CELEX: 62019CJ0330
Trimitere preliminară
Uniunea vamală
Regulamentul (CEE) nr. 2913/92
Codul vamal comunitar
Articolul 121 alineatul (1)
Regimul de perfecționare activă
Punere în liberă circulație
Nașterea unei datorii vamale
Stabilirea datoriei
Noțiunea de «elemente de taxare»
Luarea în considerare a unei măsuri tarifare preferențiale

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 121 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (
JO 1992, L 302, p. 1
, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58, denumit în continuare „Codul vamal”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Staatssecretaris van Financiën (secretarul de stat pentru finanțe, Țările de Jos), pe de o parte, și Exter BV, pe de altă parte, în legătură cu aplicarea unei măsuri tarifare preferențiale.
Cadrul juridic
Codul vamal a fost abrogat și înlocuit de la 1 mai 2016 prin Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (
JO 2013, L 269, p. 1
, rectificări în
JO 2013, L 287, p. 90
;
JO 2016, L 267, p. 2
și
JO 2018, L 173, p. 35
). Cu toate acestea, ținând seama de data faptelor în discuție în cauza principală, Codul vamal rămâne aplicabil în această cauză.
Articolul 20 din Codul vamal prevedea:
„(1)   Drepturile legal datorate la apariția unei datorii vamale se bazează pe Tariful vamal al Comunităților Europene.
[…]
(3)   Tariful vamal al Comunităților Europene cuprinde:
(a)
Nomenclatura combinată a mărfurilor;
[…]
(c)
ratele și alte elemente de taxare aplicabile în mod normal mărfurilor cuprinse în Nomenclatura combinată în ceea ce privește:
–
drepturile vamale
[…]
(d)
măsurile tarifare preferențiale cuprinse în acorduri pe care le‑a încheiat Comunitatea cu anumite țări sau grupuri de țări și care prevăd acordarea tratamentului tarifar preferențial;
(e)
măsurile tarifare preferențiale adoptate unilateral de Comunitate pentru anumite țări, grupuri de țări sau teritorii;
(f)
măsurile autonome de suspendare, care prevăd o reducere sau o exonerare de drepturi de import aferente anumitor mărfuri;
(g)
alte măsuri tarifare prevăzute de legislația comunitară.
[…]”
Articolul 114 din acest cod prevedea, în titlul D, referitor la „Perfecționarea activă”:
„(1)   Fără a aduce atingere articolului 115, regimul de perfecționare activă permite ca următoarele mărfuri să fie utilizate pe teritoriul vamal al Comunității într‑una sau mai multe operațiuni de transformare:
(a)
mărfurile necomunitare destinate reexportării de pe teritoriul vamal al Comunității sub forma produselor compensatoare, fără ca aceste mărfuri să fie supuse drepturilor de import sau măsurilor de politică comercială;
(b)
mărfurile puse în liberă circulație cu rambursarea sau remiterea drepturilor de import aferente unor asemenea mărfuri dacă sunt exportate de pe teritoriul vamal al Comunității sub formă de produse compensatoare.
(2)   Prin expresiile de mai jos se înțeleg următoarele:
(a)
sistem cu suspendare: regimul de perfecționare activă, așa cum este prevăzut la alineatul (1) litera (a);
[…]
(c)
operațiuni de perfecționare:
–
prelucrarea mărfurilor, inclusiv montarea, asamblarea sau fixarea lor la alte mărfuri;
–
transformarea mărfurilor;
–
repararea mărfurilor, inclusiv restaurarea lor și punerea lor la punct;
și
–
utilizarea anumitor mărfuri definite în conformitate cu procedura comitetului care nu se regăsesc printre produsele compensatoare, dar care permit sau facilitează fabricarea acelor produse, chiar dacă ele se consumă complet sau parțial în cursul acestui proces;
(d)
produse compensatoare: toate produsele ce rezultă din operațiuni de perfecționare;
[…]”
Articolul 120 din codul menționat prevedea:
„Situațiile și condițiile în care mărfurile netransformate sau produsele compensatoare sunt considerate a fi fost puse în liberă circulație pot fi stabilite în conformitate cu procedura comitetului.”
Articolul 121 din Codul vamal avea următorul cuprins:
„(1)   Sub rezerva articolului 122, când se naște o datorie vamală, valoarea unei astfel de datorii se stabilește pe baza elementelor de taxare corespunzătoare mărfurilor de import în momentul acceptării declarației de plasare a acestor mărfuri sub regimul de perfecționare activă.
(2)   Atunci când, în momentul prevăzut la alineatul (1), mărfurile de import îndeplinesc condițiile de calitate pentru a se încadra în tratamentul tarifar preferențial la contingentele sau plafoanele tarifare, acestea îndeplinesc condițiile oricărui tratament tarifar preferențial care există în privința mărfurilor identice la momentul acceptării declarației de punere în liberă circulație.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
Exter este o întreprindere din industria alimentară care transformă hidrolizate de proteine (denumite în continuare „hidrolizate”) într‑o componentă destinată să servească drept bază pentru fabricarea supelor‑cremă.
Ca atare, aceasta a deținut, de la 23 mai 2012 la 23 mai 2015, o autorizație de utilizare a regimului vamal de perfecționare activă prin aplicarea sistemului cu suspendare pentru hidrolizate. În perioada cuprinsă între 12 noiembrie 2012 și 17 iunie 2013, această întreprindere a plasat mai multe transporturi de hidrolizate originare din Thailanda sub regimul vamal de perfecționare activă (denumite în continuare „produsele în discuție”).
La momentul acceptării declarațiilor vamale, rata standard a taxelor vamale corespunzătoare subpoziției tarifare la care erau clasificate aceste produse era de 12,8 %. Cu toate acestea, prin excepție de la această rată standard, până la 31 decembrie 2013 hidrolizatele beneficiau de o măsură tarifară preferențială potrivit căreia rata standard menționată pentru aceste produse era redusă la 8,9 % dacă erau originare dintr‑o țară beneficiară, precum Thailanda, în temeiul articolului 6 alineatul (3) și al articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 732/2008 al Consiliului din 22 iulie 2008 de aplicare a unui sistem generalizat de preferințe tarifare începând cu 1 ianuarie 2009 și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 552/97 și (CE) nr. 1933/2006 și a Regulamentelor (CE) nr. 1100/2006 și (CE) nr. 964/2007 ale Comisiei (
JO 2008, L 211, p. 1
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 512/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2011 (
JO 2011, L 145, p. 28
).
După perfecționare, Exter a decis să nu reexporte o parte a produselor în discuție, ci să încheie regimul vamal de perfecționare activă. Aceasta a declarat aceste produse pentru punerea lor în liberă circulație, pe loturi, între 4 februarie și 26 august 2014.
În declarațiile în cauză, Exter a indicat că produsele în discuție intrau sub incidența regimului vamal de perfecționare activă prin aplicarea sistemului cu suspendare, a descris aceste produse ca fiind „hidrolizate de proteine” și a indicat subpoziția tarifară 21069092 din Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (
JO 1987, L 256, p. 1
, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), în versiunile succesive care rezultă din Regulamentul (UE) nr. 1006/2011 al Comisiei din 27 septembrie 2011 (
JO 2011, L 282, p. 1
) și din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012 (
JO 2012, L 304, p. 1
). În plus, Exter a solicitat autorității vamale neerlandeze competente (denumită în continuare „autoritatea vamală”) să aplice rata preferențială de 8,9 % prevăzută de Regulamentul nr. 732/2008 pentru calculul datoriei vamale.
Măsura tarifară preferențială menționată la punctul 10 din prezenta hotărâre a fost suspendată pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2016. Această suspendare era, așadar, în vigoare atunci când Exter a declarat produsele în discuție pentru punerea lor în liberă circulație. Din acest motiv, autoritatea vamală nu a aplicat rata preferențială de 8,9 %, ci a stabilit taxele vamale datorate ținând seama de rata de 12,8 %.
Gerechtshof Amsterdam (Curtea de Apel din Amsterdam, Țările de Jos) a fost sesizată cu un litigiu privind aspectul dacă autoritatea vamală ar fi trebuit să ia în considerare măsura tarifară preferențială în vigoare pentru anii 2012 și 2013 la calculul valorii datoriei vamale datorate pentru punerea în liberă circulație a produselor în discuție pentru anul 2014. Această instanță a considerat că, într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, valoarea datoriei vamale trebuia calculată, în conformitate cu articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal, pe baza elementelor de taxare corespunzătoare mărfurilor de import în momentul acceptării declarațiilor de plasare a acestor mărfuri sub regimul de perfecționare activă. Instanța menționată a arătat în special că părțile nu contestau că, la momentul plasării produselor în discuție sub regimul de perfecționare activă, Exter îndeplinea toate condițiile pentru a beneficia de rata preferențială de 8,9 % în ipoteza în care la acel moment ar fi declarat aceste produse pentru punerea lor în liberă circulație și ar fi solicitat aplicarea tarifului preferențial în cauză. Gerechtshof Amsterdam (Curtea de Apel din Amsterdam) a concluzionat că, în acest caz, autoritatea vamală era obligată să aplice rata preferențială de 8,9 % la calculul datoriilor vamale rezultate din declarațiile de punere în liberă circulație.
Sesizată în apel de secretarul de stat pentru finanțe, Hoge Raad der Nederlanden (Curtea Supremă a Țărilor de Jos) prezintă în decizia de trimitere două interpretări posibile ale termenilor articolului 121 alineatul (1) din Codul vamal.
Instanța de trimitere explică, în primul rând, că articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal ar putea fi interpretat în sensul că noțiunea de „elemente de taxare”, în sensul acestei dispoziții, include taxele la import și măsurile tarifare preferențiale prevăzute la articolul 20 alineatul (3) din acest cod. Potrivit acestei interpretări, valoarea solicitată, atât pentru mărfurile de import netransformate, cât și pentru produsele compensatoare, ar fi cea datorată dacă mărfurile de import nu ar fi fost plasate sub regimul vamal de perfecționare activă prin aplicarea sistemului cu suspendare, ci puse direct în liberă circulație. Aceasta ar implica în speță că produsele în discuție sunt supuse, în temeiul articolului 121 alineatul (1) din Codul vamal, taxelor la import la ratele prevăzute la articolul 20 alineatul (3) litera (c) din acesta, care erau în mod normal aplicabile hidrolizatelor la momentul acceptării declarațiilor de plasare a acestor mărfuri sub regimul de perfecționare activă, și anume la rata preferențială de 8,9 %, și deci că Exter ar fi putut să beneficieze de aplicarea acestei rate pentru anul 2014.
În al doilea rând, instanța de trimitere prezintă interpretarea potrivit căreia noțiunea de „elemente de taxare”, în sensul Codului vamal, nu vizează ratele standard și preferențiale. Aceasta subliniază că se operează o distincție terminologică, cel puțin în Țările de Jos, la stabilirea valorii drepturilor, a taxelor și a altor impozite legal datorate, între, pe de o parte, ratele aplicabile sub formă de rate procentuale sau de taxe specifice, precum și de eventuale măsuri tarifare (preferențiale) și, pe de altă parte, elementele de taxare la care trebuie să se aplice aceste rate și măsuri tarifare, precum valoarea, greutatea sau cantitatea de mărfuri. Ea susține că această interpretare respectă principiul potrivit căruia taxele vamale se calculează în funcție de situația juridică și factuală care exista la momentul nașterii datoriei vamale. O astfel de interpretare ar implica în speță că Exter nu ar fi putut beneficia de aplicarea măsurii tarifare preferențiale pentru anul 2014, dat fiind că, la momentul la care trebuia calculată datoria vamală, și anume la data acceptării declarației de punere în liberă circulație, această măsură era suspendată, iar rata standard era, așadar, din nou aplicabilă.
Deși favorizează cea de a doua dintre aceste interpretări, instanța de trimitere apreciază că justețea analizei sale lasă totuși loc unei îndoieli rezonabile.
În aceste condiții, Hoge Raad der Nederlanden (Curtea Supremă a Țărilor de Jos) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 121 alineatul (1) din [Codul vamal] are drept consecință că o măsură tarifară preferențială de care beneficiau mărfurile de import în momentul plasării acestora sub regimul de perfecționare activă prin intermediul sistemului cu suspendare poate fi luată în considerare la stabilirea valorii datoriei vamale născute la punerea acestor mărfuri în liberă circulație netransformate, respectiv transformate, atunci când măsura în cauză este suspendată la data acceptării declarației de punere în liberă circulație?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării unei măsuri tarifare preferențiale care ar determina o rată redusă a taxelor vamale, care era în vigoare la momentul acceptării declarației de plasare a mărfurilor sub regimul de perfecționare activă, dar care era suspendată la data acceptării declarației de punere în liberă circulație a acestor mărfuri.
În temeiul articolului 121 alineatul (1) din Codul vamal, în cadrul regimului de perfecționare activă, atunci când se naște o datorie vamală, valoarea unei astfel de datorii se stabilește pe baza elementelor de taxare corespunzătoare mărfurilor de import în momentul acceptării declarației de plasare a acestor mărfuri sub regimul de perfecționare activă.
Instanța de trimitere ridică, așadar, problema dacă noțiunea de „elemente de taxare”, în sensul acestei dispoziții, trebuie interpretată în sensul că vizează atât ratele standard, cât și cele preferențiale ale taxelor vamale sau în sensul că se limitează la elementele de taxare la care trebuie aplicate aceste cote, precum clasificarea tarifară, valoarea în vamă, cantitatea, natura sau originea mărfurilor.
Mai întâi, este necesar să se arate că noțiunea de „elemente de taxare” nu este definită de Codul vamal și că acesta nu cuprinde nicio trimitere la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul de aplicare al acestei noțiuni.
În această privință trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, rezultă atât din cerința aplicării uniforme a dreptului Uniunii, cât și din cea a principiului egalității că termenii unei dispoziții de drept al Uniunii care nu conține nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul său de aplicare trebuie, în mod normal, să primească în întreaga Uniune Europeană o interpretare autonomă și uniformă, care trebuie stabilită ținând seama de contextul prevederii și de obiectivul urmărit de reglementarea în cauză. Prin urmare, noțiunea de „elemente de taxare” care figurează la articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal, pe de o parte, trebuie considerată o noțiune autonomă a dreptului Uniunii și, pe de altă parte, trebuie interpretată ținând seama de obiectivul urmărit de reglementarea în cauză, precum și de contextul în care se înscrie acest articol (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 mai 2017, The Shirtmakers,
C‑59/16
,
EU:C:2017:362
, punctele
și
).
În ceea ce privește obiectivul regimului de perfecționare activă, trebuie amintit că articolul 114 alineatul (1) din Codul vamal prevede în special că acest regim permite să fie utilizate pe teritoriul vamal al Uniunii într‑una sau mai multe operațiuni de transformare mărfurile necomunitare destinate reexportării de pe teritoriul menționat sub forma produselor compensatoare, fără ca aceste mărfuri să fie supuse drepturilor de import sau măsurilor de politică comercială. Potrivit articolului 114 alineatul (2) litera (a) din acest cod, această formă a regimului de perfecționare activă este denumită „sistem cu suspendare”. În temeiul articolului 114 alineatul (2) literele (c) și (d) din codul menționat, produsele compensatoare sunt toate produsele ce rezultă din operațiuni de perfecționare, precum prelucrarea sau transformarea mărfurilor.
Reexportarea mărfurilor sub formă de produse compensatoare de pe teritoriul vamal al Uniunii este o condiție pentru aplicarea regimului de perfecționare activă. Prin urmare, acesta din urmă nu poate fi aplicat în mod legal decât în cazul în care mărfurile sunt destinate în mod real reexportării de pe teritoriul vamal al Uniunii, după cum amintesc dispozițiile articolului 537 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92 (
JO 1993, L 253, p. 1
, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 993/2001 al Comisiei din 4 mai 2001 (
JO 2001, L 141, p. 1
, Ediție specială, 02/vol. 14, p. 5), potrivit cărora solicitantul trebuie să „dore[ască] să reexporte” mărfurile respective (a se vedea în acest sens Hotărârea din 4 iunie 2009, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
, punctul
).
În această privință, Curtea a precizat că regimul de perfecționare activă, regim care determină suspendarea taxelor vamale, este o măsură excepțională destinată să faciliteze derularea anumitor activități economice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 ianuarie 2010, Terex Equipment și alții,
C‑430/08 și C‑431/08
,
EU:C:2010:15
, punctul
). Astfel, din ansamblul normelor care constituie regimul juridic al acesteia rezultă că însuși obiectul perfecționării active este scutirea de taxe vamale numai a mărfurilor care sunt introduse pe teritoriul vamal al Uniunii doar cu titlu temporar, pentru a fi prelucrate, reparate sau transformate, iar ulterior reexportate, evitând astfel penalizarea activității economice a statelor membre ale Uniunii (Hotărârea din 4 iunie 2009, Pometon,
C‑158/08
,
EU:C:2009:349
, punctul
).
În aceste condiții, din articolul 120 din Codul vamal reiese că mărfurile netransformate sau produsele compensatoare pot fi puse în liberă circulație, ceea ce dă naștere unei datorii vamale, în conformitate cu articolul 121 din acest cod.
De asemenea, trebuie ținut seama de faptul că măsurile tarifare preferențiale precum cele în discuție în litigiul principal fac parte dintr‑un sistem generalizat de preferințe tarifare stabilit de Consiliul Uniunii Europene prin intermediul unui regulament care este aplicabil pentru o anumită perioadă. Or, astfel cum a arătat în mod întemeiat Comisia Europeană, dacă noțiunea de „elemente de taxare”, care figurează la articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal, ar include rata taxelor vamale aplicabilă, un operator economic ar putea alege să plaseze mai mult timp mărfuri sub regimul de perfecționare activă pentru a nu le pune în liberă circulație decât după ce rata preferențială a fost suspendată sau ridicată și astfel să supună aceste mărfuri unei rate reduse a taxelor vamale, în timp ce același produs importat de alt operator la momentul acestei puneri în liberă circulație ar fi supus unei rate standard. Posibilitatea de a crea o astfel de denaturare a concurenței ar fi contrară obiectivului regimului de perfecționare activă, așa cum s‑a amintit la punctul 27 din prezenta hotărâre.
În ceea ce privește contextul în care se înscrie articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal, această dispoziție trebuie interpretată în lumina articolului 121 alineatul (2) din acest cod. Această din urmă dispoziție prevede că, atunci când, în momentul acceptării declarației de plasare a acestor mărfuri sub regimul de perfecționare activă, mărfurile de import îndeplinesc condițiile de calitate pentru a se încadra în tratamentul tarifar preferențial la contingentele sau plafoanele tarifare, acestea îndeplinesc condițiile oricărui tratament tarifar preferențial care există în privința mărfurilor identice la momentul acceptării declarației de punere în liberă circulație.
Or, alineatul (2) al articolului 121 din Codul vamal ar fi superfluu dacă noțiunea de „elemente de taxare”, care figurează la alineatul (1) al acestui articol, ar trebui interpretată în sensul că include ratele standard și preferențiale ale taxelor vamale.
Prin urmare, această noțiune trebuie interpretată în sensul că nu include ratele standard și preferențiale ale taxelor vamale, ci numai elementele la care se aplică aceste rate.
Astfel cum susține în mod întemeiat instanța de trimitere, această interpretare a noțiunii de „elemente de taxare” este coerentă cu principiul potrivit căruia taxele vamale se calculează în funcție de situația care exista la momentul nașterii datoriei vamale.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 121 alineatul (1) din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării unei măsuri tarifare preferențiale care determină o rată redusă a taxelor vamale, care era în vigoare la momentul acceptării declarației de plasare a mărfurilor sub regimul de perfecționare activă, dar care era suspendată la data acceptării declarației de punere în liberă circulație a acestor mărfuri.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:

Articolul 121 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării unei măsuri tarifare preferențiale care determină o rată redusă a taxelor vamale, care era în vigoare la momentul acceptării declarației de plasare a mărfurilor sub regimul de perfecționare activă, dar care era suspendată la data acceptării declarației de punere în liberă circulație a acestor mărfuri.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: neerlandeza.