CELEX: 62018CJ0524
præjudiciel forelæggelse
folkesundhed
Information et protection des consommateurs
Règlement (CE) no 1924/2006
Décision d’exécution 2013/63/UE
ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer @ 92709
Article 10, paragraphe 3
Référence aux effets bénéfiques généraux, non spécifiques
Notion d’“accompagnement” d’une allégation de santé spécifique
Obligation de produire des preuves scientifiques
rækkevidde / omfang(hvis domstolsprøvelse)

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 10, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (
EUT 2006, L 404, s. 9
), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 107/2008 af 15. januar 2008 (
EUT 2008, L 39, s. 8
) (herefter »forordning nr. 1924/2006«).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG (herefter »Schwabe«) og Queisser Pharma GmbH & Co. KG vedrørende den hævdede vildledende karakter af et kosttilskuds emballage.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 1924/2006
Følgende fremgår af 1., 9., 14., 16., 17., 23. og 29. betragtning til forordning nr. 1924/2006:
»(1)
I Fællesskabet indeholder mærkning af og reklamer for fødevarer i et stigende antal tilfælde ernærings- og sundhedsanprisninger. For at sikre forbrugerne et højt beskyttelsesniveau og lette deres valg bør de markedsførte produkter, herunder importerede produkter, være sikre og være forsynet med fyldestgørende mærkning […]
[…]
(9)
Der findes en lang række næringsstoffer og andre stoffer, bl.a. vitaminer, mineraler, herunder sporstoffer, aminosyrer, essentielle fedtsyrer, fibre, forskellige plante- og urteekstrakter, med ernæringsmæssige eller fysiologiske virkninger, som kan forekomme i en fødevare og gøres til genstand for en anprisning. Der bør derfor fastsættes generelle principper, der skal gælde for alle anprisninger af fødevarer, med henblik på at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, at give forbrugeren de fornødne oplysninger til at kunne foretage et valg med fuldt kendskab til oplysninger om produktet samt at skabe lige konkurrencevilkår for fødevarebranchen.
[…]
(14)
I nogle medlemsstater anvendes for øjeblikket en lang række forskellige anprisninger i mærkningen af og reklamerne for fødevarer vedrørende stoffer, hvis gavnlige virkning ikke er dokumenteret, eller som der for øjeblikket ikke er tilstrækkelig videnskabelig enighed om. Det må sikres, at den gavnlige ernæringsmæssige eller fysiologiske virkning af de stoffer, der er omfattet af en anprisning, er dokumenteret.
[…]
(16)
Det er vigtigt, at anprisninger af fødevarer kan forstås af forbrugerne, og alle forbrugere bør beskyttes imod vildledende anprisninger. Siden iværksættelsen af [Rådets] direktiv [84/450/EØF af 10. september 1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame (
EFT 1984, L 250, s. 17
)] har De Europæiske Fællesskabers Domstol imidlertid i forbindelse med retsafgørelser i sager om reklame fundet det nødvendigt at undersøge virkningen på en tænkt, typisk forbruger. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og for at den beskyttelse, der ligger i forordningen, rent faktisk kan fungere, anvender denne forordning som udgangspunkt en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, under hensyntagen til sociale, kulturelle og sproglige forhold, i overensstemmelse med Domstolens fortolkning, men sørger for at forhindre udnyttelse af forbrugere, hvis situation gør dem særligt udsatte over for vildledende anprisninger. […]
(17)
Det er primært videnskabelig dokumentation, der bør tages i betragtning ved anvendelsen af ernærings- og sundhedsanprisninger, og de ledere af fødevarevirksomheder, der anvender anprisninger, bør retfærdiggøre dem. Anprisninger bør dokumenteres videnskabeligt under hensyntagen til alle tilgængelige videnskabelige oplysninger og med afvejning af den samlede evidens.
[…]
(23)
Sundhedsanprisninger bør kun godkendes til anvendelse i Fællesskabet, når der er gennemført en videnskabelig vurdering af den højest mulige standard. […]
[…]
(29)
For at sikre, at sundhedsanprisninger er sandfærdige, klare, pålidelige og anvendelige for forbrugeren, når denne skal sammensætte en sund kost, bør formuleringen og præsentationen af sundhedsanprisninger tages i betragtning i Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets [(EFSA)] udtalelse og i de efterfølgende procedurer.«
Forordningens artikel 1 med overskriften »Formål og anvendelsesområde« fastsætter i stk. 1 følgende:
»Denne forordning harmoniserer medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende ernærings- og sundhedsanprisninger med henblik på at sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, samtidig med at der sikres et højt forbrugerbeskyttelsesniveau«.
Forordningens artikel 2, stk. 2, nr. 5), definerer begrebet »sundhedsanprisning« som »enhver anprisning, der angiver, indikerer eller antyder, at der er sammenhæng mellem en fødevarekategori, en fødevare eller en af dens bestanddele og sundhed«.
Samme forordnings kapitel II vedrørende de generelle principper omfatter dennes artikel 3-7.
Artikel 3 i forordning nr. 1924/2006 med overskriften »Generelle principper for alle anprisninger« bestemmer:
»Ernærings- og sundhedsanprisninger må kun anvendes i mærkning og præsentation af eller reklame for fødevarer, der markedsføres i Fællesskabet, hvis de er i overensstemmelse med denne forordning.
Med forbehold af [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (
EFT 2000, L 109, s. 29
) og direktiv 84/450] må ernærings- og sundhedsanprisninger ikke
a)
være usande, tvetydige eller vildledende
[…]«
Forordningens artikel 5 med overskriften »Almindelige betingelser« bestemmer i stk. 1 og 2:
»1.   Anvendelse af ernærings- og sundhedsanprisninger tillades kun, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Forekomsten, fraværet eller det reducerede indhold i en fødevare eller fødevarekategori af det næringsstof eller andet stof, anprisningen vedrører, har en gavnlig ernæringsmæssig eller fysiologisk virkning, som er dokumenteret med almindeligt anerkendt videnskabelig evidens.
[…]
2.   Anvendelse af ernærings- og sundhedsanprisninger tillades kun, hvis det kan forventes, at gennemsnitsforbrugeren kan forstå de gavnlige virkninger, således som de udtrykkes i anprisningen.«
Forordningens artikel 6 med overskriften »Videnskabelig dokumentation for anprisninger« bestemmer i stk. 1 og 2:
»1.   Ernærings- og sundhedsanprisninger skal være baseret på og dokumenteret med almindeligt anerkendt videnskabelig evidens.
2.   Ledere af fødevarevirksomheder, der anvender en ernærings- eller sundhedsanprisning, skal retfærdiggøre anvendelsen af anprisningen.«
Samme forordnings kapitel IV vedrørende sundhedsanprisninger omfatter forordningens artikel 10-19.
Artikel 10 i forordning nr. 1924/2006 med overskriften »Særlige betingelser« bestemmer i stk. 1, 3 og 4:
»1.   Det er forbudt at anvende sundhedsanprisninger, medmindre de opfylder de generelle krav i kapitel II og de særlige krav i dette kapitel og er godkendt i henhold til denne forordning og medtaget på listerne over anprisninger, der er tilladt i henhold til artikel 13 og 14.
[…]
3.   Henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt almenhelbred og velvære, må kun anvendes, hvis de ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning, der er opført på de i artikel 13 eller 14 fastsatte lister.
4. Hvis det er relevant, vedtages retningslinjer for gennemførelsen af denne artikel efter proceduren i artikel 25, stk. 2, om nødvendigt i samråd med interesserede parter, navnlig ledere af fødevarevirksomheder og forbrugergrupper.«
Forordningens artikel 13 bestemmer i stk. 3:
»Senest den 31. januar 2010 vedtager [Europa-]Kommissionen efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 25, stk. 3, og efter høring af [EFSA] en fællesskabsliste til ændring af ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, over tilladte anprisninger, jf. nærværende artikels stk. 1, og alle de nødvendige betingelser for anvendelsen af disse anprisninger.«
Forordningens artikel 17, stk. 5, bestemmer:
»Sundhedsanprisninger, der er opført på de i artikel 13 og 14 omhandlede lister, kan på de betingelser, der finder anvendelse herpå, anvendes af enhver leder af en fødevarevirksomhed, medmindre anvendelsen er begrænset i henhold til bestemmelserne i artikel 21.«
Gennemførelsesafgørelse 2013/63/EU
Punkt 3 i bilaget til Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/63/EU af 24. januar 2013 om vedtagelse af retningslinjer for gennemførelsen af særlige betingelser for sundhedsanprisninger som fastsat i artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 (
EUT 2013, L 22, s. 25
, berigtiget i
EUT 2013, L 272, s. 56
) med overskriften »Henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige sundhedsmæssige virkninger – artikel 10, stk. 3« har følgende ordlyd:
»Artikel 10, stk. 3, tillader – såfremt visse betingelser er opfyldt – brug af enkelt formulerede, slagkraftige udsagn, der henviser til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som en fødevare har for et godt almenhelbred og velvære, uden forudgående tilladelse. Sådanne udsagn vil kunne være nyttige for forbrugeren, som derved får mere forbrugervenlige budskaber. De kan imidlertid nemt misforstås og/eller fejlfortolkes af forbrugeren, som vil kunne forestille sig andre/større sundhedsmæssige fordele ved fødevaren end dem, den rent faktisk frembyder. Af samme grund skal henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige sundhedsmæssige virkninger ledsages af en specifik sundhedsanprisning fra listerne over tilladte sundhedsanprisninger i EU-registret. For så vidt angår anvendelsen af denne forordning anbringes den godkendte sundhedsanprisning, der ledsager udsagnet, som henviser til generelle, uspecifikke gavnlige sundhedsmæssige virkninger, ved siden af eller lige efter det pågældende udsagn.
De specifikke anprisninger fra listerne over tilladte sundhedsanprisninger skal have en vis relevans for den generelle henvisning […] For at forbrugerne ikke skal blive vildledt, er det […] fødevarevirksomhedsledernes ansvar at påvise sammenhængen mellem henvisningen til fødevarens generelle, uspecifikke gavnlige virkninger og den specifikke tilladte sundhedsanprisning, der ledsager henvisningen.
Nogle af de anprisninger, der er ansøgt om godkendelse af, blev i forbindelse med den videnskabelige vurdering vurderet at være for generelle eller uspecifikke til at kunne evalueres. Disse anprisninger kunne ikke godkendes og figurerer derfor på listen over ikke-tilladte anprisninger i EU-registret over ernærings- og sundhedsanprisninger. Dette er dog ikke til hinder for, at de pågældende anprisninger vil kunne være omfattet af artikel 10, stk. 3, således at de lovligt kan anvendes, hvis de ledsages af en specifik anprisning fra listen over tilladte sundhedsanprisninger i overensstemmelse med nævnte artikel.«
Tysk ret
§ 3, stk. 1, i Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (lov om illoyal konkurrence, BGBl. 2010 I, s. 254) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »UWG«), bestemmer:
»Illoyale kommercielle handlinger er ulovlige, såfremt de mærkbart kan påvirke konkurrenters, forbrugeres eller andre markedsdeltageres interesser.«
UWG’s § 5 med overskriften »vildledende handelspraksis« bestemmer i stk. 1:
»Den, der foretager en vildledende kommerciel handling, handler illoyalt. En kommerciel handling er vildledende, såfremt den indeholder urigtige oplysninger eller andre oplysninger, der er egnede til at skuffe vedrørende følgende omstændigheder:
1.
de væsentlige egenskaber ved varen eller tjenesteydelsen, såsom det omfang, i hvilket den står til rådighed, dens art, dens udførelse, dens fordele, dens risici, dens sammensætning, dens tilbehør, måden og tidspunktet for dens fremstilling, levering eller ydelse, dens hensigtsmæssighed, dens anvendelsesmuligheder, dens mængde, dens beskaffenhed, eftersalgsservice og klagebehandling, dens geografiske eller handelsmæssige oprindelse, de resultater, der kan forventes ved dens anvendelse, eller resultaterne af eller de væsentligste kendetegn ved tests foretaget på varen eller tjenesteydelsen
[…]«
§ 11 i Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch (lov om fødevarer, almindelige forbrugsgoder og foderstoffer, BGBl. 2013 I, s. 1426), i den affattelse, der finder anvendelse i hovedsagen, med overskriften »forskrifter til beskyttelse mod vildledning« bestemmer i stk. 1:
»Det er forbudt at sælge levnedsmidler i erhvervsøjemed under en vildledende betegnelse eller angivelse eller ved en vildledende præsentationsmåde eller generelt eller i enkelte tilfælde at reklamere for levnedsmidler ved hjælp af vildledende forklaringer eller andre udsagn. Der foreligger navnlig en vildledning når:
1.
der i forbindelse med et levnedsmiddel anvendes betegnelser, angivelser, præsentationsmåder, forklaringer eller andre budskaber om egenskaber, der er egnede til vildledning, herunder navnlig vedrørende type, tilstand, sammensætning, mængde, holdbarhed, oprindelse, herkomst eller fremstillings- eller produktionsmetode
[…]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Queisser Pharma markedsfører et kosttilskud med navnet Doppelherz® aktiv Ginkgo + B-Vitamine + Cholin, som består af otte indholdsstoffer, herunder bl.a. zink samt vitamin B1 (thiamin), vitamin B2, vitamin B5 (pantotensyre) og vitamin B12.
Forsiden af emballagen på dette kosttilskud indeholder et vist antal elementer i forskellige størrelser, farver og skrifttyper, herunder følgende i hovedsagen omhandlede anprisning: »B-Vitamine und Zink für Gehirn, Nerven, Konzentration und Gedächtnis« (B-vitaminer og zink til hjernen, nerverne, koncentration og hukommelse).
Emballagens bagside indeholder ud over nogle særlige anprisninger vedrørende ginkgo og cholin følgende udsagn:
»Det har betydning for hukommelsen, koncentrationsevnen og evnen til at klare hverdagens opgaver at få jævnlige åndelige udfordringer og en sund kost. Hjernens og nervernes stofskifte kræver derfor en god tilførsel af næringsstoffer.
Tabletterne fra Doppelherz indeholder 100 mg cholin, B-vitaminer og sporstoffet zink. De indeholder desuden 100 mg ginkgoekstrakt.
Vitamin B1 og B12 bidrager til et normalt energistofskifte og en normal nervefunktion og medvirker til, at psyken kan fungere normalt.
Vitamin B2 har ligesom vitamin B1 betydning for, at energistofskifte og nervefunktion kan fungere normalt. Vitamin B2 medvirker desuden til at beskytte cellerne mod oxidativt stress.
Folsyre bidrager til at sikre, at psyken kan fungere normalt. Folsyre spiller desuden en rolle i celledelingsprocessen.
Pantotensyre bidrager til at sikre en normal mental ydeevne og medvirker ligesom folsyre og B12-vitamin til at mindske træthed og udmattelse.
Sporelementet zink bidrager til at sikre en normal kognitiv funktion og medvirker til at beskytte cellerne mod oxidativt stress.
[…]«
Ifølge den forelæggende rets konstateringer fremstiller og markedsfører Schwabe varer, som konkurrerer med Queisser Pharmas varer. Idet Schwabe var af den opfattelse, at den i hovedsagen omhandlede anprisning, der er nævnt i denne doms præmis 19, var i strid med artikel 3, stk. 2, litra a), artikel 5, stk. 1, litra a), artikel 6, stk. 1, og artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1924/2006 samt UWG’s § 5, stk. 1, og § 11, stk. 1, i lov om fødevarer, almindelige forbrugsgoder og foderstoffer, anlagde selskabet sag ved Landgericht Düsseldorf (den regionale ret i første instans i Düsseldorf, Tyskland) med henblik på bl.a. under trussel om tvangsbøde at få Queisser Pharma dømt til at ophøre med at markedsføre kosttilskuddet, så længe at den i hovedsagen omhandlede anprisning forefandtes på forsiden af produktets emballage.
Ved dom af 28. august 2014 frifandt Landgericht Düsseldorf (den regionale ret i første instans i Düsseldorf) sagsøgte.
Den appel, som Schwabe iværksatte til prøvelse af denne dom, blev forkastet ved afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf (den regionale appeldomstol i Düsseldorf, Tyskland) den 30. juni 2016.
Schwabe har iværksat revisionsanke til prøvelse af afgørelsen fra Oberlandesgericht Düsseldorf (den regionale appeldomstol i Düsseldorf) ved Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland).
Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) er i tvivl om rækkevidden af det krav, der er fastsat i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, i henhold til hvilken en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger skal ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning, og nærmere bestemt om spørgsmålet, om bestemmelsen forudsætter en direkte rumlig forbindelse mellem henvisningen og den specifikke sundhedsanprisning. I denne forbindelse har den anført for det første, at dette krav om »ledsagelse« kan forstås således, at det forudsætter en rumlig nærhed, således at forbrugerne »straks« kan opfatte den godkendte specifikke sundhedsanprisning. Den forelæggende ret har imidlertid præciseret, at såfremt dette krav om direkte nærhed ikke var opfyldt, kunne en henvisning til en anprisning via en asterisk ligeledes være tilstrækkelig. For det andet ville det pågældende krav ligeledes kunne fortolkes på den af appeldomstolen foreslåede måde, hvorefter gennemsnitsforbrugerne, hvis valg af produkt afgøres af sammensætningen af det produkt, de har til hensigt at købe, først læser dette produkts ingrediensliste (dom af 4.6.2015, Teekanne,
C-195/14
,
EU:C:2015:361
). Eftersom en sådan liste ofte forefindes på emballagens bagside, er det ikke usandsynligt, at en sådan forbruger i forhold til produkter såsom det i hovedsagen omhandlede kosttilskud således kan opnå kendskab til specifikke sundhedsanprisninger, der er anbragt på denne bagside.
På denne baggrund har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 fortolkes således, at en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige sundhedsmæssige virkninger er »ledsaget« af specifikke sundhedsanprisninger, der er opført på de i artikel 13 eller 14 i forordningen fastsatte lister, allerede når henvisningen står på forsiden og de tilladte anprisninger på bagsiden af varens emballage, og indholdet af anprisningerne efter den almindelige opfattelse ganske vist klart vedrører henvisningen, men henvisningen ikke selv, f.eks. ved en asterisk, indeholder nogen entydig reference til anprisningerne på bagsiden?
2)
Skal der også ved henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger som omhandlet i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 foreligge dokumentation i henhold til denne forordnings artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 6, stk. 1?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Indledende bemærkninger
Ifølge Schwabe er den forelæggende rets spørgsmål støttet på et ukorrekt postulat om, at den i hovedsagen omhandlede anprisning, der er nævnt i denne doms præmis 19, udgør en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger som omhandlet i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, selv om der i realiteten er tale om en specifik sundhedsanprisning som omhandlet i forordningens artikel 10, stk. 1.
Det skal i denne forbindelse påpeges, at det af fast retspraksis følger, at der foreligger en formodning for, at de spørgsmål om en fortolkning af EU-retten, som den nationale ret har stillet på det retlige og faktiske grundlag, som den har fastlagt inden for sit ansvarsområde, og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve, er relevante (dom af 10.7.2019, Federal Express Corporation Deutsche Niederlassung,
C-26/18
,
EU:C:2019:579
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Denne formodning for spørgsmålets relevans kan ikke tilbagevises alene ved, at en af parterne i hovedsagen har bestridt visse faktiske omstændigheder, som det ikke tilkommer Domstolen at vurdere rigtigheden af, og som er afgørende for fastlæggelsen af tvistens genstand (dom af 7.6.2007, van der Weerd m.fl.,
C-222/05 – C-225/05
,
EU:C:2007:318
, præmis
).
En ændring af præjudicielle spørgsmåls indhold eller et svar på de supplerende spørgsmål, der er nævnt af parterne, ville desuden være uforenelig med Domstolens forpligtelse til at give medlemsstaternes regeringer samt øvrige berørte mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, når henses til, at det i henhold til denne bestemmelse kun er forelæggelsesafgørelserne, der meddeles de pågældende berørte (dom af 16.10.2014, Welmory,
C-605/12
,
EU:C:2014:2298
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
På denne baggrund skal de forelagte spørgsmål besvares med det udgangspunkt, som denne ret har lagt til grund, dvs. at den i hovedsagen omhandlede anprisning udgør en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige sundhedsmæssige virkninger, og at den følgelig falder ind under anvendelsesområdet for artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006.
Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 skal fortolkes således, at det krav, der er fastsat heri, hvorefter henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har, skal ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning, der er opført på de i forordningens artikel 13 eller 14 fastsatte lister, er opfyldt i det tilfælde, hvor et kosttilskuds emballage på dennes forside indeholder en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt helbred, selv om den specifikke sundhedsanprisning, der har til formål at ledsage denne henvisning, kun er anbragt på bagsiden af denne emballage, og at der ikke foreligger nogen udtrykkelig henvisning som f.eks. en asterisk mellem de to.
Det følger af Domstolens faste praksis, at der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dens ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (jf. i denne retning dom af 17.4.2018, Egenberger,
C-414/16
,
EU:C:2018:257
, præmis
, og af 30.1.2019, Planta Tabak,
C-220/17
,
EU:C:2019:76
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det følger indledningsvis af ordlyden af artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, at henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt helbred, skal ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning.
Hvad dernæst angår formålene med forordning nr. 1924/2006 bemærkes, at den i henhold til artikel 1, stk. 1, tilsigter at sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, samtidig med, at der sikres et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Sundhedsbeskyttelse er et af hovedformålene med forordningen. For at opfylde dette formål skal forbrugeren navnlig gives de fornødne oplysninger, således at denne kan foretage et valg med fuldt kendskab til oplysninger om produktet (dom af 14.7.2016, Verband Sozialer Wettbewerb,
C-19/15
,
EU:C:2016:563
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). I denne forbindelse bemærkes endvidere, at det i 16. betragtning til forordning nr. 1924/2006 anføres, at det er vigtigt, at anprisninger af fødevarer kan forstås af forbrugerne, og alle forbrugere bør beskyttes imod vildledende anprisninger, idet det præciseres, at forordningen som udgangspunkt anvender en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, under hensyntagen til sociale, kulturelle og sproglige forhold.
Hvad endelig angår den sammenhæng, som artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 indgår i, bemærkes først, at forordningens artikel 2, stk. 2, nr. 5), definerer begrebet »sundhedsanprisning« i henhold til forordningen som »enhver anprisning, der angiver, indikerer eller antyder, at der er sammenhæng mellem en fødevarekategori, en fødevare eller en af dens bestanddele og sundhed«.
Det bemærkes endvidere, at artikel 10 i forordning nr. 1924/2006, der er indeholdt i forordningens kapitel IV og har overskriften »Sundhedsanprisninger«, i stk. 1 bestemmer, at det er forbudt at anvende sundhedsanprisninger, medmindre de opfylder de generelle krav i kapitel II og de særlige krav i kapitel IV og er godkendt i henhold til samme forordning og medtaget på listerne over anprisninger, der er tilladt i henhold til forordningens artikel 13 eller 14. Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1924/2006 fastslår således et principielt forbud mod sundhedsanprisninger med undtagelse af dem, der er opført på listerne over anprisninger, der er tilladt i henhold til forordningens artikel 13 eller 14.
Endvidere følger det af en systematisk fortolkning af artikel 10 i forordning nr. 1924/2006, at dens stk. 3 indfører en undtagelse til det princip, der er fastsat i stk. 1, således at det krav om ledsagelse, der er indført i stk. 3, i henhold til Domstolens faste praksis skal fortolkes indskrænkende (jf. i denne retning dom af 16.3.2017, AKM,
C-138/16
,
EU:C:2017:218
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). Forordningens artikel 10, stk. 3, indfører således en sondring mellem to kategorier af sundhedsanprisninger, nemlig for det første en specifik sundhedsanprisning, der er opført på de omhandlede lister i overensstemmelse med det princip, der er fastsat i forordningens artikel 10, stk. 1, og for det andet en »generel« sundhedsanprisning, der består i en henvisning til disse uspecifikke gavnlige virkninger, der skal ledsages af en sundhedsanprisning, som er opført på de samme lister.
Gennemførelsesafgørelse 2013/63, der blev vedtaget af Kommissionen inden for rammerne af den gennemførelseskompetence, som er overdraget til denne institution af EU-lovgiver i henhold til artikel 10, stk. 4, og artikel 25 i forordning nr. 1924/2006, bestemmer i denne forbindelse i punkt 3 i bilaget dertil, at forordningens artikel 10, stk. 3, tillader brug af enkelt formulerede, slagkraftige udsagn, der henviser til sådanne virkninger, uden forudgående tilladelse, hvilke udsagn imidlertid nemt kan misforstås og/eller fejlfortolkes af forbrugeren, hvorfor henvisninger til sådanne virkninger »skal ledsages af en specifik sundhedsanprisning fra listerne over tilladte sundhedsanprisninger i EU-registret«. Samme punkt præciserer, at for så vidt angår anvendelsen af forordningen anbringes den godkendte sundhedsanprisning, der ledsager udsagnet, som henviser til de nævnte virkninger, ved siden af eller lige efter det pågældende udsagn.
Det fremgår af disse elementer, at kravet om »ledsagelse« som omhandlet i forordningens artikel 10, stk. 3, skal fortolkes således, at det ikke kun forudsætter, at den specifikke sundhedsanprisning skal præcisere indholdet af den sundhedsanprisning, der er formuleret i generelle vendinger, men ligeledes, at placeringen af disse to anprisninger på det pågældende produkts emballage gør det muligt for en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at forstå, at der foreligger en forbindelse mellem de pågældende anprisninger. Det skal derfor lægges til grund, at udtrykket »at ledsage« i henhold til denne bestemmelse skal fortolkes således, at det omfatter såvel et materielt som et visuelt aspekt.
Dette udtryk, »at ledsage«, forudsætter således for det første set ud fra et materielt aspekt, at der foreligger en indholdsmæssig overensstemmelse mellem den »generelle« sundhedsanprisning og den specifikke sundhedsanprisning, der i det væsentlige indebærer, at denne førstnævnte fuldt ud understøttes af den anden.
For det andet og i modsætning til, hvad sagsøgte i hovedsagen har gjort gældende, kan kravet om »ledsagelse« i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 ikke anses for korrekt opfyldt ved den omstændighed alene, at der på det materielle plan foreligger en klar indholdsmæssig forbindelse mellem den »generelle« sundhedsanprisning og den specifikke sundhedsanprisning, der har til formål at understøtte denne sidstnævnte, uanset de respektive placeringer af disse anprisninger på den pågældende emballage og dermed dette kravs visuelle aspekt.
I denne forbindelse bemærkes, at det i 29. betragtning til forordning nr. 1924/2006 anføres, at for at sikre, at sundhedsanprisninger er sandfærdige, klare, pålidelige og anvendelige for forbrugeren, når denne skal sammensætte en sund kost, bør formuleringen og præsentationen af sundhedsanprisninger tages i betragtning. Placeringen på det visuelle plan af forskellige elementer på en given vares emballage udgør således en faktor, der skal tages i betragtning ved bedømmelsen af, om kravet om »ledsagelse« kan anses for opfyldt.
Det fremgår endvidere af 17. betragtning til og artikel 6, stk. 2 i denne forordning, at fødevarevirksomhedsledere, der anvender en ernærings- eller sundhedsanprisning, skal retfærdiggøre anvendelsen af anprisningen.
I denne forbindelse fremhæves i punkt 3 i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/63, at for at forbrugerne ikke skal blive vildledt, er det fødevarevirksomhedsledernes ansvar at påvise sammenhængen mellem henvisningen til fødevarens generelle, uspecifikke gavnlige virkninger og den specifikke tilladte sundhedsanprisning, der ledsager henvisningen.
Det følger af disse forhold, at fødevarevirksomhedslederne klart og præcist skal anvende specifikke sundhedsanprisninger, der understøtter de henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som de foretager.
Følgelig skal det visuelle aspekt af kravet om »ledsagelse« som omhandlet i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 forstås som en henvisning til den umiddelbare opfattelse hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom gennemsnitsforbruger af en direkte visuel forbindelse mellem henvisningen til generelle, uspecifikke gavnlige sundhedsmæssige virkninger og den specifikke sundhedsanprisning, hvilket principielt forudsætter en nær rumlig forbindelse eller en umiddelbar nærhed mellem henvisningen og anprisningen.
I det særlige tilfælde, hvor de specifikke sundhedsanprisninger ikke i deres helhed kan indeholdes på den samme side af emballagen som den side, hvor den henvisning, som de har til formål at understøtte, er anbragt, som følge af et betydeligt antal af disse eller deres længde, skal det imidlertid fastslås, at kravet om en direkte visuel forbindelse undtagelsesvis kunne være opfyldt ved en udtrykkelig henvisning, f.eks. ved en asterisk, såfremt denne klart og fuldt forståeligt for forbrugeren sikrer en indholdsmæssig overensstemmelse på det rumlige plan mellem sundhedsanprisningerne og henvisningen.
Det tilkommer derfor de nationale domstole under hensyntagen til samtlige omstændigheder i sagen at efterprøve og afgøre, om det krav om en visuel nærhed, der følger af artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, er opfyldt ved anvendelsen af en asteriskforbindelse.
På baggrund af ovenstående oplysninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 skal fortolkes således, at det krav, der er fastsat heri, hvorefter henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har, skal ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning, der er opført på de i forordningens artikel 13 eller 14 fastsatte lister, ikke er opfyldt i det tilfælde, hvor et kosttilskuds emballage på dennes forside indeholder en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt helbred, selv om den specifikke sundhedsanprisning, der har til formål at ledsage denne henvisning, kun er anbragt på bagsiden af denne emballage, og at der ikke foreligger nogen udtrykkelig henvisning som f.eks. en asterisk mellem de to.
Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om henvisningerne til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt almenhelbred og velvære som omhandlet i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, skal være videnskabeligt begrundede som omhandlet i denne forordnings artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 6, stk. 1.
I denne forbindelse bemærkes først som anført af den forelæggende ret, at ordlyden af artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 til forskel fra ordlyden af forordningens artikel 10, stk. 1, ikke indeholder en udtrykkelig henvisning til de generelle krav i forordningens kapitel II, som omfatter samme forordnings artikel 5 og 6.
Det skal imidlertid bemærkes, at ordlyden af artikel 5 og 6 klart indikerer, at alle sundhedsanprisninger som omhandlet i denne forordning skal være videnskabeligt begrundede.
I henhold til artikel 5, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1924/2006 tillades anvendelse af ernærings- og sundhedsanprisninger nemlig kun, hvis forekomsten, fraværet eller det reducerede indhold i en fødevare eller fødevarekategori af det næringsstof eller andet stof, anprisningen vedrører, har en gavnlig ernæringsmæssig eller fysiologisk virkning, som er dokumenteret med almindeligt anerkendte videnskabelige data. Forordningens artikel 6 indeholder en lignende formulering, idet det i stk. 1 bestemmes, at »[e]rnærings- og sundhedsanprisninger skal være baseret på og dokumenteret med almindeligt anerkendte videnskabelige data«.
En sådan fortolkning understøttes af de formål, der forfølges med forordning nr. 1924/2006, der, som det fremgår af denne doms præmis 35, særligt tilsigter at sikre beskyttelse af sundheden og et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, bl.a. imod vildledende anprisninger. Endvidere understreges i 14. betragtning til forordningen behovet for at sikre, at det stof, som anprisningen vedrører, har en ernæringsmæssig eller fysiologisk virkning. Endvidere præciseres i 17. betragtning til den pågældende forordning, at det primært er videnskabelig dokumentation, der bør tages i betragtning ved anvendelsen af ernærings- og sundhedsanprisninger, mens det i 23. betragtning til samme forordning anføres, at sundhedsanprisninger kun bør godkendes til anvendelse i Unionen, når der er gennemført en videnskabelig vurdering af den højest mulige standard.
Endelig bestemmer artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1924/2006 udtrykkeligt, at en sundhedsanprisning skal opfylde de generelle krav i forordningens kapitel II, som omfatter artikel 5 og 6. Som det fremgår af denne doms præmis 37-39, indfører artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, for så vidt som den tillader, at der henvises til en »generel« sundhedsanprisning, der ikke er opført på de lister over anprisninger, som er tilladt i henhold til forordningen, men som ledsages af en sundhedsanprisning, der er opført derpå, en undtagelse til det princip, der fastslås i forordningens artikel 10, stk. 1, om, at sundhedsanprisninger er forbudt med undtagelse af dem, der er opført på sådanne lister. Den pågældende forordnings artikel 10, stk. 3, skal således undergives en streng fortolkning.
Det følger heraf, at denne sidstnævnte bestemmelse skal fortolkes således, at en »generel« sundhedsanprisning som omhandlet i denne bestemmelse såsom den i hovedsagen omhandlede skal opfylde de beviskrav, der følger af denne forordning.
Som anført af generaladvokaten i punkt 71 og 72 i forslaget til afgørelse er det imidlertid herved tilstrækkeligt, at henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt almenhelbred og velvære, ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning, som er dokumenteret med almindeligt anerkendt videnskabelig evidens, som er blevet efterprøvet og godkendt, eftersom disse sidstnævnte anprisninger er opført på de i forordningens artikel 13 eller 14 fastsatte lister.
På baggrund af ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006 skal fortolkes således, at henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt almenhelbred og velvære, skal være videnskabeligt begrundede som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 6, stk. 1. Det er herved tilstrækkeligt, at disse henvisninger ledsages af de specifikke sundhedsanprisninger, der er opført på de i artikel 13 eller 14 fastsatte lister.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:

1)
Artikel 10, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 107/2008 af 15. januar 2008, skal fortolkes således, at det krav, der er fastsat heri, hvorefter henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har, skal ledsages af en beslægtet specifik sundhedsanprisning, der er opført på de i forordningens artikel 13 eller 14 fastsatte lister, ikke er opfyldt i det tilfælde, hvor et kosttilskuds emballage på dennes forside indeholder en henvisning til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt helbred, selv om den specifikke sundhedsanprisning, der har til formål at ledsage denne henvisning, kun er anbragt på bagsiden af denne emballage, og at der ikke foreligger nogen udtrykkelig henvisning som f.eks. en asterisk mellem de to.

2)
Artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, som ændret ved forordning nr. 107/2008, skal fortolkes således, at henvisninger til generelle, uspecifikke gavnlige virkninger, som næringsstoffet eller fødevaren har for et godt almenhelbred og velvære, skal være videnskabeligt begrundede som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 6, stk. 1. Det er herved tilstrækkeligt, at disse henvisninger ledsages af de specifikke sundhedsanprisninger, der er opført på de i artikel 13 eller 14 fastsatte lister.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.