CELEX: 62017TJ0055
Henkilöstö
Sopimussuhteiset toimihenkilöt
Palvelukseen ottaminen
Sisäinen kilpailu
Varallaololuettelon laatiminen hallintoavustajien myöhempää palvelukseen ottamista varten
Palvelusaikaan komissiossa liittyvä osallistumisedellytys
Kilpailun kokeisiin osallistumisen epääminen

Asian tausta
Kantajana oleva John Morrison Healy otettiin 16.1.2013 Euroopan komission palvelukseen tehtäväryhmän III (FG III), palkkaluokan 11 ja palkkatason 1 sopimussuhteisena toimihenkilönä.
Komissio julkaisi 9.2.2016 ilmoituksen kokeisiin perustuvasta sisäisestä kilpailusta varallaololuettelon laatimiseksi palkkaluokan 2 sihteerien/virkailijoiden (AST/SC 2), palkkaluokan 2 hallintoavustajien (AST 2) ja palkkaluokan 6 hallintovirkamiesten (AD 6) myöhempää palvelukseen ottamista varten (jäljempänä kilpailuilmoitus). Näiden kolmen kilpailun viitteet olivat seuraavat: COM/01/AST-SC/16 (AST/SC 2) – Sihteerit/virkailijat, COM/02/AST/16 (AST 2) – Hallintoavustajat ja COM/03/AD/16 (AD 6) – Hallintovirkamiehet.
Kilpailuilmoituksen III jakson, jonka otsikko on ”Kilpailun osallistumisedellytykset”, 2.1 kohdan a alakohdassa todettiin hakijoiden hallinnollisesta asemasta erityisesti seuraavaa:
”[Hakijalta] edellytetään vähintään 42 kuukauden – ei välttämättä yhtäjaksoista – palvelusaikaa komission virkamiehenä, väliaikaisena toimihenkilönä tai sopimussuhteisena toimihenkilönä; virastojen tai muiden toimielinten palveluksessa suoritettuja työskentelyjaksoja ei oteta huomioon; komission palveluksessa tilapäisenä toimihenkilönä, ylimääräisenä toimihenkilönä, paikallisena toimihenkilönä tai lähetettynä kansallisena asiantuntijana suoritettuja työskentelyjaksoja ei myöskään oteta huomioon.”
Kilpailuilmoituksen saman jakson 2.3 kohdassa todettiin tutkinnosta tai työkokemuksesta seuraavaa:
”[Hakijalla on oltava] korkea-asteen koulutuksen suorittamisesta annettu tutkintotodistus tai keskiasteen koulutuksen suorittamisesta annettu tutkintotodistus, joka antaa oikeuden korkea-asteen koulutukseen sekä vähintään kolmen vuoden pituinen soveltuva työkokemus taikka vastaavan tasoinen ammatillinen koulutus tai työkokemus.”
Kilpailuilmoituksen 2 kohdan mukaan kaikkien kilpailuun osallistumista koskevien edellytysten oli täytyttävä.
Kantaja toimitti hakemuksen sisäiseen kilpailuun COM/02/AST/16 (AST 2) ajankohtana, jota ei ole tarkemmin täsmennetty.
Kilpailuun rekisteröitymiselle asetetun määräajan päättymispäivänä 9.3.2016 kantaja oli työskennellyt 38 kuukautta komission palveluksessa tehtäväryhmän III sopimussuhteisena toimihenkilönä.
Sisäisen kilpailun COM/02/AST/16 (AST 2) valintalautakunta ilmoitti kantajalle 11.4.2016 päätöksestään olla hyväksymättä häntä kilpailuun (jäljempänä riidanalainen päätös), koska hän ei täyttänyt kilpailuilmoituksessa vahvistettua edellytystä vähintään 42 kuukauden palvelusajasta komissiossa (jäljempänä riidanalainen edellytys).
Kantaja valitti 11.7.2016 riidanalaisesta päätöksestä.
Nimittävä viranomainen hylkäsi valituksen 19.10.2016 tekemällään päätöksellä, joka annettiin kantajalle tiedoksi samana päivänä.
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 30.1.2017 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamon tiedusteltua kantajalta asiaa tämä ilmoitti 23.2.2017 päivätyllä kirjeellä kannattavansa käsiteltävän asian yhdistämistä asiaan T-73/17, RS v. komissio, ja asiaan T-79/17, Schoonjans v. komissio, käsittelyn suullista vaihetta varten.
Komissio jätti vastineensa 3.4.2017.
Kantaja ilmoitti 18.5.2017 päivätyllä kirjeellä luopuvansa oikeudestaan toimittaa vastauskirjelmä.
Kantaja pyysi 30.5.2017 päivätyllä kirjeellä istunnon pitämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen yhdeksännen jaoston puheenjohtaja päätti, että 14.11.2017 käsiteltävää asiaa ei yhdistetä asiaan T-73/17, RS v. komissio, ja asiaan T-79/17, Schoonjans v. komissio.
Asianosaisten suulliset lausumat ja yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamat vastaukset kuultiin 18.1.2018 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Asianosaisten lausumat
Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu lähinnä lainvastaisuusväitteeseen, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen perustana oleva riidanalainen edellytys on ristiriidassa Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 27 artiklan ensimmäisen kohdan pakottavien säännösten kanssa. Kantaja katsoo, että edellyttämällä hakijoilta 42 kuukauden palvelusaikaa nimittävä viranomainen rajoitti kohtuuttomasti mahdollisuutta osallistua sisäiseen kilpailuun COM/02/AST/16 (AST 2).
Kantajan mukaan nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöjen 27 artiklan nojalla päinvastoin velvollisuus toteuttaa palvelukseenottomenettelyjä mahdollisimman laajasti, ja sisäiseen kilpailuun osallistumista koskevat edellytykset täyttävien henkilöiden määrän rajoittamisen on oltava perusteltua täytettäviin virkoihin liittyvien vaatimusten ja yleisemmin yksikön edun vuoksi.
Kantaja katsoo, ettei vaatimusta 42 kuukauden palvelusajasta komissiossa voida kuitenkaan perustella yksikön edulla. Tätä tavoitetta ei myöskään ole asetettu johdonmukaisesti, sillä kilpailuilmoituksen III jakson, jonka otsikko on ”Edellytykset kilpailuun osallistumiselle”, 2.3 kohdan mukaan hakijoilla on oltava vähintään 36 kuukauden työkokemus.
Kantajan mukaan 42 kuukauden palvelusaikaa ei myöskään voida automaattisesti pitää merkityksellisempänä kuin 36 kuukauden palvelusaikaa komissiossa. Nimittävä viranomainen ei voi pelkästään tämän edellytyksen avulla arvioida työntekijän työkokemusta ja kykyä hoitaa täytettävän viran tehtävät, koska se ei tällöin ota huomioon muita niihin liittyviä seikkoja, kuten aikaisemman työsopimuksen uusimista.
Joka tapauksessa kun Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 82 artiklan 7 kohdassa säädetään, että tehtäväryhmissä II–IV työskentelevälle sopimussuhteiselle henkilöstölle voidaan myöntää oikeus ottaa osaa sisäisiin kilpailuihin vasta sen jälkeen kun he ovat olleet toimielimen palveluksessa kolme vuotta, tämä kohta, joka on riidanalaisen edellytyksen perustana, perustuu kantajan mukaan olettamukseen, ettei sopimussuhteisia toimihenkilöitä, joiden palvelusaika on tätä lyhyempi, voida koskaan pitää mahdollisina hakijoina, joilla voi olla paras pätevyys sisäisen kilpailun kautta täytettäviin virkoihin.
Koska kilpailuilmoituksessa edellytettiin hakijoilta 42 kuukauden palvelusaikaa, ilmoitus vaikutti kantajan mukaan kielteisesti nimittävän viranomaisen kykyyn valita riittävän laajasta hakijoiden joukosta pätevin, mikä oli ristiriidassa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa. Lopuksi kantaja vetoaa erityisesti 31.3.1965 annettuun tuomioon Rauch v. komissio (
16/64
,
EU:C:1965:29
) ja katsoo, että tämä vaatimus on lainvastainen etenkin siksi, että aikaisemmin ilmaisu ”toimielimen sisäinen kilpailu” koski lähtökohtaisesti kaikkia toimielimen palveluksessa olevia henkilöitä tehtävänimikkeestä riippumatta.
Komissio kiistää kantajan väitteen.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa: ”Palvelukseen ottamisessa on pyrittävä varmistamaan, että toimielin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia virkamiehiä, jotka otetaan palvelukseen unionin jäsenvaltioiden kansalaisten keskuudesta maantieteellisesti mahdollisimman laajalta alueelta. Virkaa ei saa varata tietyn jäsenvaltion kansalaisille.”
Aluksi on palautettava mieleen oikeuskäytännössä vahvistetut periaatteet, jotka koskevat kilpailun järjestämiseen sovellettavia edellytyksiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä.
Ensinnäkin kilpailuilmoituksen keskeinen tehtävä on antaa asianomaisille henkilöille mahdollisimman täsmällistä tietoa niiden edellytysten luonteesta, joita avoimena olevassa toimessa toimiminen vaatii, jotta näillä henkilöillä on mahdollisuus arvioida, onko heidän aiheellista esittää hakemus (ks. tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toiseksi toimielimellä on tältä osin laaja harkintavalta määriteltäessä, mitä pätevyyttä koskevia kriteerejä avoimet toimet edellyttävät, ja määriteltäessä näiden kriteerien mukaan ja yksikön edun mukaisesti, mitkä ovat kilpailun järjestämisen edellytykset ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt (ks. vastaavasti tuomio 9.10.2008, Chetcuti v. komissio,
C-16/07 P
,
EU:C:2008:549
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 13.12.2006, Heus v. komissio,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sen harkintavallan käytössä, joka toimielimillä on kilpailujen järjestämisessä ja erityisesti hakemusten hyväksymisedellytysten vahvistamisessa, on kuitenkin noudatettava henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan ja 29 artiklan 1 kohdan pakottavia säännöksiä. Henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa määritellään pakottavasti jokaisen palvelukseen ottamisen tarkoitus, ja 29 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan avoimien virkojen täyttämisessä noudatettavien menettelyjen puitteet. Tätä harkintavaltaa on näin ollen käytettävä aina täytettäviin virkoihin liittyvien vaatimusten ja yleisemmin yksikön edun mukaisesti (ks. tuomio 13.12.2006, Heus v. komissio,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. vastaavasti myös tuomio 17.11.2009, Di Prospero v. komissio,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Erityisesti edellytyksistä, joilla rajoitetaan hakijoiden rekisteröitymistä kilpailuun, voidaan todeta, että vaikka ne ovat omiaan rajoittamaan toimielimen mahdollisuuksia saada palvelukseensa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut parhaat hakijat, tästä ei kuitenkaan seuraa, että kaikki tällaisen rajoituksen sisältävät edellytykset ovat ristiriidassa edellä mainitun artiklan kanssa. Harkintavalta, joka hallintoviranomaisella on kilpailun järjestämisessä, ja yleisemmin yksikön etu nimittäin antavat toimielimelle mahdollisuuden asettaa edellytyksiä, joita se pitää tarkoituksenmukaisina ja jotka siitä huolimatta, että niillä rajoitetaan hakijoiden osallistumista kilpailuun ja siten väistämättä rekisteröityneiden hakijoiden määrää, eivät kuitenkaan uhkaa vaarantaa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua tavoitetta mahdollisimman pätevien, tehokkaiden ja ehdottoman luotettavien hakijoiden rekisteröitymisen varmistamisesta (ks. vastaavasti tuomio 17.11.2009, Di Prospero v. komissio,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
,
kohta).
Henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa ristiriitaisiksi katsotaan ainoastaan edellytykset, joilla rajoitetaan hakijoiden osallistumista kilpailuun ja joihin liittyy uhka siitä, että mahdollisimman pätevien hakijoiden ilmoittautumisen varmistamista koskevan tavoitteen saavuttaminen vaarantuu (ks. vastaavasti tuomio 6.3.1997, de Kerros ja Kohn-Berge v. komissio,
T-40/96 ja T-55/96
,
EU:T:1997:28
,
kohta ja tuomio 17.11.2009, Di Prospero v. komissio,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
,
kohta).
Kolmanneksi on muistutettava, että kun otetaan huomioon toimielimille tällä alalla myönnetty laaja harkintavalta, yksikön etua koskevan edellytyksen noudattamista valvoessaan unionin yleisen tuomioistuimen on valvottava ainoastaan sitä, onko toimielin pysytellyt kohtuullisissa rajoissa, ja sitä, ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2015, Z v. unionin tuomioistuin,
T-88/13 P
,
EU:T:2015:393
,
kohta).
Seuraavaksi on määritettävä palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisen virkkeen soveltamisala.
Palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että tehtäväryhmissä II–IV työskenteleville sopimussuhteisille toimihenkilöille voidaan myöntää oikeus ottaa osaa sisäisiin kilpailuihin vasta sen jälkeen, kun he ovat olleet toimielimen palveluksessa kolme vuotta.
Ensinnäkin ja toisin kuin kantaja väittää, unionin lainsäätäjä on päättänyt palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä rajoittaa toimielinten harkintavaltaa kun se on vahvistanut palvelussuhteen vähimmäispituudeksi kolme vuotta, jonka jäädessä täyttymättä tehtäväryhmien II-IV sopimussuhteisille toimihenkilöille ei voida heidän pätevyydestään ja ammatillisista ansioistaan riippumatta myöntää oikeutta osallistua sisäisiin kilpailuihin. Ottaen huomioon 29 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta, tällainen rajoitus johtuu kyseisille sopimussuhteisille toimihenkilöille avoinna olevien sisäisten kilpailujen järjestämisen poikkeuksellisesta luonteesta. Tätä tulkintaa tukee myös Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 1023/2013 (
EUVL 2013, L 287, s. 15
) valmisteluasiakirjojen sanamuoto. Euroopan parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunta oli nimittäin täsmentänyt, että sopimussuhteisille toimihenkilöille voidaan myöntää lupa osallistua tällaisiin kilpailuihin, ”edellyttäen että he ovat hakemusten viimeisenä jättöpäivänä työskennelleet kyseisessä toimielimessä – – vähintään kolmen vuoden ajan” (ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja unionin muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta laaditun mietinnön (COM(2011)0890 – C7-0507/2011 – 2011/0455(COD) tarkistus 30, s. 26).
Toiseksi oikeuskäytännössä oli jo ennen kyseistä lainsäädäntöuudistusta hyväksytty palvelusaikaa koskevaksi edellytykseksi kolme vuotta (tuomio 6.3.1997, de Kerros ja Kohn-Berge v. komissio,
T-40/96 ja T-55/96
,
EU:T:1997:28
,
kohta ja tuomio 17.11.2009, Di Prospero v. komissio,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
,
kohta), viisi vuotta (tuomio 13.12.2006, Heus v. komissio,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
,
,
ja
kohta) ja kymmenen vuotta (tuomio 21.11.2000, Carrasco Benítez v. komissio,
T-214/99
,
EU:T:2000:272
,
ja
kohta), koska asianomainen toimielin oli käyttänyt näissä asioissa laajaa harkintavaltaansa noudattaessaan yksikön etuun liittyvää edellytystä.
Kolmanneksi on jo todettu, että tiettyä palvelusvuosien määrää koskeva vaatimus on asianmukainen keino varmistaa, että virkamiehillä on henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa edellytetty pätevyys, ja taata siten yksikön etu. Tietynpituinen palvelusaika ja siten huomattava työkokemus Euroopan unionin toimielimissä on nimittäin ”varma osoitus” edellä mainitusta pätevyydestä (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2006, Heus v. komissio,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tällaisella palvelusaikaa koskevalla vaatimuksella voidaan varmistaa, että sisäiseen kilpailuun hyväksyttyihin henkilöihin sovelletaan tietyn ajanjakson ajan toimielinten hallintohenkilöstöön sovellettavia ehtoja, erityisesti arviointia ja kuria koskevia sääntöjä, ja että he ovat osoittaneet kykynsä tässä yhteydessä. Palvelukseenottomenettelyllä näin ollen varmistetaan, että toimielin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia virkamiehiä, sellaisina kuin se on itse arvioinut näitä ominaisuuksia (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2006, Heus v. komissio,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
,
kohta).
Tästä seuraa, kuten komissio väittää, että toimielimen, joka päättää poikkeuksellisesti järjestää tehtäväryhmissä II–IV työskenteleville sopimussuhteisille toimihenkilöille avoimen sisäisen kilpailun, on noudatettava palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä kolmen vuoden palvelusaikaa koskevaa ehtoa. Kun otetaan huomioon kyseisen toimielimen laaja harkintavalta, se voi henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan ja 29 artiklan 1 kohdan pakottavia säännöksiä noudattaen kuitenkin vahvistaa tiettyjä virkoja tai tehtäväryhmiä varten tiukempia edellytyksiä vaatimalla muun muassa palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä vähimmäisaikaa pitempää palvelusaikaa (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 13.7.1989, Jaenicke Cendoya v. komissio,
108/88
,
EU:C:1989:325
,
kohta).
Toisin kuin kantaja väittää, tätä toteamusta, joka merkitsee, että sopimussuhteiset toimihenkilöt, jotka eivät täytä kyseessä olevan toimielimen määrittelemiä palvelusaikaa koskevia edellytyksiä, on suljettava pois, ei voida kyseenalaistaa sillä, että aiemmin ilmaisu ”toimielimen sisäinen kilpailu” koski lähtökohtaisesti kaikkia toimielimen palveluksessa olevia henkilöitä tehtävänimikkeestä riippumatta.
Velvollisuudella hyväksyä toimielimen sisäiseen kilpailuun kaikki kyseisen toimielimen palveluksessa olevat henkilöt loukataan toimielimen laajaa harkintavaltaa (ks. vastaavasti tuomio 9.10.2008, Chetcuti v. komissio,
C-16/07 P
,
EU:C:2008:549
,
–
kohta ja tuomio 24.9.2009, Brown v. komissio,
F-37/05
,
EU:F:2009:121
,
kohta), eikä toimielimen toimihenkilöille ja virkamiehille voida näin ollen myöntää ehdotonta oikeutta osallistua toimielimen sisäiseen kilpailuun (ks. vastaavasti tuomio 6.3.1997, de Kerros ja Kohn-Berge v. komissio,
T-40/96 ja T-55/96
,
EU:T:1997:28
,
kohta ja tuomio 8.11.2006, Chetcuti v. komissio,
T-357/04
,
EU:T:2006:339
,
kohta).
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että riidanalainen edellytys, jossa sisäiseen kilpailuun hakevilta vaaditaan 42 kuukauden – ei välttämättä yhtäjaksoista – palvelusaikaa, täyttää yksikön etuun liittyvän edellytyksen.
Edellä 38–40 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että tiettyä palvelusvuosien määrää koskeva vaatimus on ”varma osoitus” siitä, että sisäiseen kilpailuun hakevilla on henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu pätevyys.
Tältä osin kilpailuilmoituksessa todetaan nimenomaisesti, että yksikön etu edellyttää, että väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottaminen virkamiehiksi takaa komissiolle mahdollisimman pätevien, tehokkaiden ja ehdottoman luotettavien virkamiesten palvelut ja että ainoastaan hakijoista, joilla on todistetusti kokemusta tietyssä tehtäväryhmässä, tulee välittömästi palvelukseen otettavia virkamiehiä.
Kuten komissio totesi vastineessaan, kilpailuilmoituksessa mainittujen sisäisten kilpailujen järjestämisessä ei näin ollen ole noudatettu yksikön etua, kun otetaan huomioon kaksi tavoitetta, jotka ovat tiettyjen väliaikaisten ja sopimussuhteisten toimihenkilöiden tilanteen korjaaminen vakinaistamalla heidät ja paitsi mahdollisimman pätevän myös välittömästi palvelukseen otettavan henkilöstön ottaminen palvelukseen.
Lisäksi on huomautettava, että vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen komissio toimitti pöytäkirjan 11.12.2015 pidetystä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua koskevasta kokouksesta, jossa käsiteltiin sopimussuhteisille toimihenkilöille avoimia sisäisiä kilpailuja. Siitä ilmenee, että komissio oli alun perin aikonut edellyttää neljän vuoden palvelusaikaa. Tätä ehtoa oli perusteltu ”sillä seikalla, että edellyttämällä [neljän] vuoden työkokemusta toimielimissä saatiin tietty varmuus kyseisten toimihenkilöiden ammatillisesta pätevyydestä, koska näiden toimihenkilöiden sopimus on uusittu”. Ottaen huomioon usean ammattiliiton huomautukset, joissa ehdotettiin palvelusajan pituudeksi kolmea vuotta, komissio kuitenkin lopulta vahvisti riidanalaisen edellytyksen kestoksi kolme ja puoli vuotta (pöytäkirjan sivu 4).
Komission tarkoituksena oli nimittäin alusta alkaen, että hakijoilta edellytetään vähimmäistä palvelusaikaa, jonka kesto oli aluksi neljä vuotta ja lopuksi kolme ja puoli vuotta, koska näin saadaan varmuus heidän ammatillisesta pätevyydestään. Tässä tilanteessa kyseinen toimielin ei käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla, kun se edellytti kilpailuilmoituksessa palvelusajan kestoa, joka on vain kuusi kuukautta pidempi kuin palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetty vähimmäisaika.
Myöskään kantajan sitä väitettä ei voida hyväksyä, jonka mukaan riidanalainen edellytys on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suhteellisuusperiaate edellyttää, että kyseessä olevan säännöstön legitiimit tavoitteet ovat toteutettavissa unionin toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimilla ja että niillä ei ylitetä niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista näiden tavoitteiden toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa (tuomio 8.4.2014, Digital Rights Ireland ym.,
C-293/12 ja C-594/12
,
EU:C:2014:238
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi kun otetaan huomioon, että nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta määriteltäessä, mitä pätevyyttä koskevia kriteerejä avoimet toimet edellyttävät, ja määriteltäessä näiden kriteerien mukaan ja yleisemmin yksikön edun mukaisesti, mitkä ovat kilpailun järjestämisen edellytykset ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt (tuomio 5.2.1997, Petit-Laurent v. komissio,
T-211/95
,
EU:T:1997:13
,
kohta), kilpailuilmoitusta voidaan pitää lainvastaisena ainoastaan, jos se on ilmeisen soveltumaton tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseen (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2010, Vodafone ym.,
C-58/08
,
EU:C:2010:321
,
kohta). Lopuksi on muistutettava, että kuten henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, jokaisen unionissa järjestetyn kilpailun tavoitteena on varmistaa, että toimielin tai muu elin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia virkamiehiä (tuomio 14.4.2011, Clarke ym. v. SMHV,
F-82/08
,
EU:F:2011:45
,
kohta).
Tältä osin ensinnäkin edellä 44–49 kohdassa esitetyistä seikoista ilmenee, että 42 kuukauden palvelusaikaa koskevalla edellytyksellä voidaan saavuttaa kaksi tavoitetta eli yhtäältä korjata tiettyjen väliaikaisten ja sopimussuhteisten toimihenkilöiden tilanne vakinaistamalla heidät ja toisaalta ottaa palvelukseen paitsi mahdollisimman pätevää myös välittömästi palvelukseen otettavaa henkilöstöä.
Toiseksi riidanalainen vaatimus ei ylitä sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeen näiden kahden tavoitteen saavuttamiseksi. Yhtäältä edellyttämällä 42 kuukauden palvelusaikaa palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetty vähimmäispituus ylittyy ainoastaan kuudella kuukaudella. Kuten edellä 38 kohdassa todetaan, unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin jo hyväksynyt palvelusaikaa koskevaksi edellytykseksi reilusti yli 42 kuukautta, koska – kuten käsiteltävässä asiassa – kyseinen toimielin oli käyttänyt laajaa harkintavaltaansa yksikön edun mukaisella tavalla. Toisaalta ja kuten komissio täsmensi unionin yleisen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa, sisäiseen kilpailuun COM/02/AST/16 (AST 2) rekisteröityneistä 615 hakijasta 84 prosenttia täytti hyväksymisedellytykset.
Tämä toteamus on riittävä, jotta voidaan hylätä kantajan väite, jonka mukaan nimittävä viranomainen ei riidanalaisen edellytyksen vuoksi voinut tavoittaa palvelukseenottomenettelyllä mahdollisimman laajaa hakijamäärää. Komission toimittamista luvuista nimittäin käy ilmi, että 519 hakijalla oli mahdollisuus osallistua kyseiseen sisäiseen kilpailuun.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on todettava, että riidanalaisen edellytyksen vahvistaessaan komissio ei käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla eikä näin ollen rikkonut henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäinen kohdan pakottavia säännöksiä.
Lainvastaisuusväite on siis hylättävä, ja kanne on näin ollen hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, hänet on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimuksen mukaisesti.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
John Morrison Healy velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Gervasoni
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Julistettiin Luxemburgissa 12 päivänä syyskuuta 2018.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.