CELEX: 62016TJ0903
Asmens duomenys
Fizinių asmenų apsauga tvarkant šiuos duomenis
Teisė susipažinti su duomenimis
Reglamentas (EB) Nr. 45/2001
Atsisakymas leisti susipažinti
Ieškinys dėl panaikinimo
Raštas, kuriame neatlikus peržiūros pateikiama nuoroda į ankstesnį dalinį atsisakymą leisti susipažinti su duomenimis
Sąvoka „aktas, kurį galima ginčyti“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį
Vien patvirtinamojo akto sąvoka
Taikytinumas prieigos prie asmens duomenų srityje
Naujos ir esminės faktinės aplinkybės
Suinteresuotumas pareikšti ieškinį
Priimtinumas
Pareiga motyvuoti

Ginčo aplinkybės
Ieškovas RE eina [
konfidencialu
] (
) pareigas Europos Komisijos tarptautinio bendradarbiavimo ir vystymosi generaliniame direktorate.
Dėl ieškovo buvo atliktas administracinis tyrimas (toliau – administracinis tyrimas). Jį atliko Komisijos žmogiškųjų išteklių ir saugumo generalinio direktorato saugumo direktoratas (toliau – Saugumo direktoratas). Šis tyrimas buvo atliekamas dėl ieškovo tariamo dalyvavimo slaptųjų tarnybų veikloje ir ypač dėl jo elgesio, kilus konfliktui tarp dviejų trečiųjų šalių, kai atsirado įtarimų, kad ieškovas vykstant šiam konfliktui palaikė pernelyg artimus ryšius su viena iš šių šalių ir neturėdamas tam leidimo pateikė jai tam tikrą konfidencialią informaciją.
2013 m. gruodžio 5 d. el. laišku ieškovas, remdamasis 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (
OL L 8, 2001, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102) 13 straipsniu, Saugumo direktorato paprašė pateikti jam visą šio direktorato turimą su juo susijusią informaciją ir visus su juo susijusius asmens ir profesinius duomenis.
2014 m. vasario 25 d. rašte nurodęs, kad kai kurie dokumentai ieškovui jau buvo pateikti 2013 m. lapkričio 27 d., Saugumo direktorato direktorius atsisakė suteikti jam galimybę susipažinti su kitais su juo susijusiais asmens duomenimis, motyvuodamas tuo, kad šiems duomenims taikomos Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a–d punktuose numatytos išimtys ir apribojimai.
Manydamas, kad nesuteikus galimybės susipažinti su duomenimis buvo pažeistas Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsnis ir 20 straipsnio 1 dalis, 2014 m. balandžio 18 d. ieškovas padavė Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui (EDAPP) skundą pagal Reglamento Nr. 45/2001 32 straipsnio 2 dalį.
2016 m. vasario 26 d. sprendime EDAPP padarė išvadą, kad atsižvelgiant į tai, kaip Saugumo direktoratas pritaikė Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalyje numatytas išimtis, jis netinkamai tvarkė tam tikrus iš su ieškovu susijusių asmens duomenų.
EDAPP priėmus sprendimą, Saugumo direktoratas iš naujo išnagrinėjo ieškovo prašymą leisti susipažinti su savo asmens duomenimis.
Iš naujo išnagrinėjęs šį prašymą 2016 m. kovo 8 d. sprendimu (toliau – 2016 m. kovo 8 d. sprendimas) Saugumo direktorato direktorius iš dalies patenkino ieškovo prašymą ir leido jam susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis; jis perdavė jam, be kita ko, 8 dokumentus (dokumentai Nr. 44, 59–62, 67, 69 ir 71). Šio sprendimo priede pateikta lentelė, kurioje išvardytas 71 Saugumo direktorato turimas dokumentas; prie kiekvieno iš šių dokumentų nurodyta jo data, dalykas, jame nurodytų asmens duomenų rūšis, trumpas šių duomenų turinio aprašymas, jų šaltinis ir, kiek tai susiję su 35 iš 71 dokumento (dokumentai Nr. 1, 6–9, 11, 12, 14–16, 18, 20, 21, 27, 28, 31, 32, 35, 36, 41, 42, 45, 46, 48–52, 54–57, 66, 68 ir 70), – priežastis (-ys), dėl kurios (-ių) tam tikri iš šių duomenų negalėjo būti atskleisti pagal Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a ir c punktus. Tarp šių dokumentų kaip Dokumentas Nr. 57 nurodytas 2012 m. sausio 23 d.„raštas dėl [ieškovo] įdarbinimo eiti [
konfidencialu
] pareigas [Komisijos tarptautinio bendradarbiavimo ir vystymosi generaliniame direktorate]“ (toliau – Dokumentas Nr. 57).
2016 m. balandžio 29 d. Saugumo direktoratui adresuotame el. laiške ieškovas akcentavo 2016 m. kovo 8 d. sprendime pateikto atsakymo aspektus ir išreiškė norą „susipažinti su ribotu dokumentų skaičiumi (tarp šių dokumentų – nurodyti prie minėto sprendimo pridėtoje lentelėje išvardyti dokumentai). Taip pat ieškovas paprašė, kad jam būtų pranešta apie administracinio tyrimo pabaigos datą.
Be to, 2016 m. liepos 5 d. ieškovas pateikė EDAPP dar vieną skundą, jame tvirtino, kad Saugumo direktoratas savo 2016 m. kovo 8 d. sprendime vis dar nesilaikė 2016 m. vasario 26 d. EDAPP sprendimo, priimto dėl jo ankstesnio skundo.
2016 m. liepos 25 d. sprendime (toliau – 2016 m. liepos 25 d. EDAPP sprendimas) EDAPP nurodė, kad 2016 m. kovo 8 d. sprendime Saugumo direktoratas visiškai įgyvendino jo 2016 m. vasario 26 d. sprendime suformuluotas gaires, ir tuo remdamasis padarė išvadą, kad 2016 m. kovo 8 d. sprendimas nepažeidė Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsnio ir 20 straipsnio 1 dalies.
2016 m. rugsėjo 14 d. Saugumo direktoratas pateikė atsakymą į 2016 m. balandžio 29 d. ieškovo el. laišką. Manydamas, kad remiantis 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
OL L 145, 2001, p. 43
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) jam buvo pateiktas prašymas leisti susipažinti su dokumentais, Saugumo direktoratas, remdamasis minėto reglamento 6 straipsnio 2 dalimi, paprašė ieškovo patikslinti prašymą taip, kad galėtų nustatyti dokumentus, su kuriais ieškovas pageidavo susipažinti. Taip pat jis informavo ieškovą, kad administracinis tyrimas buvo baigtas 2016 m. rugpjūčio 31 d.
2016 m. rugsėjo 21 d. laiške, kurį adresavo Saugumo direktoratui (toliau – 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymas), ieškovas prašė leisti susipažinti su 42 iš 71 dokumento, nurodyto 2016 m. kovo 8 d. sprendime (dokumentai Nr. 1–5, 8, 11, 13, 14, 19, 21–30, 33, 34, 37–43, 47–53, 56–58 ir 63–65), arba bent jau su šiuose dokumentuose pateikta „informacija“; jis rėmėsi pirma, Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsniu ir, antra, Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsniu. Ieškovas suskirstė dokumentus ir informaciją, su kuriais prašė leisti susipažinti, į keturias grupes, kurias šalys apibūdino kaip A grupės dokumentus (dokumentai Nr. 2–5, 13, 19, 22–26, 29, 30, 33, 34, 37–40, 43, 47, 53, 56, 58 ir 63), B grupės dokumentus (dokumentai Nr. 8 11, 41, 42, 48, 49 ir 51), C grupės dokumentus (dokumentai Nr. 48, 49 ir 51, jau įtraukti į grupę B) ir D grupės dokumentus (dokumentai Nr. 1, 14, 21, 27, 28, 50, 52 ir 57), ir dėl kiekvienos iš šių grupių nurodė priežastis, kurios, kaip jis teigia, pateisina tai, kad jo prašymas būtų patenkintas.
2016 m. spalio 12 d. Saugumo direktorato direktorius dėl 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymo pateikė atsakymą raštu (toliau – ginčijamas raštas), jis buvo suformuluotas taip:
„1.
Savo 2016 m. [rugsėjo] 21 d. [prašyme], pageidaudamas galimybės susipažinti su tam tikrais dokumentais, remiatės Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsniu. [Šiuo klausimu] [prašau] žiūrėti 2016 m. [kovo 8 d.] sprendimą <…>
Taip pat [prašau] žiūrėti 2016 m. liepos 25 d. [EDAPP] sprendimą, kuriame aiškiai nurodyta, kad EDAPP neturi informacijos, kad Saugumo direktoratas pažeidė Jūsų teisę susipažinti su Jūsų asmens duomenimis. Todėl manau, kad Saugumo direktoratas [teisingai] atsakė į Jūsų prašymą suteikti galimybę susipažinti su Jūsų asmens duomenimis.
2.
Savo [2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme] taip pat minite Reglamentą Nr. 1049/2001 <…> ir prašote leisti susipažinti su konkrečiais dokumentais iš [Jūsų] bylos, kurie paminėti prie 2016 m. kovo 8 d. sprendimo pridėtoje lentelėje. Šiuo aspektu noriu atkreipti Jūsų dėmesį į tai, kad su dokumentais, kurie Jums [būtų] perduoti remiantis minėtu reglamentu, galėtų susipažinti bet kuris kitas asmuo, kuris ateityje pateiktų prašymą suteikti tokią galimybę susipažinti, taigi, faktiškai tokie dokumentai taptų vieši, prireikus tiesiog išimant Jūsų asmens duomenis.
Prašau atkreipti dėmesį į tai, kad remiantis tuo, kas išdėstyta, Jūsų prašymas suteikti galimybę leisti susipažinti su dokumentais bus laikomas išnagrinėtu. Jeigu [šis] prašymas pateiktas asmeniniais sumetimais, prašau tai patvirtinti perduodant mums savo asmeninius pašto ir el. pašto adresus.“
Procesas ir šalių reikalavimai
2016 m. gruodžio 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovo ieškinį.
Atskiru dokumentu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo tą pačią dieną, ieškovas paprašė užtikrinti jo anonimiškumą. 2017 m. sausio 18 d. laišku Bendrasis Teismas patenkino šį prašymą.
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2017 m. balandžio 5 d.) Komisija pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalį pareiškė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
2017 m. gegužės 22 d. ieškovas Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė savo pastabas dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo.
2017 m. spalio 18 d. nutartimi Bendrasis Teismas nutarė Komisijos pareikšto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo klausimą spręsti nagrinėdamas bylą iš esmės.
Taikydamas proceso organizavimo priemonę pagal Procedūros reglamento 89 straipsnio 3 dalies a ir b punktus Bendrasis Teismas pateikė šalims klausimų raštu, prašydamas į juos atsakyti taip pat raštu.
Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
2017 m. gruodžio 19 d. Komisija Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė atsiliepimą į ieškinį.
Taikydamas proceso organizavimo priemones pagal Procedūros reglamento 89 straipsnio 3 dalies a ir b punktus Bendrasis Teismas pateikė šalims klausimų raštu, prašydamas atsakyti į juos per teismo posėdį.
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą,
–
panaikinti ginčijamą raštą, kiek juo atmetamas ieškovo prašymas suteikti galimybę susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis,
–
priteisti iš Komisijos 10000 eurų neturtinei žalai atlyginti, kurią jis patyrė dėl Saugumo direktorato atsisakymo suteikti jam galimybę susipažinti su savo asmens duomenimis,
–
priteisti iš Komisijos 30000 eurų neturtinei žalai atlyginti, kurią jis patyrė dėl Saugumo direktorato atlikto neteisėto jo duomenų tvarkymo ir platinimo,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo – kaip nepagrįstą,
–
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Ieškovas Bendrojo Teismo taip pat prašo imtis pasirengimo nagrinėti bylą priemonės ir nurodyti Komisijai pateikti Dokumentą Nr. 57 remiantis Procedūros reglamento 91 straipsnio c punktu arba alternatyviai šio reglamento 104 straipsniu.
Per teismo posėdį ieškovas atsisakė dviejų reikalavimų dėl neturtinės žalos atlyginimo, kurią tariamai patyrė. Taip pat jis patikslino ir susiaurino savo reikalavimus dėl panaikinimo, nurodydamas, kad jais nesiekiama ginčyti atsisakymo suteikti galimybę susipažinti su asmens duomenimis, kurie nurodyti ieškinyje, tačiau nenurodyti 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme. Komisija nepateikė pastabų dėl reikalavimų atsisakymo ir patikslinimo, ir tai buvo įrašyta į teismo posėdžio protokolą.
Dėl teisės
Dėl reikalavimų panaikinti
Pirma, reikia išnagrinėti, ar reikalavimai panaikinti yra priimtini, ir prireikus, antra, ar tokie reikalavimai yra pagrįsti.
Dėl reikalavimų panaikinti priimtinumo
Komisija pareiškia tris prieštaravimus dėl priimtinumo. Pirma, ginčijamame rašte nebuvo sprendžiama dėl ieškovo teisės susipažinti su jo asmens duomenimis. Antra, bet kuriuo atveju šis raštas yra tik patvirtinamasis dokumentas. Trečia, ieškovas neturi realaus suinteresuotumo ginčyti šį raštą.
–

Dėl ginčijamo rašto objekto ir atsisakymo leisti susipažinti su asmens duomenimis buvimo
Komisija teigia, kad 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme keltas klausimas tik dėl leidimo susipažinti su dokumentais remiantis Reglamentu Nr. 1049/2001. Iš to darytina išvada, kad ginčijamame rašte Saugumo direktoratas nesprendė dėl ieškovo teisės susipažinti su savo asmens duomenimis, remiantis Reglamentu Nr. 45/2001.
Ieškovas ginčija Komisijos argumentus. Jis teigia, kad 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymas apėmė ir prašymą leisti susipažinti su dokumentais, ir prašymą leisti susipažinti su asmens duomenimis.
Papildomai reikia priminti, kad reglamentų Nr. 1049/2001 ir Nr. 45/2001 dalykai skiriasi. Pirmuoju reglamentu siekiama užtikrinti kuo didesnį viešosios valdžios institucijų sprendimų priėmimo procedūros ir informacijos, kuria grindžiami jų sprendimai, skaidrumą. Taigi jis skirtas tam, kad kuo labiau būtų palengvintas teisės susipažinti su dokumentais įgyvendinimas ir skatinama gera administracinė praktika. Antruoju reglamentu siekiama užtikrinti fizinių asmenų pagrindinių laisvių ir teisių, be kita ko, teisės į privatų gyvenimą tvarkant asmens duomenis, apsaugą (2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Bavarian Lager,
C‑28/08 P
,
EU:C:2010:378
,
punktas). Iš to matyti, kad Reglamentu Nr. 45/2001, kitaip nei Reglamentu Nr. 1049/2001, nesiekiama palengvinti naudojimosi teise leisti susipažinti su dokumentais (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 17 d. Sprendimo YS ir kt.,
C‑141/12 ir C‑372/12
,
EU:C:2014:2081
,
punktą).
Atsižvelgiant į šį kontekstą, šiuose dviejuose reglamentuose numatytų teisių leisti susipažinti su dokumentais ir asmens duomenimis dalykas ir turėtojai skiriasi. Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnį visuomenei, t. y. bet kuriam piliečiui ir bet kuriam fiziniam ar juridiniam asmeniui, suteikiama teisė susipažinti su institucijų turimais dokumentais. Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsnyje numatyta tik duomenų subjektams suteikti prieigą prie savo asmens duomenų, t. y. prie informacijos, kuri su jais susijusi kaip su asmenimis, kurių asmens tapatybė yra žinoma arba gali būti nustatyta, tačiau nenumatyta, kad taip šiems asmenims suteikiama ir galimybė susipažinti su dokumentais, kuriuose nurodyti tie duomenys. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsnio c punkte tik numatyta, kad duomenų subjektas turi teisę gauti „pranešimą suprantamu pavidalu apie tvarkomus asmens duomenis“.
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad ginčijamas raštas yra atmetamojo pobūdžio, kiek jame atsakoma į 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymą ir neginčijama, kad šiuo raštu ieškovui nesuteikiama galimybės susipažinti su jo asmens duomenims ir dokumentais, kuriuose nurodyti tie duomenys.
Atmetamojo sprendimo atveju jis turi būti vertinamas atsižvelgiant į prašymo, į kurį tokiame sprendime pateiktas atsakymas, pobūdį (1972 m. kovo 8 d. Sprendimo Nordgetreide / Komisija,
42/71
,
EU:C:1972:16
,
punktas ir 1992 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Buckl ir kt. / Komisija,
C‑15/91 ir C‑108/91
,
EU:C:1992:454
,
punktas). Taigi, ginčijamo rašto objektas turi būti vertinamas atsižvelgiant, be kita ko, į 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymo turinį.
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymas pavadintas „Asmens duomenys“.
Be to, 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme minimas ne tik Reglamentas Nr. 1049/2001, bet ir Reglamentas Nr. 45/2001. Viena vertus, aišku, kad šis prašymas paremtas dvigubu teisiniu pagrindu: Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsniu ir Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsniu. Kita vertus, šiame prašyme dėl kiekvienos iš keturių šio sprendimo 13 punkte nurodytų dokumentų grupių pateikti argumentai, susiję su Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalyje numatytomis išimtimis ir apribojimais.
Galiausiai kelis kartus savo 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme ieškovas daro nuorodą tiek į dokumentus, tiek į juose pateiktą „informaciją“. Taigi, visų pirma bendrai jis teigia, kad nori susipažinti su tam tikrais dokumentais arba bent jau su juose pateikta informacija. Be to, ieškovas aiškiai pakartoja šį prašymą leisti susipažinti, kiek tai susiję su D grupės dokumentuose pateikta informacija. Be to, kiek tai susiję su C grupės dokumentais, jis ginčija, kad tokių dokumentų ar juose nurodytos informacijos pateikimas gali turėti neigiamos įtakos Saugumo direktorato tyrimo priemonėms ir metodams. Galiausiai ieškovas mini A grupės dokumentuose perteiktą ar surinktą informaciją, patikslindamas, kad ši informacija yra konkrečiai ir tiesiogiai su juo susijusi.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme kartu su prašymu leisti susipažinti su dokumentais pateiktas prašymas leisti susipažinti su šiuose dokumentuose esančiais su ieškovu susijusiais asmens duomenimis.
Antra, reikia pažymėti, kad ginčijamame rašte Saugumo direktorato direktorius darė nuorodą į „[ieškovo] prašymą leisti susipažinti su [jo] asmens duomenimis“. Remdamasis 2016 m. liepos 25 d. EDAPP sprendimu jis taip pat teigė, kad mano, jog Saugumo direktoratas „[tinkamai] išnagrinėjo [šį] prašymą“. Taigi, Saugumo direktoratas pats nusprendė ginčijamame rašte paliesti ne tik klausimą dėl prieigos prie nurodytų dokumentų, bet ir klausimą dėl prieigos prie šiuose dokumentuose pateiktų asmens duomenų, kartu pabrėždamas, kad 2016 m. kovo 8 d. sprendimu nebuvo pažeista ieškovo teisė leisti susipažinti su tokiais duomenimis.
Be to, Komisija neįrodė ir net nenurodė, kad kokiu nors kitu momentu Saugumo direktoratas raštu arba žodžiu, tiesiogiai arba netiesiogiai atsakė į 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymą, kiek juo siekta gauti prieigą prie asmens duomenų.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad Komisija ginčijamame rašte priėmė sprendimą dėl ieškovo prašymo leisti jam susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis. Tai reiškia, kad šis raštas, kuriuo atmestas minėtas prašymas, turi būti nagrinėjamas kaip atsisakymas leisti susipažinti su minėtais duomenimis.
–
Dėl ginčijamo rašto vien patvirtinamojo pobūdžio
Komisija teigia, jog net pripažinus, kad ginčijamame rašte Saugumo direktoratas 2016 m. kovo 8 d. priėmė sprendimą dėl prieigos prie asmens duomenų, bet kuriuo atveju šis raštas tėra patvirtinamojo pobūdžio dokumentas, kurio ieškovas neužginčijo per ieškiniui pareikšti nustatytą terminą.
Ieškovas ginčija Komisijos argumentus. Jis teigia, kad administracinio tyrimo užbaigimas 2016 m. rugpjūčio 31 d. ir prašymo leisti susipažinti su savo asmens duomenimis išėmus tam tikrą informaciją pateikimas 2016 m. rugsėjo 21 d. yra naujos ir esminės faktinės aplinkybės, įpareigojančios Saugumo direktoratą iš naujo išnagrinėti 2016 m. kovo 8 d. sprendimo pagrįstumą.
Pirma, Komisijos argumentais iškeliamas klausimas, ar jurisprudencija, pagal kurią ieškinys dėl dokumento, kuris vien patvirtina ankstesnį sprendimą, yra nepriimtinas, jeigu dėl tokio akto nebuvo pateiktas per nustatytą terminą (2017 m. gegužės 17 d. Sprendimo Portugalija / Komisija,
C‑337/16 P
,
EU:C:2017:381
,
punktas), taikoma sprendimams, kuriuos atsakydama į remiantis Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsniu pateiktą prašymą leisti susipažinti su asmens duomenimis priėmė institucija.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, viena vertus, Reglamento Nr. 45/2001 13 straipsnio c punkte nurodyta, jog „duomenų subjektas turi teisę be jokių apribojimų bet kada per tris mėnesius nuo paklausimo gavimo neatlygintinai <…> gauti <…> pranešimą suprantamu pavidalu apie tvarkomus asmens duomenis <…>“. Iš šios nuostatos, pagal kurią duomenų subjektui „bet kada“ leidžiama susipažinti su savo asmens duomenimis, matyti, kad toks asmuo turi tęstinę nuolatinę teisę susipažinti su tokiais duomenimis.
Kita vertus, nors Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalyje numatytos duomenų subjekto teisei susipažinti su savo asmens duomenimis taikomos išimtys ir apribojimai, šioje nuostatoje patikslinama, kad institucijos gali apriboti šio reglamento 13 straipsnio taikymą, „jeigu toks apribojimas yra būtinas“. Iš to matyti, kad minėto reglamento 20 straipsnio 1 dalyje numatytos išimtys ir apribojimai gali būti taikomi tik tuo laikotarpiu, per kurį jie būtini.
Be to, reikia pabrėžti, kad iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 8 straipsnio 1 dalyje eksplicitiškai įtvirtintos pareigos kylanti asmens duomenų apsauga yra ypač svarbi Chartijos 7 straipsnyje įtvirtintai teisei į privataus gyvenimo gerbimą (2014 m. balandžio 8 d. Sprendimo Digital Rights Ireland ir kt.,
C‑293/12 ir C‑594/12
,
EU:C:2014:238
,
punktas).
Taip Teisingumo Teismas teikė prioritetą tokiam Sąjungos teisės aiškinimui, pagal kurį asmens duomenims taikomas aukštas apsaugos lygis. Be kita ko, jis atsižvelgė į tai, kad asmens duomenų tvarkymo srityje atitinkamo asmens faktinė ir teisinė padėtis iš esmės keičiasi; tiesiog prabėgus tam tikram laikui tvarkymas gali tapti nenaudingas ar net neteisėtas, palyginti su ankstesne situacija (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2014 m. gegužės 13 d. Sprendimo Google Spain ir Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
,
ir
punktus).
Iš to matyti, kad pagal Reglamentą Nr. 45/2001 asmuo bet kada gali pateikti naują prašymą leisti susipažinti su asmens duomenimis, su kuriais prieš tai jam nebuvo leista susipažinti. Gavusi tokį prašymą atitinkama institucija privalo išnagrinėti, ar ankstesnis atsisakymas leisti susipažinti su asmens duomenimis vis dar pateisinamas.
Taigi atliejant naują analizę, kuria siekiama įvertinti, ar ankstesnis atsisakymas leisti susipažinti su asmens duomenimis vis dar pateisinamas pagal Reglamento Nr. 45/2001 13 ir 20 straipsnius, priimamas aktas, kuris yra ne vien ankstesnį aktą patvirtinantis dokumentas, bet aktas, dėl kurio pagal SESV 263 straipsnį galima pateikti ieškinį dėl panaikinimo.
Nagrinėjamu atveju 2016 m. rugsėjo 21 d. ieškovas pateikė Komisijai prašymą leisti susipažinti su skirtinguose dokumentuose esančiais jo asmens duomenimis. Iš šio sprendimo 50 punkto matyti, kad Komisija privalėjo išnagrinėti šį prašymą. Kaip nurodyta šio sprendimo 42 punkte, reikia manyti, kad Komisija priėmė sprendimą dėl tokio prašymo ir ginčijamu raštu atsisakė jį patenkinti. Tokiomis sąlygomis, atsižvelgiant į šio sprendimo 51 punkte nurodytą principą, šis raštas yra aktas, kurį galima ginčyti, nepaisant to, kad 2016 m. kovo 8 d. sprendime ieškovui iš dalies atisakyta leisti susipažinti su minėtais duomenimis. Taigi Komisija negali pagrįstai remtis tik patvirtinamuoju ginčijamo rašto pobūdžiu.
Antra, net darant prielaidą, kad nagrinėjamu atveju taikytina šio sprendimo 45 punkte nurodyta jurisprudencija, reikia priminti, kad aktas gali būti laikomas vien patvirtinančiu ankstesnį sprendimą, jeigu jame nenurodyta jokių naujų aplinkybių, palyginti su minėtu sprendimu (1980 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Grasselli / Komisija,
23/80
,
EU:C:1980:284
,
punktas ir 2017 m. gegužės 31 d. Sprendimo DEI / Komisija,
C‑228/16 P
,
EU:C:2017:409
,
punktas). Be to, naujos esminės faktinės aplinkybės gali pateisinti prašymą peržiūrėti ankstesnį sprendimą, kuris tapo galutinis (žr. 2001 m. vasario 7 d. Sprendimo Inpesca / Komisija,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taip pat ieškinys, pareikštas dėl sprendimo atsisakyti peržiūrėti sprendimą, kuris tapo galutinis, gali būti pripažįstamas priimtinu, jeigu paaiškėja, kad yra naujų esminių faktinių aplinkybių (šiuo klausimu žr. 2001 m. vasario 7 d. Sprendimo Inpesca / Komisija,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
,
punktą). Faktinės aplinkybės turi būti laikomos „naujomis ir esminėmis“, kai, pirma, nei ieškovas, nei administracija apie atitinkamas faktines aplinkybes nežinojo arba negalėjo žinoti priimdama ankstesnį sprendimą, ir, antra, atitinkamos faktinės aplinkybės gali iš esmės pakeisti ieškovo situaciją, palyginti su situacija, kuria remiantis buvo priimtas ankstesnis galutiniu tapęs sprendimas (šiuo klausimu žr. 2001 m. vasario 7 d. Sprendimo Inpesca / Komisija,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
,
ir
punktus).
Nagrinėjamu atveju siekdamas įrodyti naujų esminių faktinių aplinkybių buvimą ieškovas remiasi, be kita ko, aplinkybe, kad administracinis tyrimas buvo baigtas 2016 m. rugpjūčio 31 d.
Komisija teigia, kad savo 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme ieškovas tik padėkojo Saugumo direktoratui už tai, kad šis 2016 m. rugsėjo 14 d. jį informavo apie administracinio tyrimo užbaigimą, ir ta proga ieškovas neteigė, kad toks užbaigimas yra nauja esminė faktinė aplinkybė, galinti pateisinti 2016 m. kovo 8 d. sprendimo peržiūrą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad nė viena Reglamento Nr. 45/2001 nuostata, ir, be kita ko, jo 13 straipsniu, kuriame įtvirtinta teisė susipažinti su asmens duomenimis „be jokių apribojimų“, duomenų subjektas neįpareigojamas motyvuoti savo prašymo leisti susipažinti su savo asmens duomenimis ar jį pagrįsti. Iš to matyti, kad, kilus prieigos prie asmens duomenų klausimui, ieškovas Bendrajame Teisme gali remtis tuo, kad ginčijamo akto priėmimo dieną egzistavo naujų esminių aplinkybių, pateisinančių naują nagrinėjimą, net jeigu jos neminimos ieškovo prašyme.
Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, kad tuo metu, kai gavo 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymą, Komisija jau žinojo apie administracinio tyrimo užbaigimą, ieškovas, grįsdamas savo poziciją, Bendrajame Teisme gali remtis administracinio tyrimo užbaigimo faktu, siekdamas įrodyti naujos esminės faktinės aplinkybės buvimą.
Pirma, reikia pabrėžti, kad administracinis tyrimas buvo baigtas priėmus 2016 m. kovo 8 d. sprendimą, taigi, tai yra nauja faktinė aplinkybė, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 53 punkte cituojamą jurisprudenciją.
Antra, ši faktinė aplinkybė yra ir esminė, kaip tai suprantama pagal tą pačią jurisprudenciją. Reikia priminti, jog pagal turimą informaciją tam, kad 2016 m. kovo 8 d. sprendimu atmestų ieškovo prašymą leisti susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis, Saugumo direktoratas rėmėsi, viena vertus, Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta išimtimi, kuria siekiama „baudžiamųjų veikų prevencij[os], tyrim[o], nustatym[o] ir patraukim[o] baudžiamojon atsakomybėn“, ir, antra, to paties reglamento 20 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta išimtimi, kuria siekiama, be kita ko, „kitų asmenų teisių ir laisvių apsaug[os]“. Dėl Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a punkte numatytos išimties Saugumo direktoratas nurodė, kad atskleidus nagrinėjamus duomenis bus atskleista informacija apie jo tyrimo priemones ir metodus. Dėl Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos išimties jis nurodė, kad atskleidus nagrinėjamus duomenis būtų pažeistos kitų asmenų, kurių asmens duomenys tvarkomi, būtent vykdant administracinį tyrimą išklausytų liudytojų ir pranešėjų, teisės. Taigi matyti, kad motyvai, kuriais 2016 m. kovo 8 d. sprendime remiamasi iš dalies atsisakant leisti ieškovui susipažinti su asmens duomenimis, bent netiesiogiai susiję su dėl ieškovo atliktu administraciniu tyrimu. Todėl negalima atmesti tikimybės, kad šio tyrimo užbaigimas iš esmės pakeitė ieškovo padėtį.
Šios išvados negali paneigti Komisijos argumentai, kad būtinybė, viena vertus, neatskleisti Saugumo direktorato naudotų tyrimo priemonių ir metodų, ir, kita vertus, apsaugoti liudytojus ir pranešėjus, išlieka ir užbaigus administracinį tyrimą. Tokiais argumentais siekiama įrodyti, kad panaikinimo reikalavimų priimtinumas visiškai priklauso nuo to, ar naujas atsisakymas leisti ieškovui susipažinti su asmens duomenimis yra pagrįstas. Siekiant konstatuoti, kad administracinio tyrimo užbaigimas yra nauja ir esminė faktinė aplinkybė, kuri pateisina naują ieškovo padėties analizę, užtenka nurodyti, kad tai galėjo turėti įtakos Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a ir c punktuose numatytų išimčių taikymui, neatmetant galimybės atlikus tokią analizę vėl atsisakyti leisti ieškovui susipažinti su asmens duomenimis ir tokį atsisakymą prireikus grįsti tomis pačiomis išimtimis.
Iš to matyti, kad administracinio tyrimo užbaigimas yra nauja ir esminė faktinė aplinkybė, pateisinanti naują ieškovo teisės susipažinti su savo asmens duomenimis analizę.
Šią analizę nagrinėjamu atveju dar labiau pateisina tai, kad prieš pateikdamas Saugumo direktoratui naują prašymą leisti susipažinti su savo asmens duomenimis ieškovas laikėsi protingo termino. 2016 m. rugsėjo 21 d. prašymas buvo pateiktas praėjus daugiau kaip šešiems mėnesiams nuo 2016 m. kovo 8 d. sprendime įtvirtinto dalinio atsisakymo leisti ieškovui susipažinti su savo asmens duomenimis.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad bet kuriuo atveju Komisija negalėjo teigti, kad ginčijamas raštas yra vien 2016 m. kovo 8 d. sprendimą patvirtinantis aktas.
–
Ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį
Komisija mano, kad, atsižvelgiant į tai, jog ieškovas jau susipažino su visais savo asmens duomenimis ar jų dalimi – be kita ko, su visais A grupės dokumentuose nurodytais asmens duomenimis, ir į tai, kad iš tikrųjų jis siekia susipažinti su dokumentais, jis neturi realaus suinteresuotumo imtis veiksmų dėl ginčijamo rašto.
Nors ieškovas neginčija konkrečių Komisijos argumentų, iš visų jo pateiktų dokumentų matyti, kad jis mano, jog ginčijamu raštu jam neteisingai atsisakyta suteikti galimybę leisti susipažinti su jo asmens duomenimis.
Pagal suformuotą jurisprudenciją fizinio ar juridinio asmens pareikštas ieškinys dėl panaikinimo yra priimtinas tik tuo atveju, kai ieškovas yra suinteresuotas ginčijamo akto panaikinimu. Toks suinteresuotumas pareikšti ieškinį reiškia, kad ginčijamo akto panaikinimas savaime gali turėti teisinių pasekmių ir kad taip dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiam asmeniui (2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Komisija / Koninklijke FrieslandCampina,
C‑519/07 P
,
EU:C:2009:556
,
punktas ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 42 punkto, reikia laikyti, kad ginčijamu raštu Komisija atsisakė suteikti ieškovui galimybę susipažinti su visais 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme nurodytais asmens duomenimis.
Žinoma, iš tikrųjų ieškovas jau susipažino su kai kuriais savo asmens duomenimis. Prie 2016 m. kovo 8 d. sprendimo pridėtoje lentelėje Komisija ieškovui nurodė tam tikrus duomenis, dėl kurių ji nesirėmė jokia išimtimi ir jokiu apribojimu, numatytais Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnyje. Tas pats pasakytina, pirma, apie visus asmens duomenis, kuriuos Komisija nustatė A grupės dokumentuose, išskyrus Dokumentą Nr. 56, ir, antra, apie dalį asmens duomenų, kuriuos Komisija nustatė B, C ir D grupių dokumentuose ir Dokumente Nr. 56.
Vis dėlto šio sprendimo 46 punkte buvo nurodyta, kad pagal Reglamentą Nr. 45/2001 duomenų subjektas turi tęstinę ir nuolatinę teisę susipažinti su savo asmens duomenimis. Ši teisė jam visų pirma suteikia galimybę pateikti prašymą leisti susipažinti su asmens duomenimis, įskaitant atvejį, kai jis jau galėjo susipažinti su visais šiais duomenimis ar jų dalimi, pvz., tam, kad visi institucijos turimi duomenys buvo nustatyti ir vėliau perduoti, arba tam, kad išsiaiškintų, ar institucija vis dar tvarko tokius duomenis, ir prireikus – ar jie buvo pakeisti, ar ne.
Be to, nors tiesa, kad pateikęs prašymą leisti susipažinti su savo asmens duomenimis ieškovas negali gauti prieigos prie dokumentų, kuriuose tokie duomenys yra nurodyti, ši aplinkybė savaime neturi reikšmės ieškovo suinteresuotumui susipažinti su pačiais šiais duomenimis.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ginčijamo rašto, kuriuo atsisakoma suteikti ieškovui galimybę susipažinti su visais jo asmens duomenimis, kurie nurodyti 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme minimuose dokumentuose, panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių ieškovui ir būti jam naudingas.
Tai reiškia, kad reikalavimai dėl panaikinimo yra priimtini, o nepriimtinumu grindžiami Komisijos pagrindai turi būti atmesti.
Dėl reikalavimų panaikinti pagrįstumo
Reikalavimus dėl panaikinimo ieškovas grindžia tuo, kad ginčijamas raštas neatitinka SESV 296 straipsnyje numatytos motyvavimo pareigos. Iš tiesų šiame rašte tik daroma nuoroda į 2016 m. kovo 8 d. sprendimą ir jame nenurodytos priežastys, dėl kurių jam negali būti suteikta galimybė susipažinti su savo asmens duomenimis. Dėl A grupės dokumentuose nurodytų asmens duomenų ieškovas teigia, kad 2016 m. kovo 8 d. sprendime nepateikti motyvai, taigi, pats ginčijamas aktas taip pat nėra motyvuotas. Dėl B, C ir D grupių dokumentuose pateiktų asmens duomenų ieškovas nurodo, kad ginčijamame rašte nepaaiškinta, kodėl toliau pagrįsta taikyti Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a ir c punktuose nurodytas išimtis ir apribojimus, kuriais remiamasi 2016 m. kovo 8 d. sprendime, jau užbaigus administracinį tyrimą ir Saugumo direktoratui gavus naują prašymą suteikti galimybę susipažinti su minėtų duomenų versija, iš kurios būtų išimta tam tikra informacija.
Komisija ginčija ieškovo argumentus. Ji teigia, kad, pirma, nereikalaujama pateikti jokių konkrečių motyvų dėl A grupės dokumentuose nurodytų asmens duomenų, su kuriais ieškovas jau susipažino, ir, antra, jis, pridėjus prie 2016 m. kovo 8 d. sprendimo lentelę, buvo pakankamai informuotas apie priežastis, dėl kurių jam nebuvo atskleisti kai kurie iš B, C ir D grupės dokumentuose nurodytų jo asmens duomenų.
Reikia priminti, kad remiantis suformuota jurisprudencija motyvavimas, kurio reikalaujama pagal SESV 296 straipsnį, turi atitikti konkretaus akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti jį priėmusios institucijos argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, ypač į nagrinėjamo akto turinį, nurodomų motyvų pobūdį ir į šio akto adresatų arba kitų asmenų, su kuriais toks aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nurodant motyvus nereikalaujama tiksliai atskleisti visų susijusių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar akto motyvacija atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei į visas atitinkamas sritį reglamentuojančias teisės normas (1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija / Sytraval ir Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
,
punktas ir 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Chronopost ir La Poste / UFEX ir kt.,
C‑341/06 P ir C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
,
punktas).
Be to, iš Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 3 dalies matyti, kad kai prieš duomenų subjektą remiamasi to reglamento 20 straipsnio 1 dalyje nurodyta išimtimi ar apribojimu, jam turi būti pranešta apie pagrindines tokios išimties arba apribojimo taikymo priežastis.
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad ginčijamame rašte, kurio turinys nurodytas šio sprendimo 14 punkte, praktiškai nenurodyti jokie faktinėmis aplinkybėmis grindžiami ar teisiniai motyvai. Šiame rašte nenurodyti jokie jį pagrindžiantys motyvai. Jame nenurodyta, dėl kokių priežasčių ieškovui negali būti suteikta galimybė susipažinti su 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme minimais asmens duomenimis. Iš tiesų ginčijamame rašte tik daroma nuoroda į 2016 m. kovo 8 d. EDAPP sprendimą ir 2016 m. liepos 25 d. EDAPP sprendimą, kuriuose konstatuota, kad nebuvo pažeista ieškovo teisė susipažinti su savo asmens duomenimis. Šiame rašte, remiantis išvada, kurią padarė EDAPP, ir nepateikiant kitų paaiškinimų, tik teigiama, kad prašymas leisti susipažinti su asmens duomenimis buvo „[tinkamai]“ išnagrinėtas“.
Vis dėlto tam tikrai atvejais yra galimas motyvavimas pateikiant nuorodą (šiuo klausimu žr. 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Parlamentas / Gaspari,
C‑316/97 P
,
EU:C:1998:558
,
punktą). Konkrečiai kalbant, jurisprudencijoje numatyta, kad motyvavimas pateikiant nuorodą į ankstesnį sprendimą yra leidžiamas (šiuo klausimu žr. 2016 m. gegužės 12 d. Sprendimo Zuffa / EUIPO (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP),
T‑590/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:295
,
punktą ir 2018 m. vasario 5 d. Sprendimo Edeka-Handelsgesellschaft Hessenring / Komisija,
T‑611/15
,
EU:T:2018:63
,
–
punktus).
Taigi, reikia įvertinti, ar nuorodą į 2016 m. kovo 8 d. sprendimą ir į 2016 m. liepos 25 d. EDAPP sprendimą galima pripažinti pakankamu ginčijamo rašto motyvavimu.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su A grupės dokumentuose (išskyrus Dokumentą Nr. 56) nurodytais asmens duomenimis, prie 2016 m. kovo 8 d. sprendimo, kuriuo patenkintas visas prašymas leisti susipažinti su asmens duomenimis, bent jau kiek tai susiję su asmens duomenimis, kuriuos nurodytuose dokumentuose nustatė Komisija, pridėtoje lentelėje nenurodyta jokio atsisakymo leisti susipažinti su tokiais duomenimis motyvo. Todėl nuoroda į 2016 m. kovo 8 d. sprendimą negali būti laikoma atsisakymo leisti susipažinti su visais asmens duomenimis, kurie nurodyti A grupės dokumentuose (toks atsisakymas ieškovui pirmą kartą suformuluotas ginčijamame rašte), motyvavimu.
Antra, kiek tai susiję su B, C ir D grupių dokumentuose esančiais asmens duomenimis, svarbu priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 52 ir 61 punktuose, Komisija privalėjo išnagrinėti, ar 2016 m. kovo 8 d. sprendime įtvirtintas atsisakymas leisti ieškovui susipažinti su asmens duomenimis vis dar pagrįstas. Šiuo tikslu ji turėjo visų pirma patikrinti, ar, kiek tai susiję su visais nagrinėjamais asmens duomenimis, Reglamento Nr. 45/2001 20 straipsnio 1 dalies a ir c punktuose nurodytų išimčių ir apribojimų taikymas vis dar pagrįstas atsižvelgiant į galbūt pasikeitusią faktinę ir teisinę situaciją. Konkrečiai kalbant, Komisija turėjo atsižvelgti į aplinkybes, kad bėgant laikui administracinis tyrimas buvo baigtas ir kad praėjo daugiau kaip šeši mėnesiai.
Viena vertus, reikia konstatuoti, kad ginčijamame rašte nenurodyta jokių motyvų dėl naujo, konkretaus ir detalaus ieškovo teisės susipažinti su savo asmens duomenimis nagrinėjimo. Be to, jame nenurodyti motyvai, susiję su galimu šio sprendimo 81 punkte nurodytų aplinkybių poveikiu. Kita vertus, akivaizdu, kad paprasta nuoroda į 2016 m. kovo 8 d. sprendimą ir į 2016 m. liepos 25 d. EDAPP sprendimą negali būti laikoma adekvačiu ir pakankamu motyvavimu, nes naujas atsisakymas atlikus peržiūrą paprastai negali būti grindžiamas tik motyvais, nurodytais iki šios peržiūros priimtuose sprendimuose. Todėl pateikus nuorodą į šiuos du sprendimus neįvykdyta pareiga pateikti motyvus, kiek tai susiję su ginčijamame rašte ieškovui suformuluotu atsisakymu leisti susipažinti su B, C ir D grupių dokumentuose nurodytais asmens duomenimis.
Vadinasi, motyvavimo pareigos nesilaikymu grindžiamas ieškinio pagrindas turi būti pripažintas pagrįstu.
Taigi ginčijamas raštas, kiek juo atmetamas ieškovo prašymas leisti susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis, turi būti panaikintas.
Dėl ieškovo prašomos pasirengimo nagrinėti bylą priemonės
Ieškovas prašo nurodyti Komisijai pateikti Dokumentą Nr. 57.
Vis dėlto, kaip ieškovas pripažino per teismo posėdį, prašoma pasirengimo nagrinėti bylą priemonė yra susijusi su reikalavimais dėl žalos atlyginimo. Kadangi jis šių reikalavimų atsisakė, ir tai įrašyta į teismo posėdžio protokolą (šio sprendimo 27 punktas), reikia pripažinti, kad Dokumento Nr. 57 pateikimas šioje byloje neturi jokios reikšmės.
Taigi nereikia patenkinti ieškovo prašymo taikyti pasirengimo nagrinėti bylą priemonę.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija iš esmės pralaimėjo bylą, iš jos turi būti priteistos bylinėjimosi išlaidos, kaip to prašė ieškovas, ir nereikia atsižvelgti į tai, kad ieškovas iš dalies atsisakė savo reikalavimų, susijusių su žalos atlyginimu.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. spalio 12 d. Europos Komisijos žmogiškųjų išteklių ir saugumo generalinio direktorato saugumo direktorato direktoriaus raštą, kiek jame atmestas 2016 m. rugsėjo 21 d. RE prašymas leisti susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis.

2.
Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Paskelbtas 2019 m. vasario 14 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
)	Konfidencialūs duomenys nepateikiami.