CELEX: 62022CJ0263
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách
Smernica 93/13/EHS
Články 3 až 6
Kritériá posúdenia nekalej povahy zmluvnej podmienky
Požiadavka transparentnosti
Skupinová poistná zmluva
Trvalá invalidita spotrebiteľa
Povinnosť poskytnúť informácie
Neoznámenie podmienky o obmedzení alebo vylúčení krytia poisteného rizika

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 3  ods. 1 a 3,  článku 4  ods. 2 a článku 5  smernice  Rady  93/13/EHS z 5. apríla  1993 o nekalých  podmienkach v spotrebiteľských  zmluvách  (Ú. v. ES L 95,  1993,  s. 29;  Mim. vyd. 15/002,  s. 288).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  spoločnosťou  Ocidental – Companhia  Portuguesa  de  Seguros  de  Vida  SA  (ďalej  len  „Ocidental“),  ktorá  je  poisťovacou  spoločnosťou  so  sídlom v Portugalsku,  na  jednej  strane a LP,  ktorá  je  spotrebiteľkou,  na  druhej  strane  vo  veci  odmietnutia  tejto  spoločnosti  zaplatiť  splátky  vyplývajúce  zo  zmluvy o úvere v nadväznosti  na  trvalú  invaliditu  LP  ako  poistenej  osoby, a to z dôvodu  údajnej  neplatnosti  alebo  nevykonateľnosti  poistnej  zmluvy  uzatvorenej  medzi  spoločnosťou  Ocidental a LP.

Právny rámec

Právo

Únie
Podľa  šestnásteho a dvadsiateho  odôvodnenia  smernice  93/13:
„…  keďže  pri  hodnotení  dobrej  viery  sa  musí  brať  ohľad  najmä  na  stabilitu  zmluvného  postavenia  strán  bez  ohľadu  na  to,  či  spotrebiteľ  bol  stimulovaný k súhlasu s podmienkami a či  tovar  alebo  služby  boli  predávané  na  osobitnú  objednávku  spotrebiteľa;  keďže  požiadavka  dobrej  viery  môže  byť  splnená  predajcom  alebo  dodávateľom,  keď s inou  stranou,  ktorej  oprávnené  záujmy  brali  do  úvahy,  zaobchádzajú  čestne a rovnocenne;
…
…  keďže  zmluvy  by  mali  byť  vypracované  zrozumiteľne  [jasne a zrozumiteľne –
neoficiálny  preklad
],  mal  by  mať  spotrebiteľ  skutočne  príležitosť  preskúmať  všetky  podmienky a ak  má  pochybnosti  mal  by  platiť  výklad  najpriaznivejší  pre  spotrebiteľa“.
Článok 3  tejto  smernice  stanovuje:
„1.      Zmluvná  podmienka,  ktorá  nebola  individuálne  dohodnutá  sa  považuje  za  nekalú,  ak  napriek  požiadavke  dôvery  spôsobí  značnú  nerovnováhu v právach a povinnostiach  strán  vzniknutých  na  základe  zmluvy,  ku  škode  spotrebiteľa.
…
3.      Príloha  obsahuje  indikatívny a nevyčerpávajúci  zoznam  podmienok,  ktoré  sa  môžu  považovať  za  nekalé.“
Článok 4  uvedenej  smernice  znie:
„1.      Bez  toho,  aby  boli  dotknuté  ustanovenia  článku 7,  nekalosť  zmluvných  podmienok  sa  hodnotí  so  zreteľom  na  povahu  tovaru  alebo  služieb,  na  ktoré  bola  zmluva  uzatvorená a na  všetky  okolnosti  súvisiace s uzatvorením  zmluvy, v dobe  uzatvorenia  zmluvy a na  všetky  ostatné  podmienky  zmluvy  alebo  na  inú  zmluvu,  od  ktorej  závisí.
2.      Hodnotenie  nekalej  povahy  podmienok  sa  nevzťahuje  ani k definícii  hlavného  predmetu  zmluvy  ani  na  primeranú  cenu a úhradu  na  jednej  strane,  ako  aj  tovar  alebo  služby  dodávané  výmenným  spôsobom  na  druhej  strane,  pokiaľ  tieto  podmienky  sú  zrozumiteľné  [jasné a zrozumiteľné –
neoficiálny  preklad
].“
Článok 5  tej  istej  smernice  stanovuje:
„V prípade  zmlúv, v ktorých  sú  všetky  alebo  niektoré  podmienky  ponúkané  spotrebiteľovi v písomnej  forme,  musia  byť  vždy  tieto  podmienky  vypracované  zrozumiteľne  [jasne a zrozumiteľne –
neoficiálny  preklad
].  Keď  existuje  pochybnosť o zmysle  podmienky,  prednosť  má  výklad  priaznivejší  pre  spotrebiteľa.  Toto  pravidlo  výkladu  neplatí v súvislosti s postupmi  stanovenými v článku 7  ods. 2.“
Článok 6  ods. 1  smernice  93/13  stanovuje:
„Členské  štáty  zabezpečia,  aby  nekalé  podmienky  použité v zmluvách  uzatvorených  so  spotrebiteľom  zo  strany  predajcu  alebo  dodávateľa  podľa  ich  vnútroštátneho  práva,  neboli  záväzné  pre  spotrebiteľa a aby  zmluva  bola  podľa  týchto  podmienok  naďalej  záväzná  pre  strany,  ak  je  jej  ďalšia  existencia  možná  bez  nekalých  podmienok.“
Príloha  tejto  smernice s názvom  „Podmienky  uvedené v článku 3  ods. 3“  znie:
„1.      Podmienky,  ktorých  zmyslom  alebo  účinkom  je:
…
i)      neodvolateľne  zaviazať  spotrebiteľa k podmienkam, s ktorými  sa  skutočne  nemohol  oboznámiť  pred  uzavretím  zmluvy;
…
…“

Portugalské

právo

Zákonný dekrét č. 176/95
Článok 4  Decreto‑Lei  n
o
176/95  (Estabelece  regras  de  transparência  para a actividade  seguradora e disposições  relativas  ao  regime  jurídico  do  contrato  de  seguro)  (zákonný  dekrét  č. 176/95,  ktorým  sa  stanovujú  pravidlá  transparentnosti  pri  poisťovacej  činnosti a ustanovenia o poistnej  zmluve) z 26. júla  1995  (
Diário  da  República
I,  séria I‑A,  č. 171 z 26. júla  1995,  s. 4740),  nazvaný  „Skupinové  poistenie“,  stanovuje:
„1.      Pokiaľ  ide o skupinové  poistenie,  poistník  musí  povinne  informovať  poistených o dohodnutom  krytí a dohodnutých  vylúčeniach,  povinnostiach a právach v prípade  poistnej  udalosti a o následných  zmenách,  ktoré  môžu v tejto  oblasti  nastať, a to  podľa  vzoru  vypracovaného  poistiteľom.
2.      Poistník  je  povinný  preukázať,  že  poskytol  informácie  uvedené v predchádzajúcom  odseku.
3.      Pokiaľ  ide o skupinové  poistenie  príspevkového  typu,  ak  si  poistník  nesplní  povinnosť  uvedenú v odseku  1,  musí  na  svoje  náklady  prevziať  podiel  poisteného  na  poistnom  plnení  bez  toho,  aby  poistený  stratil  akékoľvek  krytie, a to  až  do  predloženia  dôkazu o splnení  tejto  povinnosti.
4.      Zmluva  môže  stanoviť,  že  povinnosť  informovať  poistených  uvedená v odseku  1  preberá  poistiteľ.
5.      Pokiaľ  ide o skupinové  poistenie,  poistiteľ  musí  poskytnúť  poisteným  na  ich  žiadosť  všetky  informácie,  ktoré  sú  potrebné  pre  správne  pochopenie  zmluvy.“

Zákonný dekrét č. 446/85
Článok 5  Decreto‑Lei  n
o
446/85  (Institui o regime  jurídico  das  cláusulas  contratuais  gerais)  (zákonný  dekrét  č. 446/85,  ktorým  sa  zavádza  právny  režim  všeobecných  zmluvných  podmienok) z 25. októbra  1985  (
Diário  da  República
I,  séria I‑A,  č. 246 z 25. októbra  1985,  s. 3533),  nazvaný  „Oznámenie“,  stanovuje:
„1.      Úplné  znenie  všeobecných  zmluvných  podmienok  sa  musí  oznámiť  osobám  pristupujúcim k zmluve,  ktoré  sa  obmedzia  na  ich  podpísanie  alebo  prijatie.
2.      Všeobecné  zmluvné  podmienky  musia  byť  oznámené  vhodným  spôsobom a v dostatočnom  predstihu  tak,  aby  sa s ohľadom  na  význam  zmluvy,  ako  aj  na  rozsah a zložitosť  podmienok  mohla  každá  osoba  konajúca s náležitou  starostlivosťou s nimi  plne a účinne  oboznámiť.
3.      Dôkazné  bremeno v súvislosti s primeraným a účinným  oznámením  znáša  zmluvná  strana,  ktorá  druhej  zmluvnej  strane  predkladá  všeobecné  zmluvné  podmienky.“
Podľa  článku 8  tohto  zákonného  dekrétu:
„Za  vylúčené z individuálnych  zmlúv  sa  považujú:
a)      podmienky,  ktoré  neboli  oznámené v súlade s článkom 5;
…“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
LP a jej  manžel  uzavreli  zmluvu o úvere  so  spoločnosťou  Banco  de  Investimento  Imobiliário  SA  (ďalej  len  „banka“). V tomto  rámci  pristúpili k skupinovej  poistnej  zmluve  (ďalej  len  „poistná  zmluva“)  dohodnutej  medzi  touto  bankou  ako  poistníkom a spoločnosťou  Ocidental,  ktorá  je  poisťovacou  spoločnosťou,  na  základe  ktorej  je  Ocidental  povinná  zaplatiť  splátky  vyplývajúce z uvedenej  zmluvy o úvere v prípade  trvalej  invalidity  LP.
Počas  plnenia  uvedenej  zmluvy o úvere  postihla  LP  trvalá  invalidita.  Ocidental  však  odmietla  plniť  túto  poistnú  zmluvu  vzhľadom  na  to,  že  bola  neplatná z dôvodu  nepresných  a/alebo  neúplných  vyhlásení  LP o zdravotnom  stave v čase  uzavretia  uvedenej  poistnej  zmluvy.  Ocidental  sa  tiež  odvolávala  na  uplatniteľnosť  podmienok  tejto  zmluvy,  ktoré  stanovujú  vylúčenie  krytia  rizika  trvalej  invalidity  poisteného v dôsledku  chorôb  pred  uzavretím  tej  istej  poistnej  zmluvy.
LP  podala  žalobu,  ktorou  sa v podstate  domáhala,  aby  bola  spoločnosti  Ocidental  uložená  povinnosť  zaplatiť  banke  zostávajúcu  sumu  úveru  po  dátume,  keď  bola  konštatovaná  jej  trvalá  invalidita,  ako  aj  povinnosť  zaplatiť  LP  splátky  úveru,  ktoré  ona a jej  manžel  museli  po  tomto  dátume  zaplatiť  banke.  Podľa  informácií  uvedených v návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  LP  na  podporu  svojej  žaloby  uviedla,  že  zdravotné  údaje  uvedené v ponuke  na  pristúpenie k poistnej  zmluve  vyplnil  zamestnanec  banky,  ktorý  jej  túto  zmluvu  predložil  na  podpis,  že  nevyplnil  nijaký  dotazník  týkajúci  sa  jej  zdravotného  stavu a že  túto  ponuku  na  pristúpenie  podpísala.  Žiadna  zmluvná  podmienka  týkajúca  sa  vylúčenia  krytia  poisteného  rizika  jej  nebola  ani  prečítaná  ani  vysvetlená. Z tohto  dôvodu  by  sa  mali  podmienky o vylúčení  považovať  za  neexistujúce a bez  právnych  účinkov.
Banke  bol  povolený  vstup  do  konania  ako  vedľajšiemu  účastníkovi  na  podporu  návrhov  LP.
Prvostupňový  súd  dospel k záveru,  že  poistná  zmluva  je  neplatná z dôvodu  nepresných  alebo  neúplných  vyhlásení  LP,  pričom jej  žalobu  zamietol.
Odvolaniu  LP  proti  tomuto  rozhodnutiu o zamietnutí  čiastočne  vyhovel  Tribunal  da  Relação  do  Porto  (Odvolací  súd  Porto,  Portugalsko),  ktorý v rámci  uplatnenia  zákonného  dekrétu  č. 446/85,  ale  bez  toho,  aby  preskúmal  otázku z hľadiska  osobitnej  právnej  úpravy  týkajúcej  sa  skupinového  poistenia,  ktorú  zaviedol  zákonný  dekrét  č. 176/95, v podstate  usúdil,  že  poistná  zmluva  je  platná,  ale  podmienky o vylúčení  krytia  poisteného  rizika  treba  považovať  za  neexistujúce,  keďže  neboli  oznámené  LP.
Ocidental  podala  proti  tomuto  rozhodnutiu  kasačný  opravný  prostriedok  na  Supremo  Tribunal  de  Justiça  (Najvyšší  súd,  Portugalsko),  vnútroštátny  súd,  ktorý  podal  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania.
Tento  súd  sa  domnieva,  že  ústrednou  otázkou  vo  veci  samej  je,  či  za  okolností, o aké  ide  vo  veci  samej,  je  poisťovacia  spoločnosť  povinná  oznámiť  strane,  ktorá  pristupuje k poistnej  zmluve,  podmienky  tejto  zmluvy,  vrátane  podmienok  týkajúcich  sa  jej  neplatnosti,  ako  aj  podmienky  týkajúce  sa  vylúčenia  alebo  obmedzenia  krytia  poisteného  rizika.  Okrem  toho  za  predpokladu,  že  by  poistník  mal  takúto  oznamovaciu  povinnosť,  bolo  by  tiež  potrebné  vedieť,  či  voči  poisťovacej  spoločnosti  možno  namietať  nesplnenie  tejto  povinnosti  poistníkom, v tomto  prípade  bankou.
V tejto  súvislosti  vnútroštátny  súd  uvádza,  že  portugalská  judikatúra  nie  je  jednotná.  Podľa  jedného z prístupov  predstavuje  legislatívny  režim  týkajúci  sa  skupinových  poistení,  zavedený  zákonným  dekrétom  č. 176/95,  osobitný  režim,  ktorý  vylučuje  uplatnenie  všeobecnej  právnej  úpravy  týkajúcej  sa  podmienok,  ktoré  neboli  individuálne  dohodnuté,  stanovenej  zákonným  dekrétom  č. 446/85. Z toho  vyplýva,  že  poistiteľ  nie  je  viazaný  povinnosťou  poskytnúť  informácie a oznamovacou  povinnosťou,  pokiaľ  ide o všeobecné  podmienky  skupinovej  poistnej  zmluvy,  pričom  tieto  povinnosti  má  podľa  článku 4  zákonného  dekrétu  č. 176/95  poistník, v dôsledku  čoho  nemôže  poistený  namietať  voči  poistiteľovi  nesplnenie  týchto  povinností.
Na  základe  iného  prístupu  vyplývajúceho z judikatúry  tento  osobitný  režim  nevylučuje  uplatnenie  všeobecnej  právnej  úpravy  stanovenej  zákonným  dekrétom  č. 446/85.  Tento  zákonný  dekrét  ukladá  povinnosť  oznámiť  osobám  pristupujúcim k zmluve  všeobecné  podmienky  tejto  zmluvy a vylúčenie  uplatnenia  týchto  podmienok v prípade  nesplnenia  tejto  povinnosti.  Podľa  vnútroštátneho  súdu  treba  teda  vychádzať  buď z toho,  že  poistiteľ  je  viazaný  uvedenou  povinnosťou  poskytnúť  informácie a uvedenou  oznamovacou  povinnosťou,  alebo z toho,  že  voči  poistiteľovi  možno  namietať  nesplnenie  tých  istých  povinností  poistníkom.
Vnútroštátny  súd  odkazom  na  judikatúru  Súdneho  dvora  vyjadruje  pochybnosti,  pokiaľ  ide o zlučiteľnosť  prvého  prístupu  uvedeného v bode 20  tohto  rozsudku s potrebným  účinkom,  ktorý  musí  vnútroštátny  súd  priznať  ochrane  spotrebiteľa  poskytovanej  smernicou  93/13, a to  najmä  vzhľadom  na  jeho  povinnosť  posúdiť  transparentnosť a nekalú  povahu  zmluvných  podmienok.
Za  týchto  podmienok  Supremo  Tribunal  de  Justiça  (Najvyšší  súd)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  nasledujúce  prejudiciálne  otázky:
„1.      Má  sa  článok 5  smernice  [93/13],  ktorý  stanovuje,  že  ‚podmienky  ponúkané  spotrebiteľovi…  musia  byť  vždy…  vypracované  [jasne  a]  zrozumiteľne‘,  vykladať  vzhľadom  na  dvadsiate  odôvodnenie  uvedenej  smernice v tom  zmysle,  že  vyžaduje,  aby  mal  spotrebiteľ  vždy  možnosť  oboznámiť  sa  so  všetkými  podmienkami?
2.      Má  sa  článok 4  ods. 2  smernice  [93/13],  ktorý  stanovuje  ako  požiadavku  na  vylúčenie  preskúmania  podmienok  týkajúcich  sa  hlavného  predmetu  zmluvy,  aby  ‚tieto  podmienky  [boli  jasné  a]  zrozumiteľné‘,  vykladať v tom  zmysle,  že  vyžaduje,  aby  mal  spotrebiteľ  vždy  možnosť  oboznámiť  sa s takýmito  podmienkami?
3.      V kontexte  vnútroštátnej  právnej  úpravy,  ktorá  umožňuje  súdne  preskúmanie  nekalej  povahy  podmienok,  ktoré  neboli  individuálne  dohodnuté,  pokiaľ  ide o definíciu  hlavného  predmetu  zmluvy:  i)  bráni  článok 3  ods. 1  smernice  [93/13]  vykladaný v súlade s [bodom 1 písm. i)]  indikatívneho  zoznamu  uvedeného v článku 3  ods. 3  uvedenej  smernice  tomu,  aby  poistiteľ  mohol v súvislosti  so  skupinovou  poistnou  zmluvou  príspevkového  typu  uplatniť  voči  poistenému  podmienku o vylúčení  alebo  obmedzení  krytia  poisteného  rizika,  ktorá  mu  nebola  oznámená, a s ktorou  sa v dôsledku  toho  nemohol  oboznámiť, a to  ii)  aj  vtedy,  keď  súčasne v prípade  nesplnenia  povinnosti  poskytnúť  informácie/oznamovacej  povinnosti,  pokiaľ  ide o podmienky,  vnútroštátna  právna  úprava  stanovuje  zodpovednosť  poistníka  za  škody  spôsobené  poistenému,  čo  však  vo  všeobecnosti  nestavia  poisteného  do  situácie, v ktorej  by  sa  nachádzal,  ak  by  mal  prospech z poistného  krytia?“

O prejudiciálnych otázkach

O
prvej
a
druhej

otázke
Svojou  prvou a druhou  otázkou,  ktoré  treba  preskúmať  spoločne,  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  článok 4  ods. 2 a článok 5  smernice  93/13 v spojení s dvadsiatym  odôvodnením  tejto  smernice  majú  vykladať v tom  zmysle,  že  spotrebiteľ  musí  mať  vždy  možnosť  oboznámiť  sa  pred  uzavretím  zmluvy s podmienkami  týkajúcimi  sa  hlavného  predmetu  tejto  zmluvy,  či  dokonca  so  všetkými  podmienkami  uvedenej  zmluvy.
Podľa  článku 5  prvej  vety  tejto  smernice  musia  byť  podmienky  spotrebiteľských  zmlúv v písomnej  forme  vždy  vypracované  jasne a zrozumiteľne.  Súdny  dvor  už  spresnil,  že  takáto  požiadavka  má  rovnaký  rozsah  ako  požiadavka  uvedená v článku 4  ods. 2  uvedenej  smernice,  podľa  ktorej  sa  na  výnimku  stanovenú v tomto  poslednom  uvedenom  ustanovení  vzťahuje  mechanizmus  preskúmania  nekalej  povahy  týchto  podmienok  vnútroštátnym  súdom,  najmä  tých,  ktoré  sa  týkajú  hlavného  predmetu  zmluvy, a to  pod  podmienkou,  že  uvedené  podmienky  sú  vypracované  jasne a zrozumiteľne  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 30. apríla  2014,  Kásler a Káslerné  Rábai, C‑26/13,  EU:C:2014:282,  bod 69,  ako  aj z 3. marca 2020,  Gómez  del  Moral  Guasch, C‑125/18,  EU:C:2020:138,  bod 46).
Súdny  dvor  spresnil,  že  požiadavka  transparentnosti  zmluvných  podmienok,  ako  vyplýva z týchto  ustanovení,  musí  byť  chápaná  extenzívne a nemôže  byť  obmedzená  len  na  zrozumiteľnosť  týchto  podmienok z formálneho a gramatického  hľadiska.  Táto  požiadavka  vyžaduje,  aby  priemerný  spotrebiteľ,  ktorý  je  riadne  informovaný a primerane  pozorný a obozretný,  bol  schopný  pochopiť  konkrétne  fungovanie  takejto  podmienky a posúdiť  tak  na  základe  presných a zrozumiteľných  kritérií  potenciálne  významné  ekonomické  dôsledky  tejto  zmluvnej  podmienky  na  jeho  povinnosti  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 10. júna  2021,  BNP  Paribas  Personal  Finance, C‑609/19,  EU:C:2021:469,  body 42 a 43,  ako  aj z 10. júna  2021,  BNP  Paribas  Personal  Finance, C‑776/19  až C‑782/19,  EU:C:2021:470,  body 63 a 64,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Pokiaľ  ide o okamih, v ktorom  sa  tieto  skutočnosti  musia  spotrebiteľovi  oznámiť,  Súdny  dvor  už  rozhodol,  že  poskytnutie  informácie o zmluvných  podmienkach a dôsledkoch  uzavretia  zmluvy  pred  týmto  uzavretím  má  pre  spotrebiteľa  zásadný  význam,  keďže  najmä  na  základe  tejto  informácie  sa  spotrebiteľ  rozhodne,  či  chce  byť  viazaný  podmienkami,  ktoré  vopred  vypracoval  predajca  alebo  dodávateľ  [pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 21. decembra  2016,  Gutiérrez  Naranjo a i., C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,  EU:C:2016:980,  bod 50,  ako  aj  citovanú  judikatúru, a z 12. januára  2023,  D. V. (Odmena  advokáta – Zásada  hodinovej  sadzby), C‑395/21,  EU:C:2023:14,  bod 39,  ako  aj  citovanú  judikatúru].
V prípade,  ako  je  to  vo  veci  samej,  keď  spotrebiteľ  pristúpil  ku  skupinovej  poistnej  zmluve  pri  uzavretí  zmluvy o úvere,  Súdny  dvor  teda  konštatoval,  že  na  účely  dodržania  požiadavky  transparentnosti  zmluvných  podmienok  má  pre  spotrebiteľa  zásadný  význam  informácia  poskytnutá  pred  uzavretím  zmluvy  týkajúca  sa  podmienok  jeho  záväzku,  ako  aj  najmä  uvedenie  osobitostí  mechanizmu  úhrady  dlžných  splátok  veriteľovi v prípade  trvalej  invalidity  dlžníka,  aby  bol  tento  spotrebiteľ  schopný  na  základe  presných a zrozumiteľných  kritérií  posúdiť  ekonomické  dôsledky,  ktoré z toho  pre  neho  vyplývajú.  Táto informácia a toto uvedenie osobitostí sú totiž nevyhnutné na to, aby bol rozsah dotknutej podmienky pochopený spotrebiteľom, od ktorého nemožno pri uzatváraní viazaných zmlúv vyžadovať rovnakú obozretnosť, pokiaľ ide o rozsah rizík, na ktoré sa vzťahuje táto poistná zmluva, ako v prípade, keď by túto zmluvu a úverovú zmluvu uzavrel samostatne (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 23. apríla  2015,  Van  Hove, C‑96/14,  EU:C:2015:262,  body 41 a 48).
Keďže  požiadavka  transparentnosti  zmluvných  podmienok,  ktorú  takto  vykladá  Súdny  dvor,  má  za  následok  povinnosť  poskytnúť  spotrebiteľovi  pred  uzavretím  zmluvy  všetky  informácie  potrebné  na  to,  aby  spotrebiteľ  mohol  pochopiť  ekonomické  dôsledky  týchto  podmienok a rozhodnúť  sa s úplnou  znalosťou  veci  uzatvoriť  zmluvu,  táto  požiadavka  nevyhnutne  predpokladá,  aby  mal  spotrebiteľ  pred  uzavretím  zmluvy  možnosť  oboznámiť  so  všetkými  jej  podmienkami.
Okolnosť,  či  sa  tieto  podmienky  týkajú  alebo  netýkajú  hlavného  predmetu  tejto  zmluvy,  je v tejto  súvislosti  irelevantná.  Na  to,  aby  sa  totiž  spotrebiteľ v súlade s cieľom  sledovaným  uvedenou  požiadavkou  transparentnosti  mohol  so  znalosťou  veci  rozhodnúť,  či  chce  byť  viazaný  podmienkami,  ktoré  vopred  vypracoval  predajca  alebo  dodávateľ,  musí  sa  pred  prijatím  takéhoto  rozhodnutia  nevyhnutne  oboznámiť s celou  uvedenou  zmluvou,  keďže  práve  súbor  jej  podmienok  určuje  najmä  práva a povinnosti,  ktoré  spotrebiteľovi  vyplývajú  zo  samotnej  zmluvy.  Súdny  dvor  okrem  toho  už  objasnil,  že  tá  istá  požiadavka  transparentnosti  sa  uplatňuje  aj  vtedy,  ak  sa  podmienka  týka  hlavného  predmetu  zmluvy  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 3. marca 2020,  Gómez  del  Moral  Guasch, C‑125/18,  EU:C:2020:138,  body 46 a 47,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Takúto  požiadavku  predchádzajúceho  oboznámenia  sa  so  všetkými  podmienkami  zmluvy  napokon  jasne  zdôrazňuje  dvadsiate  odôvodnenie  smernice  93/13,  podľa  ktorého  nielenže  zmluvy  musia  byť  vypracované  jasne a zrozumiteľne,  ale  spotrebiteľ  musí  mať  skutočne  príležitosť  preskúmať  všetky  podmienky. Normotvorca  Európskej  únie  tak  zdôraznil  záujem  na  predchádzajúcom  oboznámení  sa  so  všetkými  podmienkami  zmluvy,  aby  sa  spotrebiteľ  mohol  so  znalosťou  veci  rozhodnúť,  či  chce  byť  týmito  podmienkami  viazaný.
Okrem  toho,  keďže  vnútroštátny  súd  uvádza,  že  portugalská  právna  úprava  týkajúca  sa  skupinových  poistení  predstavuje  podľa  určitého  výkladu  judikatúry
lex  specialis
,  ktorý  vylučuje  uplatnenie  všeobecnej  právnej  úpravy  týkajúcej  sa  podmienok,  ktoré  neboli  individuálne  dohodnuté,  treba  pripomenúť,  že  požiadavku  transparentnosti  zmluvných  podmienok  stanovenú  smernicou  93/13  nemožno  vylúčiť z dôvodu,  že  existuje  osobitný  právny  režim  uplatniteľný  na  určitý  typ  zmlúv.  Podľa  ustálenej  judikatúry  totiž  smernica  93/13  definuje  zmluvy,  na  ktoré  sa  vzťahuje,  práve  odkazom  na  určitú  vlastnosť  zmluvných  strán  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 21. marca 2019,  Pouvin a Dijoux, C‑590/17,  EU:C:2019:232,  bod 23,  ako  aj  citovanú  judikatúru, a uznesenie z 10. júna  2021,  X  Bank, C‑198/20,  neuverejnené,  EU:C:2021:481,  bod 24).
V tejto  súvislosti  treba  takisto  pripomenúť,  že  zásada  konformného  výkladu  vyžaduje,  aby  vnútroštátne  súdy  urobili  všetko,  čo  je v ich  právomoci,  pričom  zohľadnia  vnútroštátne  právo  ako  celok a uplatnia  výkladové  metódy,  ktoré  toto  právo  uznáva,  aby  zaručili  úplnú  účinnosť  predmetnej  smernice a dospeli k riešeniu,  ktoré  je v súlade s účelom  sledovaným  touto  smernicou  (rozsudok  zo  6. novembra  2018,  Max‑Planck‑Gesellschaft  zur  Förderung  der  Wissenschaften,  C‑684/16,  EU:C:2018:874,  bod 59 a citovaná  judikatúra).
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  treba  na  prvú a druhú  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 4  ods. 2 a článok 5  smernice  93/13 v spojení s dvadsiatym  odôvodnením  tejto  smernice  sa  majú  vykladať v tom  zmysle,  že  spotrebiteľ  musí  mať  vždy  možnosť  oboznámiť  sa  pred  uzavretím  zmluvy  so  všetkými  podmienkami,  ktoré  zmluva  obsahuje.

O
tretej

otázke
Podľa  ustálenej  judikatúry v rámci  spolupráce  medzi  vnútroštátnymi  súdmi a Súdnym  dvorom  zakotvenej v článku 267 ZFEÚ  Súdnemu  dvoru  prináleží  poskytnúť  vnútroštátnemu  súdu  užitočnú  odpoveď,  ktorá  mu  umožní  rozhodnúť o spore,  ktorý  prejednáva. V tomto  ohľade  je  povinnosťou  Súdneho  dvora v prípade  potreby  preformulovať  otázky,  ktoré  sú  mu  položené, a v tejto  súvislosti  vykladať  všetky  ustanovenia  práva  Únie,  ktoré  vnútroštátne  súdy  potrebujú  na  rozhodovanie o sporoch,  ktoré  im  boli  predložené,  aj  keď  tieto  ustanovenia  nie  sú  výslovne  spomenuté v otázkach  položených  Súdnemu  dvoru  týmito  súdmi  (pozri  najmä  rozsudok  zo  4. októbra  2018,  Kamenova, C‑105/17,  EU:C:2018:808,  bod 21 a citovanú  judikatúru).
V tejto  súvislosti  treba v prvom  rade  konštatovať,  že  svojou  treťou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd  pýta  na  výklad  článku 3  ods. 1 a 3  smernice  93/13 v spojení s bodom 1 písm. i)  prílohy  tejto  smernice a na  dôsledky  tohto  výkladu  na  skutočnosť,  že  poisťovacia  spoločnosť  voči  spotrebiteľovi v rámci  skupinovej  poistnej  zmluvy  uplatňuje  podmienku o vylúčení  alebo  obmedzení  krytia  poisteného  rizika, s ktorou  sa  tento  spotrebiteľ  nemohol  oboznámiť  pred  uzavretím  tejto  zmluvy.  Hoci z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že v prejednávanej  veci  sa  spotrebiteľ  nemohol  oboznámiť s dotknutými  podmienkami  pred  uzavretím  poistnej  zmluvy, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  tento  súd  neuvádza,  že  táto  zmluva  obsahuje  podmienku,  ktorej  cieľom  alebo  účinkom  je,  ako  uvádza  bod 1 písm. i)  tejto  prílohy,  „neodvolateľne  zaviazať  spotrebiteľa k podmienkam, s ktorými  sa  skutočne  nemohol  oboznámiť  pred  uzavretím  zmluvy“. Z toho  vyplýva,  že  nie  je  potrebné  skúmať  túto  otázku z hľadiska  článku 3  ods. 3  tejto  smernice  ani  uvedenej  prílohy.
V druhom  rade z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  uvedenou  otázkou  sa  uvedený  vnútroštátny  súd  na  jednej  strane  pýta  na  to,  aké  má  neoboznámenie  sa s takými  podmienkami  týkajúcimi  sa  hlavného  predmetu  zmluvy,  akými  sú  podmienky  týkajúce  sa  vylúčenia  alebo  obmedzenia  krytia  poisteného  rizika,  pred  uzavretím  tejto  zmluvy  dôsledky  na  posúdenie  nekalej  povahy  týchto  podmienok,  ako  aj  na  druhej  strane,  či  sa  takéto  podmienky,  pokiaľ  neboli  spotrebiteľovi  vopred  oznámené,  môžu  voči  spotrebiteľovi  uplatniť,  ak  sa s nimi  nemohol  oboznámiť, a či  skutočnosť,  že  poistník  by  mohol  byť  zodpovedný  za  toto  neoboznámenie  sa,  predstavuje  faktor,  ktorý  sa  musí  zohľadniť  na  účely  tohto  posúdenia.
V dôsledku  toho  treba  konštatovať,  že  svojou  treťou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  článok 3  ods. 1 a články 4  až  6  smernice  93/13  majú  vykladať v tom  zmysle,  že  podmienku v poistnej  zmluve  týkajúcu  sa  vylúčenia  alebo  obmedzenia  krytia  poisteného  rizika, s ktorou  sa  spotrebiteľ  nemohol  oboznámiť  pred  uzavretím  tejto  zmluvy,  možno  voči  tomuto  spotrebiteľovi  namietať, a to  aj v prípade,  ak  poistník  môže  byť  zodpovedný  za  takéto  neoboznámenie  sa, a napriek  tomu,  že  takáto  zodpovednosť  nestavia  uvedeného  spotrebiteľa  do  rovnakej  situácie, v akej  by  sa  nachádzal,  keby  mal  prospech z tohto  krytia.
Podľa  ustálenej  judikatúry  sa  právomoc  Súdneho  dvora  týkajúca  sa  preskúmania  prípadnej  nekalej  povahy  zmluvnej  podmienky v zmysle  článku 3  ods. 1  smernice  93/13  týka  výkladu  kritérií,  ktoré  vnútroštátny  súd  môže  alebo  musí  uplatniť  pri  preskúmaní  tejto  podmienky z hľadiska  ustanovení  tejto  smernice.  Tomuto  súdu  teda  prináleží,  aby  so  zreteľom  na  tieto  kritériá  rozhodol o konkrétnej  kvalifikácii  osobitnej  zmluvnej  podmienky v závislosti  od  okolností  prejednávanej  veci. Z uvedeného  vyplýva,  že  Súdny  dvor  sa  musí  obmedziť  na  to,  aby  vnútroštátnemu  súdu  poskytol  údaje,  ktoré  musí  tento  súd  zohľadniť  pri  posúdení  nekalej  povahy  dotknutej  podmienky  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 3. septembra  2020,  Profi  Credit  Polska, C‑84/19, C‑222/19 a C‑252/19,  EU:C:2020:631,  bod 91,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
V tejto  súvislosti  treba v prvom  rade  pripomenúť,  že v súvislosti s článkom 5  smernice  93/13  predstavuje  transparentná  povaha  zmluvnej  podmienky  jednu  zo  skutočností,  ktorú  treba  zohľadniť v rámci  posúdenia  nekalej  povahy  tejto  podmienky,  ktoré  má  vykonať  vnútroštátny  súd  na  základe  článku 3  ods. 1  tejto  smernice  [rozsudok z 12. januára  2023,  D. V. (Odmena  advokáta – Zásada  hodinovej  sadzby), C‑395/21,  EU:C:2023:14,  bod 47 a citovaná  judikatúra].
Hoci  netransparentná  povaha  zmluvnej  podmienky z dôvodu  jej  nejasnosti  alebo  nezrozumiteľnosti  môže  predstavovať  skutočnosť,  ktorú  treba  zohľadniť v rámci  posúdenia  nekalej  povahy  tejto  podmienky,  nedostatok  transparentnosti z dôvodu  nemožnosti  spotrebiteľa  oboznámiť  sa s uvedenou  podmienkou  pred  uzavretím  predmetnej  zmluvy  môže  tým  skôr  predstavovať  takúto  skutočnosť.
V druhom  rade v rámci  posúdenia  nekalej  povahy  zmluvnej  podmienky,  ktoré  prináleží  vykonať  vnútroštátnemu  súdu  podľa  článku 3  ods. 1  smernice  93/13,  tomuto  súdu  prináleží,  aby  najskôr  posúdil  možné  nedodržanie  požiadavky  dobrej  viery a následne  existenciu  prípadnej  značnej  nerovnováhy  na  úkor  spotrebiteľa v zmysle  tohto  ustanovenia  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 3. októbra  2019,  Kiss a CIB  Bank, C‑621/17,  EU:C:2019:820,  bod 49,  ako  aj  citovanú  judikatúru). V súlade s článkom 4  ods. 1  tejto  smernice  musí  uvedený  súd  vykonať  toto  posúdenie  najmä  vzhľadom  na  okamih  uzavretia  zmluvy a na  všetky  okolnosti  súvisiace s uzatvorením  zmluvy.
Na  jednej  strane,  pokiaľ  ide o požiadavku  dobrej  viery,  treba  uviesť,  ako  vyplýva  zo  šestnásteho  odôvodnenia  smernice  93/13,  že v rámci  posúdenia  dobrej  viery  musí  vnútroštátny  súd  zohľadniť  najmä  stabilitu  zmluvného  postavenia  strán a otázku,  či  bol  spotrebiteľ  nejakým  spôsobom  motivovaný,  aby  súhlasil s dotknutou  podmienkou.
V prejednávanej  veci s výhradou  overenia,  ktoré  prináleží  vykonať  vnútroštátnemu  súdu,  LP  vo  svojich  písomných  pripomienkach v tejto  súvislosti  tvrdila,  že  sa  „vyžadovalo“,  aby  ona a jej  manžel  podpísali  poistnú  zmluvu s cieľom  získať  predmetný  bankový  úver  na  účely  kúpy  majetku.  Pri  tejto  príležitosti  iba  podpísali  ponuku  na  pristúpenie k tejto  zmluve,  ktorú  im  predložila  banka,  bez  toho,  aby  boli  informovaní o celom  jej  obsahu.  Túto  ponuku  na  pristúpenie  vyplnil  zamestnanec  banky,  ktorý  im  predložil  uvedenú  zmluvu  na  podpis.  LP  uvedenú  ponuku  podpísala  bez  toho,  aby  jej  bola  prečítaná  akákoľvek  podmienka o vylúčení  dohodnutého  krytia  poisteného  rizika.
Na  druhej  strane,  pokiaľ  ide o otázku,  či  napriek  požiadavke  dobrej  viery  spôsobuje  zmluvná  podmienka v neprospech  spotrebiteľa  značnú  nerovnováhu v právach a povinnostiach  zmluvných  strán  vyplývajúcich z tejto  zmluvy,  vnútroštátny  súd  musí  podľa  ustálenej  judikatúry  overiť,  či  predajca  alebo  dodávateľ,  ktorý  zaobchádza  so  spotrebiteľom  čestne a rovnocenne,  mohol  rozumne  očakávať,  že  by  tento  spotrebiteľ  súhlasil s touto  podmienkou  po  individuálnom  dojednaní  (pozri  najmä  rozsudky z 3. septembra  2020,  Profi  Credit  Polska, C‑84/19, C‑222/19 a C‑252/19,  EU:C:2020:631,  bod 93,  ako  aj  citovanú  judikatúru, a z 10. júna  2021,  BNP  Paribas  Personal  Finance, C‑776/19  až C‑782/19,  EU:C:2021:470,  bod 98,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Preto  na  účely  posúdenia,  či  také  podmienky  zmluvy, o aké  ide  vo  veci  samej,  spôsobujú  takúto  nerovnováhu v neprospech  spotrebiteľa,  treba  zohľadniť  všetky  okolnosti, o ktorých  mohol  predajca  alebo  dodávateľ  alebo  jeho  zástupca  vedieť v čase  uzavretia  tejto  zmluvy a ktoré  mohli  mať  vplyv  na  neskoršie  plnenie  uvedenej  zmluvy.  Vnútroštátny  súd  tak  bude  musieť  určiť,  či  spotrebiteľ  dostal  všetky  informácie,  ktoré  môžu  mať  vplyv  na  rozsah  jeho  povinností  vyplývajúcich z tej  istej  zmluvy a ktoré  mu  umožňujú  posúdiť  najmä  dôsledky,  ktoré z tejto  zmluvy  vyplývajú.
V tejto  súvislosti  okolnosť,  že  spotrebiteľ  sa  nemohol  oboznámiť  so  zmluvnou  podmienkou  pred  uzavretím  predmetnej  zmluvy,  predstavuje  podstatný  prvok  pri  posúdení  prípadnej  nekalej  povahy  tejto  podmienky,  keďže  táto  okolnosť  mohla  viesť  spotrebiteľa k tomu,  aby  prijal  záväzky,  ktoré  by  inak  neprijal, a v dôsledku  toho  by  mohla  spôsobiť  značnú  nerovnováhu  vo  vzájomných  povinnostiach  zmluvných  strán  tejto  zmluvy.
V prejednávanej  veci  LP  nemala  príležitosť  oboznámiť  sa s podmienkami  poistnej  zmluvy  týkajúcimi  sa  vylúčenia  alebo  obmedzenia  krytia  poisteného  rizika,  ani  informovať  Ocidental o svojom  zdravotnom  stave v čase  uzavretia  tejto  zmluvy,  keďže  pri  pristúpení k uvedenej  zmluve  nevyplnila  nijaký  dotazník  týkajúci  sa  jej  zdravotného  stavu.
Za  týchto  okolností,  ktoré  musí  overiť  vnútroštátny  súd,  uplatnenie  takýchto  podmienok o vylúčení  alebo  obmedzení  krytia  poisteného  rizika  má  za  následok,  že  spotrebiteľ  nemá  viac  nárok  na  toto  krytie v prípade,  že  dôjde k naplneniu  tohto  rizika, a že v zásade  musí  odo  dňa  konštatovania  trvalej  invalidity  spôsobenej  už  existujúcim  zdravotným  problémom, o ktorom  nemal  príležitosť  informovať  poistiteľa,  zaplatiť  sám  zostávajúce  dlžné  splátky  úveru.  Prípadne  by  musel  zaplatiť  aspoň  časť  týchto  splátok,  ak  je  podľa  uplatniteľnej  vnútroštátnej  právnej  úpravy, o akú  ide  vo  veci  samej,  banka  zodpovedná  za  škodu  spôsobenú  neoznámením  týchto  podmienok, a to  bez  toho,  aby  to  stavalo  tohto  spotrebiteľa  do  rovnakej  situácie, v akej  by  sa  nachádzal,  ak  by  mal  prospech z uvedeného  krytia.  Uvedený  spotrebiteľ  sa  tak  môže  ocitnúť v situácii,  keď  vzhľadom  na  stratu  príjmu  vyplývajúcu z jeho  trvalej  invalidity  bude  pre  neho  ťažké,  ba  až  nemožné,  splácať  tieto  splátky,  hoci  práve  proti  tomuto  riziku  sa  chcel  poistiť  uzavretím  takej  poistnej  zmluvy, o akú  ide  vo  veci  samej.
Predajca  alebo  dodávateľ  tým,  že  neumožnil  dotknutému  spotrebiteľovi  oboznámiť  sa  pred  uzavretím  tejto  zmluvy s informáciami  týkajúcimi  sa  uvedených  zmluvných  podmienok a všetkých  dôsledkov  uzavretia  uvedenej  zmluvy,  tak  prenáša  uvedené  riziko  vyplývajúce z prípadnej  trvalej  invalidity  úplne  alebo  aspoň  čiastočne  na  tohto  spotrebiteľa.
Ak  by  vnútroštátny  súd  mal v nadväznosti  na  posúdenie  osobitných  okolností  prejednávanej  veci  dospieť k záveru,  že v prejednávanej  veci  napriek  požiadavke  dobrej  viery  nemohla  Ocidental  odôvodnene  očakávať,  že  pri  dodržaní  požiadavky  transparentnosti  voči  LP  bude  LP v nadväznosti  na  individuálne  dojednanie  súhlasiť s predmetnými  zmluvnými  podmienkami,  tento  súd  bude  musieť  dospieť k záveru o ich  nekalej  povahe.
Podľa  ustálenej  judikatúry  platí,  že  ak  už  bola  zmluvná  podmienka  vyhlásená  za  nekalú, a teda  neplatnú,  prináleží  vnútroštátnemu  súdu,  aby v súlade s článkom 6  ods. 1  smernice  93/13  neuplatnil  túto  podmienku  tak,  aby  už  nemala  záväzné  účinky  voči  spotrebiteľovi,  pokiaľ  proti  tomu  tento  spotrebiteľ  nenamieta  (rozsudok  zo  16. júla  2020,  Caixabank a Banco  Bilbao  Vizcaya  Argentaria,  C‑224/08 a C‑259/19,  EU:C:2020:578,  bod 50).
V prejednávanej  veci z toho  vyplýva,  že  podmienku o vylúčení  alebo  obmedzení  krytia  poisteného  rizika  nemožno  voči  LP  uplatniť.  Tento  záver  nemôže  spochybniť  taká  vnútroštátna  právna  úprava,  akú  uvádza  vnútroštátny  súd,  podľa  ktorej  poistník,  ktorý  si  nesplnil  povinnosť  oznámiť  zmluvné  podmienky,  ktorá  mu  vyplýva z tejto  právnej  úpravy,  môže  byť  povinný  nahradiť  škodu  vyplývajúcu z takéhoto  neoznámenia, a to  bez  toho,  aby  umožnila  navrátiť  právnu a skutkovú  situáciu, v ktorej  by  sa  spotrebiteľ  nachádzal,  ak  by  mal  prospech z tohto  krytia.  Uvedená  právna  úprava,  ktorá  sa  týka  dôsledkov  tohto  neoznámenia v oblasti  občianskoprávnej  zodpovednosti,  nemôže  mať  vplyv  na  nemožnosť  namietať  voči  spotrebiteľovi  zmluvnú  podmienku  považovanú  za  nekalú  podľa  smernice  93/13.
Navyše  podľa  ustálenej  judikatúry  Súdneho  dvora  určenie  nekalej  povahy  podmienky  obsiahnutej v zmluve  musí  umožniť  navrátenie  právnej a skutkovej  situácie, v ktorej  by  sa  spotrebiteľ  nachádzal,  ak  by  táto  nekalá  podmienka  neexistovala  [rozsudok z 12. januára  2023,  D. V. (Odmena  advokáta – Zásada  hodinovej  sadzby), C‑395/21,  EU:C:2023:14,  bod 54 a citovaná  judikatúra].
Nemožnosť  namietať  takúto  zmluvnú  podmienku,  ktorá  sa  považuje  za  nekalú,  voči  spotrebiteľovi  však  nemá  vplyv  na  prípadné  dôsledky v oblasti  občianskoprávnej  zodpovednosti  poistníka  voči  poistiteľovi,  ktoré  vyplývajú z toho,  že  poistník  neoznámil  spotrebiteľovi  túto  podmienku.
Zo  všetkých  predchádzajúcich  úvah  vyplýva,  že  článok 3  ods. 1 a články 4  až  6  smernice  93/13  sa  majú  vykladať v tom  zmysle,  že  ak  je  podmienka v poistnej  zmluve  týkajúca  sa  vylúčenia  alebo  obmedzenia  krytia  poisteného  rizika, s ktorou  sa  dotknutý  spotrebiteľ  nemohol  oboznámiť  pred  uzavretím  tejto  zmluvy,  vnútroštátnym  súdom  kvalifikovaná  ako  nekalá,  je  tento  súd  povinný  neuplatniť  túto  podmienku,  aby  voči  tomuto  spotrebiteľovi  nevyvolávala  záväzné  účinky.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (deviata  komora)  rozhodol  takto:
1.
Článok 4 ods. 2 a článok 5 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách v spojení s dvadsiatym odôvodnením tejto smernice
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
spotrebiteľ musí mať vždy možnosť oboznámiť sa pred uzavretím zmluvy so všetkými podmienkami, ktoré zmluva obsahuje.
2.
Článok 3 ods. 1 a články 4 až 6 smernice 93/13
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
ak je podmienka v poistnej zmluve týkajúca sa vylúčenia alebo obmedzenia krytia poisteného rizika, s ktorou sa dotknutý spotrebiteľ nemohol oboznámiť pred uzavretím tejto zmluvy, vnútroštátnym súdom kvalifikovaná ako nekalá, je tento súd povinný neuplatniť túto podmienku, aby voči tomuto spotrebiteľovi nevyvolávala záväzné účinky.
Podpisy
*
Jazyk konania: portugalčina.