CELEX: 62019CJ0641
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Ochrana spotrebiteľa
Smernica 2011/83/EÚ
Článok 2 bod 11, článok 14 ods. 3 a článok 16 písm. m)
Zmluva na diaľku
Dodávanie digitálneho obsahu a digitálnych služieb
Právo na odstúpenie od zmluvy
Povinnosti spotrebiteľa v prípade odstúpenia od zmluvy
Určenie výšky sumy, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť za plnenia poskytnuté pred uplatnením práva na odstúpenie od zmluvy
Výnimka z práva na odstúpenie v prípade dodania digitálneho obsahu

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 bodu 11, článku 14 ods. 3, ako aj článku 16 písm. m) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (
Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi EU ako spotrebiteľom a spoločnosťou PE Digital GmbH vo veci sumy, ktorú EU dlží tejto spoločnosti v dôsledku uplatnenia práva zo strany EU na odstúpenie od zmluvy uzavretej s touto spoločnosťou.
Právny rámec
Právo Únie
Odôvodnenia 4, 19 a 50 smernice 2011/83 uvádzajú:
„(4)
… Harmonizácia určitých aspektov spotrebiteľských zmlúv uzavretých na diaľku… je potrebná na podporu skutočného spotrebiteľského vnútorného trhu vytvorením správnej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov pri zabezpečení dodržiavania zásady subsidiarity.
…
(19)
Digitálny obsah sú dáta, ktoré sa vyprodukujú a dodajú v digitálnej forme, ako napríklad počítačové programy, aplikácie, hry, hudba, videá alebo texty, bez ohľadu na to, či sú získavané prostredníctvom sťahovania, alebo metódou streamingu z hmotného nosiča alebo iným spôsobom. Zmluvy na dodávanie digitálneho obsahu by mali patriť do rozsahu pôsobnosti tejto smernice. … zmluvy, ktoré sa týkajú digitálneho obsahu nedodávaného na hmotnom nosiči, by sa nemali na účely tejto smernice klasifikovať ako kúpne zmluvy ani ako zmluvy o službách. V prípade takýchto zmlúv by spotrebiteľ mal mať právo od zmluvy odstúpiť, ak nedal počas lehoty na odstúpenie súhlas na začatie plnenia zmluvy a neuznal, že následne stratí právo odstúpiť od danej zmluvy. …
…
(50)
Spotrebiteľ by na jednej strane mal mať možnosť využiť právo na odstúpenie od zmluvy aj v prípade, ak požiadal o poskytnutie služieb pred skončením lehoty na odstúpenie. Na druhej strane, ak si spotrebiteľ uplatní právo na odstúpenie od zmluvy, obchodník by mal mať istotu, že mu bude za poskytnutú službu zaplatená primeraná suma. Výpočet primeranej sumy by sa mal zakladať na cene stanovenej v zmluve, ak spotrebiteľ nepreukáže, že celková cena je sama osebe neprimeraná, a v takom prípade sa suma, ktorá sa má zaplatiť, vypočíta na základe trhovej hodnoty poskytnutej služby. Trhová hodnota by sa mala stanoviť porovnaním ceny ekvivalentnej služby poskytovanej inými obchodníkmi v čase uzavretia zmluvy. Preto by mal spotrebiteľ požiadať o poskytnutie služieb pred skončením lehoty na odstúpenie od zmluvy tak, že túto žiadosť výslovne vyjadrí a v prípade zmlúv uzavretých mimo prevádzkových priestorov ju predloží na trvalom nosiči. Podobne by mal obchodník informovať spotrebiteľa na trvalom nosiči o každej povinnosti zaplatiť pomernú časť nákladov za už poskytnutú službu. …“
Podľa článku 2 tejto smernice, nazvaného „Vymedzenia pojmov“:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
6.
‚zmluva o službách‘ je akákoľvek zmluva, ktorá nie je kúpnou zmluvou a na základe ktorej obchodník poskytne alebo sa zaviaže poskytnúť spotrebiteľovi službu a spotrebiteľ uhradí alebo sa zaviaže uhradiť jej cenu;
…
11.
‚digitálny obsah‘ sú dáta, ktoré sa vyprodukujú a dodajú v digitálnej forme;
…“
Článok 7 uvedenej smernice s názvom „Formálne požiadavky na zmluvy uzatvorené mimo prevádzkových priestorov“ vo svojom odseku 3 stanovuje:
„Ak spotrebiteľ chce, aby sa poskytovanie služieb alebo dodávky vody, plynu alebo elektriny, ktorých predaj nie je obmedzený objemom ani stanoveným množstvom, alebo ústredného kúrenia začalo počas lehoty na odstúpenie od zmluvy ustanovenej v článku 9 ods. 2, obchodník spotrebiteľa požiada, aby o to výslovne požiadal na trvalom nosiči.“
Článok 9 tej istej smernice, nazvaný „Právo na odstúpenie od zmluvy“, v odseku 1 stanovuje:
„Pokiaľ sa neuplatnia výnimky stanovené v článku 16, spotrebiteľ má 14‑dňovú lehotu na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov bez toho, aby uviedol dôvod, ako aj bez toho, aby znášal iné náklady ako tie, ktoré sú ustanovené v článku 13 ods. 2 a článku 14.“
Článok 14 smernice 2011/83, nazvaný „Záväzky spotrebiteľa v prípade odstúpenia od zmluvy“, stanovuje:
„…
3.   Ak si spotrebiteľ uplatní právo na odstúpenie od zmluvy po tom, ako predložil žiadosť v súlade s článkom 7 ods. 3 alebo článkom 8 ods. 8, uhradí obchodníkovi sumu úmernú rozsahu poskytnutého plnenia do chvíle, keď obchodníka informoval o uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy, v porovnaní s celkovým rozsahom služieb, ktoré sa majú poskytnúť podľa zmluvy. Primeraná suma, ktorú má spotrebiteľ uhradiť obchodníkovi sa vypočíta na základe celkovej ceny dohodnutej v zmluve. Ak je celková cena nadhodnotená, primeraná suma sa vypočíta na základe trhovej hodnoty poskytnutého plnenia.
4.   Spotrebiteľ neznáša žiadne náklady za:
a)
poskytnutie služieb alebo dodávku vody, plynu alebo elektriny, v rámci ktorej predaj nie je obmedzený objemom ani stanoveným množstvom, alebo poskytovanie ústredného kúrenia bez ohľadu na úplné alebo čiastočné poskytnutie týchto služieb, ak počas lehoty na odstúpenie od zmluvy:
i)
obchodník neposkytol informácie v súlade s článkom 6 ods. 1 písm. h) alebo j) alebo
ii)
spotrebiteľ v súlade s článkom 7 ods. 3 a článkom 8 ods. 8 výslovne nepožiadal, aby sa poskytovanie služieb začalo počas lehoty na odstúpenie od zmluvy, alebo
b)
úplné alebo čiastočné dodanie digitálneho obsahu, ktorý nie je dodaný na hmotnom nosiči, ak:
i)
spotrebiteľ neudelil pred uplynutím 14‑dňovej lehoty uvedenej v článku 9 predchádzajúci výslovný súhlas so začatím poskytovania;
ii)
spotrebiteľ nepotvrdil, že udelením súhlasu stráca právo na odstúpenie od zmluvy, alebo
iii)
obchodník neposkytol potvrdenie v súlade s článkom 7 ods. 2 alebo článkom 8 ods. 7.
…“
Článok 16 tejto smernice, nazvaný „Výnimky z práva na odstúpenie od zmluvy“, stanovuje:
„Členské štáty neustanovia právo na odstúpenie od zmluvy uvedené v článkoch 9 až 15 v súvislosti so zmluvami uzavretými na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov, pokiaľ ide:
…
m)
o dodanie digitálneho obsahu nedodávaného na hmotnom nosiči, ak sa jeho poskytovanie začalo s predchádzajúcim výslovným súhlasom spotrebiteľa, pričom spotrebiteľ uznal, že tým stráca právo na odstúpenie od zmluvy.“
Nemecké právo
§ 312f ods. 3 Bürgerliches Gesetzbuch (Občiansky zákonník, ďalej len „BGB“) definuje digitálny obsah ako „dáta, ktoré sa nenachádzajú na hmotnom nosiči, a sa vyprodukujú a dodajú v digitálnej forme“.
§ 356 BGB s názvom „Právo na odstúpenie od zmluvy v prípade zmlúv uzavretých mimo prevádzkových priestorov a zmlúv uzavretých na diaľku“ vo svojom odseku 5 stanovuje:
„V prípade zmluvy o dodávke digitálneho obsahu, ktorý sa nenachádza na hmotnom nosiči, právo na odstúpenie zaniká aj vtedy, ak obchodník začal plniť zmluvu, zatiaľ čo spotrebiteľ
1.
dal výslovný súhlas s tým, aby obchodník začal plniť zmluvu pred uplynutím lehoty na odstúpenie od zmluvy, a
2.
potvrdil, že sa oboznámil so skutočnosťou, že udelením svojho súhlasu v okamihu plnenia zmluvy stráca svoje právo na odstúpenie od zmluvy.“
§ 357 BGB v odsekoch 8 a 9 stanovuje:
„8.   Ak spotrebiteľ odstúpi od zmluvy o poskytovaní služieb alebo o dodávke vody, plynu alebo elektriny, ktorá sa týka neurčitého množstva alebo nevymedzeného objemu alebo poskytovaní ústredného kúrenia, spotrebiteľ je povinný zaplatiť kompenzačnú náhradu za poskytnuté služby až do odstúpenia od zmluvy, ak spotrebiteľ výslovne požadoval od obchodníka, aby začal poskytovať plnenie pred uplynutím lehoty na odstúpenie od zmluvy. Právo vyplývajúce z prvej vety vznikne len vtedy, ak obchodník informoval spotrebiteľa o pravidlách v súlade s § 246a prvou časťou ods. 2 prvou vetou bodmi 1 až 3 Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (zákon, ktorým sa zavádza Občiansky zákonník). Pokiaľ ide o zmluvy uzavreté mimo prevádzkových priestorov, právo vyplývajúce z prvej vety existuje len vtedy, ak spotrebiteľ poskytol toto svoje želanie v zmysle prvej vety na trvalom nosiči. Pri výpočte kompenzačnej náhrady je potrebné vychádzať z celkovej dohodnutej ceny. Ak je celková dohodnutá cena neprimerane vysoká, kompenzačnú náhradu treba vypočítať na základe trhovej hodnoty poskytnutého plnenia.
9.   Ak spotrebiteľ odstúpi od zmluvy o dodávke digitálneho obsahu, ktorý sa nenachádza na hmotnom nosiči, nie je povinný zaplatiť kompenzačnú náhradu.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
PE Digital, spoločnosť so sídlom v Nemecku, prevádzkuje internetovú stránku na zoznámenie sa „Parship“ (www.parship.de). Svojim užívateľom ponúka dva druhy členstva, a to bezplatné základné členstvo s vysoko obmedzenými možnosťami na nadviazanie kontaktu s inými užívateľmi a platené členstvo „premium“ na 6, 12 alebo 24 mesiacov. Členstvo „premium“ umožňuje užívateľom počas svojho trvania nadväzovať kontakt s každým ďalším „premium“ členom, – v Nemecku vyše 186000 členov – a vymieňať si správy a obrázky s týmito užívateľmi.
K prémiovému členstvu ďalej patrí takzvaná garancia „nadviazania kontaktu“, ktorou sa užívateľovi garantuje uskutočnenie určitého počtu kontaktov s inými užívateľmi. Za uskutočnenie kontaktu sa považuje každá odpoveď, ktorú si prečíta dotknutý užívateľ na ním zaslanú správu, ako aj každá správa, ktorú dostal tento užívateľ, a po jej doručení si následne s druhým užívateľom vymenil a prečítal aspoň dve správy.
V priemere je v prvom týždni od uzatvorenia zmluvy zaslaných a prijatých 31,3 správ členmi s členským „premium“, v druhom 8,9 správ, v treťom 6,1 správ, vo štvrtom 5,1 správ a od piateho týždňa od uzatvorenia zmluvy menej ako päť správ.
Pre každého, kto sa rozhodne pre členstvo, sa bezprostredne po registrácii na základe približne 30 minútového osobnostného testu týkajúceho sa relevantných partnerských povahových čŕt, zvykov a záujmov automaticky vytvorí výber návrhov na zoznámenie sa v rovnakej spolkovej krajine. Pri 12 mesačnom členstve „premium“ už tento výber predstavuje takmer polovicu všetkých návrhov na zoznámenie sa, ktoré sa poskytnú členovi počas doby trvania uzavretej zmluvy. Algoritmus pre osobnostný test bol zostavený a vyvinutý pod vedením diplomovaného psychológa. Členovia „premium“ získajú počítačom vygenerovaný výsledok testu vo forme 50 stranového „osobnostného posudku“, členovia so základným členstvom ho môžu získať za odplatu ako čiastočné plnenie.
Dňa 4. novembra 2018 osoba EU ako spotrebiteľ uzavrela so spoločnosťou PE Digital zmluvu o členstve „premium“ na 12 mesiacov za celkovú cenu vo výške 523,95 eura („dotknutá zmluva“). Táto cena bola viac ako dvojnásobne vyššia ako tie, ktoré PE Digital účtovala niektorým svojim iným užívateľom za rovnaké obdobie trvania zmluvy v rovnakom zmluvnom roku. V súlade s požiadavkami § 246a prvej časti ods. 2 prvej vety bodov 1 a 3 zákona, ktorým sa zavádza Občiansky zákonník, PE Digital poučila EU o jej práve na odstúpenie od zmluvy a EU tejto spoločnosti potvrdila, že má začať s poskytovaním služieb podľa uvedenej zmluvy pred uplynutím lehoty na odstúpenie.
Keďže EU odstúpila od zmluvy 8. novembra 2018, PE Digital jej vyúčtovala celkovú sumu vo výške 392,96 eura ako kompenzačnú náhradu.
EU žalobou podanou na Amtsgericht Hamburg (Okresný súd Hamburg, Nemecko) žiadala o vrátenie všetkých platieb uskutočnených v prospech spoločnosti PE Digital.
Na základe usmerňovacieho dokumentu Európskej komisie k smernici 2011/83 vypracovaného v júni 2014, najmä jeho bodu 6.5.1, ktorý sa týka článku 14 ods. 3 tejto smernice, sa vnútroštátny súd domnieva, že ak celkové plnenie zahŕňa rôzne čiastočné plnenia, ktoré sa v súlade so zmluvou neposkytujú všetky naraz, sa pri výpočte kompenzácie, ktorá sa má zaplatiť obchodníkovi, má zohľadniť obdobie trvania každého z týchto čiastkových plnení.
Pre výpočet „sumy úmernej rozsahu poskytnutého plnenia do chvíle, keď [spotrebiteľ] obchodníka informoval o uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy, v porovnaní s celkovým rozsahom služieb, ktoré sa majú poskytnúť podľa zmluvy“, by sa podľa názoru vnútroštátneho súdu v zmysle článku 14 ods. 3 smernice 2011/83 nemalo brať do úvahy len plnenie, ktoré obchodník poskytol, ale aj hodnota poskytnutého plnenia v prospech spotrebiteľa.
Podľa vnútroštátneho súdu sa odmena, ktorú je spotrebiteľ povinný zaplatiť obchodníkovi v prípade odstúpenia od zmluvy uzavretej v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2011/83 a § 357 ods. 8 BGB, musí vypočítať po prvé tak, že sa vymedzia jednotlivé čiastkové plnenia stanovené v zmluve. Po druhé treba určiť cenu jednotlivých čiastočných plnení pri zohľadnení ich hodnoty pre priemerného spotrebiteľa vzhľadom na cieľ uvedenej zmluvy, pričom sa zohľadnia štatistiky týkajúce sa správania spotrebiteľov. Po tretie by sa náhrady za jednotlivé čiastočné plnenia mali vypočítať jednak vzhľadom na rozsah, v akom boli čiastočné plnenia už poskytnuté, a jednak s prihliadnutím na hodnotu už realizovaných plnení. Po štvrté súčet takto vypočítaných súm by viedol k celkovej sume, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť.
V tejto súvislosti by predloženie osobnostného posudku na začiatku plnenia predmetnej zmluvy bolo možné minimálne kvalifikovať ako samostatné čiastočné plnenie, ktoré sa odlišuje od dodania digitálneho obsahu nedodávaného na hmotnom nosiči, čo by viedlo k uplatneniu odchylných ustanovení uvedených v článku 14 ods. 4 písm. b) bode ii) a v článku 16 písm. m) smernice 2011/83, ako aj v § 356 ods. 5 a § 357 ods. 9 BGB.
Tento výklad by však viedol k odopretiu práva spotrebiteľa na odstúpenie od zmluvy, čím by boli porušené jeho práva.
Okrem toho sa tento súd odvoláva na článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 v spojení s jej odôvodnením 50, pričom sa domnieva, že celková cena, ktorá je dvojnásobkom ceny fakturovanej iným užívateľom za to isté plnenie, nie je „nadhodnotená“ v zmysle tohto ustanovenia, pokiaľ nedosahuje výšku trhovej ceny, alebo ju len nepatrne prevyšuje.
Za týchto podmienok Amtsgericht Hamburg (Okresný súd Hamburg) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 14 ods. 3 smernice… 2011/83… s prihliadnutím na odôvodnenie 50 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že ‚suma úmerná rozsahu poskytnutého plnenia do chvíle, keď [spotrebiteľ] obchodníka informoval o uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy, v porovnaní s celkovým rozsahom služieb, ktoré sa majú poskytnúť podľa zmluvy‘, a ktorú ma spotrebiteľ zaplatiť v prípade zmluvy, podľa obsahu ktorej sa neposkytuje jedno jediné plnenie, ale zložené plnenie pozostávajúce z viacerých čiastočných plnení, sa má vypočítať časovo proporcionálne, ak spotrebiteľ síce za zložené plnenie časovo proporcionálne zaplatil, ale čiastočné plnenia neboli poskytnuté rovnako rýchlo?
2.
Má sa článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že ‚suma úmerná rozsahu poskytnutého plnenia do chvíle, keď [spotrebiteľ] obchodníka informoval o uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy, v porovnaní s celkovým rozsahom služieb, ktoré sa majú poskytnúť podľa zmluvy‘, a ktorú má spotrebiteľ zaplatiť, sa má vypočítať len časovo proporcionálne aj vtedy, ak sa (čiastočné) plnenie poskytuje síce priebežne, ale na začiatku obdobia platnosti zmluvy má pre spotrebiteľa vyššiu alebo nižšiu hodnotu?
3.
Má sa článok 2 bod 11 smernice 2011/83 a článok 2 bod 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/770 z 20. mája 2019 [o určitých aspektoch týkajúcich sa zmlúv o dodávaní digitálneho obsahu a digitálnych služieb (
Ú. v. EÚ L 136, 2019, s. 1
)] vykladať v tom zmysle, že ‚digitálny obsah‘ v zmysle článku 2 bodu 11 smernice 2011/83 a článku 2 bodu 1 smernice 2019/770 môžu predstavovať aj také súbory, ktoré sa poskytnú ako čiastočné plnenie v rámci zloženého plnenia poskytnutého najmä ako ‚digitálna služba‘ v zmysle článku 2 bodu 2 smernice 2019/770, s tým následkom, že obchodník by pri čiastočnom plnení mohol podľa článku 16 písm. m) smernice 2011/83 uplatniť zánik práva na odstúpenie od zmluvy, ale spotrebiteľ by v prípade, že by sa to obchodníkovi nepodarilo, mohol od zmluvy odstúpiť úplne a na základe článku 14 ods. 4 písm. b) bodu ii) smernice 2011/83 by za toto čiastočné plnenie nemusel zaplatiť kompenzáciu?
4.
Má sa článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 s prihliadnutím na odôvodnenie 50 tejto smernice /vykladať v tom zmysle, že celková cena dohodnutá v zmluve za službu v zmysle článku 14 ods. 3 tretej vety smernice 2011/83 je ‚nadhodnotená‘, ak je značne vyššia ako celková cena dohodnutá za obsahovo identickú službu od toho istého obchodníka za rovnaké obdobie platnosti zmluvy a navyše aj za tých istých podmienok s iným spotrebiteľom?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že na určenie primeranej sumy, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť obchodníkovi, keď tento spotrebiteľ výslovne požiadal, aby sa plnenie uzavretej zmluvy začalo počas lehoty na odstúpenie od zmluvy, a odstúpil od tejto zmluvy, treba zohľadniť cenu dohodnutú v uvedenej zmluve za všetky plnenia, ktoré sú v nej stanovené, a vypočítať časovo proporcionálnu sumu, alebo či sa má zohľadniť okolnosť, že niektoré z plnení, ktoré je predmetom zmluvy, bolo poskytnuté spotrebiteľovi v celom rozsahu pred jeho odstúpením od zmluvy.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 14 ods. 3 smernice 2011/83, ak spotrebiteľ, ktorý požiadal obchodníka, aby sa plnenie zmluvy začalo pred uplynutím lehoty na odstúpenie od zmluvy, uplatní v tomto kontexte svoje právo na odstúpenie od zmluvy, je povinný uhradiť tomuto obchodníkovi „sumu úmernú rozsahu poskytnutého plnenia do chvíle, keď obchodníka informoval o uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy, v porovnaní s celkovým rozsahom služieb, ktoré sa majú poskytnúť podľa zmluvy“. Toto ustanovenie tiež spresňuje, že „primeraná suma,… sa vypočíta na základe celkovej ceny dohodnutej v zmluve“.
Primeraná suma, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2011/83, musí byť v zásade vypočítaná s prihliadnutím na všetky plnenia, ktoré sú predmetom zmluvy, teda na hlavné plnenie, ako aj na vedľajšie plnenia potrebné na zabezpečenie tohto hlavného plnenia. Ak totiž zmluvné strany stanovia cenu za poskytnuté plnenia, táto cena v zásade zodpovedá všetkým týmto plneniam, a to tak hlavnému plneniu, ako aj vedľajším plneniam.
Len v prípade, že zmluva výslovne stanovuje, že jedno alebo viaceré plnenia sa poskytnú v celom rozsahu od začiatku plnenia zmluvy, a to samostatne za cenu, ktorá má byť zaplatená oddelene, môže spotrebiteľ účinne rozhodnúť, či má v súlade s článkom 7 ods. 3 smernice 2011/83 výslovne požiadať, aby obchodník začal poskytovať služby v lehote na uplatnenie práva na odstúpenie od zmluvy. Takže len v takomto prípade teda treba pri výpočte sumy dlžnej obchodníkovi podľa článku 14 ods. 3 tejto smernice zohľadniť celú cenu stanovenú za takéto plnenie.
Výklad uvedený v bodoch 28 a 29 tohto rozsudku zodpovedá cieľu uvedenému v odôvodnení 4 smernice 2011/83, ktorý spočíva v zabezpečení spravodlivej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľov a konkurencieschopnosťou podnikov (pozri analogicky rozsudky z 23. januára 2019, Walbusch Walter Busch,
C‑430/17
,
EU:C:2019:47
, bod
; z 27. marca 2019, slewo,
C‑681/17
,
EU:C:2019:255
, bod
, ako aj z 10. júla 2019, Amazon EU,
C‑649/17
,
EU:C:2019:576
, bod
).
V prejednávanej veci však predmetná zmluva nestanovovala osobitnú cenu za akékoľvek plnenie, ktoré by bolo možné považovať za oddeliteľné od hlavného plnenia stanoveného touto zmluvou.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že na určenie primeranej sumy, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť obchodníkovi, keď tento spotrebiteľ výslovne požiadal, aby sa plnenie uzavretej zmluvy začalo počas lehoty na odstúpenie od zmluvy, a odstúpil od tejto zmluvy, treba v zásade zohľadniť cenu dohodnutú v uvedenej zmluve za všetky plnenia, ktoré sú predmetom tej istej zmluvy, a vypočítať časovo proporcionálnu sumu. Len v prípade, že zmluva výslovne stanovuje, že jedno alebo viaceré plnenia sa poskytnú v celom rozsahu od začiatku plnenia zmluvy, a to samostatne za cenu, ktorá má byť zaplatená oddelene, treba pri výpočte sumy dlžnej obchodníkovi podľa článku 14 ods. 3 tejto smernice zohľadniť celú cenu stanovenú za takéto plnenie.
O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou, ktorú treba preskúmať ako druhú v poradí, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, aké kritériá treba uplatniť na účely posúdenia toho, či je celková cena nadhodnotená v zmysle článku 14 ods. 3 smernice 2011/83.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v súlade s týmto ustanovením, „ak je celková cena nadhodnotená, primeraná suma sa vypočíta na základe trhovej hodnoty poskytnutého plnenia“.
Uvedené ustanovenie treba vykladať s ohľadom na odôvodnenie 50 smernice 2011/83, v ktorom sa uvádza, že trhová hodnota sa má stanoviť porovnaním ceny ekvivalentnej služby poskytovanej inými obchodníkmi v čase uzavretia zmluvy.
Z toho vyplýva, že všetky okolnosti súvisiace s trhovou hodnotou poskytnutej služby sú relevantné na účely posúdenia prípadnej nadmernej povahy celkovej ceny, t. j. porovnanie tak s cenou požadovanou dotknutým obchodníkom od iných spotrebiteľov za rovnakých podmienok, ako aj s cenou ekvivalentnej služby poskytnutej inými obchodníkmi.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 v spojení s odôvodnením 50 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia, či je celková cena nadhodnotená v zmysle tohto ustanovenia, treba zohľadniť cenu služby, ktorú dotknutý obchodník ponúka iným spotrebiteľom za rovnakých podmienok, ako aj cenu ekvivalentnej služby poskytovanej inými obchodníkmi v čase uzavretia zmluvy.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou, ktorú treba preskúmať ako poslednú, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, aký dôsledok treba na účely určenia sumy, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť obchodníkovi v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2011/83, vyvodiť zo skutočnosti, že jedno z plnení, ktoré sú predmetom uzavretej zmluvy, sa týka dodania digitálneho obsahu nedodávaného na hmotnom nosiči, s ohľadom na ktoré spotrebiteľ nemôže odstúpiť od zmluvy podľa článku 16 písm. m) tejto smernice.
Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, plnenie, ktoré je predmetom tretej otázky, spočíva v tom, že spotrebiteľovi sa poskytne osobnostný posudok uvedený v bode 15 tohto rozsudku.
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd pýta, či je vo veci samej relevantný článok 16 písm. m) smernice 2011/83, podľa ktorého členské štáty nestanovujú právo na odstúpenie od zmluvy, pokiaľ ide o zmluvy na diaľku týkajúce sa dodania digitálneho obsahu nedodávaného na hmotnom nosiči, ak sa jeho poskytovanie začalo s predchádzajúcim výslovným súhlasom spotrebiteľa, pričom spotrebiteľ uznal, že tým stráca právo na odstúpenie od zmluvy.
Pokiaľ ide o „digitálny obsah“, treba pripomenúť, že článok 2 bod 11 smernice 2011/83 ho definuje takto: „dáta, ktoré sa vyprodukujú a dodajú v digitálnej forme“.
Ako sa uvádza v odôvodnení 19 tejto smernice „digitálny obsah sú dáta, ktoré sa vyprodukujú a dodajú v digitálnej forme, ako napríklad počítačové programy, aplikácie, hry, hudba, videá alebo texty, bez ohľadu na to, či sú získavané prostredníctvom sťahovania, alebo metódou streamingu z hmotného nosiča alebo iným spôsobom“.
Článok 16 písm. m) smernice 2011/83, ktorý predstavuje výnimku z práva na odstúpenie od zmluvy, ako ustanovenie práva Únie, ktoré obmedzuje práva priznané na účely ochrany spotrebiteľov, sa má vykladať reštriktívne [pozri analogicky rozsudok zo 14. mája 2020, NK (Projekt osobného domu),
C‑208/19
,
EU:C:2020:382
, body
a
, ako aj citovanú judikatúru].
Za týchto podmienok treba konštatovať, že službu, akou je tá poskytovaná prostredníctvom internetovej stránky na zoznámenie sa, o ktorú ide vo veci samej a ktorá umožňuje spotrebiteľovi vytvárať, spracúvať alebo uchovávať údaje v digitálnej forme alebo mať k takýmto údajom prístup, ako aj umožňuje výmenu údajov v digitálnej forme alebo akúkoľvek inú interakciu s údajmi v digitálnej forme, ktoré nahráva alebo vytvára spotrebiteľ alebo iní užívatelia uvedenej služby, nemožno ako takú považovať za dodávanie „digitálneho obsahu“ v zmysle článku 16 písm. m) smernice 2011/83 v spojení s článkom 2 bodom 11 tejto smernice a so zreteľom na jej odôvodnenie 19.
Taktiež ani vyhotovenie osobnostného posudku v rámci internetovej stránky na zoznámenie sa, akým je posudok uvedený v bode 15 tohto rozsudku, nemožno považovať za spadajúci pod výnimku stanovenú v článku 16 písm. m) smernice 2011/83 v spojení s jej článkom 2 bodom 11.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 16 písm. m) smernice 2011/83 v spojení s jej článkom 2 bodom 11 sa má vykladať v tom zmysle, že vyhotovenie osobnostného posudku na internetovej stránke na zoznámenie sa na základe osobnostného testu vykonaného touto stránkou nepredstavuje dodanie „digitálneho obsahu“ v zmysle tohto ustanovenia.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

1.
Článok 14 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, sa má vykladať v tom zmysle, že na určenie primeranej sumy, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť obchodníkovi, keď tento spotrebiteľ výslovne požiadal, aby sa plnenie uzavretej zmluvy začalo počas lehoty na odstúpenie od zmluvy, a odstúpil od tejto zmluvy, treba v zásade zohľadniť cenu dohodnutú v uvedenej zmluve za všetky plnenia, ktoré sú predmetom tej istej zmluvy, a vypočítať časovo proporcionálnu sumu. Len v prípade, že zmluva výslovne stanovuje, že jedno alebo viaceré plnenia sa poskytnú v celom rozsahu od začiatku plnenia zmluvy, a to samostatne za cenu, ktorá má byť zaplatená oddelene, treba pri výpočte sumy dlžnej obchodníkovi podľa článku 14 ods. 3 tejto smernice zohľadniť celú cenu stanovenú za takéto plnenie.

2.
Článok 14 ods. 3 smernice 2011/83 v spojení s odôvodnením 50 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia, či je celková cena nadhodnotená v zmysle tohto ustanovenia, treba zohľadniť cenu služby, ktorú dotknutý obchodník ponúka iným spotrebiteľom za rovnakých podmienok, ako aj cenu ekvivalentnej služby poskytovanej inými obchodníkmi v čase uzavretia zmluvy.

3.
Článok 16 písm. m) smernice 2011/83 v spojení s jej článkom 2 bodom 11 sa má vykladať v tom zmysle, že vyhotovenie osobnostného posudku na internetovej stránke na zoznámenie sa na základe osobnostného testu vykonaného touto stránkou nepredstavuje dodanie „digitálneho obsahu“ v zmysle tohto ustanovenia.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.