CELEX: 62015CJ0365
Ennakkoratkaisupyyntö
Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi
Tuontitullien palauttaminen
Asetus (ETY) N:o 2913/92 (tullikoodeksi)
241 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäinen luetelmakohta
Jäsenvaltion velvollisuus säätää, että viivästyskorkoa on maksettava, vaikka kansallisissa tuomioistuimissa ei nosteta kannetta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
EYVL 1992, L 302, s. 1
; jäljempänä tullikoodeksi) 241 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen (jäljempänä Wortmann) ja Hauptzollamt Bielefeld (Bielefeldin päätullitoimisto, Saksa) ja joka koskee koron maksamista Wortmannin lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 5.10.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1472/2006 (
EUVL 2006, L 275, s. 1
), joka on osittain kumottu 2.2.2012 annetulla tuomiolla Brosmann Footwear (HK) ym. v. neuvosto (
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
), mukaisesti maksamien polkumyyntitullien palauttamisen yhteydessä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Tullikoodeksi
Tullikoodeksin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan:
– –
10)
’tuontitulleilla’
—
tuontitavaroista kannettavia tulleja ja vaikutukseltaan vastaavia maksuja,
– –”
Tullikoodeksin 232 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos kannettavaa tullien määrää ei ole maksettu asetetussa määräajassa:
– –
b)
tullien määrän lisäksi on kannettava viivästyskorkoa. Viivästyskorkoprosentti saa olla korkeampi kuin luottokorkoprosentti. Viivästyskorkoprosentti ei saa olla pienempi [kuin] luottokorkoprosentti.
– –”
Tullikoodeksin 236 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuonti- tai vientitullit on palautettava, jos todetaan, että niiden määrä niitä maksettaessa ei ole ollut lain mukainen tai että niiden määrä on kirjattu tileihin 220 artiklan 2 kohdan vastaisesti.
– –
2.   Tuonti- tai vientitullit on palautettava taikka peruutettava hakemuksesta, joka on esitettävä kyseiselle tullitoimipaikalle kolmen vuoden kuluessa siitä päivästä, jona nämä tullit on annettu tiedoksi velalliselle.
Tätä määräaikaa on pidennettävä, jos asianomainen näyttää toteen, että ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este on estänyt hakemuksen esittämisen määräajassa.
Tulliviranomaisten on palautettava tai peruutettava tullit viran puolesta, jos ne itse havaitsevat mainitun määräajan kuluessa jonkin 1 kohdan ensimmäisessä tai toisessa alakohdassa tarkoitetuista tilanteista.”
Tullikoodeksin 241 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tulliviranomaisten ei tarvitse maksaa korkoa palauttamilleen tuonti- tai vientitulleille eikä näitä tulleja maksettaessa mahdollisesti kannettavalle luottokorolle tai viivästyskorolle. Korkoa on kuitenkin maksettava, jos:
—
palauttamista koskevasta hakemuksesta tehtyä päätöstä ei ole pantu täytäntöön kolmen kuukauden kuluessa sen tekemisestä,
—
sitä edellytetään kansallisissa säännöksissä.
Näiden korkojen määrä on laskettava siten, että se vastaa kansallisilla raha- tai rahoitusmarkkinoilla vastaavassa tarkoituksessa veloitettavaa määrää.”
Asetus N:o 1472/2006
Asetuksen N:o 1472/2006 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli, jota sovelletaan tuotaessa Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevia jalkineita, joiden päälliset ovat nahkaa tai tekonahkaa ja jotka kuuluvat seuraaviin [yhdistetyn nimikkeistön koodeihin], lukuun ottamatta urheilujalkineita, jalkineita, joissa on erikoistekniikkaa, tohveleita ja muita sisäjalkineita sekä jalkineita, joissa on suojaava kärjys:
– –
4.   Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä ja määräyksiä.”
Saksan oikeus
Yleisistä verosäännöksistä annetun lain (Abgabenordnung), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikastoon (jäljempänä AO), 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Tätä lakia sovelletaan kaikkiin veroihin, mukaan lukien veronpalautuksiin, joista säädetään liittotasavallan tai Euroopan unionin lainsäädännössä, siltä osin kuin niitä hallinnoidaan liittovaltion tai osavaltioiden verohallinnossa. Lakia sovelletaan ainoastaan, jollei Euroopan unionin oikeudesta muuta johdu.
– –
(3)   Jollei Euroopan unionin oikeudesta muuta johdu, tämän lain säännöksiä sovelletaan vastaavasti myös täydentäviin verovelvoitteisiin. – –”
AO:n 3 §:n 3 ja 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”(3)   Tullikoodeksin 4 artiklan 10 ja 11 alakohdassa tarkoitetut tuonti- ja vientitullit ovat tässä laissa tarkoitettuja veroja.
(4)   Täydentäviä verovelvoitteita ovat – – korot (233–237 §), – – sekä tullikoodeksissa tarkoitetut korot – –”
AO:n 37 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Verovelkasuhteeseen perustuvia oikeuksia ovat – – [muun muassa] 2 momentin mukainen oikeus palautukseen – –
(2)   Mikäli vero – – on maksettu tai palautettu ilman oikeudellista perustetta, sillä, jolta maksu on veloitettu, on oikeus saada maksettu tai palautettu määrä takaisin maksun saajalta. – –”
AO:n 233 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Verovelkasuhteeseen perustuville oikeuksille (37 §) maksetaan korkoa ainoastaan siltä osin kuin sitä lainsäädännössä edellytetään. – –”
AO:n 236 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Mikäli tuomioistuimen lainvoimaisella ratkaisulla tai sellaisen nojalla alennetaan määrättyä veroa tai myönnetään veronpalautus, palautettavalle tai hyvitettävälle määrälle maksetaan korkoa oikeudenkäynnin vireilletulopäivästä maksupäivään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 momentin soveltamista. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Wortmann luovutti vuosina 2006–2012 omissa nimissään vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevia jalkineita, joiden päälliset olivat nahkaa ja jotka oli valmistanut Brosmann Footwear (HK) Ltd (jäljempänä Brosmann) ja Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd (jäljempänä Seasonable). Koska jalkineet kuuluivat yhteen asetuksen N:o 1472/2006 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista yhdistetyn nimikkeistön nimikkeistä, Hauptzollamt Bielefeld asetti Wortmannille kyseisen asetuksen perusteella polkumyyntitulleja.
Wortmann haki 22.7.2010 Hauptzollamt Bielefeldiltä kesäkuun 2007 ja kesäkuun 2010 väliseltä ajalta maksettujen polkumyyntitullien palauttamista. Se teki 14.2.2011 uuden hakemuksen 31.12.2010 asti maksettujen polkumyyntitullien palauttamisesta. Se vaati vielä 7.5.2012 vuodesta 2006 lähtien maksettujen polkumyyntitullien palauttamista. Se vetosi kaikkien hakemusten tueksi erityisesti ensin unionin yleisessä tuomioistuimessa ja sitten unionin tuomioistuimessa vireillä olleeseen asiaan, jossa annettiin 2.2.2012 tuomio Brosmann Footwear (HK) ym. v. neuvosto (
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
).
Unionin tuomioistuin kumosi kyseisellä tuomiolla asetuksen N:o 1472/2006 muun muassa siltä osin kuin se koski Brosmannia ja Seasonablea. Kumoamisen perusteena oli se, että Euroopan komissio oli virheellisesti jättänyt tutkimatta hakemukset markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman soveltamisesta tai siinä tapauksessa, ettei tämä ollut mahdollista, kyseisen asian valittajien kohtelusta yksilöllisesti.
Hauptzollamt Bielefeld päätti 17.4.2013 siten palauttaa Wortmannille 61895,49 euron suuruiset polkumyyntitullit vuodelta 2007 ja 92870,62 euron suuruiset polkumyyntitullit vuodelta 2008.
Wortmann vaati 29.11.2013 päivätyllä kirjeellä Hauptzollamt Bielefeldiä maksamaan palautetuille määrille peruskoron 8 prosenttiyksiköllä ylittävän koron polkumyyntitullien maksamispäivästä lukien. Hauptzollamt Bielefeld hylkäsi vaatimuksen 15.1.2014 tekemällään päätöksellä. Hauptzollamt Bielefeld hylkäsi 17.9.2014 myös Wortmannin kyseisestä päätöksestä tekemän oikaisuvaatimuksen.
Wortmann saattoi asian ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen Hauptzollamt Bielefeldin velvoitettua maksamaan sille korkoa palautetuille määrille.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasian ratkaisu riippuu tullikoodeksin 241 artiklan tulkinnasta. Sen mukaan koron maksaminen Wortmannille palautetuille määrille on suljettu pois tullikoodeksin 241 artiklan ensimmäisessä virkkeessä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimittäin katsoo, että koska tullikoodeksin 241 artiklan toisen virkkeen ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetyt edellytykset eivät täyty pääasiassa, ainoastaan kansalliset säännökset voivat tullikoodeksin 241 artiklan toisen virkkeen toisen luetelmakohdan mukaan olla perusteena kantajan vaatimukselle koron maksamisesta. Se esittää tässä yhteydessä, että AO:n 37 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen ja 233 §:n ensimmäisen virkkeen yhdessä lukemisesta seuraa, että verovelkasuhteeseen perustuville oikeuksille maksetaan korkoa ainoastaan siltä osin kuin sitä lainsäädännössä edellytetään. Niinpä Saksan oikeudessa koron maksamisen oikeusperustana voi sen mukaan olla ainoastaan AO:n 236 §. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseistä säännöstä ei kuitenkaan voida soveltaa pääasiassa, koska pääasian kantaja ei ole saattanut vireille oikeudenkäyntiä, jossa vaadittaisiin Hauptzollamt Bielefeldille aikaisemmin maksettujen polkumyyntitullien palauttamista.
Niinpä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa olevansa epävarma siitä, onko kyseinen ratkaisu unionin oikeuden mukainen. Se muistuttaa oikeuskäytännöstä, jonka mukaan periaate, jonka mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannettujen maksujen määrät korkoineen, perustuu unionin oikeuteen (tuomio 18.4.2013, Irimie,
C-565/11
,
EU:C:2013:250
,
kohta). Niinpä se tiedustelee, edellytetäänkö ”kirjoittamattomassa” unionin oikeudessa pääasian kaltaisessa tilanteessa koron maksamista palautetuille polkumyyntitulleille. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tässä yhteydessä on otettava huomioon erityisesti se, että koron maksamista koskevia kansallisia säännöksiä – nyt käsiteltävässä asiassa AO:n 233 §:ää ja sitä seuraavia pykäliä – voidaan soveltaa analogisesti ainoastaan, jollei unionin oikeudessa toisin säädetä, kuten AO:n 1 §:n 3 momentin ensimmäisestä virkkeestä ja 3 §:n 4 momentista ilmenee.
Tässä tilanteessa Finanzgericht Düsseldorf (Düsseldorfin veroasioita käsittelevä tuomioistuin, Saksa) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [tullikoodeksin] 241 artiklaa tulkittava siten, että siinä viitatussa kansallisessa oikeudessa on unionin oikeuden tehokkuusperiaate huomioon ottaen edellytettävä, että palautetuille tuontitulleille maksetaan korkoa maksettujen tullien maksuajankohdasta palautettujen määrien maksamiseen asti myös niissä tapauksissa, joissa oikeutta palautukseen ei ole vaadittu kansallisessa tuomioistuimessa?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään olennaisilta osin, onko tullikoodeksin 241 artiklaa tulkittava siten, että kansallisessa oikeudessa, johon siinä viitataan, on säädettävä velvollisuudesta maksaa palautettaville tuontitulleille korkoa kyseisten tullien maksamisesta lukien niiden palauttamiseen saakka.
Tässä yhteydessä on huomautettava olevan totta, että tullikoodeksin 241 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaan tulliviranomaisten ei tarvitse maksaa korkoa palauttamilleen tuonti- tai vientitulleille eikä näitä tulleja maksettaessa mahdollisesti kannetulle luottokorolle tai viivästyskorolle.
Kyseisestä säännöksestä ei kuitenkaan sellaisenaan voi seurata, että pääasian kaltaisessa tilanteessa kansallisessa lainsäädännössä voitaisiin pätevästi säätää, ettei palautettaville tuontitulleille makseta korkoa kyseisten tullien maksamisesta lukien niiden palauttamiseen saakka.
Sekä tullikoodeksin 241 artiklan säätämishistoriasta että asiayhteydestä, johon kyseinen säännös kuuluu, seuraa nimittäin, ettei sitä sovelleta pääasian kaltaisissa tilanteissa.
Kuten julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 48–50 kohdassa esittämästä kyseisen säännöksen säätämishistorian arvioinnista ilmenee, tullikoodeksin 241 artikla koskee tilannetta, jossa ilmenee sen jälkeen, kun tulliviranomainen on luovuttanut kyseessä olevat tavarat, että alkuperäistä tuontitullien määrää on pienennettävä ja että toimijan maksamat tuontitullit on palautettava sille kokonaan tai osittain.
Komission istuntokäsittelyssä esittämä selvitys säännöksen, josta tuli tullikoodeksin 241 artikla, säätämishistoriasta osoittaa, että sen antamisen syynä oli se, että valtaosassa tapauksista tulliviranomaiset tarkastavat tulli-ilmoitukset vasta jälkikäteen, joten mahdollisuus, että tällainen tarkastus antaa aiheen jo maksettujen tuontitullien palauttamiseen, on todellinen.
Lisäksi on mainittava, että tullikoodeksilla vakiinnutetaan koron maksamisen osalta eräänlainen symmetria yhtäältä toimijoiden, joille palautetaan tulliselvityksen – jossa tavaroita ei valtaosassa tapauksista tutkita ennen niiden luovutusta – kiireellisyydestä johtuneiden virheiden vuoksi liikaa kannettuja tuontitulleja, ja toisaalta toimijoiden, joiden on samankaltaisten virheiden vuoksi maksettava tullihallinnolle tuontitullien täydennystä, tilanteiden välillä.
Kuten 31.3.2011 annetusta tuomiosta Aurubis Balgaria (
C-546/09
,
EU:C:2011:199
,
–
kohta) ilmenee, siinä tilanteessa, että tietty määrä tullimaksuja on lisätietojen perusteella suoritetun uuden tullien laskemisen seurauksena vielä kantamatta, kyseiseen määrään liittyvä viivästyskorko voidaan tullikoodeksin 232 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan kantaa ainoastaan mainitun määrän maksuajan päättymisen jälkeisen ajan osalta.
Kääntäen voidaan katsoa, että vaikka tullimaksujen uusi laskeminen antaisi aiheen palauttaa aiemmin maksetut tullit kyseiselle toimijalle osittain tai kokonaan, tullikoodeksin 241 artiklasta seuraa, että korkoa on maksettava vasta kyseisen säännöksen mukaisen kolmen kuukauden määräajan päättymisestä lukien, ellei kansallinen lainsäätäjä ole käyttänyt mahdollisuutta säätää koron maksamisesta myös muissa tilanteissa.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, ettei polkumyyntitullien palauttaminen Wortmannille johtunut mainittuja tulleja koskevasta laskuvirheestä, jonka Wortmann olisi havainnut sen jälkeen, kun toimivaltainen tulliviranomainen luovutti tavarat. Niinpä tullikoodeksin 241 artiklan ensimmäisessä virkkeessä ilmaistua sääntöä ei voida pääasian kaltaisessa tilanteessa tulkita siten, että sillä suljetaan korkojen maksaminen lähtökohtaisesti pois.
On kuitenkin huomautettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muodollisesti rajoittanut kysymyksensä koskemaan vain tullikoodeksin 241 artiklan tulkintaa, tämä seikka ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä sille kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin viitannut niihin kysymyksessään (ks. analogisesti tuomio 29.10.2015, Nagy,
C-583/14
,
EU:C:2015:737
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tässä yhteydessä on muistettava myös, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kansallisten viranomaisten asiana on ottaa huomioon seuraukset, joita kansallisissa oikeusjärjestyksissä aiheutuu polkumyyntitullien asettamisesta annetun asetuksen kumoamisesta tai pätemättömäksi julistamisesta, joista seuraisi, että kyseessä olevan asetuksen nojalla maksettujen polkumyyntitullien maksamiseen ei olisi tullikoodeksin 236 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua lainmukaista velvollisuutta ja että tulliviranomaisten olisi lähtökohtaisesti palautettava ne kyseisen säännöksen mukaisesti, jos tällaiselle palauttamiselle asetetut edellytykset, muiden muassa tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdassa mainittu edellytys, täyttyvät (ks. vastaavasti tuomio 27.9.2007, Ikea Wholesale,
C-351/04
,
EU:C:2007:547
,
kohta ja tuomio 18.3.2010, Trubowest Handel ja Makarov v. neuvosto ja komissio,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa Saksan toimivaltainen tulliviranomainen palautti kannettujen tuontitullien määrät Wortmannille – lisäämättä niihin kuitenkaan kyseisen yrityksen vaatimia viivästyskorkoja – sen seurauksena, että asetus N:o 1472/2006 kumottiin 2.2.2012 annetulla tuomiolla Brosmann Footwear (HK) ym. v. neuvosto (
C‑249/10 P
,
EU:C:2012:53
) siltä osin kuin asetus koski muun muassa Brosmannia ja Seasonablea, joiden kenkiä Wortmann luovutti vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, koska tulliviranomainen katsoi, ettei mainittujen tullien maksamiseen ollut tullikoodeksin 236 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua lainmukaista velvollisuutta.
Tässä yhteydessä on mainittava, että vaikka tullikoodeksin 236 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään polkumyyntitullien palauttamisesta pääasian kaltaisessa tilanteessa, siinä ei nimenomaisesti täsmennetä, onko palauttamisen yhteydessä maksettava korkoa palautettaville määrille.
Lisäksi on korostettava unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän, että kun jäsenvaltio on kantanut veroja tai maksuja unionin tuomioistuinten pätemättömäksi toteaman tai kumoaman unionin asetuksen nojalla, kyseiset verot tai maksut maksaneilla asianosaisilla on lähtökohtaisesti oikeus paitsi kannettujen määrien takaisinsaantiin myös mainituille määrille laskettaviin korkoihin (ks. vastaavasti tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich,
C-113/10, C-147/10 ja C-234/10
,
EU:C:2012:591
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tässä tilanteessa on katsottava, että koska yhtäältä tullikoodeksin 236 artiklan 1 kohdassa tai sen 241 artiklassa ei suljeta pois korkojen maksamista pääasian kaltaisessa tilanteessa ja koska toisaalta kyseessä olevat polkumyyntitullit palautettiin sen jälkeen, kun unionin tuomioistuin oli kumonnut asetuksen, jonka perusteella mainitut tullit oli kannettu, minkä seurauksena tullien kantaminen oli luonteeltaan unionin oikeuden vastaista – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava –, toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on palautettava kyseiselle yritykselle tullien määrät korkoineen.
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä mainitun perusteella vastattava, että jos tuontitullit, mukaan lukien polkumyyntitullit, palautetaan sillä perusteella, että ne on kannettu unionin oikeuden vastaisesti – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava –, jäsenvaltioilla on unionin oikeuteen perustuva velvollisuus maksaa palauttamiseen oikeutetuille yksityisille kyseisiin määriin liittyvät korot, jotka kertyvät siitä lukien, kun yksityinen on maksanut palautettavat tullit.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Jos tuontitullit, mukaan lukien polkumyyntitullit, palautetaan sillä perusteella, että ne on kannettu unionin oikeuden vastaisesti – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava –, jäsenvaltioilla on unionin oikeuteen perustuva velvollisuus maksaa palauttamiseen oikeutetuille yksityisille kyseisiin määriin liittyvät korot, jotka kertyvät siitä lukien, kun yksityinen on maksanut palautettavat tullit.

Allekirjoitukset
(
)	* Oikeudenkäyntikieli: saksa.