CELEX: 62019CJ0100
Преюдициално запитване
Сближаване на законодателствата
Сектор на далекосъобщенията
Хармонизиране на използването на радиочестотния спектър в честотния обхват от 2 GHz за въвеждането на системи, предоставящи мобилни спътникови услуги
Решение № 626/2008/ЕО
Член 4, параграф 1, буква в), член 7, параграф 1 и член 8, параграф 1
Допълнителни наземни компоненти
Разрешения, издадени от държавите членки
Задължение за оператора да обслужва определен процент от населението и територията
Неспазване
Последици

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, параграф 1, буква в), на член 7, параграф 1 и на член 8, параграф 1 от Решение № 626/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 2008 година относно подбора и издаването на разрешения за системите, предоставящи мобилни спътникови услуги (МСУ) (
ОВ L 172, 2008 г., стр. 15
, наричано по-нататък „Решение МСУ“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Viasat UK Ltd и Viasat Inc. (наричани по-нататък заедно „Viasat“) и Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) (Белгийски институт за пощенски и телекомуникационни услуги, Белгия) по повод решението на последния да предостави на Inmarsat Ventures Ltd c.o. (наричано по-нататък „Inmarsat“) права за използване на допълнителни наземни компоненти (наричани по-нататък „ДНК“) за мобилни спътникови системи.
Правна уредба
Правото на Съюза
Решение МСУ
Съгласно съображения 18 и 25 от обжалваното решение:
„(18)
[ДНК] са неразделна част от мобилните спътникови системи и обичайно се използват за подобряване на услугите, предлагани чрез спътника в райони, в които може да не бъде възможно да се запази непрекъсната връзка със спътника поради препятствия по въздушната линия, дължащи се на сградите или на естеството на терена. […] […] Издаването на разрешения за такива [ДНК] следователно ще разчита основно на условия, свързани с местните особености. Поради това те следва да бъдат избирани и да получават разрешения на национално равнище, като се отчитат условията, установени от законодателството на Общността. […]
[…]
(25)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно да се създаде обща рамка за подбора и издаването на разрешения на оператори на мобилни спътникови системи, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно, поради мащаба и последиците на предприеманите действия, може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, установен в член 5 от Договора. […]“.
Член 1, параграф 1 от посоченото решение има следния текст:
„Целта на настоящото решение е да улесни развитието на конкурентоспособен вътрешен пазар за мобилни спътникови услуги (МСУ) в цялата Общност и да гарантира постепенно покритие във всички държави членки.
Настоящото решение създава процедура на Общността за общ подбор на оператори на мобилни спътникови системи, които да използват честотния обхват 2 GHz в съответствие с разпоредбите на Решение № 2007/98/ЕО [на Комисията от 14 февруари 2007 година относно хармонизиране на използването на радиочестотния спектър в честотния обхват от 2 GHz за въвеждането на системи, предоставящи мобилни спътникови услуги (
ОВ L 43, 2007 г., стр. 32
)], включващи радиочестотния спектър от 1980 до 2010 MHz за съобщения земя-космос, както и от 2170 до 2200 MHz за съобщения космос-земя. То установява също така разпоредби за съгласувано издаване на разрешения на избраните оператори от страна на държавите членки за използване на предоставения радиочестотен спектър в рамките на този обхват за експлоатацията на мобилните спътникови системи“.
Член 2, параграф 2 от Решение МСУ гласи:
„[…] Прилагат се и следните определения:
а)
„мобилни спътникови системи“ означават електронни съобщителни мрежи и съответни съоръжения, които могат да предоставят радиосъобщителни услуги между подвижна наземна станция и една или повече космически станции, или между подвижни наземни станции посредством една или повече космически станции, или между подвижна наземна станция и една или повече [ДНК], разположени на точно определени места. Такава система включва най-малко една космическа станция;
б)
„[ДНК]“ на мобилни спътникови системи означават наземни станции, използвани на точно определени места, с цел да се подобри възможността за използване на МСУ в географски райони в рамките на района на действие на спътника (спътниците) на системата, където съобщенията с една или повече космически станции не могат да бъдат осигурени с необходимото качество“.
Дял II от Решение МСУ, озаглавен „Процедура за подбор“, включва по-специално членове 3 и 4. Член 3, параграф 1 от посоченото решение предвижда:
„За подбора на оператори на мобилни спътникови системи Комисията организира сравнителна процедура за подбор. […]“.
Член 4, параграф 1 от същото решение гласи:
„Прилагат се следните изисквания за допустимост:
[…]
в)
кандидатурите включват ангажимент от страна на кандидата, че:
[…]
ii)
МСУ са достъпни във всички държави членки и на поне 50 % от населението и в поне 60 % от общата земна площ на всяка държава членка към момента, определен от кандидата, но във всеки един случай не по-късно от седем години от датата на публикуване на решението на Комисията [относно подбора на кандидатите]“.
Дял III от Решение МСУ, озаглавен „Издаване на разрешения“, включва членове 7—9. Член 7 от посоченото решение гласи:
„1.   Държавите членки гарантират, че избраните кандидати, в съответствие със сроковете и зоната, в която се предоставят услугите, за които избраните кандидати са поели ангажимент, в съответствие с член 4, параграф 1, буква в) и в съответствие с националното право и правото на Общността, имат право да използват конкретните радиочестоти, посочени в решението на Комисията [относно подбора на кандидатите], както и право да експлоатират мобилна спътникова система. Те съответно осведомяват избраните кандидати относно тези права.
2.   Правата, попадащи в обхвата на параграф 1, са предмет на следните общи условия:
а)
избраните кандидати използват предоставения им радиочестотен спектър за предоставяне на МСУ;
[…]
в)
избраните кандидати спазват всички задължения, които са поели в своите заявления или по време на сравнителната процедура за подбор, независимо дали общите потребности от радиочестотен спектър надхвърлят ширината на наличния радиочестотен спектър;
[…]“.
Член 8 от Решение МСУ предвижда:
„1.   Държавите членки гарантират, в съответствие с националното и общностното право, че техните компетентни органи предоставят на кандидатите, избрани в съответствие с дял II и получили разрешение да използват радиочестотния спектър в съответствие с член 7, разрешенията, необходими за предоставяне на [ДНК] на мобилни спътникови системи на тяхната територия.
2.   Държавите членки не избират и не издават разрешения на оператори на [ДНК] на мобилни спътникови системи преди предвидената в дял II процедура за подбор да е приключила с решение на Комисията [относно подбора на кандидатите]. Горното не засяга използването на честотния обхват 2 GHz от системи, различни от тези, които предоставят МСУ в съответствие с Решение 2007/98/ЕО.
3.   Всички национални разрешения, издавани за експлоатацията на [ДНК] на мобилни спътникови системи в обхвата 2 GHz, са предмет на следните общи условия:
а)
операторите използват предоставения им радиочестотен спектър за предоставяне на [ДНК] на мобилни спътникови системи;
б)
[ДНК] съставляват неразделна част от дадена мобилна спътникова система и се контролират от механизма за управление на спътниковите ресурси и мрежа; те използват същата посока на предаване и същите части от честотни ленти като съответните спътникови компоненти и да не увеличават потребностите от радиочестотен спектър на съответната мобилна спътникова система;
в)
независимата работа на [ДНК] в случай на отпадане на спътниковия компонент на съответната мобилна спътникова система не надхвърля 18 месеца;
г)
правата за използване и разрешенията се предоставят за период от време, приключващ не по-късно от изтичането на разрешението на съответната мобилна спътникова система“.
Член 9 от Решение МСУ предвижда:
„1.   Избраните оператори са отговорни за съответствието с всички условия, включени в техните разрешения […]
2.   Държавите членки гарантират, че правилата за привеждане в изпълнение, включително правилата относно приложимите санкции при нарушения на общите условия, предвидени в член 7, параграф 2, са в съответствие с правото на Общността […]. Санкциите трябва да бъдат ефективни, съразмерни и да имат възпиращ ефект.
Държавите членки осигуряват наблюдение за спазването на тези общи условия и предприемат необходимите мерки в случаи на неспазване. Държавите членки ежегодно уведомяват Комисията за резултатите от това наблюдение, ако каквито и да е общи условия не са били спазени и ако мерки по прилагане са били предприети.
Със съдействие от страна на Комитета по съобщенията, посочен в член 10, параграф 1, Комисията може да разгледа всяко едно твърдяно конкретно нарушение на общите условия. В случаите, в които държава членка уведоми Комисията относно конкретно нарушение, Комисията разглежда твърдяното нарушение със съдействието на Комитета по съобщенията.
3.   Мерките за определяне на всички необходими условия за съгласувано прилагане на правилата за привеждане в изпълнение, посочени в параграф 2, включително правилата за съгласувано спиране или отнемане на разрешения за нарушения на общите условия, предвидени в член 7, параграф 2, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящото решение чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 10, параграф 4 “.
Решението за подбор
Съгласно член 2 от Решение 2009/449/ЕО на Комисията от 13 май 2009 година относно подбора на оператори на общоевропейски системи, предоставящи мобилни спътникови услуги (МСУ) (
ОВ L 149, 2009 г., стр. 65
, наричано по-нататък „решението за подбор“):
„В съответствие с първия етап на сравнителна процедура за подбор, предвидена в дял II от Решение [МСУ], Inmarsat […] и Solaris Mobile Limited са допустими кандидати.
Тъй като общите потребности от радиочестотен спектър, заявени от допустимите кандидати, определени в първия етап на сравнителна процедура за подбор, предвидена в дял II от Решение [МСУ], не надхвърлят наличния радиочестотен спектър, определен в член 1, параграф 1 от Решение [МСУ], Inmarsat […] и Solaris Mobile Limited биват избрани“.
Член 3 от решението за подбор гласи:
„Избраните кандидати получават правото в съответствие с дял III от Решение [МСУ] да използват във всяка държава членка следните честоти:
a)
Inmarsat […]: от 1980 до 1995 MHz за съобщения Земя—Космос и от 2170 до 2185 MHz за съобщения Космос—Земя;
[…]“.
Решението за подбор е публикувано в
Официален вестник на Европейския съюз
на 12 юни 2009 г.
Решението за изпълнение
Съгласно съображение 8 от Решение № 2011/667/ЕС на Комисията от 10 октомври 2011 година относно условията за съгласувано прилагане на правилата за привеждане в изпълнение по отношение на мобилни спътникови услуги (МСУ) съгласно член 9, параграф 3 от Решение № 626/2008/ЕО (
ОВ L 265, 2011 г., стр. 25
, наричано по-нататък „Решението за изпълнение“):
„Трансграничният характер на общите условия, посочени в член 7, параграф 2 от Решение 626/2008/ЕО, изисква съгласуване на равнището на Съюза на националните процедури за привеждане в изпълнение от държавите членки. Несъответствия в прилагането на национални процедури за привеждане в изпълнение, по-специално по отношение на разследването, сроковете и естеството на предприетите мерки, биха довели до голямо разнообразие от мерки по прилагане, което е в противоречие с паневропейското естество на МСУ“.
Член 2, параграф 2 от същото решение гласи:
„[…] Прилагат се и следните определения:
–
„получил разрешение оператор“ означава оператор, който е избран в съответствие с Решение 2009/449/ЕО, на когото в рамките на общо разрешение или на индивидуални права за използване е предоставено правото да използва конкретни радиочестоти, посочени в Решение 2009/449/ЕО, и/или правото да експлоатира мобилна спътникова система;
–
„общи условия“ означава общите условия, на които са предмет правата на получил разрешение оператор, в съответствие с член 7, параграф 2 от Решение № 626/2008/ЕО;
[…]“.
Член 1 от Решението за изпълнение гласи:
„1.   Когато разрешаваща държава членка установи, че получил разрешение оператор не спазва едно или повече от общите условия, и уведоми този оператор за своите заключения съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2002/20/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (
ОВ L 108, 2002 г., стр. 21
; Специално издание на български език, 2007 г., гл.13, т. 35, стр. 183)], тя същевременно уведомява Комисията, която на свой ред уведомява другите държави членки.
2.   След като Комисията предаде на държавите членки информацията, посочена в параграф 1, другите разрешаващи държави членки разследват дали има нарушение на съответните общи условия в рамките на тяхната компетентност и предоставят на съответния получил разрешение оператор възможност за изразяване на становище.
3.   В рамките на пет месеца от предаването на посочената в параграф 1 информация от Комисията на държавите членки разрешаващите държави членки предоставят обобщение на своите констатации и на становищата, подадени от съответния получил разрешение оператор, на Комисията, която уведомява всички други държави членки. В рамките на осем месеца от предаването на посочената в параграф 1 информация от Комисията на държавите членки Комисията свиква заседание на Комитета по съобщения, с цел да се разгледа предполагаемото нарушение и, ако е приложимо, да се обсъдят адекватни мерки, насочени към гарантиране спазването на условията в съответствие с целите, посочени в член 1, параграф 2.
4.   Държавите членки се въздържат от приемане на каквото и да е окончателно решение относно предполагаемото нарушение преди заседанието на Комитета по съобщения, както е посочено в параграф 3.
5.   След заседанието на Комитета по съобщения, както е посочено в параграф 3, всяка разрешаваща държава членка, която е уведомила съответния получил разрешение оператор за своите констатации съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2002/20/ЕО, и заключи, че са били нарушени едно или повече общи условия, предприема адекватни и пропорционални мерки, включително финансови санкции, насочени към гарантиране спазването на общите условия от страна на съответния получил разрешение оператор, с изключение на отнемане или прекратяване, ако това е приложимо в съответствие с тяхното национално законодателство, на което и да е разрешение или право за използване, което притежава съответният получил разрешение оператор.
6.   В случай на тежки или повторни нарушения на общите условия всяка разрешаваща държава членка, която след предприемане на мерките, посочени в параграф 5, възнамерява да приеме решение за отнемане на разрешението съгласно член 10, параграф 5 от Директива 2002/20/ЕО, уведомява Комисията за своето намерение и предоставя обобщение на всички предприети от получилия разрешение оператор мерки с цел изпълнение на мерките по прилагане. Комисията предава тази информация на другите държави членки.
7.   В срок от три месеца от предаването на посочената в параграф 6 информация от Комисията на държавите членки се свиква заседание на Комитета по съобщения, с цел всяко отнемане на разрешение да се съгласува в съответствие с целите, посочени в член 1, параграф 2. Междувременно всички разрешаващи държави членки се въздържат от приемане на решения, водещи до отнемане или прекратяване, ако това е приложимо в съответствие с тяхното национално законодателство, на което и да е разрешение или право за използване, което притежава съответният получил разрешение оператор.
8.   След заседанието на Комитета по съобщения, както е посочено в параграф 7, разрешаващите държави членки могат да приемат адекватни решения с оглед отнемане на разрешението, предоставено на съответния получил разрешение оператор.
9.   Всяко решение за привеждане в изпълнение, посочено в параграфи 5 и 8, както и причините, на които то се основава, се съобщават на съответния получил разрешение оператор в срок от една седмица от неговото приемане, както и на Комисията, която уведомява другите държави членки“.
Белгийското право
Член 2 от Кралския указ от 11 февруари 2013 г. относно системите, предоставящи мобилни спътникови услуги (Moniteur belge от 8 март 2013 г., стр. 14068, наричан по-нататък „Кралският указ MСУ“), гласи:
„Подбраните оператори, които са отправили уведомление за предоставянето на електронни съобщителни услуги […], притежават разрешение за експлоатация на мобилна спътникова система за следния честотен обхват:
1°   Inmarsat […] максимум 15 MHz на честота 1980—1995 MHz за съобщенията Земя—Космос (uplink) и максимум 15 MHz на честота 2170—2185 MHz за съобщенията в Космос—Земя;
[…]“.
Член 3 от посочения указ гласи:
„До 13 юни 2016 г. трябва да бъде осигурено покритие на най-малко 50 % от населението и 60 % от територията на Белгия“.
По смисъла на член 8 от този указ:
„Избраните оператори притежават разрешение да инсталират един или повече [ДНК] в Белгия при следните условия:
1°   Отправяне на уведомление за предоставянето на електронни съобщителни мрежи […];
2°   Всеки допълнителен наземен компонент е одобрен от [IBPT] преди пускането му в експлоатация;
3°   Техническите характеристики и мястото на монтиране на всеки [ДНК] са съобщени на [IBPT] най-малко един месец преди желаната дата за пускане в експлоатация“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
След приключване на процедурата за подбор, посочена в дял II от Решение МСУ, Комисията избира Inmarsat по силата на член 2, втора алинея от решението за подбор за оператор на мобилни спътникови системи. Кралският указ МСУ е приет вследствие на това решение.
На 17 юни 2014 г. посоченото предприятие отправя уведомление до IBPT за предоставяне на електронни съобщителни услуги, състоящи се в услуги за свързване по време на полет, за самолетите, прелитащи над Съюза, посредством система, включваща едновременно сателит и мрежа от ДНК за мобилни спътникови системи, общо квалифицирани като „European Aviation Network“ (Европейска авиационна мрежа, наричана по-нататък „EAN“). Както следва от член 2 от Кралския указ МСУ, това уведомление по отношение на Inmarsat е съдържало разрешение за използване на мобилна спътникова система в радиочестотния обхват, посочен в параграф 1 от този член.
След отмяната във въззивното производство на първото решение на 7 август 2018 г. IBPT приема второ решение, с което предоставя на Inmarsat правата, необходими за доставката на ДНК на исканите от него мобилни спътникови системи.
Viasat, доставчик на далекосъобщителни услуги, който предлага по-специално услуги за свързване по време на полет, подава жалба за отмяна срещу това решение пред Cour d’appel de Bruxelles (Апелативен съд Брюксел, Белгия). Посоченото предприятие изтъква по-специално, че както от член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение МСУ, така и от член 3 от Кралския указ МСУ следва, че услугите на Inmarsat са били длъжни да покриват най-малко 50 % от населението и 60 % от белгийската територия до 13 юни 2016 г. Това условие обаче не било изпълнено от Inmarsat, поради което след тази дата IBPT не е можело да разреши доставката на спорните ДНК на мобилни спътникови системи.
Спътниковият оператор Eutelsat SA, партньор на Viasat за предоставяне на услуги за свързване по време на полет, встъпва в подкрепа на подадената от Viasat жалба за отмяна.
От своя страна IBPT отбелязва, че за да разреши доставката на разглежданите ДНК на мобилни спътникови системи, той може да се основава само на условията, предвидени в член 8 от Кралския указ МСУ, тъй като задължението за покритие съгласно член 4, параграф 1, буква в) от Решение МСУ, на което се позовава Viasat, се отнася само до задължение, което операторът трябва да поеме в кандидатурата си. Според IBPT задължението за покритие и предвиденият в това отношение срок обаче не са лишени от действие, тъй като в рамките на правомощието си за контрол след одобрение на доставката на ДНК на мобилни спътникови системи той трябва да санкционира при необходимост Inmarsat за неизпълнение.
Като споделя гледната точка на IBPT, Inmarsat посочва, че е изградило спътникова наземна станция в Гърция и е изстреляло спътника ѝ към EAN на 28 юни 2017 г., пуснат в експлоатация на 29 август същата година. Освен това дружеството поискало и получило необходимите разрешения за поставяне на ДНК на мобилни спътникови системи във всички държави членки, с изключение на Румъния, както и в Норвегия и Швейцария.
Според Cour d’appel de Bruxelles (Апелативен съд, Брюксел) не се спори, че в рамките на кандидатурата си за подбор на оператор на мобилни спътникови услуги Inmarsat е поело задълженията, посочени в член 4, параграф 1, буква в) от Решение МСУ. Освен това е установено, че Inmarsat не е спазило задължението за покритие от 50 % от населението и 60 % от територията на Белгия към 13 юни 2016 г. — дата, на която услугата му за EAN все още не е била в експлоатация, тъй като посоченият спътник все още не е бил изстрелян.
В този контекст посочената юрисдикция счита, че за да има полезно действие член 3 от Кралския указ МСУ, тази разпоредба би трябвало по принцип да се тълкува в смисъл, че спазването на предвиденото в нея задължение за покритие представлява необходимо и предварително условие за упражняването на правата, признати на избраните оператори, и по-специално на правото да инсталират един или повече ДНК на мобилни спътникови системи в Белгия. Обхватът на посочената разпоредба обаче следва да се тълкува в съответствие с Решение МСУ, чието прилагане тя цели.
В това отношение посочената юрисдикция уточнява, че член 3 от Кралския указ МСУ се различава от член 4, параграф 1, буква в) от Решение МСУ, доколкото последната разпоредба се отнася до задължение, което кандидатстващ за подбор оператор трябва да поеме преди подбора. Член 7, параграф 2 от Решение МСУ обаче предвиждал, че предоставените на избраните кандидати права са подчинени на различни условия, сред които условието избраните кандидати „да спазват всички ангажименти, които са поели в кандидатурата си или в хода на процедурата за сравнителен подбор“. Освен това член 8 от Решение МСУ предвижда, че държавите членки трябва да гарантират, че компетентните им органи „предоставят на кандидатите, подбрани в съответствие с дял II и получили разрешение да използват [радиочестотния] спектър по силата на член 7“, необходимите разрешения за доставка на ДНК на мобилни спътникови системи на тяхна територия.
В положение като разглежданото в главното производство, в което неизпълнението на задължението за покритие към предвидената дата е окончателно установено, Cour d’appel de Bruxelles (Апелативен съд, Брюксел) счита, че по принцип с оглед на процесуалната икономия би било за предпочитане компетентният национален орган да е длъжен или да има възможност да не разреши доставката на ДНК на мобилни спътникови системи, вместо да я разреши и впоследствие да санкционира неспазването на това задължение. В това отношение може да се поддържа, че избраният кандидат, който до 13 юни 2016 г. не изпълни задължението за покритие, предвидено в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение МСУ, в действителност вече не разполага с правото да използва въпросните радиочестоти, нито с правото да експлоатира мобилна спътникова система.
Посочената юрисдикция допълва, че липсата на санкция за неспазване на графика от избрания оператор би лишила от действие задължението за покритие, поето от операторите кандидати на етапа на подбора им.
При тези условия Cour d’appel de Bruxelles (Апелативен съд, Брюксел) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 4, параграф 1, буква в), подточка ii), член 7, параграф 1 и член 8, параграф 1 от Решение[то МСУ] да се тълкуват в смисъл, че когато се установи, че избраният в съответствие с дял II от това решение оператор не е предоставил мобилни спътникови услуги чрез мобилна спътникова система към крайната дата, предвидена в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от това решение, компетентните органи на държавите членки, посочени в член 8, параграф 1 от същото решение, трябва да откажат да издадат на този оператор разрешения за разгръщане на [ДНК на мобилни спътникови системи], поради това че операторът не е изпълнил задължението, което е поел при кандидатстване?
2)
При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли тези разпоредби да се тълкуват в смисъл, че в същия контекст компетентните органи на държавите членки, посочени в член 8, параграф 1 от същото решение, могат да откажат да издадат на този оператор разрешения за разгръщане на [ДНК на мобилни спътникови системи] с мотива, че същият не е изпълнил задължението за покритие до 13 юни 2016 г.?“.
По преюдициалните въпроси
С въпросите си, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 8, параграф 1 от Решение МСУ във връзка с член 7, параграф 1 от това решение трябва да се тълкува в смисъл, че ако е установено, че оператор, избран в съответствие с дял II от посоченото решение и получил разрешение да използва радиочестотния спектър по силата на член 7 от същото решение, не е предоставил мобилни спътникови услуги на компетентните органи към крайната дата, предвидена в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение МСУ, компетентните органи на държавите членки трябва или най-малкото могат да окажат да предоставят необходимите разрешения за доставката на ДНК на мобилни спътникови системи с мотива, че същият не е спазил задължението, поето при представяне на кандидатурата му.
За да се отговори на тези въпроси, в самото начало следва да се припомни, че съгласно член 1, параграф 1, втора алинея от Решение МСУ последното, от една страна, създава на равнището на Съюза обща процедура за подбор на оператори на мобилни спътникови системи, които използват радиочестотния обхват от 2 GHz, и от друга страна, установява разпоредби относно координираното издаване на разрешение от държавите членки на избраните оператори за използване на радиочестотите, разпределени в рамките на този обхват с оглед експлоатацията на мобилни спътникови системи.
Що се отнася, на първо място, до подбора на операторите, член 3, параграф 1 от Решение МСУ, който е част от дял II от него, предвижда, че за тази цел Комисията организира процедура за сравнителен подбор.
В това отношение член 4, параграф 1 от това решение посочва приложимите критерии за допустимост. Сред тези критерии в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) е посочен критерият, съгласно който кандидатът поема задължение мобилната спътникова услуга да се предоставя във всички държави членки и да обслужва най-малко 50 % от населението и най-малко над 60 % от цялата сухопътна територия на всяка държава членка до крайния срок, посочен от кандидата, но във всички случаи не по-късно от седем години, считано от датата на публикуване на решението на Комисията относно подбора на кандидатите.
На второ място, що се отнася до координираното издаване на разрешение от държавите членки на избраните оператори за използване на специфични радиочестоти с оглед експлоатацията на мобилни спътникови системи, дял III от Решение МСУ, озаглавен „Издаване на разрешения“, съдържа членове 7—9. Член 7, параграф 1 от посоченото решение, озаглавен „Издаване на разрешения на избраните кандидати“, предвижда, че държавите членки гарантират, че избраните кандидати, в съответствие със сроковете и зоната, в която се предоставят услугите, за които избраните кандидати са поели ангажимент, в съответствие с член 4, параграф 1, буква в) и в съответствие с националното право и правото на Съюза, имат право да използват конкретните радиочестоти, определени в решението на Комисията относно подбора на кандидатите, и право да експлоатират мобилна спътникова система.
В този контекст член 7, параграф 2 от Решение МСУ предвижда, че за посочените в параграф 1 от този член права се прилагат някои общи условия. В това отношение член 7, параграф 2, буква в) от това решение предвижда условието избраните кандидати да спазват всички ангажименти, които поемат в своята кандидатура или в хода на процедурата за сравнителен подбор.
Освен това съгласно член 8, параграф 1 от Решение МСУ, озаглавен „Допълнителни наземни компоненти“, държавите членки гарантират, че в съответствие с разпоредбите на националното право и на правото на Съюза компетентните им органи издават на кандидатите, избрани в съответствие с дял II от това решение и получили разрешение да използват радиочестотния спектър по силата на член 7 от посоченото решение, необходимите разрешения за доставка на ДНК на мобилни спътникови системи на тяхна територия. Съгласно параграф 3 от посочения член 8 всички национални разрешения, издадени за експлоатацията на ДНК на мобилни спътникови системи в честотния обхват от 2 GHz, се подчиняват на общите условия, изброени в букви а)—г) от този параграф.
Член 9 от Решение МСУ е озаглавен „Наблюдение и привеждане в изпълнение“ и посочва по-специално в параграф 2, че държавите членки, от една страна, гарантират, че правилата за изпълнение, включително правилата относно приложимите санкции при нарушения на общите условия, предвидени в член 7, параграф 2 от посоченото решение, са в съответствие с общностното право, и от друга страна, осигуряват контрол за спазването на тези условия и вземат подходящи мерки в случай на несъответствие. Комисията приема Решението за изпълнение относно координираните условия за прилагане на тези правила на основание на посочения член 9, параграф 3.
След тези предварителни съображения следва да се отбележи, че съгласно член 2, втора алинея от решението за подбор Inmarsat е едно от двете предприятия, избрани като оператори на системи, предоставящи мобилни спътникови услуги.
В случая от преписката, с която разполага Съдът, е видно, че след подбора му Inmarsat е получило в Кралство Белгия правата, посочени в член 7, параграф 1 от Решение МСУ.
Що се отнася до разрешението, необходимо за доставката на ДНК на мобилни спътникови системи, посочено в член 8, параграф 1 от Решение МСУ, с решение от 7 август 2018 г. IBPT издава на Inmarsat разрешение за територията на Белгия.
Безспорно е обаче, че това предприятие не е изпълнило задължението за осигуряване на покритие, поето в кандидатурата му съгласно член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение МСУ, а именно че услугата му ще бъде предоставяна във всички държави членки и ще обслужва най-малко 50 % от населението и най-малко над 60 % от цялата сухопътна територия на всяка държава членка най-късно до седем години от датата на публикуване на решението за подбор, прието на 12 юни 2009 г. Всъщност на 12 юни 2016 г. неговият спътник все още не е изстрелян, а услугата, която Inmarsat е предложило да предостави, все още не е оперативна.
В този контекст запитващата юрисдикция, която трябва да упражни контрол за законосъобразност на решението на IBPT от 7 август 2018 г., иска да установи какви са последиците, които следва да се изведат от това неизпълнение в рамките на разрешението, необходимо за доставката на ДНК на мобилни спътникови системи. По-точно тя иска да се установи дали посоченото неизпълнение на задължения трябва да се счита за задължително или евентуално факултативно основание за отказ от издаване на това разрешение.
В това отношение, що се отнася до текста на член 8, параграф 1 от Решение МСУ, следва да се отбележи, че съгласно тази разпоредба издаването на разрешението, необходимо за доставката на ДНК на мобилни спътникови системи, зависи от две условия, а именно операторът, който иска това разрешение, да е кандидат, избран в съответствие с дял II от Решение МСУ, и да има право да използва радиочестотния спектър съгласно член 7 от това решение.
В случая първото от двете условия, посочени в предходната точка, е изпълнено, тъй като Inmarsat има качеството на „избран кандидат“ съгласно член 2 от решението за подбор, като това решение не е изменено или отменено.
Що се отнася до второто условие, от преписката, с която разполага Съдът, е видно, че Inmarsat е получило в Белгия правата, посочени в член 7, параграф 1 от Решение МСУ, сред които правото да използва конкретните радиочестоти, определени в решението за подбор. Съдът не разполага с никакви данни, че междувременно това право му е било отнето.
Следователно оператор като Inmarsat отговаря на посочените в точка 46 от настоящото решение две условия, от които зависи издаването на разрешение за доставката на ДНК на мобилни спътникови системи. От това следва, че съгласно буквалното тълкуване на член 8, параграф 1 от Решение МСУ подобно разрешение не може да бъде отказано с мотива, че съответният оператор не е изпълнил поетото в кандидатурата му задължение за покритие към крайната дата, предвидена в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от това решение.
Контекстът, в който се вписва тази разпоредба, потвърждава подобно тълкуване.
Всъщност следва да се отбележи, от една страна, че в член 8, параграф 3 от Решение МСУ, който предвижда, че националните разрешения за експлоатация на ДНК на мобилни спътникови системи се издават при спазване на други общи условия, изброени в букви а)—г), не се споменава за спазване на ангажиментите, поети от избран кандидат в неговата кандидатура, включително задължението за покритие, посочено в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от това решение. От друга страна, както следва от точка 38 от настоящото решение, спазването на тези задължения е едно от общите условия, изброени в член 7, параграф 2 от посоченото решение, на които са подчинени правата, посочени в член 7, параграф 1.
От член 9, параграф 2 от Решение МСУ обаче следва, че последиците от нарушението на общите условия, посочени в член 7, параграф 2 от това решение, трябва да бъдат предмет на координирано прилагане. Освен това тези последици са уточнени в Решението за изпълнение, прието на основание член 9, параграф 3 от посоченото решение.
По-специално процедурата, която трябва да се следва в този контекст, е описана подробно в член 3 от Решението за изпълнение.
В това отношение от член 3, параграф 5 във връзка с параграфи 1—4 от него следва, че на първо място, държава членка, която установи, че е налице неизпълнение на едно или повече общи условия, след като уведоми Комисията, която на свой ред уведомява останалите държави членки и свиква заседание на Комитета по съобщенията с цел да разгледа предполагаемото неизпълнение, приема подходящи и пропорционални мерки, с изключение на отнемането или спирането на действието на всякакво разрешение или право на използване, притежавани от съответния разрешен оператор.
Освен това от параграфи 6—8 от посочения член 3 следва, че в случай на тежки или повторни нарушения на общите условия държавите членки, които са издали разрешение, на второ място, след вземане на мерките по параграф 5 от същия член, след като предварително уведомят Комисията и след провеждането на заседание на Комитета по съобщенията, могат да вземат подходящи решения за отнемане на разрешението, издадено на съответния разрешен оператор.
От това следва, че неспазването на общо условие, посочено в член 7, параграф 2 от Решение МСУ, като неизпълнение на задължението за покритие, посочено в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от това решение, от избран оператор само по себе си не води до отнемане на разрешенията, посочени в член 7, параграф 1 от посоченото решение, тъй като подобно отнемане предполага спазването на двуетапната процедура, описана подробно в член 3 от Решението за изпълнение. Следователно не може да се приеме доводът на Viasat и Eutelsat, че избран оператор като Inmarsat, който не е изпълнил такъв ангажимент за покритие, вече няма право поради това неизпълнение да използва честотния спектър от 2 GHz и следователно вече не може да се счита за разрешен по силата на член 7, параграф 1 от Решение МСУ да разполага мобилна спътникова система в тази част от радиочестотния спектър.
Напротив, докато тази процедура не доведе до решение за отнемане, избраният оператор продължава да разполага с разрешенията по член 7, параграф 1 от Решение МСУ, поради което посоченото в точка 46 от настоящото решение второ условие за издаване на необходимото разрешение за доставка на ДНК на мобилни спътникови системи остава изпълнено.
На последно място, целите за създаване на обща рамка за разрешаване на оператори на мобилни спътникови системи и за подобряване на мобилните спътникови услуги чрез ДНК, преследвани с Решение МСУ, както следва по-специално от съображения 18 и 25 от това решение, потвърждават тълкуването, че държава членка не може да откаже на оператор, който отговаря на двете условия по член 8, параграф 1 от посоченото решение, необходимите разрешения за доставка на ДНК на мобилни спътникови системи, поради това че този оператор не е изпълнил задължението за покритие, поето в кандидатурата му, но при необходимост може да започне процедурата, описана подробно в член 3 от Решението за изпълнение.
Запитващата юрисдикция все пак взема предвид факта, че в положение като разглежданото в главното производство, при което неизпълнението на задължението за покритие, посочено в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение МСУ, е окончателно установено, би било за предпочитане с оглед на процесуалната икономия компетентният национален орган да е длъжен или най-малкото да има възможност да не издаде необходимото разрешение за доставка на ДНК на мобилни спътникови системи, вместо да го издаде и впоследствие да санкционира неспазването на това задължение.
В това отношение следва още да се отбележи, че подобен подход не намира основание нито в Решение МСУ, нито в Решението за изпълнение и би лишил последното решение от полезно действие, тъй като би била заобиколена изрично предвидената в него съгласувана процедура при нарушение на общите условия, посочени в член 7, параграф 2 от Решение МСУ.
Както обаче следва от съображение 8 от Решението за изпълнение, целта на тази процедура е именно да се избегнат несъответствия при прилагането на националните изпълнителни производства, които биха довели до множество мерки за изпълнение в противоречие с общоевропейския характер на мобилните спътникови услуги.
С оглед на всички гореизложени съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 8, параграф 1 от Решение МСУ във връзка с член 7, параграф 1 от това решение трябва да се тълкува в смисъл, че когато е установено, че оператор, избран в съответствие с дял II от посоченото решение и получил разрешение да използва радиочестотния спектър по силата на член 7 от същото решение, не е предоставил на компетентните органи мобилни спътникови услуги към крайната дата, предвидена в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение МСУ, компетентните органи на държавите членки не са оправомощени да откажат да издадат необходимите разрешения за доставка на ДНК на мобилни спътникови системи на този оператор с мотива, че той не е изпълнил задължението, поето в кандидатурата му.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Член 8, параграф 1 от Решение № 626/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 2008 година относно подбора и издаването на разрешения за системите, предоставящи мобилни спътникови услуги (МСУ), във връзка с член 7, параграф 1 от това решение трябва да се тълкува в смисъл, че когато е установено, че оператор, избран в съответствие с дял II от посоченото решение и получил разрешение да използва радиочестотния спектър по силата на член 7 от същото решение, не е предоставил на компетентните органи мобилни спътникови услуги към крайната дата, предвидена в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от Решение № 626/2008, компетентните органи на държавите членки не са оправомощени да откажат да издадат необходимите разрешения за доставка на допълнителни наземни компоненти на мобилни спътникови системи на този оператор с мотива, че той не е изпълнил задължението, поето в кандидатурата му.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.