CELEX: 62019CJ0404
Žalba
Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR)
Provedbena odluka (EU) 2017/2014
Izdaci koji se isključuju iz financiranja Europske unije
Izdaci nastali za Francusku Republiku
Paušalni ispravak po stopi od 100 %
Proporcionalnost
Smjernice Europske komisije za izračun financijskih ispravaka u okviru postupaka potvrde o sukladnosti i financijskog poravnanja računa

Francuska Republika svojom žalbom zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 12. ožujka 2019., Francuska/Komisija (
T‑26/18
, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2019:153
), kojom je taj sud odbio njezinu tužbu koja se temelji na članku 263. UFEU‑a za djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2017/2014 od 8. studenoga 2017. o isključivanju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (
SL 2017., L 292, str. 61
.) (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Uredba (EU) br. 1120/2009
Članak 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 1120/2009 od 29. listopada 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu programa jedinstvenih plaćanja predviđenog u glavi III. Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike (
SL 2009., L 316, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 167.) sadržavao je sljedeću definiciju:
„‚trajni pašnjak’ znači zemljište koje se koristi za uzgoj trave ili drugog zeljastog krmnog bilja, prirodnog, (samoniklog), ili uzgojenog, (zasijanog), koje nije uključeno u plodored na gospodarstvu pet ili više godina, osim površina koje se drže na ugaru u skladu s Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2078/92 [od 30. lipnja 1992. o poljoprivrednim metodama proizvodnje koje su u skladu sa zahtjevima zaštite okoliša i održavanja prirodnog okruženja (
SL 1992., L 215, str. 85
.)], površine koje se drže na ugaru u skladu s člancima 22., 23. i 24. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1257/1999 [od 17. svibnja 1999. o potpori EFSJP‑a ruralnom razvoju kojom se izmjenjuju i stavljaju izvan snage određene uredbe (
SL 1999., L 160, str. 80
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 1., str. 93.)] i površine koje se drže na ugaru u skladu s člankom 39. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 [od 20. rujna 2005. o potporama ruralnom razvoju Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (
SL 2005., L 277, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 40., str. 138.)]; u tom smislu ‚trave ili drugo zeljasto krmno bilje’ znači svo zeljasto bilje koje tradicionalno raste na prirodnim pašnjacima ili je uključeno u mješavinama sjemenja za pašnjake ili livade u državi članici (bez obzira koriste li se za ispašu ili ne). Države članice mogu uključiti ratarske kulture navedene u Prilogu I.”
Uredba (EU) br. 1122/2009
Dio II. Uredbe Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (
SL 2009., L 316, str. 65
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231. i ispravak
SL 2013., L 246
., str. 3.) sadržavao je glavu III. o „[k]ontrol[ama]”, u kojoj se nalazio članak 34. te uredbe o „[o]dređivanj[u] površina”. Tim člankom stavcima 2. i 4. propisivalo se:
„2.   Ukupna površina poljoprivredne parcele može se uzeti u obzir pod uvjetom da je u potpunosti iskorištena u skladu s uobičajenim normama dotične države članice ili regije. U drugim slučajevima u obzir se uzima stvarno korištena površina.
U vezi s regijama u kojima su neke značajke, posebno živice, jarci i zidovi, tradicionalno dio dobre poljoprivredne prakse uzgoja ili uporabe, države članice mogu odlučiti da se dotična površina smatra dijelom površine koji se u cijelosti koristi, pod uvjetom da ne prelazi ukupnu širinu koju odrede države članice. Ta širina mora odgovarati tradicionalnoj širini u dotičnoj regiji i ne smije prijeći 2 metra.
Međutim, ako su države članice prije stupanja na snagu ove Uredbe u skladu s trećim podstavkom članka 30. stavka 2. Uredbe [Komisije] (EZ) br. 796/2004 [od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. studenoga 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima (
SL 2004., L 141, str. 18
.)] prijavile Komisiji širinu veću od 2 metra, ta širina i dalje se može koristiti.
[…]
4.   Ne dovodeći u pitanje članak 34. stavak 2. Uredbe [Vijeća] (EZ) br. 73/2009 [od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (
SL 2009., L 30, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.)], poljoprivredna parcela koja sadrži stabla smatra se prihvatljivom površinom za svrhe programa potpore ‚površina’ ako se poljoprivredne djelatnosti ili, prema potrebi, predviđena proizvodnja mogu odvijati na sličan način kao i kod poljoprivrednih parcela bez stabala na istom području.”
Uredba (EU) br. 1306/2013
Glava IV. Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (
SL 2013., L 347, str. 549
. i ispravci,
SL 2018., L 233, str. 3
.;
SL 2017., L 327, str. 83
. i
SL 2016., L 130, str. 6
.), naslovljena „Financijsko upravljanje fondovima”, sadržava poglavlje IV., naslovljeno „Poravnanje računa”, čiji Odjeljak 2., koji je pak naslovljen „Poravnanje”, sadržava članak 52. te uredbe o „[p]otvrd[i] o sukladnosti”. Tim člankom stavcima 1. i 2. propisuje se:
„1.   Ako otkrije da rashodi iz članka 4. stavka 1. i članka 5. nisu nastali u skladu s pravom Unije te, u slučaju EPFRR‑a, nisu nastali u skladu s primjenjivim pravom Unije i nacionalnim pravom iz članka 85. Uredbe (EU) br. 1303/2013 [Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 (
SL 2013., L 347, str. 320
. i ispravak
SL 2016., L 200, str. 140
.)], Komisija donosi provedbene akte kojima određuje iznose koje treba isključiti iz financiranja Unije. Ti se provedbeni akti donose u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 116. stavka 2.
2.   Komisija procjenjuje iznose koji se isključuju na temelju težine zabilježene neusklađenosti. Uzima u obzir vrstu povrede te financijsku štetu prouzročenu Uniji. Isključivanje se temelji na utvrđivanju iznosa koji su neopravdano potrošeni i, ako te iznose nije moguće utvrditi uz razmjerne napore, može primijeniti esktrapolacijske ili paušalne ispravke. Paušalni ispravci primjenjuju se samo ako zbog prirode slučaja ili zbog toga što država članica nije dostavila Komisiji potrebne informacije nije moguće uz razmjeran napor preciznije utvrditi financijsku štetu prouzročenu Uniji.”
Delegirana uredba (EU) br. 907/2014
Poglavlje III., naslovljeno „Poravnanje računa i ostale provjere”, Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 907/2014 оd 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe br. 1306/2013 u pogledu agencija za plaćanja i drugih tijela, financijskog upravljanja, poravnanja računa, jamstava i upotrebe eura (
SL 2014., L 255, str. 18
.) sadržava članak 12., naslovljen „Kriteriji i metodologija za primjenu ispravaka u okviru potvrde o sukladnosti”. Tim člankom stavkom 7. određuje se:
„Pri utvrđivanju razine paušalnih ispravaka Komisija osobito uzima u obzir sljedeće okolnosti koje ukazuju na veću težinu nedostataka i veći rizik gubitka za proračun Unije:
[…]
(c)
je utvrđeno da država članica ne primjenjuje sustav kontrole ili je on u velikoj mjeri manjkav te postoje dokazi o široko raširenim nepravilnostima i nemaru u suzbijanju nepravilnih ili prijevarnih praksi; ili
[…]”
Provedbena uredba (EU) br. 908/2014
Člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 908/2014 оd 6. kolovoza 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu agencija za plaćanje i drugih tijela, financijskog upravljanja, poravnanja računa, pravila o kontroli, jamstava i transparentnosti (
SL 2014., L 255, str. 59
. i ispravak
SL 2015., L 114, str. 25
.), predviđa se:
„Ako Komisija nakon analize smatra da rashodi nisu ostvareni u skladu s pravilima Unije, dostavlja svoje nalaze predmetnoj državi članici i navodi korektivne mjere koje su potrebne kako bi se u budućnosti osiguralo poštovanje navedenih pravila te privremenu razinu financijskog ispravka za koji u toj fazi postupka smatra da odgovara njezinim nalazima. Pri dostavi podataka određuje se i održavanje bilateralnog sastanka u roku od četiri mjeseca od isteka roka za odgovor države članice. Pri dostavi podataka upućuje se na ovaj članak.
Država članica mora odgovoriti u roku od dva mjeseca od primitka podataka. U svom odgovoru država članica posebno ima priliku:
(a)
dokazati Komisiji da su stvarni razmjeri nesukladnosti ili rizik za fondove manji od onih koji je navela Komisija;
(b)
obavijestiti Komisiju o korektivnim mjerama koje je poduzela kako bi osigurala usklađenost s pravilima Unije i o datumu stupanja na snagu njihove provedbe.
U opravdanim slučajevima Komisija može na obrazložen zahtjev države članice odobriti produljenje dvomjesečnog razdoblja za najviše dva mjeseca. Zahtjev se upućuje Komisiji prije isteka navedenoga razdoblja.
Ako država članica smatra da nije potreban bilateralni sastanak, o tome obavješćuje Komisiju u odgovoru na prethodno navedenu dostavu podataka.”
Smjernice iz 2015.
Komunikacija Komisije od 8. lipnja 2015. naslovljena „Smjernice za izračun financijskih ispravaka u okviru postupaka potvrde o sukladnosti i financijskog poravnanja računa” (C (2015) 3675
final
, u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2015.) sadržava poglavlje 3., naslovljeno „Paušalni financijski ispravci za nedostatke u sustavima upravljanja i kontrole koji se odnose na zakonitost i pravilnost rashoda”. To poglavlje obuhvaća točke 3.1. do 3.5. Smjernica iz 2015. Točkom 3.2. tih Smjernica, naslovljenom „Razina paušalnog ispravka”, predviđa se;
„[…]
U skladu s člankom 12. stavkom 7. Uredbe [br. 907/2014], službe Komisije ‚osobito uzima[ju] u obzir sljedeće okolnosti koje ukazuju na veću težinu nedostataka i veći rizik gubitka za proračun Unije’, čime se opravdava viša razina paušalnog ispravka:
[…]
5.
ako ‚je utvrđeno da država članica ne primjenjuje sustav kontrole ili je on u velikoj mjeri manjkav te postoje dokazi o široko raširenim nepravilnostima i nemaru u suzbijanju nepravilnih ili prijevarnih praksi’, opravdan je ispravak od 25 % jer je moguće razumno pretpostaviti da će zbog mogućnosti podnošenja nepravilnih zahtjeva nastati iznimno velika financijska šteta za proračun Unije.
Prema potrebi može se odrediti i viša razina stope ispravka. To se može učiniti kad je, na temelju podataka koje je dostavila država članica, ugrožena populacija (vrlo) ograničena. Moguće je odbiti i cijeli rashod ako su nedostaci tako ozbiljni da se smatraju u potpunosti suprotni pravilima Unije, zbog čega su sva plaćanja nepravilna.
[…]”
Okolnosti spora
Okolnosti spora Opći sud izložio je u točkama 1. do 37. pobijane presude te ih se za potrebe ovog postupka može sažeti na sljedeći način.
Europska komisija je u Francuskoj od 24. do 28. studenoga 2014. provela istragu u sektoru potpora po površini u okviru prvog stupa zajedničke poljoprivredne politike (ZPP) zatraženih za godine zahtjeva 2013. i 2014.
Dopisom od 25. veljače 2015. Komisija je, s jedne strane, dostavila Francuskoj Republici rezultate te istrage, u skladu s člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 908/2014, i, s druge strane, zatražila od te države članice da joj dostavi dodatne informacije.
Francuska Republika je 26. lipnja 2015. Komisiji dostavila svoja očitovanja i dodatne informacije zatražene u vezi s tom istragom.
Komisija je 3. srpnja 2015. pozvala francuska nadležna tijela na bilateralni sastanak održan 7. srpnja 2015.
Dopisima od 22. rujna i 22. listopada 2015. Francuska Republika dostavila je Komisiji dodatne informacije.
Komisijine službe su od 30. studenoga do 4. prosinca 2015. u Francuskoj provele dodatnu istragu kako bi provjerile izračun – koji su predlagala francuska tijela – financijske štete koju je imao Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) zbog određenog broja nepravilnosti.
Dopisima od 15. prosinca 2015., 23. prosinca 2015. i 12. siječnja 2016., ta su tijela Komisiji dostavila dodatne informacije o izračunu navedene financijske štete.
U odgovoru na Komisijin dopis od 25. siječnja 2016., navedena tijela su dopisima od 27. siječnja, 12. veljače, 22. veljače i 26. veljače 2016. Komisiji dostavila druge dodatne informacije u tom pogledu.
Komisija je u dopisu od 20. svibnja 2016., poslanom na temelju članka 34. stavka 3. trećeg podstavka Provedbene uredbe br. 908/2014, francuskim tijelima službeno priopćila svoj prijedlog o isključenju iznosa od 117439017,55 eura iz financiranja Unije zbog neusklađenosti provedbe sustava potpora po površini u Francuskoj s pravilima Unije u godinama zahtjeva 2013. i 2014. (u daljnjem tekstu: službeno priopćenje od 20. svibnja 2016.). Taj se prijedlog ispravka temeljio na utvrđenju više nedostataka.
Konkretno, prvi se nedostatak temeljio na propustima u Sustavu za identifikaciju zemljišnih čestica – geografskom informacijskom sustavu (LPIS‑GIS), koji su francuska tijela uspostavila, pod nazivom „Geografski registar parcela”(GRP).
Drugi nedostatak odnosio se na probleme – u vezi s definicijom površina prihvatljivih za potporu – koji su proizašli iz pogrešnog tumačenja članka 34. Uredbe br. 1122/2009, koje su francuska tijela i dalje upotrebljavala. Zbog tog tumačenja nisu uvijek isključila površine koje su s obzirom na propise Unije o „dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima” bile neprihvatljive.
U tom se pogledu, francuskim tijelima, među ostalim, zamjeralo da su obilježjima krajobraza i stoga prihvatljivima za potporu smatrala uglavnom pošumljene površine koje imaju malo krmiva ili nisu dostupne životinjama, koje su proglašene „livadama i pašnjacima”, iako te površine nisu ispunjavale uvjete utvrđene francuskim propisima ni propisima Unije, s obzirom na to da nisu bile obuhvaćene područjem primjene članka 34. stavka 3. Uredbe br. 1122/2009 ni pojmom „trajni pašnjak” iz članka 2. točke (c) Uredbe br. 1120/2009.
Treći nedostatak odnosio se na neusklađenost metode koju su francuska tijela koristila za izračun isplata sankcija za godine zahtjeva 2013. i 2014. i na nepostojanje retroaktivnog povrata.
Četvrti nedostatak odnosio se na određene probleme povezane s departmanima koji čine teritorijalnu zajednicu Korziku, odnosno departmanima Haute‑Corse i Corse‑du‑Sud. Komisija je smatrala da su tri prva utvrđenja o prethodno navedenim nedostatcima vrijedila u odnosu na oba departmana. Što se tiče departmana Haute‑Corse, Komisija je navela da će se, u nedostatku promjena u dosadašnjem pristupu, koje bi mogle imati stvarni učinak na terenu, ispravci koji se odnose na taj departman u prethodnim istragama nastaviti primjenjivati na godine zahtjeva 2013. i 2014. Također je smatrala da se za departman Haute‑Corse i dalje primjenjuje paušalni ispravak po stopi od 100 %.
Stoga je Komisija, u skladu s metodologijom utvrđenom u Smjernicama iz 2015., u službenom priopćenju od 20. svibnja 2016. predložila primjenu financijskih ispravaka podijeljenih u četiri skupine. U jednu od tih skupina bili su raspoređeni paušalni ispravci po stopi od 100 % koji su se odnosili na izravne potpore po površini iz prvog stupa, dodijeljene u teritorijalnoj zajednici Korzici dodijeljene za godine zahtjeva 2013. i 2014., osobito zbog nedostataka utvrđenih u sustavu kontrola potpora po površini, konkretnije zato što površine koje nisu bile prihvatljive za te potpore nisu uvijek bile isključene, i zato što su ti nedostaci već utvrđeni u okviru postupka usklađivanja koji se odnosio na godine zahtjeva od 2008. do 2012., ali francuska tijela nisu promijenila svoj pristup u tom pogledu.
Francuska tijela su, dopisom od 22. lipnja 2016., pokrenula postupak pred tijelom za mirenje u pogledu financijskog ispravka koji je Komisija upotrijebila za departman Haute‑Corse. U biti su tvrdila da Komisijin argument kojim se opravdava odbijanje izračuna koji su u tom pogledu predložila ta tijela nije dovoljan s obzirom na propise Unije i da prijedlog paušalnog ispravka po stopi od 100 %, koji se odnosi na slučaj tog departmana, nije u skladu s postupcima izračuna štete predviđenima u tim propisima.
Tijelo za mirenje je 19. prosinca 2016. donijelo svoje mišljenje. U biti je utvrdilo da mirenje u toj fazi nije moguće te je smatralo da bi paušalni ispravak po stopi od 100 % vjerojatno bio neproporcionalan u odnosu na stvarni rizik za EFJP. Stoga je to tijelo pozvalo Komisijine službe da predvide manji ispravak.
Komisija je 21. veljače 2017. donijela svoje konačno stajalište u kojem ostaje pri svojem stajalištu, koje je iznijela u službenom priopćenju od 20. svibnja 2016. Prema mišljenju Komisije, paušalni ispravak po stopi od 100 % bio je opravdan jer su dostupne informacije pokazivale da su nedostaci u kontroli potpora u departmanu Haute‑Corse tako ozbiljni da su se smatrali u potpunosti suprotni pravilima Unije i da je zbog njih nastao vrlo visok rizik za EFJP.
Komisija je 8. studenoga 2017. donijela spornu odluku kojom je, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, Francuskoj Republici, među ostalim, naložila financijski ispravak u iznosu od 28973945,46 eura za izdatke koji se odnose na izravne potpore po površini iz prvog stupa koje su povezane s teritorijalnom zajednicom Korzikom za godine zahtjeva 2013. i 2014. zbog ozbiljnih nedostataka utvrđenih u sustavu kontrole tih potpora.
Komisija je u sažetom izvješću priloženom spornoj odluci opravdala nalaganje tog financijskog ispravka razlozima koji su jednaki onima koje je iznijela u svojem službenom priopćenju od 20. svibnja 2016.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 19. siječnja 2018., Francuska Republika je pokrenula postupak za djelomično poništenje sporne odluke ističući u osnovi pet tužbenih razloga.
Treći i četvrti tužbeni razlog odnosili su se na dio sporne odluke kojim je Komisija, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, Francuskoj Republici naložila paušalne ispravke po stopi od 100 % za departman Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014. (u daljnjem tekstu: paušalni ispravci o kojima je riječ). Treći tužbeni razlog temeljio se na povredi načela proporcionalnosti, dok se četvrti tužbeni razlog temeljio na povredi članka 34. stavka 2. Provedbene uredbe br. 908/2014 i obveze obrazlaganja.
Opći sud je pobijanom presudom presudio da treba odbiti sve tužbene razloge koje je ta država članica istaknula u prilog svojoj tužbi te je stoga tužbu odbio u cijelosti.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
Francuska Republika od Suda zahtijeva da:
–
djelomično ukine pobijanu presudu;
–
donese konačnu odluku o sporu poništenjem sporne odluke u dijelu u kojem su joj naloženi paušalni ispravci po stopi od 100 % zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute‑Corse, i
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
Komisija zahtijeva da se žalba odbije i da se Francuskoj Republici naloži snošenje troškova.
O žalbi
Argumentacija stranaka
U prilog svojoj žalbi Francuska Republika ističe jedan žalbeni razlog koji se temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je presudio da joj je Komisija mogla naložiti paušalne ispravke po stopi od 100 % za izravne potpore po površini isplaćene u departmanu Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014., zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u tom departmanu.
Prema Francuskoj Republici, iz točke 3.2. Smjernica iz 2015. proizlazi da je primjena stope ispravka više od 25 %, odnosno stope od 100 %, opravdana ako su nedostatci koji utječu na sustav kontrole tako ozbiljni da se smatraju u potpunosti suprotni pravilima Unije, zbog čega su sva plaćanja nepravilna.
Samo ako je više kriterija ispunjeno Komisija može odrediti stopu ispravka višu od 25 %. Stoga, kako bi se opravdala primjena stope ispravka od 100 % zbog ozbiljnih nedostataka sustava kontrole, na toj je instituciji da dokaže da taj sustav uopće nije povezan s relevantnim propisima Unije, da se njime zanemaruju temeljni elementi programa potpora o kojem je riječ i njegovi ciljevi te da se njime, zbog njegove prirode, ne omogućuje utvrđivanje praksi dotičnih subjekata, koji zaobilaze temeljne elemente ili njima manipuliraju.
Međutim, Opći sud je u točki 118. pobijane presude pri tumačenju točke 3.2. Smjernica iz 2015. počinio pogrešku koja se tiče prava presudivši da se primjena paušalnog ispravka po stopi od 100 % ne opravdava toliko nedostacima u primjeni određenih ključnih kontrola koliko povredom temeljnih elemenata sustava potpora o kojem je riječ, s obzirom na to da se neispunjenjem jednog materijalnog uvjeta ili više njih za dodjelu potpore opravdava isključenje svih izdataka.
Zbog tog pogrešnog tumačenja Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u točkama 134. do 136. pobijane presude. Naime, Opći sud je – nakon što je u točki 134. te presude presudio da je paušalni ispravak po stopi od 100 % opravdan, ne zbog isplate potpora koje nemaju nikakvu pravnu osnovu u pravu Unije ili zbog izravne povrede pravila prava Unije, nego zbog dovoljno ozbiljnog nedostatka u sustavu kontrole – u točkama 135. i 136. te presude pogrešno utvrdio da je isključenje svih troškova opravdano zbog nepoštovanja materijalnih uvjeta u vezi s dodjelom programa potpora o kojem je riječ.
Iz toga slijedi da je Opći sud pomiješao i izjednačio s obzirom na posljedice potpuno nepoštovanje svih materijalnih uvjeta za dodjelu potpore, što bi opravdalo isključenje svih izdataka, i puku činjenicu da sustav kontrole zanemaruje temeljni element, dok je takav nedostatak samo jedan od triju kriterija kojima se može opravdati paušalni ispravak po stopi od 100 %, koji se temelji na ozbiljnom nedostatku sustava kontrole.
Republika Francuska smatra da činjenica da se sustavom kontrole krši materijalni uvjet programa potpora po površini sama po sebi nije dovoljna kako bi se opravdala primjena stope paušalnog ispravka od 100 %.
Konačno, Francuska Republika tvrdi da je pravilna primjena Smjernica iz 2015. trebala navesti Opći sud da odbije primjenu stope paušalnog ispravka od 100 %, s obzirom na to da nije ispunjen nijedan od kriterija koji opravdavaju primjenu takve stope.
Komisija pobija argumente Francuske Republike i zahtijeva da se žalbeni razlog odbije kao neosnovan.
Komisija u biti tvrdi da je Opći sud u odnosu na nalaganje paušalnih ispravaka o kojima je riječ pravilno protumačio i primijenio točku 3.2. Smjernica iz 2015.
Ta institucija osporava, s jedne strane, tvrdnju Francuske Republike koja se odnosi na točke 118. i 134. do 136. pobijane presude, prema kojima se primjena stope paušalnog ispravka od 100 % može temeljiti samo na poremećaju svojstvenom sustavu kontrole. Naprotiv, primjena te stope opravdana je, ne samo s obzirom na poremećaj svojstven sustavu kontrole, nego i s obzirom na nepravilnosti koje utječu na jedan od materijalnih uvjeta programa potpore po površini i koje Francuska Republika nije osporila.
S druge strane, Komisija tvrdi da je Opći sud pravilno primijenio točku 3.2. Smjernica iz 2015. kako bi opravdao nalaganje paušalnih ispravaka o kojima je riječ. Konkretno, iz točaka 130. i 131. pobijane presude proizlazi da je Opći sud utvrdio da su nedostatci ili prijevare sustavni jer je u tim točkama naveo da je pogreška u definiciji prihvatljive površine utjecala na integrirani administrativni i kontrolni sustav (IAKS) i da je ta pogreška, u brojnim slučajevima, poljoprivrednicima omogućila da prijave površine neprihvatljive za potpore.
Osim toga, sustav kontrole potpora po površini je manjkav jer se njime zanemaruju bitni elementi. Naime, Opći sud u više je navrata utvrdio da je definicija prihvatljivih površina u departmanu Haute‑Corse povrijedila bitan materijalni uvjet programa potpora po površini, to jest precizno određivanje površina.
Ocjena Suda
Francuska Republika svojim jedinim žalbenim razlogom u biti tvrdi da je Opći sud prilikom tumačenja točke 3.2. Smjernica iz 2015. u točki 118. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava i da je stoga pogrešno primijenio tu točku smjernica prilikom ispitivanja proporcionalnosti paušalnih ispravaka o kojima je riječ u točkama 134. do 136. pobijane presude.
S obzirom na argumente koje su u tom kontekstu iznijele stranke, valja, kao prvo, pružiti pojašnjenja o pravnoj osnovi financijskih ispravaka, njihovim uvjetima primjene te o sudskom nadzoru tih ispravaka koji provodi Opći sud. Kao drugo, trebat će ispitati je li Opći sud u točkama 134. do 136. pobijane presude pravilno presudio da je Komisija pravilno opravdala isključenje svih izdataka povezanih s potporama po površini u departmanu Haute‑Corse time što je samo utvrdila povredu materijalnih uvjeta programa potpora o kojem je riječ.
U skladu s člankom 52. stavkom 1. Uredbe br. 1306/2013, ako Komisija otkrije da rashodi nisu nastali u skladu s pravom Unije, ta institucija donosi odluku kojom određuje iznose koje treba isključiti iz financiranja Unije. U skladu sa stavkom 2. tog članka, Komisija procjenjuje iznose koji se isključuju na temelju težine zabilježene neusklađenosti. U tu svrhu, uzima u obzir vrstu povrede te financijsku štetu prouzročenu Uniji. Usto, isključivanje temelji na utvrđivanju iznosa koji su neopravdano potrošeni i, ako te iznose nije moguće utvrditi uz razmjerne napore, može primijeniti, među ostalim, paušalne ispravke. Paušalni ispravci primjenjuju se samo ako zbog prirode slučaja ili zbog toga što država članica nije dostavila Komisiji potrebne informacije nije moguće uz razmjeran napor preciznije utvrditi financijsku štetu prouzročenu Uniji.
Stoga se radi razlika između jednokratnih ispravaka iznosa koje su neopravdano potrošile države članice i paušalnih ispravaka. Stoga, čak i kada Komisija odluči, kao u ovom slučaju, isključiti iz financiranja Unije sve isplaćene potpore, valja razlikovati, kao što je to istaknuo i nezavisni odvjetnik u točki 34. svojeg mišljenja, situaciju u kojoj je država članica isplatila te potpore u nedostatku pravne osnove u pravu Unije, koja bi opravdala primjenu jednokratnog ispravka po stopi od 100 % od one u kojoj je, iako pravna osnova postoji, sustav kontrole koji je uspostavljen ozbiljno manjkav zbog čega su sva plaćanja nepravilna i u kojoj Komisija nalaže paušalni ispravak po stopi od 100 %.
U tom pogledu, kao prvo, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da se iz EFJP‑a financiraju samo intervencije koje se provode u skladu s odredbama Unije u okviru zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta. Tako se samo iznosi isplaćeni u skladu s pravilima utvrđenima u okviru te zajedničke organizacije stavljaju na teret EFSJP‑u. Stoga se na teret država članica stavlja bilo koji drugi isplaćeni iznos, osobito iznosi za koje su nacionalna tijela pogrešno smatrala da su ovlaštena platiti u okviru te zajedničke organizacije (vidjeti u tom smislu presudu od 18. travnja 2002., Belgija/Komisija,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
, t.
35.
i
44.
).
Stoga su u situaciji u kojoj su sve isplaćene potpore dodijeljene bez ikakve pravne osnove u pravu Unije te potpore isključene iz financiranja Unije, neovisno o utvrđenju nepravilnosti ili nemara koji se pripisuju nacionalnim tijelima (vidjeti u tom smislu presudu od 18. travnja 2002., Belgija/Komisija,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
, t.
36.
).
U takvoj situaciji Komisija, koja nema nikakvu marginu prosudbe da prihvati ili odbije rashod iz financiranja Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 18. travnja 2002., Belgija/Komisija,
C‑332/00
,
EU:C:2002:235
, t.
36.
i
45.
), treba utvrditi da su isključene potpore stvarno isplaćene bez ikakve pravne osnove.
U slučaju tužbe za poništenje odluke o jednokratnom ispravku, Opći sud mora, kao što je to u biti istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 44. svojeg mišljenja, provjeriti, s obzirom na tužbene razloge koji su pred njim istaknuti, je li Komisija utvrdila da su potpore koje je država članica o kojoj je riječ isplatila i koje su isključene iz financiranja Unije doista povređivale materijalne uvjete dotičnog programa potpora, tako da su sve te potpore dodijeljene izvan tog sustava.
Kao drugo, Komisija može isključenje svih potpora isplaćenih u obliku paušalnog ispravka po stopi od 100 % opravdati time što dotična država članica ozbiljno manjkavo provodi sustav kontrole.
Kao što to proizlazi iz točke 49. ove presude, paušalni ispravak može se primijeniti samo ako zbog prirode slučaja ili zbog toga što država članica nije dostavila Komisiji potrebne informacije nije moguće uz razmjeran napor preciznije utvrditi financijsku štetu prouzročenu Uniji.
U tom pogledu, iz članka 12. stavka 7. točke (c) Uredbe br. 907/2014 proizlazi da, kako bi se utvrdila razina paušalnog ispravka Komisija osobito uzima u obzir okolnosti koje ukazuju na težinu nedostataka i veći rizik gubitka za proračun Unije, poput činjenice da država članica ne primjenjuje sustav kontrole ili je on u velikoj mjeri manjkav te postojanja dokaza o široko raširenim nepravilnostima i nemaru u suzbijanju nepravilnih ili prijevarnih praksi.
U skladu s točkom 3.2. Smjernica iz 2015., u takvim okolnostima Komisija u načelu primjenjuje paušalni ispravak po stopi od 25 %. Međutim, može odrediti i višu razinu stope ispravka. Stoga je paušalni ispravak po stopi od 100 % opravdan ako su nedostaci u sustavu kontrole tako ozbiljni da se smatraju u potpunosti suprotni pravilima Unije, zbog čega su sva plaćanja nepravilna.
Iz toga slijedi da je primjena paušalnog ispravka po stopi od 100 % krajnja mjera kod koje se, premda nije moguće precizno utvrditi financijsku štetu uzrokovanu Uniji, ipak može pretpostaviti, uzimajući u obzir iznimnu ozbiljnost nedostataka u sustavu kontrole, da su sva plaćanja nepravilna. Iz toga slijedi da za primjenu takve stope paušalnog ispravka moraju biti ispunjeni strogi uvjeti.
S obzirom na sve prethodno navedeno i na razmatranja nezavisnog odvjetnika iznesena u točkama 52. do 58. njegova mišljenja, paušalni ispravak po stopi od 100 % može se primijeniti samo ako su nedostaci u sustavu kontrole tako ozbiljni da se smatraju u potpunosti suprotnima pravilima Unije, zbog čega su sva plaćanja nepravilna, što pretpostavlja da, kao prvo, taj sustav kontrole uopće nije povezan s relevantnim propisima Unije, kao drugo, da se njime zanemaruju temeljni elementi programa potpora o kojem je riječ i njegovi ciljevi i, kao treće, da se njime, zbog njegove prirode, ne omogućuje utvrđivanje praksi dotičnih subjekata, koji zaobilaze temeljne elemente ili njima manipuliraju. Na Komisiji je da utvrdi da su ta tri uvjeta ispunjena.
Opći sud u slučaju tužbe za poništenje odluke kojom je naložen takav paušalni ispravak mora, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 45. svojeg mišljenja, s obzirom na tužbene razloge koji su pred njim istaknuti, ispitati osnovanost Komisijine ocjene o primjeni određene stope paušalnog ispravka s obzirom na rizik stvarnog gubitka za proračun Unije i, osobito, tri kriterija navedena u prethodnoj točki.
U ovom slučaju valja istaknuti da je, kao što to proizlazi iz točke 36. pobijane presude i sažetog izvješća priloženog spornoj odluci, Komisija nalaganje paušalnih ispravaka o kojima je riječ temeljila na postojanju rizika koji je za EFJP nastao zbog ozbiljno manjkavog sustava kontrole u departmanu Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014.
Iz toga proizlazi da je, u okviru nadzora proporcionalnosti paušalnih ispravaka o kojima je riječ, u ovom predmetu bilo na Sudu da provjeri je li Komisija utvrdila da su tri kumulativna kriterija, koja opravdavaju paušalni ispravak po stopi od 100 %, navedena u točki 60. ove presude, ispunjena.
Opći sud je u točki 117. pobijane presude podsjetio na te kriterije, prije nego što je u točki 118. te presude zaključio da primjenu paušalnog ispravka po stopi od 100 % ne opravdavaju toliko nedostaci u primjeni ključnih kontrola, koliko nepoštovanje materijalnih elemenata programa potpora o kojem je riječ i njegovih ciljeva te da je neispunjenje materijalnih uvjeta za dodjelu potpore bilo dovoljno da se opravda isključenje svih izdataka.
Na taj je način Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, izjednačivši opravdanje koje se odnosi na određivanje paušalnog ispravka po stopi od 100 % s onim koje se odnosi na financijski ispravak za sve dodijeljene potpore zbog nepostojanja bilo kakve pravne osnove.
Nadzor proporcionalnosti paušalnih ispravaka o kojima je riječ koji je proveo Opći sud također sadržava tu pogrešku.
Stoga je Opći sud, nakon što je u točkama 130. do 133. pobijane presude podsjetio na nepravilnosti koje utječu na IAKS uspostavljen u departmanu Haute‑Corse, koje je utvrdila Komisija, i nakon što je presudio da te nepravilnosti potvrđuju postojanje dovoljno ozbiljnog nedostatka u funkcioniranju sustava kontrole, u točkama 134. do 136. pobijane presude presudio da se paušalni ispravci o kojima je riječ mogu opravdati nepoštovanjem materijalnih uvjeta sustava potpora po površini. Međutim, Opći sud nije ispitao je li Komisija pravilno dokazala da su ispunjena tri kumulativna kriterija navedena u točki 60. ove presude.
Konkretnije, na njemu je bilo da, prilikom ispitivanja prvog kriterija, provjeri je li sustav kontrole uspostavljen u departmanu Haute‑Corse bio potpuno nepovezan s uvjetima prihvatljivosti površina koji moraju biti ispunjeni za dodjelu potpore po površini. Međutim, Opći sud, time što se u točkama 130. do 133. pobijane presude oslonio samo na pogrešna tumačenja kojih su se francuska tijela ustrajno držala glede pojma „trajni pašnjak” u smislu članka 2. točke (c) Uredbe br. 1120/2009 te na uzimanje u obzir obilježja krajobraza kako bi se zaključilo da takav sustav nije nužno mogao omogućiti francuskim tijelima da otkriju pogreške povezane s određivanjem poljoprivrednih površina, nije utvrdio da je sustav kontrola uspostavljen u departmanu Haute‑Corse bio potpuno nepovezan s uvjetima prihvatljivosti površina koji moraju biti ispunjeni za dodjelu potpore po površini.
U okviru ispitivanja drugog kriterija, bilo je na Općem sudu da provjeri je li Komisija barem utvrdila nedostatak koji utječe na sustav kontrole uspostavljen u departmanu Haute‑Corse, zbog kojeg sva plaćanja mogu biti nepravilna. U tom pogledu, utvrđenje iz točke 134. pobijane presude prema kojem su, na temelju IAKS‑a uspostavljenog u departmanu Haute‑Corse, neprihvatljive površine prihvaćene na kvazisustavan način nije dovoljno da bi se zaključilo da su sva plaćanja mogla biti nepravilna.
Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 77. svojeg mišljenja, činjenica da se sustavom kontrole povređuju materijalni uvjeti programa potpora nije sama po sebi dovoljna kako bi opravdala nalaganje paušalnog ispravka po stopi od 100 %, s obzirom na to da ta povreda ne može sama po sebi dovesti do nepravilnosti svih plaćanja.
Opći sud još je, u okviru trećeg kriterija, trebao ispitati postoje li dokazi koji potkrjepljuju činjenicu da je sustav kontrole uspostavljen u departmanu Haute‑Corse pokazao znatan nemar u suzbijanju nepravilnih ili prijevarnih praksi.
Prema tome, Opći sud nije mogao presuditi, a da pritom ne počini pogrešku koja se tiče prava, da je Komisija mogla odrediti paušalni ispravak po stopi od 100 % jer su nedostaci IAKS‑a povrijedili materijalne uvjete programa potpora o kojem je riječ te su stoga bili tako ozbiljni da se smatraju u potpunosti suprotni pravilima Unije, zbog čega su sva plaćanja nepravilna.
Stoga valja prihvatiti jedini žalbeni razlog istaknut u prilog žalbi i ukinuti pobijanu presudu u dijelu u kojem je Opći sud odbio tužbu Francuske Republike u vezi sa spornom odlukom u dijelu u kojem su njome Francuskoj Republici naloženi paušalni ispravci po stopi od 100 % zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014.
Tužba pred Općim sudom
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije Sud može, u slučaju ukidanja odluke Općeg suda, vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu ili sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
U ovom slučaju Sud smatra da raspolaže svim elementima potrebnima da bi sam odlučio o tužbi koju je Francuska Republika podnijela u vezi sa spornom odlukom, u dijelu u kojem se njome, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, toj državi članici nalažu paušalni ispravci po stopi od 100 % koji se primjenjuju na izravne potpore po površini dodijeljene u departmanu Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014. zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute‑Corse.
Svojim trećim tužbenim razlogom istaknutim pred Općim sudom Francuska Republika je u biti tvrdila da je primjena paušalnih ispravaka po stopi od 100 % na sve potpore po površini iz prvog stupa koje su dodijeljene u departmanu Haute‑Corse neproporcionalna. Osobito smatra da u ovom slučaju nisu ispunjeni uvjeti za primjenu stope paušalnog ispravka od 100 % predviđeni u Smjernicama iz 2015.
Komisija osporava te argumente i zahtijeva da se taj tužbeni razlog odbije. Naglašava da su pogreške koje su pronađene tijekom istraga koje su provedene prije one koja je dovela do donošenja sporne odluke i dalje prisutne nakon 2014. godine na način da određivanje paušalnog ispravka po stopi od 100 % ostaje najprikladnije jer Francuska Republika nije pokazala da su ikakve promjene uvedene. Usto, Komisija je utvrdila da postoje ozbiljni nedostatci i da se ključni uvjeti za dodjelu izravne potpore po površini ustrajno krše zbog neprecizne definicije površina pod krmnim biljem slabe produktivnosti, čime se poljoprivrednicima omogućuje da prijave neprihvatljive površine i što dovodi do neisključivanja tih površina. Takvi nedostaci opravdavaju donošenje paušalnog ispravka po stopi od 100 %.
Kao što to proizlazi iz točke 60. ove presude, primjenjuje se paušalni ispravak po stopi od 100 % koji je donesen zbog nedostataka utvrđenih u sustavu kontrole potpora po površini, u skladu s točkom 3.2. Smjernica iz 2015., kada postojeći sustav kontrole uopće nije povezan s relevantnim propisima Unije, kada se njime zanemaruju temeljni elementi programa potpora o kojem je riječ i njegovi ciljevi te kada se njime, zbog njegove prirode, čak ne omogućuje ni utvrđivanje praksi dotičnih subjekata, koji zaobilaze temeljne elemente ili njima manipuliraju.
U tom pogledu valja utvrditi da je Komisija u sažetom izvješću priloženom spornoj odluci opravdala primjenu stope paušalnog ispravka od 100 % s obzirom na jedinstven položaj departmana Haute‑Corse, nakon što je u tom izvješću utvrdila velike nedostatke, povezane s definiranjem prihvatljivih površina, koje sadržava administrativni i kontrolni sustav potpora po površini u tom departmanu. Komisija je navela da su se ti nedostaci već utvrdili za godine zahtjeva 2008. do 2012. i da paušalni ispravak po stopi od 100 % treba primijeniti i za godine zahtjeva 2013. i 2014. jer francuska tijela nisu promijenila svoj pristup.
Iz razmatranja iznesenih u točkama 58. do 71. ove presude proizlazi da primjena paušalnog ispravka od 100 % pretpostavlja da Komisija dokaže da je takav ispravak opravdan s obzirom na ispunjenje triju kumulativnih kriterija navedenih u točki 60. ove presude, na temelju kojih se može zaključiti da svi zahtjevi sadržavaju nepravilnosti. Stoga Komisija nije imala pravo što je Francuskoj Republici naložila paušalne ispravke o kojima je riječ samo na temelju nedostataka povezanih s definicijom prihvatljivih površina koje je administrativni i kontrolni sustav potpora po površini u departmanu Haute‑Corse sadržavao.
Iz toga slijedi da treći tužbeni razlog Francuske Republike, koji se temelji na Komisijinoj povredi načela proporcionalnosti prilikom primjene paušalnih ispravaka o kojima je riječ, treba prihvatiti i, stoga, poništiti spornu odluku u dijelu u kojem se njome, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, Francuskoj Republici nalažu ti paušalni ispravci.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Međutim, člankom 138. stavkom 3. navedenog poslovnika predviđa se da Sud može podijeliti troškove ili odlučiti da svaka stranka snosi vlastite troškove ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima.
Budući da je Francuska Republika uspjela u ovom žalbenom postupku i da je ta država članica zatražila da se Komisiji naloži snošenje troškova, valja Komisiji naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Francuske Republike u žalbenom postupku.
Budući da je Francuska Republika uspjela u prvom dijelu tužbenog zahtjeva podnesenog u prvostupanjskom postupku, ali nije uspjela u trima ostalim dijelovima tužbenog zahtjeva, na temelju pravične ocjene okolnosti ovog slučaja Francuska Republika će snositi, osim triju četvrtina troškova vlastitih troškova koje je imala u prvostupanjskom postupku, tri četvrtine troškova koje je Komisija imala u prvostupanjskom postupku, dok će Komisija, osim jedne četvrtine vlastitih troškova koje je imala u prvostupanjskom postupku, snositi i četvrtinu troškova koje je imala Francuska Republika.

Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Presuda Općeg suda Europske unije od 12. ožujka 2019., Francuska/Komisija, (
T‑26/18
, neobjavljena,
EU:T:2019:153
) poništava se u dijelu u kojem je Opći sud, s jedne strane, odbio tužbu Francuske Republike koja se odnosi na Provedbenu odluku Komisije (EU) 2017/2014 od 8. studenoga 2017. o isključivanju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem se njome, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, toj državi članici nalažu paušalni ispravci po stopi od 100 % koji se primjenjuju na izravne potpore po površini, dodijeljene u departmanu Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014., zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute‑Corse i, s druge strane, odlučio o troškovima.

2.
Poništava se Provedbena odluka 2017/2014 u dijelu u kojem se njome, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, toj državi članici nalažu paušalni ispravci po stopi od 100 % koji se primjenjuju na izravne potpore po površini, dodijeljene u departmanu Haute‑Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014., zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute‑Corse.

3.
Europska komisija će, osim vlastitih troškova koje je imala u žalbenom postupku i četvrtine troškova koje je imala u prvostupanjskom postupku, snositi i troškove koje je Francuska Republika imala u žalbenom postupku i četvrtinu troškova koje je ta država članica imala u prvostupanjskom postupku.

4.
Francuska Republika će, osim triju četvrtina vlastitih troškova koje je imala u prvostupanjskom postupku, snositi i tri četvrtine troškova koje je Komisija imala u istom postupku.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski