CELEX: 62020TJ0203
Skupna zunanja in varnostna politika
Omejevalni ukrepi, sprejeti proti Siriji
Zamrznitev sredstev
Pravica do obrambe
Pravica do učinkovitega sodnega varstva
Napaka pri presoji
Sorazmernost
Lastninska pravica
Poseg v ugled

)
I.

Dejansko stanje in dejstva po vložitvi tožbe
[…]
A.

Prvotni vpis imena tožeče stranke na seznama iz Priloge I k Sklepu 2013/255 in Priloge II k Uredbi št. 36/2012
Z Izvedbenim sklepom Sveta (SZVP) 2020/212 z dne 17. februarja 2020 o izvajanju Sklepa 2013/255/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Siriji (
UL 2020, L 43
I, str. 6) in Izvedbeno uredbo Sveta (EU) 2020/211 z dne 17. februarja 2020 o izvajanju Uredbe (EU) št. 36/2012 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Siriji (
UL 2020, L 43
I, str. 1) (v nadaljevanju skupaj: prvotna akta) je bilo ime tožeče stranke vpisano v vrstico 289 seznama fizičnih in pravnih oseb, subjektov ali organov iz dela A, za katere veljajo omejevalni ukrepi, navedeni v Prilogi I k Sklepu 2013/255 in v Prilogi II k Uredbi št. 36/2012 (v nadaljevanju skupaj: zadevna seznama), z navedbo teh razlogov:
„V Siriji delujoč vodilni poslovnež s poslovnimi interesi na področju turizma, telekomunikacij in nepremičnin. Mahir Burhan Eddine Al-Imam ima kot generalni direktor družb [Telsa Group LLC] in Castro LLC, ki imata podporo režima, in v okviru svojih drugih poslovnih interesov koristi od režima ter podpira politiko financiranja in lobiranja, pa tudi njegovo gradbeno politiko.“
[…]
B.

Ohranitev imena tožeče stranke na zadevnih seznamih
Svet je 28. maja 2020 sprejel Sklep (SZVP) 2020/719 o spremembi Sklepa 2013/255/SZVP (
UL 2020, L 168, str. 66
) in Izvedbeno uredbo (EU) 2020/716 o izvajanju Uredbe št. 36/2012 (
UL 2020, L 168, str. 1
) (v nadaljevanju:skupaj: akta o ohranitvi). Uporaba Sklepa 2013/255 je bila z aktoma o ohranitvi podaljšana do 1. junija 2021. Ime tožeče stranke je bilo ohranjeno v vrstici 289 zadevnih seznamov iz dela A na podlagi enakih razlogov, kot so bili navedeni v prvotnih aktih.
[…]
II.

Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 18. aprila 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa 2013/255, Uredbe št. 36/2012 in prvotnih aktov v delih, v katerih se ti akti nanašajo nanjo.
Tožeča stranka je istega dne vložila predlog za prednostno obravnavanje na podlagi člena 67(2) Poslovnika Splošnega sodišča, ki je bil s sklepom predsednika četrtega senata Splošnega sodišča z dne 4. junija 2020 zavrnjen.
Tožeča stranka je 23. aprila 2020 na podlagi člena 66 Poslovnika vložila predlog za anonimnost, ki je bil s sklepom Splošnega sodišča z dne 15. junija 2020 zavrnjen, ker so bili zadevni podatki, zlasti podatki o identiteti, navedeni v izpodbijanih odločbah, ki sta bili objavljeni v Uradnem listu, in so torej postali javni. Sprejetje sklepa o zavrnitvi predloga za anonimnost pa ni imelo vpliva na ugoditev predlogu za izpustitev ekonomskih podatkov in podatkov o tretjih osebah.
Tožeča stranka je z aktom, ki je bil v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložen 24. julija 2020, na podlagi člena 86 Poslovnika prilagodila tožbo tako, da se ta nanaša tudi na razglasitev ničnosti aktov o ohranitvi v delu, v katerem se nanašata nanjo.
Svet je 27. julija 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil odgovor na tožbo.
Svet je 10. septembra 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil odgovor na prilagojeno tožbo.
Replika je bila vložena 14. septembra 2020, duplika pa 26. oktobra 2020.
Pisni del postopka je bil končan 26. oktobra 2020.
Splošno sodišče je 10. marca 2021 v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 89(3)(a) Poslovnika stranki pozvalo, naj odgovorita na več vprašanj. Stranki sta nanje odgovorili v predpisanem roku.
Ker stranki v predpisanem roku nista vložili predloga, naj se opravi obravnava, je Splošno sodišče (četrti senat) 26. maja 2021 na predlog sodnika poročevalca odločilo, da bo odločilo brez ustnega dela postopka.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo razglasi za dopustno;
–
ugotovi, da so Sklep 2013/255, Uredba št. 36/2012, prvotna akta in akta o ohranitvi v delu, v katerem se nanašajo nanjo, nezakoniti;
–
zato Sklep 2013/255, Uredbo št. 36/2012, prvotna akta in akta o ohranitvi v delu, v katerem se nanašajo nanjo, razglasi za nične;
–
prvič, Svetu naloži, naj ji od 18. februarja 2020 dalje plača znesek v višini 10.000 EUR na teden za povrnitev premoženjske škode in znesek v višini 15.000 EUR na teden za povrnitev nepremoženjske škode, nastale zaradi sprejetja omejevalnih ukrepov proti njej, in drugič, Svetu naloži povračilo vsakršne škode, ki ji bo nastala v prihodnosti zaradi sprejetja omejevalnih ukrepov proti njej;
–
Svetu naloži plačilo stroškov.
Tožeča stranka je v zvezi s svojimi tremi odškodninskimi zahtevki v repliki pojasnila, da bi se moral za določitev zahtevanega zneska odškodnine kot datum konca upoštevnega obdobja šteti datum razglasitve sodbe Splošnega sodišča.
Svet Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo v celoti zavrne;
–
podredno, če se prvotna akta in akta o ohranitvi (v nadaljevanju skupaj: izpodbijani akti) v delu, v katerem se nanašajo na tožečo stranko, razglasijo za nične, odredi ohranitev učinkov Izvedbenega sklepa 2020/212 in Sklepa 2020/719 v delu, v katerem se nanašata na tožečo stranko, do začetka učinkovanja razglasitve delne ničnosti izvedbenih uredb 2020/211 in 2020/716;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
III.

Pravo
[…]
B.

Predlog za razglasitev ničnosti
[…]
2.

Vsebinska presoja
[…]
a)

Prvi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe
[…]
1)

Prvi del: kršitev pravice do izjave in pravice do vpogleda v spis
[…]
ii)

Po objavi prvotnih aktov
–
Ponovni pregled prvotnih aktov
Na prvem mestu, tožeča stranka v zvezi s prvotnima aktoma v bistvu trdi, da je bil rok za vložitev zahteve za ponovni pregled in predložitev pripomb prekratek, zato se ni mogla koristno in učinkovito izjaviti. Ta rok naj bi začel teči na dan, ko je bilo obvestilo, navedeno v točki 13 zgoraj, objavljeno v Uradnem listu, to je 18. februarja 2020, iztekel pa naj bi se na zadnji dan, ki je bil v tem obvestilu naveden za vložitev navedene zahteve, to je 1. marca 2020.
Tožeča stranka meni tudi, da rok, ki ji je bil določen za vložitev zahteve za ponovni pregled in predložitev pripomb, ter obdobje, ki ga je imel Svet za obravnavo navedene zahteve in stališč, nista uravnotežena. To obdobje naj bi se začelo na zadnji dan navedenega roka, to je 1. marca 2020, in končalo z dnem poteka zadnjega podaljšanja Sklepa 2013/255 s Sklepom Sveta (SZVP) 2019/806 z dne 17. maja 2019 (
UL 2019, L 132, str. 36
), to je 1. junija 2020.
Na drugem mestu, tožeča stranka v zvezi z aktoma ohranitve v bistvu trdi, da to, da naj bi se morebitne pripombe, ki bi jih predložila, v skladu z obvestilom, ki je bilo 29. maja 2020 objavljeno v Uradnem listu, upoštevale pri naslednjem letnem pregledu zadevnih seznamov in se ne bi obravnavale takoj, ni v skladu s pravico do izjave.
Na tretjem mestu, tožeča stranka trdi, da to, da Svet odloči, da bo zadevne sezname pregledoval enkrat letno, ni v skladu s Sklepom 2013/255, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2015/1836, in Uredbo št. 36/2012, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/1828. Tožeča stranka trdi, da mora Svet v skladu s členom 32(4) Uredbe št. 36/2012, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/1828, zadevna seznama pregledovati v rednih časovnih presledkih in vsaj vsakih 12 mesecev. Tako naj bi bil letni pregled le del obveznosti ponovnega pregleda, določenega s tema aktoma.
Svet prereka trditve tožeče stranke.
Prvič, glede vprašanja, ali je bila pravica tožeče stranke do izjave kršena, ker je bil rok za vložitev zahteve za ponovni pregled prekratek, je treba najprej opozoriti, da je bil ta rok, ki med strankama ni sporen, osem delovnih dni od dneva objave obvestila, navedenega v točki 13 zgoraj, v Uradnem listu, to je od 18. februarja 2020, do zadnjega dne, ki je v tem obvestilu naveden za vložitev navedene zahteve, to je do 1. marca 2020.
Dalje je treba ugotoviti, da v skladu s členom 32(3) Uredbe št. 36/2012 „[č]e so predložene pripombe ali novi tehtni dokazi, Svet preuči svoj sklep in o tem ustrezno obvesti fizično ali pravno osebo, subjekt ali organ“. Poleg tega je v odstavku 4 tega člena dodano, da se „[s]eznama iz prilog II in IIa […] pregledujeta v rednih časovnih presledkih in vsaj vsakih 12 mesecev.“ Iz tega izhaja, da Uredba št. 36/2012 ne določa časovne omejitve za vložitev zahteve za ponovni pregled ali predložitev pripomb.
Zato tožeči stranki ni nič preprečevalo, da bi v skladu s členom 32(3) Uredbe št. 36/2012, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/1828, kadar koli vložila zahtevo za ponovni pregled ali predložitev pripomb. V zvezi s tem je Svet opozoril, da je na navedene pripombe odgovoril, ne da bi čakal iztek enega leta.
Poleg tega je treba spomniti, da je obveznost spoštovati razumni rok pri vodenju upravnih postopkov splošno načelo prava Unije, katerega spoštovanje zagotavlja sodišče Unije in ki je poleg tega v členu 41(1) Listine določeno kot sestavni del načela dobrega upravljanja (glej po analogiji sodbi z dne 11. aprila 2006, Angeletti/Komisija,
T‑394/03
,
EU:T:2006:111
, točka
, in z dne 6. decembra 2012, Füller-Tomlinson/Parlament,
T‑390/10 P
,
EU:T:2012:652
, točka
). Iz navedene sodne prakse izhaja tudi, da je treba „razumnost“ roka, kadar trajanje postopka v pravu Unije ni določeno, presojati na podlagi vseh okoliščin posamezne zadeve, zlasti glede na interese strank v sporu, zapletenost zadeve in ravnanje zadevnih strank (glej po analogiji sodbo z dne 28. februarja 2013, Preveritev Arango Jaramillo in drugi/EIB,
C‑334/12 RX-II
,
EU:C:2013:134
, točka
in navedena sodna praksa).
Svet v zvezi s tem opozarja, da je za izvedbo letnega pregleda potreboval tri mesece, in sicer od 1. marca 2020 do izteka zadnjega podaljšanja Sklepa 2013/255 s Sklepom 2019/806, to je do 1. junija 2020. Pri takem ponovnem pregledu je treba po mnenju Sveta analizirati posamični položaj skoraj tristo petdesetih oseb in subjektov, katerih imena so navedena na zadevnih seznamih. Svet trdi tudi, da na predložene pripombe odgovori in ponudi možnost predložitve novih pripomb, zato v tem trimesečnem obdobju poteka kontradiktorna izmenjava med njim ter osebami in subjekti, ki so predložili pripombe.
Ugotoviti je treba, da je trimesečni rok za preučitev posamičnega položaja skoraj tristo petdesetih oseb in subjektov razmeroma kratek. V teh okoliščinah je določitev roka za vložitev zahtev za ponovni pregled legitimno sredstvo Sveta, da zagotovi, da bo pripombe in dokaze, ki jih predložijo zadevne osebe in subjekti, prejel pred koncem faze ponovnega pregleda in da bo imel dovolj časa, da jih pregleda z zahtevano skrbnostjo. Res je, da je bil dvanajstdnevni rok, ki je izhajal iz določitve zadnjega dne v obravnavani zadevi, kratek rok, saj se je tožeča stranka morala v tem roku seznaniti z obvestilom in vsebino razlogov za vpis ter pripraviti pripombe, ki jih je mogoče podkrepiti z dokazi. Vendar, prvič, za vložitev zahteve za ponovni pregled niso določene nobene formalne zahteve. Prav tako se za vložitev take zahteve – v nasprotju s trditvami tožeče stranke – ne zahteva zastopanje po odvetniku. Drugič, z vložitvijo zahteve za ponovni pregled se začne izmenjava mnenj med Svetom in zadevno osebo ali subjektom, ki ni niti časovno niti v številu izmenjanih dopisov omejena. To pomeni, da nič ne nasprotuje temu, da se zahteva za ponovni pregled, v kateri so povzetki pripomb, vloži v predpisanem roku, nato pa se po potrebi dopolni z drugimi pripombami ali dokazi v poznejši kontradiktorni izmenjavi s Svetom. Tako ni mogoče ugotoviti, da je bila z določitvijo dvanajstdnevnega roka za vložitev zahteve za ponovni pregled, ki ga je Svet določil v obvestilu, ki je bil objavljen v Uradnem listu z dne 18. februarja 2020 in ki je naveden v točki 13 zgoraj, kršena pravica tožeče stranke do izjave.
Kot je bilo ugotovljeno v točki 91 zgoraj in kot priznava Svet, nikakor ni bilo ničesar, kar bi tožeči stranki preprečevalo, da v skladu s členom 32(3) Uredbe št. 36/12 vloži tako zahtevo ali predloži pripombe kadar koli, tudi po tem roku. V tem smislu je končni rok, ki ga je določil Svet v obvestilu, objavljenem v Uradnem listu z dne 18. februarja 2020 in navedenem zgoraj v točki 13, lahko le instrukcijski. Tak instrukcijski rok je koristen, da se zadevnim osebam in subjektom omogoči vložitev zahteve za ponovni pregled pred koncem faze ponovnega pregleda, ki je del internega postopka pred Svetom, s katerim te osebe in subjekti ne morejo biti seznanjeni, in preden Svet sprejme nove akte.
Drugič, v zvezi s trditvami tožeče stranke, da se morebitne predložene pripombe ne obravnavajo takoj, in tudi, da se je Svet odločil, da bo zadevna seznama pregledal le enkrat letno, je treba najprej spomniti, kot je bilo navedeno v točkah 91 in 95 zgoraj, da lahko tožeča stranka kadar koli predloži pripombe, na katere bo Svet odgovoril pred iztekom enega leta.
Poleg tega je treba ugotoviti, da se v skladu s členom 34 Sklepa 2013/255, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2015/1836, ta sklep redno pregleduje, tako da se po potrebi podaljša ali spremeni, če Svet meni, da njegovi cilji niso bili doseženi. Dokaz za to je, kot pravilno poudarja Svet, da prvotna akta nista bila sprejeta po letnem pregledu, opravljenem na podlagi člena 32(4) Uredbe št. 36/2012, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/1828, ampak februarja 2020.
Zato je treba očitke tožeče stranke, ki se nanašajo na kratkost roka, določenega za vložitev zahteve za ponovni pregled prvotnih aktov, in na to, da Svet zato, ker seznama pregleduje le enkrat letno, ni takoj obravnaval njenih pripomb, zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Maherju Al-Imamu se naloži plačilo stroškov.

Gervasoni
Frendo
Martín y Pérez de Nanclares
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 22. septembra 2021.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.