej  názoru  nezrovnalosti v prejednávanej veci vyplývajú zo skutočnosti, že rumunské orgány systematicky používali nesprávnu metodiku výpočtu na stanovenie sadzieb platieb pre sporné čiastkové opatrenie, a nie z vykonávania tohto opatrenia vo vzťahu ku každému príjemcovi výmenou za záväzky, ktoré prijal. V týchto  dokumentoch  Komisia  uviedla,  že  na základe dostupných informácií sa systém riadenia a kontroly sporného čiastkového opatrenia v Rumunsku javí ako vážne nedostatočný a že existujú náznaky rozsiahlych nezrovnalostí vedúcich k systematickej nadmernej kompenzácii poľnohospodárov. Keďže  rumunské  orgány  neposkytli  výpočet  rizika  pre  poľnohospodárske  fondy a napriek  tomu  sa  zmienili o rizikovej  populácii,  Komisia  usúdila,  že  uplatnenie  opravy  vo  výške  aspoň  25 % je v súlade s článkom  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia č. 907/2004 a s usmerneniami o výpočte  finančných  opráv a pokrýva  výdavky  vynaložené  za  rozpočtové  roky  2017  až  2019  (od  16. októbra  2016  do  31. decembra  2018).
V dokumentoch uvedených v bode 49 vyššie Komisia poukázala na to, že Dvor  audítorov  vypočítal  nadmernú  kompenzáciu  vo  výške  38,41 % a že  ona  na  druhej  strane  navrhla  nižšiu  sadzbu  opravy,  aby  zohľadnila  určité  tvrdenia  predložené  rumunskými  orgánmi,  ktoré  skutočne  mohli  viesť k nižšiemu  riziku  nadmernej  kompenzácie,  ale  ktoré  nemohli  byť  kvantifikované  čisto  matematickými  prostriedkami.  Rumunské orgány totiž požiadali, aby sa zohľadnila technológia kŕmenia
ad
libitum
(podľa ľubovôle), zvýšenie priemernej hmotnosti pri porážke v posledných rokoch a zvýšenie fixných nákladov na zostávajúce zvieratá. Keďže rumunské orgány neposkytli prepočet mier platieb, Komisia dospela k záveru, že paušálna sadzba vo výške 25 % je najlepším odhadom rizika pre poľnohospodárske fondy, ktoré by bolo možné vykonať s primeraným úsilím.
Skutočnosť,  že  prípravné  akty  napadnutého  rozhodnutia,  spomenuté v bode  49 vyššie,  odkazujú  na  existenciu  „rozsiahlych  nezrovnalostí“ a „nedbanlivosti  pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík“ s cieľom  odôvodniť  uplatnenie  paušálnej  opravy  vo  výške  25 %,  predstavuje  dostatočné  odôvodnenie  na  to,  aby  rumunské  orgány  pochopili  uplatnenie  tejto  finančnej  opravy.  Práve  záver o systematickej  povahe  nadmernej  kompenzácie  ovplyvňujúcej  všetky  kompenzačné  platby  uskutočnené v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  viedol  Komisiu k záveru,  že  ide o rozsiahle  nezrovnalosti, a k názoru,  že  vzhľadom  na  neexistenciu  jednorazového  výpočtu  tejto  nadmernej  náhrady  poskytnutej  rumunskými  orgánmi  je  potrebné  25 % súm  vynaložených v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  vylúčiť z financovania  Úniou v súlade s článkom  52  nariadenia č. 1306/2013,  článkom  12  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 a usmerneniami o výpočte  finančných  opráv.
Okrem  toho  je  dôležité  poukázať  na  to,  že  rumunské  orgány  využili  svoje  právo  vyjadriť  sa k zisteným  nedostatkom.  Niektoré z ich  tvrdení  napokon  viedli  Komisiu k záveru,  že  nedošlo k nevykonaniu  kľúčovej  kontroly,  ale  skôr k rozsiahlym  nezrovnalostiam  (pozri  body  12,  15,  23 a 25 vyššie). Z tejto  korešpondencie,  spomenutej v bode  43 vyššie,  ďalej  vyplýva,  že  sporné  otázky v prejednávanej  veci  boli  uvedené a prediskutované  pred  zmierovacím  orgánom,  ktorý  napokon  podporil  stanovisko  Rumunska.  Tvrdenie,  podľa  ktorého  Komisia  nevysvetlila  dôvody,  pre  ktoré  vylúčila  celkovú  sumu  18 717 475,08  eura z financovania  určitých  výdavkov  EPFRV  na  rozpočtové  roky  2017  až  2019,  sa  preto  musí  zamietnuť.  Komisia  totiž  podrobne  označila  každý z dokumentov,  ktoré  boli  predmetom  tejto  korešpondencie,  ako  neoddeliteľnú  súčasť  súhrnnej  správy a dostatočne  uviedla  dôvody  vylúčenia  tejto  sumy z financovania  Úniou.
Okrem  toho v rámci  tretej  výhrady  prvého  žalobného  dôvodu  Rumunsko  spochybňuje  opodstatnenosť  dôvodov  odôvodňujúcich  uplatnenie  paušálnej  opravy,  pričom  tvrdí,  že  právna  kvalifikácia  metódy  výpočtu  kompenzačných  platieb  týkajúcich  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  ako  „rozsiahlych  nezrovnalostí“,  ktorú  Komisia  použila  na  odôvodnenie  uplatnenia  paušálnej  opravy,  je  nesprávna.  Táto  skutočnosť  svedčí o tom,  že  Rumunsko  bolo  schopné  pochopiť  dôvody  rozhodnutia  Komisie  uplatniť  paušálnu  opravu  vo  výške  25 %.
Treba preto dospieť k záveru, že Komisia poskytla dostatočné  odôvodnenie,  ktoré  Rumunsku  umožnilo  pochopiť  dôvody  uplatnenia  paušálnej  finančnej  opravy a spochybniť  jej  dôvodnosť a na  základe  ktorého  Všeobecný  súd  mohol  vykonať  preskúmanie  zákonnosti.
Tento  záver  nie  je  spochybnený  tvrdením,  podľa  ktorého  Komisia  tým,  že  zachovávala  nesprávny  prístup  uplatnený  počas  administratívneho  dialógu  vedeného v rámci  prijímania  vykonávacieho  rozhodnutia  2018/873,  spočívajúci v názore,  že  údajne  nesprávnu  metódu  výpočtu  treba  považovať  za  „nevykonanie  kľúčovej  kontroly“,  bránila  rumunským  orgánom  pochopiť  dôvody,  na  ktorých  sa  zakladá  napadnuté  rozhodnutie.
V tejto  súvislosti  treba  konštatovať,  že  hoci  Komisia v súhrnnej  správe z 22. októbra  2020  uvádza,  že  systém  riadenia a kontroly  opatrenia v oblasti  dobrých  životných  podmienok  zvierat  vykazuje  závažné  nedostatky,  na  rozdiel  od  súhrnnej  správy  zo  16. mája  2018  už  nepoukazuje  na  nevykonanie  „kľúčovej  kontroly“  alebo  nedostatky v „kľúčovej  kontrole“,  ale  len  na  „rozsiahle  nezrovnalosti“  vedúce k systematickej  nadmernej  kompenzácii  poľnohospodárov. V súhrnnej  správe z 22. októbra  2020  Komisia  objasnila,  že v tomto  prípade  nezrovnalosti  vyplývajú  zo  systematického  uplatňovania  nadmerne  vysokých  mier  platieb a možnosti  beztrestne  predkladať  neprípustné  žiadosti,  čo  má  za  následok  mimoriadne  vysoké  finančné  škody  pre  rozpočet  Únie.  Okrem  toho  Komisia v odpovedi  na  otázku  položenú  na  pojednávaní  uviedla,  že  podľa  jej  názoru  sa  nedbanlivosť  rumunských  orgánov  pri  riešení  protiprávnych  praktík  stala  „závažnou“,  keďže  tieto  orgány  naďalej  uplatňovali  rovnakú  metódu  výpočtu  sadzieb  týkajúcich  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  aj  po  konštatovaniach  Dvora  audítorov,  podľa  ktorých  táto  metóda  vedie k nadmernej  kompenzácii  príjemcov  pomoci.
Je  teda  pravda,  že  pokiaľ  ide o vykonávacie  rozhodnutie  2018/873,  Komisia  zmenila  terminológiu  používanú  na  určenie  použitia  metódy  výpočtu  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  ktorú  považovala  za  nesprávnu, a že  namiesto  toho,  aby  odkázala  na  „chýbajúcu  kľúčovú  kontrolu“,  zdôraznila  existenciu  „rozsiahlych  nezrovnalostí a nedbanlivosti  pri  riešení  protiprávnych  praktík“ s cieľom  odôvodniť  uplatnenie  paušálnej  finančnej  opravy  vo  výške  25 %.  Rumunsko  však  nemôže  tvrdiť,  že  zmena  terminológie  použitej  Komisiou  bránila  rumunským  orgánom  pochopiť  dôvody,  na  ktorých  je  napadnuté  rozhodnutie  založené.
Ako  je  totiž  uvedené v bode  53 vyššie,  Rumunsko  mohlo v rámci  tretej  výhrady  prvého  žalobného  dôvodu  spochybniť  dôvodnosť  prístupu  Komisie,  ktorý  ju  viedol k záveru,  že  uplatnenie  údajne  nesprávnej  metódy  výpočtu  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  treba  považovať  za  „rozsiahle nezrovnalosti a nedbanlivosť pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík“ a je  dôvodom  na  uplatnenie  paušálnej  opravy v súlade s článkom  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 v spojení s usmerneniami o výpočte  finančných  opráv.
Otázka,  či  je  právna  kvalifikácia  „rozsiahlych  nezrovnalostí“  správna a odôvodňuje  uplatnenie  paušálnej  opravy  vo  výške  25 % vzhľadom  na  usmernenia o výpočte  finančných  opráv,  však  nesúvisí s nedostatkom  odôvodnenia,  ale s jeho  dôvodnosťou, a preto  bude  preskúmaná v rámci  analýzy  tretej  výhrady  prvého  žalobného  dôvodu,  ktorá  sa  týka  práve  nesprávnej  právnej  povahy  tejto  kvalifikácie.
Záver  vysvetlený v bode  54 vyššie  nemožno  vyvrátiť  ani  tvrdením  Rumunska,  podľa  ktorého  Komisia  uvádza  nesúdržné  tvrdenia,  keďže  vo  vyjadrení k žalobe  na  jednej  strane  tvrdí,  že  napadnuté  rozhodnutie a prípravné  akty  druhého  auditu  sa  zmieňujú o existencii  „rozsiahlych  nezrovnalostí“ a „nedbanlivosti  pri  riešení  neoprávnených  alebo  podvodných  praktík“, a na  druhej  strane v rámci  druhého auditu a vo svojom konečnom stanovisku už nespomína nezrovnalosti v zmysle usmernení o výpočte finančných opráv.
Táto  údajná  nesúdržnosť  vyjadrenia k žalobe  totiž  nevylučuje  možnosť  pochopiť  odôvodnenie  paušálnej  opravy  na  základe  dokumentov  uvedených v bode  49 vyššie.  Paušálna  oprava  sa  uplatnila,  lebo  podľa  Komisie  sa  systém riadenia a kontroly sporného čiastkového opatrenia v Rumunsku javil ako závažne nedostatočný, keďže existovali náznaky rozsiahlych nezrovnalostí vedúcich k systematickej nadmernej kompenzácii poľnohospodárov.  Ako bolo potvrdené na pojednávaní, podľa Komisie bolo na jednej strane riziko pre poľnohospodárske fondy vysoké a na druhej strane informácie poskytnuté rumunskými orgánmi neumožnili uskutočniť presný výpočet tohto rizika. V dôsledku toho Komisia uplatnila paušálnu opravu vo výške 25 % na základe článku  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 v spojení s usmerneniami o výpočte  finančných  opráv,  ktoré  všetky  odkazujú  na  pojem  „nezrovnalosť“.
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  je  potrebné  zamietnuť  druhý  žalobný  dôvod v rozsahu, v akom  je  založený  na  tom,  že v napadnutom  rozhodnutí  je  nedostatočne  odôvodnené  uplatnenie  paušálnej  opravy  vo  výške  25 % výdavkov  vynaložených  Rumunskom v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia.

O
prvom

žalobnom

dôvode

založenom

na

tom,

že

Komisia

nesprávne

vykonala

svoju

právomoc

vylúčiť

určité

sumy
z
financovania

Úniou

na

základe

článku


nariadenia
č.
1306/2013
Prvý  žalobný  dôvod  založený  na  nesprávnom  výkone  právomocí  Komisie v rozpore s článkom  52  nariadenia č. 1306/2013  sa  skladá  zo  šiestich  výhrad.
Po  prvé  Rumunsko  tvrdí,  že  Komisia  musí  niesť  zodpovednosť v prípade,  že  sa  ukáže,  že  sporné  čiastkové  opatrenie  obsiahnuté v NPRV  2007 – 2013,  ktorý  schválila,  je v rozpore s článkom  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.  Akýkoľvek  iný  prístup  by  bol v rozpore s článkami  76  až  78  nariadenia  Rady  (ES,  Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna  2002 o rozpočtových  pravidlách,  ktoré  sa  vzťahujú  na  všeobecný  rozpočet  Európskych  spoločenstiev  (Ú. v. ES L 248,  2002,  s. 1;  Mim.  vyd.  01/004,  s. 74).  Po  druhé  sa  Komisia  nesprávne  domnievala,  že  Rumunsko  príjemcom  pomoci  poskytlo  nadmernú  kompenzáciu v rozpore s článkom  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.  Po  tretie  Komisia  nesprávne  uplatnila  článok  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014,  ako  aj  usmernenia o výpočte  finančných  opráv.  Po  štvrté  Komisia  porušila  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery.  Po  piate  Komisia  porušila  zásadu  právnej  istoty.  Po  šieste  Komisia  porušila  zásadu  riadnej  správy  vecí  verejných.
Najprv  treba  spoločne  preskúmať  štvrtú a piatu  výhradu  prvého  žalobného  dôvodu,  ktoré  spolu  úzko  súvisia a zakladajú  sa  na  rovnakých  skutkových  okolnostiach.

O štvrtej a piatej výhrade prvého žalobného dôvodu, z ktorých jedna je založená na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery a druhá na porušení zásady právnej istoty
Rumunsko  tvrdí,  že  Komisia  pri  prijímaní  napadnutého  rozhodnutia  nedodržala  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery a právnej  istoty.  Konkrétne  na  jednej  strane  list  Komisie  zo  4. apríla  2012  (pozri  bod  6 vyššie) a schválenie  siedmej  zmeny  NPRV  2007 – 2013  Komisiou  rozhodnutím C(2012) 3529  final z 25. mája  2012  (pozri  bod  7 vyššie)  vyvolali u rumunských  orgánov a dotknutých  príjemcov  legitímne  očakávania,  že  záväzky  prijaté  na  financovanie  sporného  čiastkového  opatrenia  budú  dodržané.  Tieto  očakávania  neprávom  neboli  zohľadnené  pri  prijímaní  napadnutého  rozhodnutia.  Na  druhej  strane  došlo  na  základe  rozdielnych  stanovísk a oneskorenej  reakcie  Komisie v situácii,  ktorú  sama  vytvorila, k porušeniu  zásady  právnej  istoty a rumunským  orgánom  bolo  znemožnené  prijať  primerané  opatrenia.
Komisia  spochybňuje  tvrdenia  Rumunska.  Podľa  Komisie  bola v prvom  rade  siedma  zmena  NPRV  2007 – 2013  schválená  na  základe  nesprávnych  informácií.  Jej  list  zo  4. apríla  2012  (pozri  bod  6 vyššie)  tak  neobsahuje  presné,  bezpodmienečné a zhodujúce  sa  uistenia,  ktoré  by  mohli  vyvolať  legitímnu  dôveru v pokračovanie  uplatňovania  sadzieb  platieb  stanovených  sporným  čiastkovým  opatrením.  Rumunsko  tým,  že  nezaviedlo  doložku o preskúmaní  do  svojich  zmlúv s príslušnými  príjemcami,  prevzalo  zodpovednosť  za  ich  očakávania.  Komisia  ďalej  neporušila  zásadu  právnej  istoty  ani  rumunským  orgánom  príliš  neskoro  neoznámila  možné  riešenie,  ako  zabrániť  nadmernej  kompenzácii  dotknutých  príjemcov.  Nakoniec  je  chybný  predpoklad  Rumunska,  že  NPRV  2007 – 2013 a sadzby  platieb  stanovené  na  základe  metódy,  ktorá  bola  schválená,  by  sa  mali  prísne  dodržiavať  až  do  ich  zmeny.  Článok  19  nariadenia č. 1698/2005 v spojení s článkom  6 ods. 1 písm. c) a článkom  9 ods. 3  nariadenia  1974/2006  sa  týka  len  revízie a zmeny  národných  programov  rozvoja  vidieka a nedotýka  sa  pravidiel  financovania,  riadenia a monitorovania  spoločnej  poľnohospodárskej  politiky  ani  povinností  Komisie,  pokiaľ  ide o platby  uskutočnené v rozpore s týmito  pravidlami.
Na  úvod  treba  pripomenúť,  že  zásada  právnej  istoty,  ktorá  je  jednou  zo  všeobecných  zásad  práva  Únie,  si  vyžaduje,  aby  právne  normy  boli  jasné,  presné a predvídateľné,  pokiaľ  ide o ich  účinky,  aby  sa  dotknuté  osoby  mohli  orientovať v situáciách a právnych  vzťahoch  patriacich  do  pôsobnosti  právneho  poriadku  Únie  (pozri  rozsudok z 8. decembra  2011,  France  Télécom/Komisia, C‑81/10 P,  EU:C:2011:811,  bod  100 a citovanú  judikatúru).
Dôsledkom  zásady  právnej  istoty  je  zásada  ochrany  legitímnej  dôvery,  podľa  ktorej  má  právo dovolávať sa tejto ochrany každá osoba v situácii, keď inštitúcia Únie spôsobila vznik dôvodných očakávaní tým, že jej poskytla presné uistenia. Bez ohľadu na formu oznámenia sú takýmito uisteniami presné, bezpodmienečné a zhodujúce sa informácie.  Naopak, nikto nemôže namietať porušenie tejto zásady, pokiaľ uvedené uistenia neexistujú (pozri  rozsudok z 13. septembra  2017,  Pappalardo a i./Komisia, C‑350/16 P,  EU:C:2017:672,  bod  39 a citovanú  judikatúru).  Na  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery  sa  môže  odvolávať  aj  členský  štát  (pozri  rozsudok z 5. júla  2018,  Španielsko/Komisia, T‑88/17,  EU:T:2018:406,  bod  107 a citovanú  judikatúru).
Na  účely  overenia  dodržania  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery  treba  najprv  určiť,  či  akty  správnych  orgánov  vyvolali u pozorného a obozretného  hospodárskeho  subjektu  odôvodnenú  dôveru.  Ak  sa  ukáže,  že  odpoveď  na  túto  otázku  je  kladná,  treba  následne  preukázať  legitímnu  povahu  tejto  dôvery  (pozri  rozsudok  zo  14. septembra  2006,  Elmeka, C‑181/04  až C‑183/04,  EU:C:2006:563,  bod  32 a citovanú  judikatúru).
Ak  je pozorný a obozretný hospodársky subjekt schopný predvídať prijatie aktu Únie, ktorý by mohol ovplyvniť jeho záujmy, nemôže sa pri prijímaní tohto aktu odvolávať na uplatnenie takej zásady (pozri rozsudok zo 16. októbra 1996, Esisol/Komisia, T‑336/94,  EU:T:1996:148,  bod  31 a citovanú  judikatúru).
Treba  určiť,  či  vzhľadom  na  okolnosti  prejednávanej  veci  Komisia  dodržala  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery a zásadu  právnej  istoty.
V prejednávanej  veci  treba  pripomenúť,  že  rozhodnutím K(2008) 3831  zo  16. júla  2008  Komisia  schválila  NPRV  2007 – 2013,  ktorý  navrhli  rumunské  orgány  (pozri  bod  2 vyššie).  Komisii  bola  14. septembra  2011  doručená  žiadosť o revíziu  tohto  programu s cieľom  zahrnúť  doň  nové  „opatrenia“  (pozri  bod  3 vyššie).  Medzi  týmito  opatreniami  bolo  opatrenie  215,  ktoré  obsahovalo  niekoľko  čiastkových  opatrení  (pozri  bod  7 vyššie)  stanovujúcich  kompenzačné  platby  za  stratu  príjmu a dodatočné  náklady,  ktoré  vznikli  poľnohospodárom,  chovateľom  hydiny a ošípaných,  ktorí  sa  dobrovoľne  zaviazali  uplatňovať  určité  normy v oblasti  dobrých  životných  podmienok  zvierat.  Je  nesporné,  že  opatrenie  215, a teda  aj  sporné  čiastkové  opatrenie,  bolo  predmetom  viacnásobnej  korešpondencie  medzi  rumunskými  orgánmi a Komisiou,  skôr  než  Komisia  schválila  vykonávacím  rozhodnutím C(2012) 3529  final z 25. mája  2012  (pozri  bod  7 vyššie)  navrhovanú  zmenu  NPRV  2007 – 2013 a začlenenie  do  tohto  programu  okrem  iného  opatrenia  215,  ktoré  bolo  podľa  jej  názoru v súlade s právnymi  predpismi  Únie a najmä s nariadením č. 1698/2005.
Po  auditoch  uskutočnených  po  prijatí  vykonávacieho  rozhodnutia C(2012) 3529  final z 25. mája  2012  (pozri  bod  7 vyššie)  však  Komisia v zmierovacom  liste  zo  14. marca 2017  (pozri  bod  13 vyššie)  dospela k záveru,  že  opatrenie  215  nie  je v súlade s článkom  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005,  podľa  ktorého,  ako  je  uvedené v bode  45 vyššie,  „platby sa poskytujú ročne a pokrývajú dodatočné náklady a stratu príjmu, ktoré vyplývajú z prijatia záväzku“, a „v prípade potreby sa môžu vzťahovať aj na transakčné náklady“.
V prvom  rade  však  treba  preskúmať  tvrdenie  Komisie,  podľa  ktorého  schválenie  zmeny  NPRV  2007 – 2013 s cieľom  zahrnúť  doň  opatrenie  215  nemohlo  vyvolať  legitímnu  dôveru v dodržanie  sadzieb  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  keďže  Komisia  nemala k dispozícii  všetky  užitočné  informácie  na  preukázanie  súladu  tohto  čiastkového  opatrenia s právnou  úpravou  Únie a najmä s nariadením č. 1698/2005  (pozri  bod  67 vyššie).
V tejto  súvislosti  po  prvé z listu  ARES(2011)  1344895 z 13. decembra  2011  (pozri  bod  4 vyššie)  vyplýva,  že  Komisia  informovala  rumunské  orgány o tom,  že  navrhovaná  zmena  NPRV  2007 – 2013  vo  svojej  súčasnej  podobe  nie  je  prijateľná, a preto  požiadala o objasnenie.  Komisia  konkrétne  poukázala  na  to,  že  financovanie  chovateľov  sa  zdá  byť  založené  na  predpoklade,  že  počet  zvierat  klesá a že  zároveň  pretrvávajú  výdavky  spojené s odpisovaním  stajní,  manuálnou  prácou a spotrebou  elektrickej  energie,  čo  sa  jej  javí  ako  duplicita  pomoci.  Požiadala  preto o objasnenie.
Po  druhé z listu  zo  4. apríla  2012  (pozri  bod  6 vyššie)  vyplýva,  že  Komisii  boli  poskytnuté  vysvetlenia. V tomto  liste  totiž  Komisia  najmä  uviedla,  že  navrhované zmeny NPRV 2007 – 2013 sú v súlade s príslušnými ustanoveniami nariadenia č. 1698/2005 a nariadenia č. 1974/2006, a preto boli prijaté.  Prijala  tak  vykonávacie  rozhodnutie C(2012) 3529  final z 25. mája  2012,  ktorým  schválila  siedmu  zmenu  NPRV  2007 – 2013,  ktorá  okrem  iného  zahŕňala  opatrenie  215 a jeho  čiastkové  opatrenia  (pozri  bod  7 vyššie).
Po  tretie  zo  správy  zmierovacieho  orgánu  vydanej v konaní  17/RO/796  (pozri  bod  15 vyššie)  vyplýva,  že  rumunské  orgány  mu  predložili  e‑mail  zo  17. februára  2012,  ktorý  potvrdzoval,  že  medzi  rumunskými  orgánmi a Komisiou  prebehli  rokovania  týkajúce  sa  žiadostí o zmenu  metódy  výpočtu  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia.  Zmierovací  orgán  sa  preto  domnieval,  že  Komisia  má k dispozícii  všetky  informácie o výpočte, a to  nielen  konečný  výsledok,  ale  aj  spôsob,  akým  bol  tento  výsledok  dosiahnutý.
Po  štvrté z listu z 11. septembra  2019  (pozri  bod  24 vyššie),  ktorým  rumunské  orgány  požiadali o začatie  konania  19/RO/856,  vyplýva,  že  počas  rokovaní s Komisiou o zmene  NPRV  2007 – 2013 s cieľom  začleniť  doň  okrem  iného  opatrenie  215  bola  metóda  výpočtu  týkajúca  sa  tohto  opatrenia  predmetom  elektronickej  korešpondencie  zo  17. februára a 14. marca 2012,  ako  aj  dvojstranných  stretnutí  27. júla  2011 a 13. a 14. februára  2012. V liste z 11. septembra  2019  sa  uvádza,  že  výmena  informácií a tabuľky  pre  rokovania o technických  aspektoch  opatrenia  215  viedli k zmenám a úpravám  verzií  technickej  špecifikácie  uvedeného  opatrenia a súvisiacich  metód  výpočtu s cieľom  zabezpečiť  súlad s právnymi  predpismi  Únie.  Rumunské  orgány v tomto  liste  konkrétne  uviedli,  že  úspory  krmiva  boli  podrobne  analyzované a že  sa  nepovažovalo  za  potrebné  zahrnúť  úspory  vyplývajúce z nadobudnutia  nižšieho  počtu  zvierat.  Okrem  toho  bolo  uvedené,  že  metódy  výpočtu  všetkých  čiastkových  opatrení  opatrenia  215  boli  Komisii  sprístupnené  prostredníctvom  systému  riadenia  fondov  Únie  SFC2007, a to  najprv  14. septembra  2011 v pôvodnom  znení a druhýkrát  22. marca 2012 v konečnom  znení  schválenom  Komisiou.
V odpovedi  na  opatrenie  na  zabezpečenie  priebehu  konania  prijaté  Všeobecným  súdom  Rumunsko  predložilo  dve  snímky  obrazovky  systému  riadenia  fondov  Únie  SFC2007, z ktorých  vyplýva,  že  metódy  výpočtu  týkajúce  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  boli  Komisii  skutočne  sprístupnené  najprv  14. septembra  2011 v pôvodnom  znení a následne  22. marca 2012 v konečnom  znení  schválenom  Komisiou.  Okrem  toho  Rumunsko v odpovedi  na  otázku  položenú  Všeobecným  súdom  na  pojednávaní  uviedlo,  že  fixné  náklady  boli  poskytnuté  Komisii v rámci  diskusií,  ktoré  sa  uskutočnili  počas  prvého  auditu, a že  ich  Komisia  zohľadnila a považovala  za  zahrnuté  do  metódy  výpočtu  navrhnutej  rumunskými  orgánmi. V dôsledku  toho  tieto  náklady  už  neboli  uvedené v konečnej  verzii  opatrenia  215  schválenej  Komisiou.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené  treba  konštatovať,  že  rokovania  medzi  rumunskými  orgánmi a Komisiou  predtým,  ako  Komisia v máji  2012  schválila  zmenu  NPRV  2007 – 2013,  sa  týkali  najmä  metód  výpočtu  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia a že  Komisii  bol  sprístupnený  tak  konečný  výsledok,  ako  aj  spôsob  výpočtu  tohto  výsledku.  Okrem  toho  Komisia  na  jednej  strane  vo  svojich  písomných  podaniach  nespochybnila,  že  metódy  výpočtu  jej  boli  poskytnuté  prostredníctvom  systému  riadenia  fondov  Únie  SFC2007  stanoveného v článku  63 ods. 1  nariadenia č. 1974/2006.  Na  druhej  strane v odpovedi  na  opatrenie  na  zabezpečenie  priebehu  konania  prijaté  Všeobecným  súdom  Komisia  uznala,  že  list  ARES(2011)  1344895 z 13. decembra  2011  (pozri  bod  4 vyššie)  preukazuje,  že s Rumunskom  prediskutovala  informácie o metóde  výpočtu  použitej  pre  sporné  čiastkové  opatrenie.
Na  základe  informácií,  ktoré  má  Všeobecný  súd k dispozícii,  treba  konštatovať,  že  Komisia  mala  pri  schvaľovaní  zmeny  NPRV 2007 – 2013 informácie, ktoré  jej  umožnili  posúdiť súlad sporného  čiastkového  opatrenia,  ako aj metód výpočtu sadzieb podpory v rámci tohto opatrenia, s článkom  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005. V dôsledku toho treba zamietnuť tvrdenie Komisie, podľa ktorého sa až po audite Dvora audítorov dozvedela o skutočnosti, že úspory spojené s nekúpením  zvierat a úspory  krmiva  spojené  so  skutočným  zvýšením  hmotnosti  zvierat  neboli  zohľadnené  pri  výpočte  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia.
Rumunsko  teda  správne  tvrdí,  že  schválenie  NPRV  2007 – 2013  predstavovalo „informovaný“ súhlas Komisie s vykonaním sporného čiastkového opatrenia v súlade s rozpočtovými požiadavkami a zásadou úzkej spolupráce medzi touto inštitúciou Únie ako schvaľujúcou osobou a členskými štátmi Únie.
Po  druhé,  ako  vyplýva z bodov  76 až  79 vyššie,  rumunské  orgány a Komisia  diskutovali o metóde  výpočtu  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  pred  schválením  zmeny  NPRV  2007 – 2013 s cieľom  zahrnúť  doň  toto  čiastkové  opatrenie a Komisia  mala  informácie  potrebné  na  posúdenie  súladu  tohto  čiastkového  opatrenia s článkom  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.  Na  základe  tejto  diskusie a dokumentov  uvedených v bodoch  78 a 79 vyššie  je  možné  domnievať  sa,  že  Komisia  poskytla  „presné  informácie“ v zmysle  judikatúry  citovanej v bode  69 vyššie  zaslaním  listu  zo  4. apríla  2012 a schválením  zmeny  NPRV  2007 – 2013.  Okrem  toho  znenie  listu  Komisie  zo  4. apríla  2012 a rozhodnutie o schválení  zmeny  národného  programu  rozvoja  vidieka  umožňujú  dospieť k záveru,  že  tieto  informácie  boli  „bezpodmienečné“ v zmysle  judikatúry  citovanej v bode  69 vyššie.  Nakoniec  treba  konštatovať,  že  sporné  informácie  boli  aj  „zhodujúce  sa“ v zmysle  tejto  judikatúry.  Podľa  článku  9 ods. 6  nariadenia č. 1974/2006  totiž  Komisia  posúdi  zmeny  programov  rozvoja  vidieka  navrhnuté  členskými  štátmi  tak,  že  posúdi  súlad s ustanoveniami  nariadenia č. 1698/2005,  súlad s príslušným  národným  strategickým  plánom a súlad s ustanoveniami  nariadenia č. 1974/2006.
Okrem  toho  vzhľadom  na  skutočnosť,  že  Komisia  pri  schvaľovaní  zmeny  NPRV  2007 – 2013 s cieľom  zahrnúť  doň  opatrenie  215  posúdila  zlučiteľnosť  sporného  čiastkového  opatrenia s nariadením č. 1698/2005, a teda  aj s článkom  40 ods. 3  tohto  nariadenia,  treba  uznať,  že  rumunské  orgány  sa  oprávnene  domnievali,  že v prejednávanej  veci  rozhodnutie  Komisie o schválení  zmeny  NPRV  2007 – 2013  predstavuje  právny  záväzok v zmysle  článku  23  druhého  odseku  nariadenia  Rady  (ES) č. 1290/2005 z 21. júna  2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. EÚ L 209, 2005, s. 1). Podľa  tohto  ustanovenia  „rozhodnutie Komisie prijímajúce každý program rozvoja vidieka predložený členským štátom má hodnotu rozhodnutia o financovaní v zmysle článku 75 ods. 2 nariadenia… č. 1605/2002 a po oznámení dotknutému členskému štátu predstavuje právny záväzok v zmysle uvedeného nariadenia“.  Takýto  právny  záväzok  môže  za  osobitných  okolností,  akými  sú  okolnosti  prejednávanej  veci,  vyvolať  legitímnu  dôveru v to,  že  Komisia  zachová  posúdenie  zlučiteľnosti  opatrenia s platnou  právnou  úpravou.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené  treba  pripustiť,  že  Komisia  vyvolala u rumunských  orgánov  legitímnu  dôveru v zmysle  judikatúry  citovanej v bode  70 vyššie,  pokiaľ ide o to, že sadzby kompenzačných platieb v rámci sporného čiastkového opatrenia sú v súlade s právnou úpravou Únie, a teda sa na tieto platby vzťahuje financovanie Únie.
Po  tretie,  pokiaľ  ide o tvrdenie  Komisie,  podľa  ktorého  po  oznámení  zistení  Dvora  audítorov  rumunským  orgánom  už  očakávania  rumunských  orgánov  neboli  „legitímne“ v zmysle  judikatúry  citovanej v bodoch  70 a 71 vyššie,  treba  uviesť  tieto  pripomienky.
Po  prvé,  ako  Rumunsko  správne  uvádza,  postup  auditu  pred  Dvorom  audítorov  predstavuje  čiastkovú  fázu v procese  prijímania  napadnutého  rozhodnutia a posudzovania  súladu  výdavkov  vynaložených v rámci  NPRV  2007 – 2013.  Po  tejto  fáze  nasledujú  kroky  prijaté  Komisiou,  akými  sú  audit,  dvojstranné  stretnutia,  prípadné  zmierovacie  konania,  konečné  stanovisko  Komisie  na  základe  týchto  postupov,  súhrnná  správa a rozhodnutie o vylúčení z financovania.  Vzhľadom  na  to,  že  Komisia  poskytla  informácie,  ktoré  mohli u Rumunska  vyvolať  legitímnu  dôveru v dodržanie  sadzieb  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  stanovených v NPRV  2007 – 2013 a prebratých  do  vnútroštátnej  právnej  úpravy,  samotná  skutočnosť,  že  Komisia  mohla  prehodnotiť  svoje  stanovisko v nadväznosti  na  zistenia  Dvora  audítorov,  nemohla  spôsobiť  zánik  tejto  dôvery.
Okrem  toho  zo  zistení  Dvora  audítorov a zo  zmierovacieho  listu  Komisie  zo  14. marca 2017  (pozri  bod  13 vyššie)  vyplýva,  že  audítori  Dvora  audítorov  oznámili  chybovosť  až  78,87 % v prípade  určitých  čiastkových  opatrení a kategórií  zvierat a celkovú  chybnú  sumu  vo  výške  160 056 272,18  eura,  zatiaľ  čo  Komisia  navrhla  vylúčiť z financovania  Úniou  celkovú  sumu  73 619 746,33  eura v súvislosti  so  sporným  čiastkovým  opatrením a inými  čiastkovými  opatreniami  opatrenia  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013.  Komisia  navyše v prvom  audite  nevykonala  posúdenie  vplyvu  chyby v prípade  sporného  čiastkového  opatrenia,  hoci  Dvor  audítorov  odhadol  tento  vplyv  na  38,41 %.  Ako  vyplýva  zo  správy  zmierovacieho  orgánu v rámci  konania  19/RO/796,  Komisia  na  vypočutí  pred  zmierovacím  orgánom  uviedla,  že  nebola  schopná  overiť  ani  pochopiť  výpočet  chybovosti  presahujúcej  38 %,  ktorý  vykonal  Dvor  audítorov.
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  zistenia  Dvora  audítorov  boli  oznámené  rumunským  orgánom  pred  zmenou  stanoviska  Komisie,  podľa  ktorého  platby  vykonané v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  porušili  článok  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005.  Nemožno  teda  tvrdiť,  že  po  doručení  zistení  Dvora  audítorov  mali  rumunské  orgány  rozumne  predvídať,  že  Komisia,  ktorá  poskytla  presné,  bezpodmienečné a zhodujúce  sa  informácie,  podľa  ktorých  metóda  výpočtu  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  je v súlade s požiadavkami  nariadenia č. 1698/2005,  by  mohla  „prijať inú metódu výpočtu“  ako  tú,  ktorú  použili  rumunské  orgány,  ktorá  sa  napokon  líšila  od  metódy  navrhnutej  Dvorom  audítorov.
Po  druhé  článok  9 ods. 3  nariadenia č. 1974/2006  stanovuje,  že  zmeny  NPRV  2007 – 2013  sa  môžu  vykonať  do  31. decembra  2015  pod  podmienkou,  že  ich  členské  štáty  oznámia  najneskôr  do  31. augusta  2015. V prejednávanej  veci  je  nesporné,  že  podľa  tohto  článku  ustanovenia  NPRV  2007 – 2013, a teda  opatrenie  215  vykonané v legislatívnom  rámci  spoločnej  poľnohospodárskej  politiky  počas  tohto  obdobia,  už  nemohli  byť  zmenené v čase,  keď  boli  oznámené  zistenia  auditu  Dvora  audítorov.  Komisia  navyše v liste z 28. februára  2019  uznáva,  že  zmena  NPRV  2007 – 2013  už k tomuto  dátumu  nebola  možná.  Nemožno  teda  tvrdiť,  že  rumunské  orgány  mohli  uplatniť  platby  odlišné  od  platieb  schválených  rozhodnutím  Komisie C(2012) 3529  final z 25. mája  2012,  hoci  toto  rozhodnutie  zostalo v platnosti,  ani  že v čase  zistení  Dvora  audítorov  mohli  jednostranne  zmeniť  národný  program  rozvoja  vidieka  po  31. decembri  2015.  Treba  tiež  konštatovať,  že  rumunské  orgány  zaslali  od  roku  2016  útvarom  Komisie  množstvo  žiadostí s cieľom  určiť  postup  zmeny  ustanovení  technickej  špecifikácie  opatrenia  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013 a že  na  rozdiel  od  toho,  čo  tvrdí  Komisia,  im  od  3. marca 2016  nebola  poskytnutá  užitočná  odpoveď  na  tieto  otázky.
Z listu  Komisie z 3. marca 2016,  ktorý  Komisia  predložila  Všeobecnému  súdu v odpovedi  na  opatrenie  na  zabezpečenie  priebehu  konania,  totiž  nevyplýva,  že  rumunským  orgánom  bola k tomuto  dňu  poskytnutá  odpoveď,  pokiaľ  ide o spôsob  uskutočnenia  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia. V liste z 3. marca 2016  Komisia  odkazuje  na  platby  týkajúce  sa  iných  čiastkových  opatrení  opatrenia  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013. V každom  prípade  aj  za  predpokladu,  že  Komisia  vo  svojom  liste z 3. marca 2016  implicitne  formulovala  návrh  na  zavedenie  doložiek o preskúmaní  do  záväzkov  dotknutých  príjemcov,  treba  uviesť,  že  takéto  zahrnutie  nemôže  stačiť  na  to,  aby  rumunské  orgány  prestali  uplatňovať  sadzby  platieb  týkajúce  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  stanovené v nezmenenom  národnom  programe  rozvoja  vidieka.  Zníženie  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  sa  stalo  pre  rumunské  orgány  uplatniteľným  po  zmene  NPRV  2007 – 2013,  ku  ktorej  došlo v súlade s článkami  18 a 19  nariadenia č. 1698/2005.
Článok  18  nariadenia č. 1698/2005,  nazvaný  „Príprava a schválenie“,  stanovuje:
„1.  Členský štát zriaďuje programy rozvoja vidieka po úzkej spolupráci s partnermi uvedenými v článku 6.
2.  Členské štáty predložia Komisii návrh každého programu rozvoja vidieka, ktorý obsahuje informácie uvedené v článku 16.
3.  Komisia posúdi navrhované programy na základe ich konzistentnosti so strategickými usmerneniami [Únie], národným strategickým plánom a týmto nariadením.
Ak Komisia usúdi, že program rozvoja vidieka nie je konzistentný so strategickými usmerneniami [Únie], národným strategickým plánom alebo týmto nariadením, požiada členský štát, aby navrhovaný program zodpovedajúcim spôsobom zrevidoval.
4.  Každý program rozvoja vidieka sa schváli v súlade s postupom uvedeným v článku 90 ods. 2.“
Článok  19  nariadenia č. 1698/2005,  nazvaný  „Revízia“,  stanovuje:
„1.  Členský štát opätovne preskúma programy rozvoja vidieka a v prípade potreby ich upraví na zvyšné obdobie so súhlasom monitorovacieho výboru. Pri revízii sa zohľadní výsledok hodnotení a správy Komisie, najmä s cieľom posilniť alebo upraviť spôsob, akým sa zohľadňujú priority [Únie].
2.  Komisia prijíma rozhodnutia o žiadostiach o revíziu programov rozvoja vidieka po tom, ako členský štát predloží takúto žiadosť v súlade s postupom uvedeným v článku 90 ods. 2. Zmeny, ktoré si vyžadujú schválenie rozhodnutím Komisie, sa vymedzia v súlade s postupom uvedeným v článku 90 ods. 2.“
Počas  dialógu s Komisiou  rumunské  orgány  opakovane  poukazovali  na  objektívnu  nemožnosť  zmeniť  národný  program  rozvoja  vidieka  na  roky  2007 – 2013 a požiadali  Komisiu o podporu s cieľom  nájsť  riešenie  už  7. januára  2016.  Komisia  teda  nemôže  tvrdiť,  že  rumunské  orgány  nekonali s náležitou  starostlivosťou,  aby  čo  najskôr  vyjasnili  situáciu a našli  právne  uskutočniteľnú  možnosť.
Po  tretie  sa  Komisia  nemôže  užitočne  opierať o svoj  návrh  uvedený v liste z 28. februára  2019,  podľa  ktorého  sa  po  31. decembri  2015  všetky  platby v rámci  opatrenia  215  uskutočnili  podľa  prechodných  ustanovení  týkajúcich  sa  výdavkov  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020 a v zásade  môže  pripustiť,  že  zmena  sadzieb  platieb v rámci  tohto  čiastkového  opatrenia  sa v texte  národného  programu  rozvoja  vidieka  odrazí  prostredníctvom  zmeny  tohto  programu.
V právnych  predpisoch  EÚ  sú  totiž  stanovené  lehoty  na  zmenu  NPRV  2007 – 2013 a na  predkladanie  žiadostí o platbu v rámci  opatrenia  tohto  programu. K dátumu  listu  Komisie, t. j. k 28. februáru  2019,  už  nebolo  možné  zmeniť  kompenzačné  platby  prostredníctvom  zmeny  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020,  ktorá  by  sa  uplatnila  so  spätnou  účinnosťou  na  žiadosti o platbu,  ktoré  už  boli  predložené v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia.  Záväzky  boli s príjemcami  uzavreté  na  základe  NPRV  2007 – 2013 a dátumom  na  predloženie  žiadostí o platbu  za  posledný  rok  záväzku  príjemcov  opatrenia  215  bol  15. február 2019.
V tejto  súvislosti  treba  uviesť,  že  ako  vyplýva  zo  spisu a ako  bolo  spresnené  na  pojednávaní,  opatrenie  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013  bolo  predmetom  prechodu v rámci  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020,  schváleného  vykonávacím  rozhodnutím  Komisie C(2015) 3508 z 26. mája  2015, a bolo  vykonané v rámci  prechodných  opatrení  bez  toho,  aby  boli  osobitné  podmienky  záväzkov v súvislosti s opatrením  215  upravené  zmenou  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020.  Pre  rumunské  orgány  tak  suma  platieb  týkajúcich  sa  sporného  čiastkového  opatrenia  zostala  rovnaká  ako  suma v NPRV  2007 – 2013  až  do  roku  2019,  posledného  roka  prechodných  záväzkov  opatrenia  215, v prípade  ktorých  boli  kompenzačné  platby v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  vyplatené  najneskôr k 30. júnu  2020,  ako  je  stanovené v článku  75 ods. 1  nariadenia č. 1306/2013.
Okrem  toho,  ako  je  uvedené v liste  rumunských  orgánov z 11. septembra  2019,  programové  dokumenty o vykonávaní  opatrení  NPRV  2007 – 2013  (príručka  pre  žiadateľov,  príručky a postupy  pre  správu  žiadostí o platbu,  príručky a postupy  schvaľovania  platieb)  boli  schválené  ministerskou  vyhláškou a predstavujú  vnútroštátne  právne  predpisy.  Tieto  dokumenty  zas  obsahujú  sumy  uvedené v špecifikácii  opatrenia  215.
Po  štvrté  teda  treba  rovnako  ako  zmierovací  orgán v správe  vydanej v konaní  19/RO/796  uznať,  že  zmena  NPRV  2007 – 2013 a rozhodnutie o schválení  tejto  zmeny  boli  nevyhnutné  na  to,  aby  rumunské  orgány  mohli  znížiť  vyplácané  kompenzačné  platby.  Tieto  orgány  totiž  správne  tvrdili,  že  dodržiavanie  relevantnej  právnej  úpravy  Únie a konkrétne  článku  9 ods. 3  nariadenia č. 1974/2006  (pozri  bod  91 vyššie),  ako  aj  príslušných  vnútroštátnych  právnych  predpisov  prijatých  na  vykonávanie  uvedeného  programu  má  za  následok,  že  je  nemožné  zmeniť  po  dátume,  keď  im  boli  oznámené  zistenia  Dvora  audítorov,  sadzbu  platieb a metódu  výpočtu v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  schváleného  Komisiou  rozhodnutím C(2012) 3529  final z 25. mája  2012.
Treba  teda  konštatovať,  že  vzhľadom  na  okolnosti  prejednávanej  veci,  teda  na  to,  že  spôsoby  výpočtu  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia a jeho  finančné  výsledky  boli  predmetom  osobitných  rokovaní s Komisiou,  ktorá  ich  listom  zo  4. apríla  2012 a rozhodnutím C(2012) 3529  final z 25. mája  2012  výslovne  uznala  za  zlučiteľné s nariadením č. 1698/2005,  zistenia  Dvora  audítorov  nemôžu s okamžitou  účinnosťou  vyvrátiť  platnosť  týchto  metód a ich  výsledkov,  čo  by  malo  za  následok  zánik  legitímnych  očakávaní  Rumunska.
Keďže  teda  legitímne  očakávania  Rumunska,  že  sadzby  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  stanovené v NPRV  2007 – 2013,  prebraté  do  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020  (pozri  bod  98 vyššie) a do  vnútroštátnych  právnych  predpisov  (pozri  bod  99 vyššie),  budú  dodržané  počas  celého  trvania  záväzkov  prijatých  príjemcami,  boli v nadväznosti  na  zistenia  Dvora  audítorov  predĺžené,  Komisia  ich  porušila,  keď  sa  rozhodla  uplatniť  paušálnu  opravu  vo  výške  25 % a vylúčiť z financovania  Úniou  zodpovedajúce  výdavky v rámci  tohto  čiastkového  opatrenia.
Tento  záver  nie  je  spochybnený  tvrdením  Komisie  založeným  na  uplatnení  rozsudku  zo  14. marca 2013,  Agrargenossenschaft  Neuzelle  (C‑545/11,  EU:C:2013:169), v prejednávanej  veci. V bode  31  tohto  rozsudku  je  totiž  uvedené,  že  článok 30 nariadenia č. 1782/2003 stanovuje, že režimy podpory uvedené v prílohe I tohto nariadenia sa vykonávajú bez toho, aby bolo dotknuté prípadné preskúmanie, ktoré sa vykonáva kedykoľvek so zreteľom na vývoj trhov a rozpočtovú situáciu. V bode  32  tohto  rozsudku  je  uvedené,  že  odôvodnenie 22 tohto nariadenia stanovuje, že spoločné režimy podpory sa musia prispôsobiť okolnostiam, ak je to potrebné v krátkych lehotách, a že oprávnené osoby tak nemôžu počítať s nemennosťou podmienok na poskytovanie podpory a musia sa pripraviť na to, že režimy sa preskúmajú v závislosti od vývoja trhov.  Súdny  dvor v bode  33  uvedeného  rozsudku  dospel k záveru,  že  pozorný a obozretný hospodársky subjekt je schopný predvídať, že priame platby v rámci režimov podpory príjmov sa môžu po preskúmaní znížiť vzhľadom na vývoj trhov a rozpočtovú situáciu. Na  rozdiel  od  veci,  ktorú  Súdny  dvor  skúmal v rozsudku  zo  14. marca 2013,  Agrargenossenschaft  Neuzelle  (C‑545/11,  EU:C:2013:169),  však v prejednávanej  veci  právna  úprava  Únie  neumožňuje  kedykoľvek  zmeniť  NPRV  2007 – 2013 a záväzky  prijaté s príjemcami,  ako  vyplýva z článku  9 ods. 3  nariadenia č. 1974/2006,  spomenutého v bode  91 vyššie.
Okrem  toho  sa  Komisia  nemôže  odvolávať  na  uplatnenie  rozsudku z 3. apríla  2017,  Nemecko/Komisia  (T‑28/16,  EU:T:2017:242,  body  93  až  97), v prejednávanej  veci s cieľom  vylúčiť  pretrvávanie  legitímnych  očakávaní  Rumunska v čase. V uvedenom  rozsudku  totiž  Všeobecný  súd  rozhodol,  že  schválenie  programu  rozvoja  poľnohospodárstva a vidieckeho  prostredia v Bavorsku  (Nemecko)  Komisiou  na  obdobie  rokov  2007 – 2013  nemôže  mať  za  následok,  že  Komisia  upustí  od  požiadavky  porovnávacích  výberových  kritérií,  čím  by v každom  prípade  prekročila  svoje  právomoci.  Situácia v prejednávanej  veci  však  nie  je  porovnateľná  so  situáciou  skúmanou v rámci  uvedeného  rozsudku. V prejednávanej  veci  sa  totiž  Komisia,  ktorá  mala k dispozícii  všetky  potrebné  informácie,  rozhodla v rámci  svojej  širokej  miery  voľnej  úvahy  schváliť  zmenu  NPRV  2007 – 2013  tak,  aby  zahŕňal  opatrenie  215  (a teda  sporné  čiastkové  opatrenie),  keďže  sa  domnievala,  že  je v súlade s nariadením č. 1698/2005, a teda  aj s jeho  článkom  40 ods. 3.  Komisia  tým  schválila  metódu  výpočtu  sadzieb  kompenzačných  platieb  týkajúcich  sa  sporného  čiastkového  opatrenia,  ktorá  na  účely  výpočtu  úspor  krmiva  nezohľadňovala  úspory  vyplývajúce  zo  zvierat,  ktoré  už  neboli  zakúpené,  ani  skutočnú  hmotnosť  zvierat.  Okrem  toho z rozsudku z 3. apríla  2017,  Nemecko/Komisia  (T‑28/16,  EU:T:2017:242),  nevyplýva,  že  opatrenia  dotknutého  programu  rozvoja  boli  ako v prejednávanej  veci  predmetom  osobitného  rokovania.
Treba  tiež  odmietnuť  možnosť  uplatniť v prejednávanej  veci  judikatúru  vyplývajúcu z rozsudku z 22. novembra  2018,  Portugalsko/Komisia  (T‑31/17,  EU:T:2018:830,  bod  93),  ktorú  Komisia  uviedla  na  pojednávaní.
Je  totiž  síce  pravda,  že v bode  rozsudku z 22. novembra  2018,  Portugalsko/Komisia  (T‑31/17,  EU:T:2018:830),  je  uvedené,  že  všeobecné programy majú predbežnú povahu, takže Komisia, keď ich schváli, v zásade nevyjadruje konečné stanovisko k otázke súladu opatrení, ktoré obsahujú, so všetkými uplatniteľnými ustanoveniami práva Únie, a teda k oprávnenosti týchto opatrení na financovanie Úniou. Všeobecný súd ďalej uviedol, že zo samotného schválenia všeobecného programu Komisiou nemožno vyvodiť, že opatrenia obsiahnuté v tomto programe sú nevyhnutne v súlade so všetkými uplatniteľnými ustanoveniami práva Únie, ani že oprávnenosť týchto opatrení na financovanie Úniou už Komisia nemôže spochybniť, a to najmä v rámci postupu overovania súladu stanoveného v článku 31 nariadenia č. 1290/2005, a odkázal  na  body  48,  49,  52 a 59  návrhov,  ktoré  predniesla  generálna  advokátka  Kokott  vo  veci  Česká  republika/Komisia  (C‑4/17 P,  EU:C:2018:237).
Treba  však  konštatovať,  že v bode  96  rozsudku z 22. novembra  2018,  Portugalsko/Komisia  (T‑31/17,  EU:T:2018:830),  sa  výslovne  uvádza,  že v rozhodnutí o schválení predmetného národného programu rozvoja vidieka sa Komisia konkrétne nevyjadrila k súladu dotknutého čiastkového opatrenia programu so všetkými ustanoveniami uplatniteľnými v oblasti Európskeho  poľnohospodárskeho  záručného  fondu  (EPZF).  Navyše výrok rozhodnutia, ktorým Komisia schválila zmenu uvedeného programu, spresňuje, že schválenie v tomto rozhodnutí „sa nevzťahuje na spôsoby vykonávania kontroly a na sankcie, ktoré sa preskúmajú v rámci auditov EPZF“.  Vzhľadom na znenie rozhodnutia o schválení, ako aj na právny kontext, v ktorom bolo prijaté, teda Všeobecný súd rozhodol, že nemožno dospieť k záveru, že Komisia „poskytla portugalským orgánom pri prijímaní tohto rozhodnutia presné, bezpodmienečné a zhodujúce sa informácie, pokiaľ ide o oprávnenosť výdavkov súvisiacich s činnosťami kontroly, ktoré sú uvedené v bode 4.6 prílohy I podprogramu pre autonómny región Azory [Portugalsko], na financovanie Úniou“.  Posúdenia  uvedené v tomto  rozsudku  teda  nemožno  použiť v prejednávanej  veci.  Ako  je  totiž  konštatované v bodoch  84,  101 a 102 vyššie, v prejednávanej  veci  Komisia  osobitne  rokovala o obsahu  predmetného  čiastkového  opatrenia.  Rozhodnutie,  ktorým  sa  schvaľuje  zmena  NPRV  2007 – 2013,  preto  nemôže  mať  len  „predbežnú“  povahu.
Pokiaľ  ide o tvrdenie  Komisie,  že  napriek  tomu,  že v zmluvách s príjemcami  neexistujú  doložky o preskúmaní,  Rumunsko  našlo  vo  svojom  právnom  rámci  spôsob,  ako  znížiť  platby  na  ostatné  čiastkové  opatrenia v rámci  opatrenia  215  NPRV  2007 – 2013  aj  po  roku  2015,  vzhľadom  na  zistenia  uvedené v bodoch  91 až  100 vyššie  treba  poukázať  na  to,  že  toto  tvrdenie  nepreukazuje,  že  pokiaľ  ide o sporné  čiastkové  opatrenie,  Rumunsko  bolo  tiež  schopné  nájsť  spôsob,  ako  znížiť  sadzby  kompenzačných  platieb.  Rumunsko  okrem  toho v listoch z 9. júla  2018 a z 8. januára a 12. februára  2019  informovalo  Komisiu,  že z dôvodu  zníženia  kompenzačných  platieb  na  ostatné  čiastkové  opatrenia  príjemcovia,  ktorí  žiadali o vyplatenie  pomoci v plnej  výške v súlade s NPRV  2007 – 2013 a vnútroštátnymi  právnymi  predpismi,  začali  súdne  konania.
V tejto  súvislosti  Rumunsko v liste z 11. septembra  2019  správne  uviedlo,  že  návrh  Komisie  zahrnúť  po  predložení  žiadostí o platbu  na  piaty a posledný  rok  záväzku v rámci  opatrenia  215  do  metodiky  výpočtu  kompenzačných  platieb  nové  skutočnosti,  ktoré  pôjde  nad  rámec  skutočností  známych v čase  podpisu  záväzkov,  predstavuje  riziko  pre  príjemcov z dôvodu  nepredvídateľnosti  faktorov,  ktoré  by  mohli  ovplyvniť  hospodárske a finančné  ukazovatele,  od  ktorých  závisí  životaschopnosť  podnikov  alebo v extrémnych  prípadoch  dokonca  pokračovanie  hospodárskej  činnosti  podnikov v ťažkostiach.
Záväzky  podpísané  príjemcami v rámci  opatrenia  215  majú  platnosť  zmluvy,  uzatvárajú  sa  najmenej  na  obdobie  piatich  rokov a zahŕňajú  povinnosti,  ktoré  príjemcovia  dobrovoľne  prevzali,  aby  dodržali  základné  požiadavky,  požiadavky a činnosti  špecifické  pre  každé  čiastkové  opatrenie,  ku  ktorému  pristúpili,  ako  aj  normy  ekologickej  podmienenosti  uplatniteľné  na  poľnohospodársku  pôdu  patriacu  príslušnému  podniku a na  poľnohospodárske  činnosti  vykonávané  týmto  podnikom.  Vzhľadom  na  tieto  záväzky a na  uplynutie  lehoty  na  navrhnutie  zmeny  NPRV  2007 – 2013  rumunské  orgány  nemohli  uplatniť  kompenzačné  platby,  ktoré  by  nezodpovedali  úrovni  uvedenej v technickej  špecifikácii  opatrenia  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013.
V každom  prípade  skutočnosť,  že  Rumunsko  môže  znížiť  platby, a tým  svoje  straty  vyplývajúce z odmietnutia  krytia  týchto  výdavkov z poľnohospodárskych  fondov v súvislosti  so  sporným  čiastkovým  opatrením,  na  rozdiel  od  toho,  čo  vyplývalo  zo  schváleného  národného  programu  rozvoja  vidieka,  ho  nemôže  zbaviť  možnosti  užitočne  sa  odvolávať  na  svoju  legitímnu  dôveru v rešpektovanie  sadzieb  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  stanovených v NPRV  2007 – 2013 a prevzatých  do  vnútroštátnej  právnej  úpravy  (pozri  bod  99 vyššie).  Napokon  potreba  začať v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  konania o zmene  zmlúv a čeliť  prípadným  súdnym  konaniam,  ktoré z nich  vyplynú,  ako  to  bolo v prípade  iných  čiastkových  opatrení  opatrenia  215 v rámci  NPRV  2007 – 2013,  je  práve  negatívnym  dôsledkom  porušenia  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery  Rumunska a zásady  právnej  istoty.
Je  pravda,  že  treba  pripustiť,  že z judikatúry  vyplýva,  že  prijatie  programu  rozvoja  vidieka  Komisiou  nepriznáva  tomuto  programovému  dokumentu  väčšiu  právnu  silu  ako  právnej  úprave  Únie, a preto  tak  Komisia,  ako  aj  Rumunsko  sú  naďalej  povinné  dodržiavať  ustanovenia  právnych  predpisov  Únie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 25. februára  2015,  Poľsko/Komisia, T‑257/13,  neuverejnený,  EU:T:2015:111,  bod  53).  Rumunsko  však  zakladá  svoje  tvrdenia,  podľa  ktorých  Komisia  porušila  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery,  nielen  na  schválení  NPRV  2007 – 2013,  ale  aj  na  skutočnosti,  že  opatrenie  215 a jeho  metóda  výpočtu  kompenzačných  platieb  boli  osobitne  dojednané, a na  skutočnosti,  že v čase,  keď  mu  boli  oznámené  zistenia  Dvora  audítorov,  právna  úprava  Únie,  konkrétne  článok  9 ods. 3  nariadenia č. 1974/2006,  už  neumožňovala  zmenu  tohto  programu.
Ratio  legis
tohto  ustanovenia  však  spočíva v zabezpečení  stability  záväzkov  prijatých  na  základe  NPRV  2007 – 2013.
Keďže  zo  znenia  článku  40 ods. 3  nariadenia č. 1698/2005,  podľa  ktorého  platby  na  dobré  životné  podmienky  zvierat  pokrývajú  dodatočné  náklady a stratu  príjmu v dôsledku  prijatých  záväzkov  (pozri  bod  45 vyššie),  nevyplýva,  ako  vypočítať  dodatočné  náklady,  ktoré  znášajú  chovatelia  hospodárskych  zvierat, a keďže  Komisia  má  širokú  diskrečnú  právomoc  pri  rozhodovaní o tom,  či  metóda  výpočtu  sadzieb  kompenzačných  platieb  vedie k nadmernej  kompenzácii  príjemcov  pomoci,  treba  pripísať  zvláštny  význam  tomu,  že  Komisia  po  osobitných  rokovaniach s rumunskými  orgánmi  schválila  metódu  určenú  týmito  orgánmi.  Inými  slovami,  schválenie  zmeny  NPRV  2007 – 2013  Komisiou  rozhodnutím C(2012) 3529  final z 25. mája  2012 a uplynutie  lehoty  na  jeho  zmenu  umožňujú  domnievať  sa,  že  toto  rozhodnutie  vyvolalo  očakávania  založené  nielen  na  skutočnosti,  že  sporné  čiastkové  opatrenie  už  nebude  zmenené,  ale  aj  na  tom,  že  očakávania  rumunských  orgánov  sú  naďalej  legitímne v zmysle  judikatúry  citovanej v bodoch  70 a 71 vyššie  po  tom,  čo  im  boli  oznámené  zistenia  Dvora  audítorov.
Vzhľadom  na  osobitné  okolnosti  prejednávanej  veci  treba  uznať,  že  nárok  na  financovanie  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  Úniou  podľa  sumy  stanovenej v NPRV  2007 – 2013 a prebratej  do  národného  programu  rozvoja  vidieka  na  obdobie  rokov  2014 – 2020,  schváleného  vykonávacím  rozhodnutím  Komisie C(2015) 3508 z 26. mája  2015,  výmenou  za  záväzky,  ktoré  poľnohospodári  prijali a dodržiavajú  počas  päťročného  obdobia  (konkrétne  zväčšiť  priestor  vyhradený  každému  zvieraťu o 10 % a zodpovedajúcim  spôsobom  znížiť  počet  zvierat),  nemôže  byť  dotknutý a zmenený v dôsledku  následných  skutočností,  akými  sú  zistenia  Dvora  audítorov,  lebo  by  to  narušilo  legitímnu  dôveru  rumunských  orgánov.
Vzhľadom  na  všetky  predchádzajúce  úvahy  treba  dospieť k záveru,  že  prijatím  napadnutého  rozhodnutia  Komisia  porušila  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery a v dôsledku  toho  zásadu  právnej  istoty,  ktorej  dôsledkom  je  zásada  ochrany  legitímnej  dôvery  (pozri  bod  69 vyššie).
Štvrtej a piatej  výhrade  prvého  žalobného  dôvodu  preto  treba  vyhovieť.

O tretej výhrade prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 12 ods. 6 a 7 delegovaného nariadenia č. 907/2014 a usmernení o výpočte finančných opráv
Rumunsko  tvrdí,  že  Komisia  nesprávne  uplatnila  článok  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 a usmernenia o výpočte  finančných  opráv.  Zdôrazňuje,  že  ako  uviedol  zmierovací  orgán v správe  predloženej v konaní  17/RO/796  (pozri  bod  15 vyššie),  tento  problém  už  bol  vznesený v súvislosti s vykonávacím  rozhodnutím  2018/873.  Komisia  sa  konkrétne  nesprávne  domnievala,  že  existencia  údajne  nesprávnej  metódy  výpočtu  je  porovnateľná s prípadmi  nezrovnalostí  upravenými v článku  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014.  Prípad  uvedený v tomto  ustanovení  sa  totiž  týka  správania  príjemcov  finančných  prostriedkov. V prejednávanej  veci  nejde o nedostatky  pri  overovaní  zákonnosti a správnosti  žiadostí,  na  základe  ktorých  bola  vyplatená  kompenzačná  platba v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia.  Okrem  toho v prípade nesprávnej metódy výpočtu by bolo možné bez neprimeraného úsilia určiť presnú výšku opráv. Keďže  konštatovanie  nesprávnosti  metódy  výpočtu  nemožno  spájať s prípadmi  nezrovnalostí v zmysle  vyššie  uvedených  ustanovení,  toto  konštatovanie  nemôže  viesť k uplatneniu  paušálnej  opravy.
Komisia  odpovedá,  že  správne  vychádzala z článku  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014,  keďže  informácie z druhého  auditu  jej  neumožnili  presnejšie  určiť  výšku  nadmernej  náhrady  výpočtom  ani  extrapoláciou,  ako  požaduje  článok  12 ods. 2 a 3  uvedeného  nariadenia.  Komisia  uznáva,  že v rámci  prvého  auditu  boli  nezrovnalosti  klasifikované  ako  „neoprávnené  výdavky“  aj  „chýbajúca  kľúčová  kontrola“,  pokiaľ  ide o zodpovedajúce  overovanie,  ktorého  cieľom  bola  kontrola  súladu  žiadosti  so  všetkými  kritériami  oprávnenosti  stanovenými v právnych  predpisoch  Únie a vymedzenými v NPRV  2007 – 2013.  Rozhodnutie  prijaté  po  prvom  audite  však  nie  je  predmetom  prejednávanej  veci a druhý  audit  viedol k zisteniu  „rozsiahlych nezrovnalostí“ a „nedbanlivosti pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík“ bez zmienky o nevykonaní kľúčovej kontroly v zmysle  usmernení o výpočte  finančných  opráv.  Podľa  Komisie  bol  pojem  „paušálna  oprava“  použitý v oboch  auditoch, a pokiaľ  ide o terminológiu  použitú  na  účely  opravy,  výrazy  „nesprávne  sadzby  platieb“ a „nadhodnotené  sumy  platieb“  odkazujú  na  rovnaký  aspekt, a to  na  skutočnosť,  že  nesprávne  sadzby  platieb  viedli k nadhodnoteniu  súm,  ktoré  sa  majú  vyplatiť.  Článok  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  sa  však  týka  uplatnenia  článku  52 ods. 1  nariadenia č. 1306/2013,  ktorý  zahŕňa  všetky  výdavky,  ktoré  nie  sú v súlade s právom  Únie a s EPFRV,  ako  aj  nadmernú  náhradu, o ktorú  ide v prejednávanej  veci,  vyplývajúcu z uplatnenia  nesprávnej  metódy  výpočtu.
V tejto  súvislosti  treba  zdôrazniť,  že  podľa  článku  52 ods. 1  nariadenia č. 1306/2013,  ak  sa  Komisia  domnieva,  že  výdavky  neboli  vynaložené v súlade s právom  Únie,  prijme  rozhodnutie  určujúce  sumy,  ktoré  sa  majú  vylúčiť z financovania  Úniou.  Podľa  článku  52 ods. 2  tohto  nariadenia  Komisia  posúdi  sumy,  ktoré  sa  majú  vylúčiť,  najmä  vzhľadom  na  závažnosť  zisteného  nesúladu.  Na  tento  účel  zohľadní  povahu  porušenia a finančnú  škodu  spôsobenú  Únii.  Okrem  toho  vykoná  vylúčenie  na  základe  určenia  neoprávnene  vynaložených  súm, a ak  ich  nemožno  zistiť  vynaložením  primeraného  úsilia,  môže  uplatniť  okrem  iného  paušálne  opravy.  Paušálne  opravy  sa  uplatnia  len  vtedy,  ak  vzhľadom  na  povahu  prípadu  alebo v dôsledku  toho,  že  členský  štát  neposkytol  Komisii  potrebné  informácie,  nie  je  možné s primeraným  úsilím  presnejšie  určiť  finančnú  škodu  spôsobenú  Únii.
V článku  12 ods. 2 a 3  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  sú  zohľadnené  prípady, v ktorých  neoprávnene  vynaložené  sumy  možno  alebo  nemožno  určiť s vynaložením  primeraného  úsilia a s pomocou  členských  štátov.
Podľa  článku  12 ods. 1  druhého  pododseku  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  „v záujme určenia súm, ktoré sa môžu vylúčiť z financovania Úniou, Komisia pri zistení, že výdavky neboli vynaložené v súlade s právnymi predpismi Únie, a pokiaľ ide o EPFRV v súlade s platnými právnymi predpismi Únie a vnútroštátnymi právnymi predpismi, použije svoje vlastné zistenia a zohľadní informácie sprístupnené členskými štátmi v rámci postupu overovania súladu vykonaného v súlade s článkom 52 nariadenia…  č. 1306/2013“.
Článok  12 ods. 3  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  stanovuje:
„Ak sa nesprávne vynaložené sumy nedajú určiť v súlade s odsekom 2, Komisia môže stanoviť sumy, ktoré sa majú vylúčiť, uplatnením extrapolovaných korekcií. Aby Komisia mohla určiť príslušné sumy, môžu členské štáty v časových obdobiach stanovených Komisiou v priebehu postupu overovania súladu predložiť výpočet sumy, ktorá sa má vylúčiť z financovania Úniou, vykonaný štatistickou extrapoláciou výsledkov kontrol vykonaných na reprezentatívnej vzorke uvedených prípadov. Vzorka sa vyberá z populácie, pri ktorej možno odôvodnene očakávať, že dôjde k určenému nesúladu.“
Článok  12 ods. 6 a 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  sa  týka  prípadov,  keď  nie  sú  splnené  podmienky  uvedené v článku  12 ods. 2 a 3  nariadenia  na  určenie  súm,  ktoré  sa  majú  vylúčiť z financovania  Úniou.  Komisia  preto  uplatňuje  paušálne  opravy,  ktorých  výška  sa  stanovuje s prihliadnutím  na  povahu a závažnosť  porušenia a jej  vlastný  odhad  rizika  finančnej  škody  spôsobenej  Únii.
Článok  12 ods. 6  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  stanovuje:
„Ak nie sú splnené podmienky na určenie súm, ktoré sa majú vylúčiť z financovania Úniou podľa odsekov 2 a 3, alebo z povahy prípadu vyplýva, že sumy, ktoré sa majú vylúčiť, sa nedajú určiť na základe týchto odsekov, Komisia použije príslušné paušálne korekcie s prihliadnutím na povahu a závažnosť porušenia predpisov a svoj vlastný odhad rizika finančnej škody spôsobenej Únii.
Výška paušálnej korekcie sa stanoví najmä s prihliadnutím na druh zisteného nesúladu. Na tento účel sa kontrolné nedostatky rozdelia na nedostatky súvisiace s hlavnými a vedľajšími kontrolami takto:
a)      hlavné kontroly sú administratívne kontroly a kontroly na mieste potrebné na určenie oprávnenosti pomoci a správneho uplatnenia sankcií a znížení;
b)      vedľajšie kontroly sú všetky ostatné administratívne úkony potrebné na správne spracovanie žiadostí.
Ak sa v rámci jedného postupu overovania súladu zistia rôzne prípady nesúladu, ktoré by jednotlivo viedli k uplatneniu rôznych paušálnych korekcií, uplatní sa len najvyššia paušálna korekcia.“
Článok  12 ods. 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  stanovuje,  že  „pri určovaní výšky paušálnych korekcií Komisia osobitne zohľadní tie okolnosti, ktoré dokazujú vyššiu závažnosť nedostatkov s väčším rizikom straty pre rozpočet Únie“.
Pokiaľ  ide o stupeň  závažnosti,  článok  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  najmä  stanovuje,  že  tento  stupeň  je  vyšší, a teda  vzniká  väčšie  riziko  straty  pre  rozpočet  Únie,  ak  „[sa  zistilo], že chýba uplatňovanie kontrolného systému zo strany členského štátu alebo má vážne nedostatky, a existujú dôkazy o rozsiahlych nezrovnalostiach a nedbanlivosti pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík…“.
Všeobecný  súd  rozhodol,  že  oprava  prijatá  Komisiou v súlade s usmerneniami o výpočte  finančných  opráv  má  zabrániť  tomu,  aby  boli z fondov  financované  sumy,  ktoré  neboli  použité  na  financovanie  cieľa  sledovaného  dotknutou  právnou  úpravou  Únie, a nepredstavuje  sankciu.  Judikatúra  tak  uznala,  že  paušálne  sadzby  stanovené v týchto  usmerneniach  umožňujú  zabezpečiť  dodržiavanie  práva  Únie a riadne  hospodárenie  so  zdrojmi  Únie a zároveň  zabrániť  tomu,  aby  Komisia  vykonávala  svoju  voľnú  úvahu  tak,  že  členským  štátom  uloží  neprimerané a disproporčné  opravy  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  6. júla  2015,  Taliansko/Komisia, T‑44/11,  neuverejnený,  EU:T:2015:469,  bod  87 a citovanú  judikatúru).
Judikatúra  ďalej  spresnila,  že  ak  nie  je  možné  presne  posúdiť  straty,  ktoré  vznikli  Únii,  Komisia  môže  uplatniť  paušálnu  opravu  na  základe  pokynov  uvedených v usmerneniach o výpočte  finančných  opráv  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  6. júla  2015,  Taliansko/Komisia, T‑44/11,  neuverejnený,  EU:T:2015:469,  bod  89 a citovanú  judikatúru).
Ako  je  pripomenuté v bode  48 vyššie,  bod  3.2.5  usmernení o výpočte  finančných  opráv  stanovuje:
„,[Ak  sa]  uplatňovanie  kontrolného  systému  členským  štátom  považuje  za  chýbajúce  alebo  za  vykazujúce  závažné  nedostatky a [ak]  existujú  dôkazy o rozsiahlych  nezrovnalostiach a nedbanlivosti  pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík‘, mala  by  sa  uplatniť  oprava  vo  výške  25 %,  keďže  sa  možno  odôvodnene  domnievať,  že  možnosť  beztrestne  predkladať  neprípustné  žiadosti  spôsobí  rozpočtu  Únie  mimoriadne  vysokú  finančnú  škodu.
…“
Z judikatúry  vyplýva,  že v súlade s bodom  3.2.5  usmernení o výpočte  finančných  opráv  za  okolností,  ktoré  svedčia o vyššom  stupni  závažnosti  zistených  nedostatkov, a teda o väčšom  riziku  straty  pre  rozpočet  Únie,  ako  stanovuje  článok  12 ods. 7  delegovaného  nariadenia č. 907/2014,  Komisia v zásade  uplatňuje  paušálnu  opravu  so  sadzbou  25 %.  Môže  však  stanoviť  sadzbu  opravy  na  ešte  vyššej  úrovni.  Paušálna  oprava  vo  výške  100 % je  teda  odôvodnená,  ak  sú  nedostatky v systéme  kontroly  také  závažné,  že  predstavujú  úplné  nedodržanie  pravidiel  Únie, v dôsledku  čoho  sú  všetky  platby  neoprávnené  (rozsudok  zo  17. decembra  2020,  Francúzsko/Komisia, C‑404/19 P,  EU:C:2020:1041,  bod  58).
V prejednávanej  veci  treba  uviesť,  že  ako  vyplýva  zo  súhrnnej  správy a zo  záverečného  stanoviska  uvedeného v liste  zo  14. apríla  2020,  Komisia  založila  uloženie  paušálnej  opravy  na  existencii  značného  rizika  pre  poľnohospodárske  fondy z dôvodu,  že  rumunské  orgány  uplatnili  systém  riadenia a kontroly  opatrenia  215 v oblasti  dobrých  životných  podmienok  zvierat,  ktorý  trpí  „vážnymi  nedostatkami,  pokiaľ  ide o sadzby  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia“.  Podľa  Komisie  mal  tento  nedostatok,  ktorý  mal  vplyv  na  všetky  platby v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia,  systémovú  povahu.  Konkrétne  sa  domnievala,  že  existujú  náznaky  rozsiahlych  nezrovnalostí,  ktoré  vedú k systematickej  nadmernej  kompenzácii  poľnohospodárov.  Vzhľadom  na  to,  že  rumunské  orgány  neposkytli  výpočet  rizika  pre  poľnohospodárske  fondy a napriek  tomu  sa  zmienili o rizikovej  populácii,  Komisia  dospela k záveru,  že  je  odôvodnené  predpokladať,  že  možnosť  beztrestne  predkladať  neprípustné  žiadosti  vedie k mimoriadne  vysokým  finančným  škodám  pre  rozpočet  Únie.  Komisia  sa  preto  na  základe  svojich  usmernení o výpočte  finančných  opráv  rozhodla  uplatniť  paušálnu  opravu  vo  výške  25 %.
Pokiaľ  ide o preskúmanie  primeranosti  paušálnej  opravy  uplatnenej  Komisiou,  treba  poukázať  na  to,  že  medzi  okolnosti,  ktoré  podľa  článku  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia č. 907/2014  naznačujú  vyšší  stupeň  závažnosti  zistených  nedostatkov, a teda  väčšie  riziko  straty  pre  rozpočet  Únie,  patrí  prípad,  keď  existujú dôkazy o rozsiahlych nezrovnalostiach a nedbanlivosti pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík (pozri  bod  126 vyššie).
Tento  predpoklad  je  prevzatý  do  bodu  3.2.5  usmernení o výpočte  finančných  opráv,  podľa  ktorého  ak  sa  „uplatňovanie  kontrolného  systému  členským  štátom  považuje  za  chýbajúce  alebo  za  vykazujúce  závažné  nedostatky a [ak]  existujú  dôkazy o rozsiahlych  nezrovnalostiach a nedbanlivosti  pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík…, mala  by  sa  uplatniť  oprava  vo  výške  25 %,  keďže  sa  možno  odôvodnene  domnievať,  že  možnosť  beztrestne  predkladať  neprípustné  žiadosti  spôsobí  rozpočtu  Únie  mimoriadne  vysokú  finančnú  škodu“  (pozri  body  48 a 129 vyššie).
Pojem  „nezrovnalosť“  je  definovaný v bode  1.2  usmernení o výpočte  finančných  opráv  ako  „akékoľvek  porušenie  ustanovenia  [práva  Únie  alebo  vnútroštátneho  práva]  vyplývajúce z konania  alebo  opomenutia  hospodárskeho  subjektu,  dôsledkom  ktorého  je  alebo  by  bolo  poškodenie  všeobecného  rozpočtu  [Únie]  alebo  rozpočtov  spravovaných  [Úniou], a to  buď  znížením  alebo  stratou  príjmov z vlastných  zdrojov  vyberaných  priamo v prospech  [Únie],  alebo  neoprávnenými  výdavkami“.
Pri  vymedzení  pojmu  „nezrovnalosť“,  ktorá  odôvodňuje  uplatnenie  sadzby  opravy  vo  výške  25 % výdavkov,  teda  bod  1.2  usmernení o výpočte  finančných  opráv  odkazuje  na  „konanie“  alebo  „opomenutie“  hospodárskych  subjektov.
V prejednávanej  veci,  ako  uviedol  zmierovací  orgán v správe  predloženej v konaní  19/RO/856  (pozri  bod  25 vyššie) a ako  Rumunsko  zopakovalo v žalobe,  hospodárske  subjekty  sú v zmysle  bodu  1.2  usmernení o výpočte  finančných  opráv  príjemcami,  ktorí  požiadali o pomoc  na  základe  sadzieb  platieb  stanovených v NPRV  2007 – 2013  schválenom  Komisiou.
Porušenie článku 40 ods. 3 nariadenia č. 1698/2005 namietané Komisiou však v každom prípade nevyplýva z „konania“ alebo „opomenutia“ príjemcov pomoci, ale z metódy výpočtu výšky podpory uplatňovanej rumunskými orgánmi.
Je  teda  nesprávne  považovať z právneho  hľadiska  metódu  výpočtu v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia a jej  finančný  výsledok  za  „rozsiahle  nezrovnalosti“ a „rozsiahlu  nedbanlivosť  pri riešení neoprávnených alebo podvodných praktík“ v zmysle  usmernení o výpočte  finančných  opráv.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že z judikatúry  vyplýva,  že  ak  Komisia  prijala  usmernenia,  tieto  usmernenia  sú  pre  ňu  záväzné a súd  Únie  musí  overiť,  či  táto  inštitúcia  dodržala  pravidlá,  ktoré  prijala  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 9. septembra  2009,  Holland  Malt/Komisia, T‑369/06,  EU:T:2009:319,  bod  167 a citovanú  judikatúru).
Okrem  toho,  aj  keby  sa  pripustilo,  že  „nezrovnalosti“ a „rozsiahla  nedbanlivosť“,  ktoré  Komisia  uviedla v súhrnnej  správe a v konečnom  stanovisku,  sa  môžu  týkať  rumunských  orgánov, a nie  príjemcov,  je  dôležité  uviesť  nasledujúce.
Je  pravda,  že  rumunské  orgány  boli  odo  dňa  oznámenia  zistení  Dvora  audítorov,  teda  od  18. septembra  2015  (pozri  bod  7 vyššie), a tiež  od  listu  Komisie z 21. marca 2016  (pozri  bod  12 vyššie)  informované o názore  Komisie  na  nesprávnosť  sadzieb  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia.  Komisia  sa  však  nesprávne  domnievala,  že  rumunské  orgány  sa  dopustili  rozsiahlych  nezrovnalostí  alebo  závažnej  nedbanlivosti  pri  riešení  neoprávnených  praktík  tým,  že  naďalej  slobodne  podávali  žiadosti o pomoc  na  základe  sadzby,  ktorá  viedla k nadmernej  kompenzácii.  Postoj  rumunských  orgánov  bol  totiž  vysvetlený  jednak  skutočnosťou,  že  dostali  ubezpečenia,  podľa  ktorých  metóda  výpočtu  predložená  Komisii  je v súlade s príslušnými ustanoveniami nariadenia č. 1698/2005 a nariadenia č. 1974/2006, a jednak  tým,  že  podľa  článku  9 ods. 3  nariadenia č. 1974/2006  bolo  možné  vykonať  zmenu  NPRV  2007 – 2013  najneskôr k 31. decembru  2015  za  predpokladu,  že  ju  členský  štát  oznámi  do  31. augusta  2015.
Systematickú  povahu  neprijatia  opatrení  na  zníženie  alebo  dokonca  pozastavenie  kompenzačných  platieb v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia  teda  nemožno v prejednávanej  veci  stotožňovať s „rozsiahlymi  nezrovnalosťami“ v zmysle  usmernení o výpočte  finančných  opráv,  ktoré  by  odôvodňovali  uplatnenie  sadzby  paušálnej  opravy  vo  výške  25 %.
Pokiaľ  ide o údajnú  možnosť  „beztrestne“  predkladať  neoprávnené  žiadosti  dotknutých  príjemcov a uplatňovanie  údajne  nadhodnotených  sadzieb  platieb,  treba  uviesť,  že  to  súvisí s viacročnými  záväzkami  prijatými  na  základe  NPRV  2007 – 2013 a s legitímnymi  očakávaniami,  že  sporné  čiastkové  opatrenie  sa  bude  naďalej  uplatňovať.
Nakoniec  správanie  rumunských  orgánov,  ako  aj  dotknutých  príjemcov  nemožno  stotožňovať s „rozsiahlou“  nedbanlivosťou  pri  riešení  neoprávnených  alebo  podvodných  praktík. V prejednávanej  veci z dôvodu  legitímnej  dôvery  rumunských  orgánov v skutočnosť,  že  metóda  výpočtu  prerokovaná s Komisiou v roku  2012  je v súlade s platnými  pravidlami,  nemožno  konštatovať  nijakú  neoprávnenú  ani  podvodnú  praktiku.  Žiadosti o platbu  boli  totiž  „riadne“  predložené v súlade s platným  národným  programom  rozvoja  vidieka a platby  sa  „riadne“  uskutočňovali s použitím  sadzieb  stanovených v spornom  čiastkovom  opatrení,  ktoré  predtým  schválila  Komisia a ktoré  bolo  účinné  tak v čase  podpísania  záväzkov  príjemcami,  ako  aj v čase  predloženia  ich  žiadostí o platbu  platobnej  agentúre.
Keďže  práve  existencia a závažnosť  nezrovnalostí a nedbanlivosti,  ktorých  sa  rumunské  orgány  dopustili a ktoré  sú  dôsledkom  systematického  uplatňovania  nadhodnotených  sadzieb  platieb,  viedla  Komisiu k domnienke,  že  existuje  riziko  finančnej  škody  pre  rozpočet  Únie v súlade s článkom  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia č. 907/2014, a keďže v prejednávanej  veci  treba  vylúčiť  tak  „existenciu“  údajných  nezrovnalostí  alebo  nedbanlivosti,  ako  aj  „ich  závažnosť  alebo  systematickú  povahu“  (pozri  body  142 až  144 vyššie),  uplatnenie  opravy  vo  výške  25 % je  zas  neodôvodnené  vzhľadom  na  uvedený  článok v spojení s usmerneniami o výpočte  finančných  opráv.
Komisia  sa  teda  dopustila  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  na  odôvodnenie  uplatnenia  sadzby  paušálnej  opravy  vo  výške  25 % vychádzala z článku  12 ods. 7 písm. c)  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 v spojení  so  svojimi  usmerneniami o výpočte  finančných  opráv.
Okrem  toho,  ako  Rumunsko  správne  uvádza v rámci  prvého  auditu,  nezrovnalosti  týkajúce  sa  metódy  výpočtu v rámci  sporného  čiastkového  opatrenia a jeho  finančného  výsledku  Komisia  kvalifikovala  ako  „neoprávnené  výdavky“ a zároveň  „nevykonanie  kľúčovej  kontroly“,  pokiaľ  ide o overenie  súladu  žiadosti o pomoc s kritériami  oprávnenosti  stanovenými v právnych  predpisoch  Únie a definovanými v NPRV  2007 – 2013.  Ako  správne  uvádza  Komisia,  rozhodnutie  prijaté  po  prvom  audite  síce  nie  je  predmetom  prejednávanej  veci,  nič  to  však  nemení  na  tom,  že  právne  nesprávna  kvalifikácia  „nevykonania  kľúčovej  kontroly“  preukazuje,  že  Komisii  sa  od  začiatku  prešetrovania  nepodarilo  určiť  druh  porušenia,  ktorého  sa  dopustili  rumunské  orgány, a finančnú  opravu  uplatniteľnú v prejednávanej  veci.
Je  teda  potrebné  vyhovieť  tretej  výhrade  prvého  žalobného  dôvodu a konštatovať,  že  Komisia  sa  nesprávne  domnievala,  že  finančná  oprava  vo  výške  25 % je  odôvodnená  na  základe  článku  52  nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom  12  delegovaného  nariadenia č. 907/2014 a bodom  3.2.5  usmernení o výpočte  finančných  opráv.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené a bez  toho,  aby  bolo  potrebné  preskúmať  prvú  výhradu  prvého  žalobného  dôvodu,  založenú  na  existencii  zodpovednosti  Komisie  podľa  článkov  76  až  78  nariadenia č. 1605/2002,  alebo  druhú  výhradu prvého žalobného dôvodu, založenú na nesprávnom posúdení, pokiaľ ide o metódu výpočtu sadzby kompenzačnej platby, a šiestu výhradu prvého žalobného dôvodu, založenú na porušení zásady riadnej správy vecí verejných,  treba vyhovieť prvému žalobnému dôvodu, a teda žalobe v celom rozsahu, v dôsledku čoho je potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom vylučuje určité výdavky, ktoré Rumunsko vynaložilo v rámci EPFRV za rozpočtové roky 2017 až 2019, vo výške 18 717 475,08 eura.

O trovách
Podľa  článku  134 ods. 1  Rokovacieho  poriadku  Všeobecného  súdu  účastník  konania,  ktorý  vo  veci  nemal  úspech,  je  povinný  nahradiť  trovy  konania,  ak  to  bolo v tomto  zmysle  navrhnuté.
Keďže  Komisia  nemala  vo  veci  úspech,  je  opodstatnené  uložiť  jej  povinnosť  nahradiť  trovy  konania v súlade s návrhom  Rumunska.
Z týchto  dôvodov
VŠEOBECNÝ  SÚD  (štvrtá  komora)
rozhodol  takto:
1.
Vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2020/1734 z 18. novembra 2020, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV), sa zrušuje v rozsahu, v akom vylučuje určité výdavky, ktoré Rumunsko vynaložilo v rámci EPFRV za rozpočtové roky 2017 až 2019, vo výške 18 717 475,08 eura.
2.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.
Gervasoni
Madise
Martín y Pérez  de  Nanclares
Rozsudok  bol  vyhlásený  na  verejnom  pojednávaní v Luxemburgu  18. januára  2023.
Podpisy
*
Jazyk konania: rumunčina.