CELEX: 62017CJ0585
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Valstybės pagalba
Patvirtintos pagalbos schemos pakeitimas
SESV 108 straipsnio 3 dalis
Pareiga pranešti
Draudimas vykdyti negavus Europos Komisijos leidimo
Reglamentas (ES) Nr. 651/2014
Išimtis
58 straipsnio 1 dalis
Reglamento taikymo ratione temporis sritis
44 straipsnio 3 dalis
Apimtis
Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatoma energijos mokesčių dalinio grąžinimo skaičiavimo formulė

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies, 2008 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/2008, skelbiančio tam tikrų rūšių pagalbą suderinama su [vidaus] rinka taikant [SESV 107 ir 108 straipsnius] (Bendras bendrosios išimties reglamentas) (
OL L 214, 2008, p. 3
), ir 2014 m. birželio 17 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 651/2014, kuriuo tam tikrų kategorijų pagalba skelbiama suderinama su vidaus rinka taikant [SESV] 107 ir 108 straipsnius (
OL L 187, 2014, p. 1
), būtent šio reglamento 58 straipsnio 1 dalies, išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas byloje, kurią
Finanzamt Linz
(Linco mokesčių inspekcija, Austrija) ir
Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr
(Kirchdorfo Perg Šteiro mokesčių inspekcija, Austrija) inicijavo dėl energijos mokesčių grąžinimo
Dilly’s Wellnesshotel GmbH
.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 994/98
1998 m. gegužės 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 994/98 dėl [SESV] 107 ir 108 straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims (
OL L 142, 1998, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 312), iš dalies pakeisto 2013 m. liepos 22 d. Tarybos reglamentu (ES) Nr. 733/2013 (
OL L 204, 2013, p. 11
; toliau – Reglamentas Nr. 994/98), 4 ir 5 konstatuojamosios dalys buvo suformuluotos taip:
(4)
kadangi <…> tam, kad būtų užtikrinta veiksminga priežiūra ir supaprastintas administravimas nesilpninant [Europos] Komisijos monitoringo, reikėtų, kad tose srityse, kuriose Komisija turi pakankamai patirties <…> apibrėžti bendrus suderinamumo kriterijus, Komisija, remdamasi šiais reglamentais, turėtų galimybę pareikšti, kad kai kurios pagalbos rūšys pagal vieną arba daugiau [SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalies] nuostat[ų] neprieštarauja [vidaus] rinkai ir joms neturi būti taikoma [SESV 108 straipsnio 3 dalyje] nustatyta tvarka;
(5)
kadangi grupinių [bendrųjų] išimčių reglamentais bus galima pasiekti daugiau skaidrumo ir teisinio aiškumo; <…>“
Šio reglamento 1 straipsnyje „Bendrosios išimtys“ išdėstyta:
„1.   Šio reglamento 8 straipsnyje numatyta tvarka priimtais reglamentais ir remiantis [SESV 107 straipsniu], Komisija gali paskelbti, kad [vidaus] rinkai neprieštarauja ir informuoti Komisijos, kaip reikalaujama [SESV 108 straipsnio 3 dalyje], nebūtina apie:
a)
pagalbą, skiriamą:
<…>
iii)
aplinkos apsaugai;
<…>“
Reglamentas (EB) Nr. 659/1999
1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (
OL L 83, 1999, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 1 straipsnyje „Apibrėžimai“ buvo numatyta:
„Šiame reglamente:
<…>
b)
„esama pagalba“ – tai:
<…>
ii)
patvirtinta pagalba, t. y. Komisijos arba [Europos Sąjungos] Tarybos patvirtintos pagalbos sistemos ir individuali pagalba;
<…>
c)
„nauja pagalba“ – tai visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus;
<…>“
Šio reglamento 2 straipsnyje „Pranešimas apie naujos pagalbos skyrimą“ buvo nustatyta:
„1.   Suinteresuotoji valstybė narė, išskyrus tuos atvejus, kai pagal [SESV 109] straipsnį priimtuose reglamentuose ir kitose atitinkamose Sutarties nuostatose yra numatyta kitaip, iš anksto praneša Komisijai apie bet kuriuos planus skirti naują pagalbą. <…>
<…>“
Reglamentas (EB) Nr. 794/2004
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Reglamentą Nr. 659/1999 (
OL L 140, 2004, p. 1
, p. 74; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3), 4 straipsnis „Supaprastinta pranešimų apie tam tikrus taikomos pagalbos pakeitimus procedūra“ išdėstytas taip:
„1.   Reglamento <…> Nr. 659/1999 1 straipsnio c punkte taikomos pagalbos pakeitimai – tai visi pakeitimai, išskyrus grynai formalaus ir administracinio pobūdžio pakeitimus, kurie negali turėti įtakos pagalbos priemonės atitikimui [vidaus] rinkos reikalavimams. Tačiau taikomos [esamos] pagalbos schemos pradinio biudžeto padidėjimas iki 20 % nelaikomas taikomos [esamos] pagalbos pakeitimu.
2.   Apie šiuos taikomos [esamos] pagalbos pakeitimus pranešama supaprastinta pranešimo forma, pateikta II priede:
<…>
c)
taikomos leistinos pagalbos schemos taikymo kriterijų sugriežtinimą, pagalbos intensyvumo sumažinimą arba finansuotinų išlaidų sumažinimą.
<…>“
Reglamentas Nr. 800/2008
Reglamento Nr. 800/2008 3 straipsnio „Išimties taikymo sąlygos“, esančio šio reglamento I skyriuje „Bendrosios nuostatos“, 1 dalyje buvo numatyta:
„Visas šio reglamento I skyriaus sąlygas ir atitinkamas šio reglamento II skyriaus nuostatas atitinkančios pagalbos schemos laikomos suderinamomis su [vidaus] rinka, kaip apibrėžta [SESV 107 straipsnio 3 dalyje], ir joms netaikomas [SESV 108 straipsnio 3 dalyje] numatytas reikalavimas pranešti, jeigu bet kokia pagal tokią schemą suteikta individuali pagalba atitinka visas šio reglamento sąlygas ir jei schemoje pateikiama aiški nuoroda į šį reglamentą, nurodant jo pavadinimą ir paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
numerį.“
Reglamentas Nr. 800/2008 panaikintas Reglamentu Nr. 651/2014.
Reglamentas Nr. 651/2014
Reglamento Nr. 651/2014 2–5 ir 64 konstatuojamose dalyse nustatyta:
„(2)
Komunikatu dėl [Europos Sąjungos] valstybės pagalbos modernizavimo [COM(2012) 209, 2012 m. gegužės 8 d.], Komisija pradėjo platesnio masto valstybės pagalbos taisyklių peržiūrą. Pagrindiniai šio modernizavimo tikslai: <…> ii) Komisijai atliekant
ex ante
valstybės pagalbos priemonių nagrinėjimą, daugiausia dėmesio skirti didžiausią poveikį vidaus rinkai turinčioms byloms ir kartu stiprinti valstybių narių bendradarbiavimą valstybės pagalbos teisės vykdymo užtikrinimo srityje <…> Reglamento <…> Nr. 800/2008 peržiūra yra pagrindinis valstybės pagalbos modernizavimo elementas;
(3)
šiuo reglamentu turėtų būti sudaromos sąlygos geriau nustatyti valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimo veiklos prioritetus, labiau supaprastinti reikalavimus ir padidinti skaidrumą, padėti veiksmingai vertinti ir tikrinti, kaip valstybės pagalbos taisyklių laikomasi nacionaliniu ir Sąjungos lygmenimis <…>
(4)
Komisijos patirtis, įgyta taikant [Reglamentą <…> Nr. 800/2008], leido geriau apibrėžti sąlygas, kuriomis tam tikrų kategorijų pagalba gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, ir išplėsti bendrosios išimties taikymo sritį. Ji taip pat atskleidė būtinybę padidinti skaidrumą, pagerinti kontrolę ir sudaryti sąlygas tinkamai vertinti labai dideles schemas, atsižvelgiant į jų poveikį konkurencijai vidaus rinkoje;
(5)
bendrosios šio reglamento taikymo sąlygos turi būti apibrėžtos remiantis bendraisiais principais, kuriais užtikrinama, kad pagalba <…> būtų teikiama visiškai skaidriai ir jai būtų taikomos kontrolės priemonės bei reguliarus vertinimas <…>
<…>
(64)
pagalba mokesčių lengvatų forma pagal 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvą 2003/96/EB, pakeičiančią Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą [(
OL L 283, 2003, p. 51
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405)], gali būti netiesiogiai naudinga aplinkai. <…> Siekiant iki minimumo sumažinti konkurencijos iškraipymą, pagalba tokiu pačiu būdu turėtų būti teikiama visiems konkurentams, kurie atsiduria panašioje faktinėje padėtyje. Siekiant įmonėms geriau išsaugoti kainos signalą, kurį siekiama duoti aplinkosaugos mokesčiu, valstybės narės turėtų turėti galimybę sukurti mokesčio mažinimo schemą, grindžiamą fiksuotos metinės kompensacijos sumos išmokos mechanizmu (mokesčio grąžinimu).“
Šio reglamento 2 straipsnyje „Apibrėžtys“ nurodyta:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
14.
individuali pagalba:
<…>
ii)
pagal pagalbos schemą atskiriems pagalbos gavėjams skiriama pagalba;
<…>“
Šio reglamento 3 straipsnyje „Išimties taikymo sąlygos“ numatyta:
„Pagalbos schemos, individuali pagalba, suteikta pagal pagalbos schemas, ir
ad hoc
pagalba yra suderinamos su vidaus rinka pagal [SESV] 107 straipsnio 2 arba 3 dalį ir joms netaikomas reikalavimas pranešti pagal [SESV] 108 straipsnio 3 dalį, jeigu tokia pagalba tenkina visas šio reglamento I skyriuje nustatytas sąlygas ir specialias šio reglamento III skyriuje atitinkamos kategorijos pagalbai nustatytas sąlygas.“
Šio reglamento 44 straipsnyje „Pagalba aplinkosaugos mokesčių lengvatų forma pagal [Direktyvą 2003/96]“ numatyta:
„1.   Pagalbos aplinkosaugos mokesčių lengvatų forma schemos, tenkinančios [Direktyvos 2003/96] sąlygas, yra suderinamos su vidaus rinka pagal [SESV] 107 straipsnio 3 dalį ir joms netaikomas reikalavimas pranešti pagal [SESV] 108 straipsnio 3 dalį, jeigu tenkinamos šiame straipsnyje ir I skyriuje nustatytos sąlygos.
<…>
3.   Pagalbos mokesčių lengvatų forma schemos grindžiamos taikomos aplinkosaugos mokesčio normos sumažinimu, nustatytos kompensacijos sumos išmokėjimu arba šių mechanizmų deriniu.
<…>“
Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnyje „Pereinamojo laikotarpio nuostatos“ nustatyta:
„1.   Šis reglamentas taikomas iki jo įsigaliojimo suteiktai individualiai pagalbai, jeigu pagalba atitinka šiame reglamente, išskyrus 9 straipsnį, nustatytas sąlygas.
2.   Bet kurią pagalbą, kuri pagal šį reglamentą ar kitus anksčiau galiojusius reglamentus, priimtus pagal [Reglamento Nr. 994/98] 1 straipsnį, nėra atleista nuo reikalavimo pranešti pagal [SESV] 108 straipsnio 3 dalį, Komisija vertina atsižvelgdama į atitinkamas sistemas, gaires, komunikatus ir pranešimus.
3.   Bet kokia individuali pagalba, suteikta iki [2015] m. liepos 1 d. bet kuriuo pagalbos suteikimo metu galiojusiu pagal [Reglamento Nr. 994/98] 1 straipsnį priimtu reglamentu, yra suderinama su vidaus rinka ir jai netaikomas [SESV] 108 straipsnio 3 dalyje nustatytas reikalavimas pranešti, išskyrus regioninę pagalbą. [Mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ)] skirtoms rizikos kapitalo pagalbos schemoms, nustatytoms iki 2014 m. liepos 1 d., kurioms pagal [Reglamentą Nr. 800/2008] netaikomas reikalavimas pranešti pagal [SESV] 108 straipsnio 3 dalį, išimtis taikoma toliau ir jos lieka suderinamos su vidaus rinka, kol baigsis finansavimo susitarimas, jeigu viešąsias lėšas remiam[am] privataus kapitalo investiciniam fondui pagal tokį susitarimą buvo įsipareigota skirti iki 2015 m. sausio 1 d. ir jeigu toliau tenkinamos kitos išimties taikymo sąlygos.
4.   Pasibaigus šio reglamento galiojimo laikotarpiui, visoms pagalbos schemoms, kurioms taikoma išimtis pagal šį reglamentą, išskyrus regioninės pagalbos schemas, išimtis toliau taikoma šešių mėnesių suderinimo laikotarpiu. Regioninės pagalbos schemoms taikoma išimtis baigia galioti tada, kai nustoja galioti patvirtinti regioninės pagalbos žemėlapiai. Išimties taikymas rizikos finansų pagalbai, kuriai taikoma išimtis pagal 21 straipsnio 2 dalies a punktą, baigia galioti baigiantis finansavimo susitarime numatytam laikotarpiui, jeigu viešąsias lėšas remiam[am] privataus kapitalo investiciniam fondui buvo įsipareigota skirti pagal tokį susitarimą per šešis mėnesius nuo šio reglamento galiojimo pabaigos ir jeigu toliau tenkinamos visos kitos išimties taikymo sąlygos.“
Šio reglamento 59 straipsnyje numatyta:
„Šis reglamentas įsigalioja 2014 m. liepos 1 d.
<…>“
Austrijos teisė
Energieabgabenvergütungsgesetz
(Energijos mokesčių grąžinimo įstatymas, toliau – EAVG) 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Už 3 dalyje nurodytus energijos išteklius sumokėti energijos mokesčiai už kalendorinius metus (finansinius metus), gavus prašymą, grąžinami tiek, kiek jie (bendrai) viršija 0,5 % skirtumo tarp:
1.   sandorių, kaip jie suprantami pagal [1994 m. Apyvartos mokesčio įstatymo (
Umsatzsteuergesetz 1994
)] 1 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punktus, sumos ir
2.   sandorių, kaip jie suprantami pagal 1994 m. Apyvartos mokesčio įstatymo 1 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punktus, kuriuos įmonė sudarė įsigydama prekes ar paslaugas, sumos (grynoji gamybos vertė).“
EAVG 1 straipsnio 1 dalį papildo šio įstatymo 2 straipsnio 2 dalis, kurioje nustatyta:
„1.   Turinčio teisę susigrąžinti energijos mokesčius asmens prašymu kiekvienais kalendoriniais (finansiniais) metais grąžinama suma, viršijanti 1 straipsnyje nurodytą grynosios gamybos vertės dalį. Prašyme turi būti nurodytas įmonėje suvartotas 1 straipsnio 3 dalyje nurodytų energijos išteklių kiekis ir 1 straipsnyje nurodytos sumos. Prašymas pateikiamas ne vėliau nei praėjus penkeriems metams nuo tada, kai įvykdytos mokesčių grąžinimo sąlygos. Prašymas laikomas mokesčių deklaracija. Jį išnagrinėjus priimamas sprendimas, kuriame nurodoma grąžinama suma.
2.   Apskaičiuojant grąžinamą sumą, taikoma arba 0,5 % grynosios gamybos vertės riba, arba toliau nurodytos išskaitytinos sumos, mažesnę sumą įskaitant:
Grąžinama suma įskaitoma atskaičius bendrą 400 EUR dydžio išskaitytiną sumą <…>“
EAVG, iš dalies pakeisto 2004 m. liepos 30 d.
Budgetbegleitgesetz
(Biudžeto lydimasis įstatymas) (
BGBl
. I, 92/2004, toliau – BBG), 2 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Teisę į mokesčio grąžinimą turi visos įmonės, jeigu jos netiekia 1 straipsnio 3 dalyje nurodytų energijos išteklių arba šilumos (garų arba karšto vandens), pagamintos naudojant 1 straipsnio 3 dalyje nurodytus energijos išteklius.“
2010 m. gruodžio 30 d.
Budgetbegleitgesetz
(Biudžeto lydimasis įstatymas) (
BGBl
. I, 111/2010, toliau – 2011 m. BBG) iš dalies pakeitė EAVG 2 straipsnio 1 dalį taip:
„Teisę į mokesčio grąžinimą turi tik tos įmonės, kurios įrodo, kad jų pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba, ir jeigu jos netiekia 1 straipsnio 3 dalyje nurodytų energijos išteklių arba šilumos (garų arba karšto vandens), pagamintos naudojant 1 straipsnio 3 dalyje nurodytus energijos išteklius.“
2011 m. BBG į EAVG 4 straipsnį buvo įtraukta 7 dalis, kuri suformuluota taip:
„[2011 m. redakcijos BBG] 2 ir 3 straipsniai taikytini, jeigu [Komisija] patvirtina mokesčių grąžinimo prašymus, susijusius su laikotarpiu po 2010 m. gruodžio 31 d.“
Pagal nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 2011 m. balandžio 15 d.
Bundesministerium für Finanzen
(Federalinė finansų ministerija, Austrija) parengtose 2011 m. Energijos mokesčių gairėse, kuriomis teikiama pagalba aiškinant, be kita ko, energijos mokesčių grąžinimo klausimą, ši ministerija nurodė, kad nuo 2011 m. sausio 1 d. teisę į energijos mokesčių grąžinimą turėjo tik gamybos įmonės.
2013 m. rugpjūčio 29 d. ši ministerija iš dalies pakeitė minėtas gaires perkeldama šią datą į 2011 m. vasario 1 d.
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
2011 m. gruodžio 29 d. prašymu
Dilly’s Wellnesshotel
, kuri valdo viešbutį, paprašė grąžinti energijos mokesčius už 2011 m.
2012 m. vasario 21 d. sprendimu Linco mokesčių inspekcija atmetė šį prašymą motyvuodama tuo, kad priėmus 2011 m. BBG EAVG 2 ir 3 straipsniuose numatomas apribojimas, kiek tai susiję su po 2010 m. gruodžio 31 d. pateiktais prašymais, pagal kurį susigrąžinti energijos mokesčius gali tik tos įmonės, kurios įrodo, jog jų pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba. Taigi „paslaugų įmonės“ esą neturi teisės susigrąžinti energijos mokesčių už laikotarpius po minėtos datos.
Dilly’s Wellnesshotel
dėl to sprendimo pateikė skundą.
2012 m. kovo 23 d. sprendimu
Unabhängiger Finanzsenat
(Nepriklausomas mokesčių bylų senatas, Austrija) tą skundą atmetė kaip nepagrįstą.
Dilly’s Wellnesshotel
pateikė apeliacinį skundą dėl to sprendimo.
2013 m. kovo 19 d. sprendimu
Verwaltungsgerichtshof
(Aukščiausiasis administracinis teismas, Austrija) panaikino minėtą sprendimą. Šis teismas nusprendė, kad
Unabhängiger Finanzsenat
(Nepriklausomas mokesčių bylų senatas) klaidingai atsisakė pripažinti teisę į energijos mokesčių grąžinimą už 2011 m. sausio mėn.
Bundesfinanzgericht
(Federalinis finansų teismas, Austrija), kuris pakeitė
Unabhängiger Finanzsenat
(Nepriklausomas mokesčių bylų senatas, Austrija), 2014 m. spalio 31 d. nutartimi pagal SESV 267 straipsnį pateikė Europos Sąjungos Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą.
2016 m. liepos 21 d. Sprendime Dilly’s Wellnesshotel (
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 800/2008 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jei pagalbos schemoje, kaip antai nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, nėra aiškios nuorodos į šį reglamentą nurodant jo pavadinimą ir paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
numerį, šios schemos negalima laikyti atitinkančia sąlygas, kad pagal minėtą reglamentą būtų atleista nuo SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos pranešti.
2016 m. rugpjūčio 3 d. sprendimu
Bundesfinanzgericht
(Federalinis finansų teismas) patenkino
Dilly’s Wellnesshotel
ieškinį ir leido grąžinti jai energijos mokesčius už 2011 m., o ne tik už tų metų sausio mėn., motyvuodamas visų pirma tuo, kad, nesant atleidimo nuo pareigos pranešti, draudimas suteikti įmonėms teisę į energijos mokesčių grąžinimą nebuvo įsigaliojęs.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme šiuo metu nagrinėjamas Linco mokesčių inspekcijos kasacinis skundas dėl to sprendimo.
Dar vienu 2014 m. liepos 25 d. prašymu
Dilly’s Wellnesshotel
paprašė grąžinti energijos mokesčius už laikotarpį nuo 2013 m. vasario iki 2014 m. sausio mėn.
2015 m. sausio 9 d. sprendimu Kirchdorfo Perg Šteiro mokesčių inspekcija atmetė šį prašymą motyvuodama tuo, kad viešbutis yra paslaugų įmonė, o ne įmonė, kurios pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba. Nuo 2011 m. vasario 1 d. energijos mokesčiai esą grąžinami tik toms įmonėms, kurių pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba.
2017 m. vasario 13 d. sprendimu
Bundesfinanzgericht
(Federalinis finansų teismas) patenkino
Dilly’s Wellnesshotel
skundą dėl to sprendimo ir nurodė grąžinti energijos mokesčius pagal
Dilly’s Wellnesshotel
prašymą, iš esmės remdamasis šio sprendimo 31 punkte minėtu jo 2016 m. rugpjūčio 3 d. sprendimu.
Šiuo metu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja Kirchdorfo Perg Šteiro mokesčių inspekcijos pateiktą kasacinį skundą dėl 2017 m. vasario 13 d. sprendimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad energijos mokesčių grąžinimas pagal EAVG (su pakeitimais, padarytais BBG) yra pagalba, kurią Komisija netiesiogiai ir neribotai patvirtino remdamasi 2004 m. kovo 9 d. Komisijos sprendimo 2005/565/EB dėl Austrijos įgyvendinamos pagalbos schemos 2002 ir 2003 metais grąžinant mokestį už gamtines dujas ir elektros energiją (
OL L 190, 2005, p. 13
) 3 straipsniu ir 72 konstatuojamąja dalimi.
Ji taip pat teigia, kad tuo atveju, jei Sąjungos teisė draudžia pagalbos gavėjų grupės apribojimą, kaip antai nustatytą 2011 m. BBG, pagal kurį teisė į energijos mokesčių grąžinimą turi būti suteikta tik toms įmonėms, kurios įrodo, kad jų pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba, ir toliau turi galioti ankstesni nacionalinės teisės aktai.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagrindinėse bylose kyla keli Sąjungos teisės klausimai ir tam, kad jie būtų išspręsti, jo prašoma išaiškinti EAVG 4 straipsnio 7 dalį, kurioje numatyta, kad 2011 m. BBG nustatytas teisės aktų dalinis pakeitimas yra taikytinas „su sąlyga, kad [Komisija] jį patvirtins“.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių pirmiausia dėl to, ar reikia pranešti Komisijai apie 2011 m. BBG atliktą pagalbos schemos apribojimą.
Antra, tuo atveju, jeigu egzistavo pareiga pranešti apie pagrindinėse bylose nagrinėjamą pakeistą pagalbos schemą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar tai, kad pranešimas Komisijai neatitiko visų formalių Reglamente Nr. 800/2008 numatytų sąlygų, reiškia, jog atitinkama pagalba ir toliau turi būti teikiama visiems EAVG su pakeitimais, padarytais BBG, nurodytiems pagalbos gavėjams, todėl egzistuoja pareiga įgyvendinti pagalbos schemą, kuri buvo numatyta prieš 2011 m. BBG iš dalies pakeičiant teisės aktus.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar mokestinės lengvatos apskaičiavimas naudojant nacionalinės teisės aktuose numatytą konkrečią formulę atitinka Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 punkte nustatytą reikalavimą, kad apmokestinimo sumažinimo skaičiavimai turi būti grindžiami taikomų aplinkosaugos mokesčio normos sumažinimu, nustatytos kompensacijos sumos išmokėjimu arba šių mechanizmų deriniu. Be to, jis kelia klausimą dėl šio reglamento taikymo
ratione temporis
srities.
Šiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgerichtshof
(Aukščiausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tokiu atveju, kaip nagrinėjamas, patvirtintos pagalbos schemos pakeitimas, kuriuo valstybė narė atsisako toliau naudotis suteiktu leidimu skirti pagalbą tam tikrai (atskiriamai) pagalbos gavėjų grupei, taip tik sumažindama skiriamos pagalbos apimtį, yra SESV 108 straipsnio 3 dalyje reglamentuojamas pagalbos schemos pakeitimas, apie kurį (iš esmės) reikia pranešti?
2.
Ar SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytas įgyvendinimo draudimas formos trūkumo atveju, taikant [Reglamentą Nr. 800/2008], gali lemti tai, kad patvirtintos pagalbos schemos apribojimo taikyti negalima, o valstybė narė dėl to galiausiai įpareigojama mokėti pagalbą tam tikriems pagalbos gavėjams („įgyvendinimo reikalavimas“)?
3.
a)
Ar tokia energijos mokesčių grąžinimo schema, kaip nagrinėjama šioje byloje, kurią taikant grąžinama energijos mokesčių suma yra vienareikšmiškai apskaičiuojama taikant įstatyme nustatytą formulę, atitinka [Reglamento Nr. 651/2014] sąlygas?
b)
Ar [Reglamento Nr. 651/2014] 58 straipsnio 1 dalis yra pagrindas laikotarpiu po 2011 m. sausio [mėn.] taikyti išimtį šiai energijos mokesčių grąžinimo schemai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
Reikia pažymėti, kad Austrijos vyriausybė tvirtina, jog Austrijos Respublika pateikė Komisijai informacijos, susijusios su pagrindinėse bylose nagrinėjama pagalbos schema, santrauką, pagal kurią dalinis energijos mokesčių už gamtines dujas ir elektros energiją grąžinimas numatomas tik toms įmonėms, dėl kurių įrodyta, kad jų pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba, ir šis pateikimas turi būti laikomas pranešimu pagal Reglamento Nr. 794/2004 4 straipsnyje numatytą supaprastintą pranešimo procedūrą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, pagrįstam aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, tik nacionalinis teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti pagrindinės bylos faktines aplinkybes. Todėl Teisingumo Teismas turi kompetenciją priimti sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo tik atsižvelgdamas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aprašytą faktinę ir teisinę situaciją, siekdamas šiam teismui pateikti informacijos, naudingos sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti (2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo A-Rosa Flussschiff,
C‑620/15
,
EU:C:2017:309
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju Teisingumo Teismui pateikti klausimai grindžiami prielaida, kad Austrijos Respublika nepranešė Komisijai apie nagrinėjamą pagalbos schemą pagrindinėse bylose pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį. Konkrečiai kalbant, savo pirmuoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia nustatyti, ar šiai schemai taikoma minėtoje nuostatoje numatyta pareiga pranešti, ar jai taikoma šios pareigos išimtis pagal Reglamentą Nr. 651/2014, o antruoju klausimu šis teismas siekia nustatyti galimas minėtos pareigos pažeidimo pasekmes.
Komisijos ir
Dilly’s Wellnesshotel
Teisingumo Teismui pateiktos pastabos taip pat grindžiamos ta pačia prielaida. Komisija nurodo, kad pagal Reglamentą Nr. 800/2008 glaustos informacijos apie pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus pateikimas negali pakeisti tinkamai pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį pateikto pranešimo ir kad, be to, Austrijos Respublika nenaudojo Reglamento Nr. 794/2004 II priede numatytos supaprastintos pranešimo formos, kaip nurodyta šio reglamento 4 straipsnio 2 dalies c punkte.
Todėl, neatsakant į klausimą, kokiomis sąlygomis gali būti laikoma, kad apie pagalbos schemą, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėse bylose, buvo pranešta pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, kadangi šis klausimas nėra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas, Teisingumo Teismui į šioje byloje pateiktus klausimus reikia atsakyti remiantis prielaida, kad apie pagrindinėje byloje nagrinėjamą pagalbos schemą Komisijai nebuvo pranešta.
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 108 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad nacionalinės teisės aktams, kuriais pagalbos schema pakeičiama sumažinant šios pagalbos gavėjų grupę, iš esmės taikoma šioje nuostatoje numatyta pareiga pranešti.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad klausimas, susijęs su tokia pareiga pranešti, nagrinėjamas su sąlyga, kad yra galimybė, jog nagrinėjamai pagalbos schemai taikoma šios pareigos išimtis, nes šiai schemai taikomas bendrosios išimties reglamentas, t. y. galimybė, kuri nagrinėjama atsakant į trečiąjį klausimą.
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 44 punkto, pagal pagrindinėse bylose nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus iš dalies grąžinti energijos mokesčius už gamtines dujas ir elektros energiją numatoma tik toms įmonėms, dėl kurių įrodyta, kad jų pagrindinė veikla yra materialių prekių gamyba. Taigi pagal šiuos teisės aktus tokiems paslaugų teikėjams, kaip
Dilly’s Wellnesshotel
, energijos mokesčių grąžinimas netaikomas.
Reikia pažymėti, kad savo pirmajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi prielaida, kuri, beje, šioje byloje nėra ginčijama, kad ankstesnė už pagrindinėse bylose nagrinėjamąją pagalbos schema, kuria teisė į dalinį energijos mokesčių grąžinimą buvo pripažinta tiek gamybos įmonėms, tiek paslaugų įmonėms, Komisijos buvo netiesiogiai patvirtinta Sprendimu 2005/565.
Šiomis aplinkybėmis, siekiant atsakyti į šį klausimą, šiuo atveju reikia atsižvelgti į šią prielaidą, nekalbant apie jos pagrįstumą, todėl ankstesnė už nagrinėjamąją pagrindinėse bylose pagalbos schema laikytina esama pagalba pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto ii papunktį.
Dėl pirmojo klausimo pagrįstumo primintina, kad SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta pareiga pranešti yra viena iš pagrindinių SESV įtvirtintų kontrolės sistemos sudedamųjų dalių valstybės pagalbos srityje. Pagal šią sistemą valstybės narės turi, viena vertus, pranešti Komisijai apie kiekvieną priemonę, kuria siekiama teikti ar keisti pagalbą, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir, kita vertus, neįgyvendinti šios priemonės, kol ta institucija nepriėmė galutinio sprendimo dėl šios priemonės (2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Atitinkamai valstybei narei tenkanti pareiga pranešti Komisijai apie naują pagalbą detalizuota Reglamento Nr. 659/1999 2 straipsnyje (2016 m. liepos 21 d. Sprendimo Dilly’s Wellnesshotel,
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
,
punktas).
Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, priemonės, kurių buvo imtasi įsigaliojus SESV ir kuriomis nustatoma arba keičiama pagalba, turi būti laikomos nauja pagalba, dėl kurios taikoma pareiga pranešti pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, o pakeitimai gali būti susiję tiek su esama pagalba, tiek su pirminiais projektais, apie kuriuos buvo pranešta Komisijai (žr., be kita ko, 1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimo Namur-Les assurances du crédit,
C‑44/93
,
EU:C:1994:311
,
punktą ir 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Todaro Nunziatina & C.,
C‑138/09
,
EU:C:2010:291
,
punktą).
Iš tiesų pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio c punktą nauja pagalba – tai visa pagalba arba visa individuali pagalba, kuri nėra esama pagalba, įskaitant bet kokius esamos pagalbos pakeitimus.
Šiuo pastaruoju aspektu pagal Reglamento Nr. 794/2004 4 straipsnio 1 dalį esamos pagalbos pakeitimu laikomi visi pakeitimai, išskyrus visiškai formalaus ar administracinio pobūdžio pakeitimus, kurie negali turėti įtakos pagalbos priemonės suderinamumo su vidaus rinka vertinimui.
Konkrečiai kalbant, pagal Reglamento Nr. 794/2004 4 straipsnio 2 dalies c punktą leistinos pagalbos schemos taikymo kriterijų sugriežtinimas priskiriamas pakeitimams, apie kuriuos iš principo privaloma pranešti.
Be to, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją nagrinėjant klausimą, ar priemonė yra pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnį, atsižvelgiama, be kita ko, į pagalbos gavėjų, kuriems numatoma suteikti šią pagalbą, grupę, siekiant patikrinti pirmiausia šios priemonės atrankinį pobūdį (šiuo klausimu žr. 2001 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Adria-Wien Pipeline ir Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke,
C‑143/99
,
EU:C:2001:598
,
–
punktus, taip pat 40 ir 55 punktus).
Iš to darytina išvada, kad pagalbos gavėjų identifikavimo kriterijų pakeitimas nėra vien visiškai formalaus ar administracinio pobūdžio, tačiau yra veiksnys, galintis daryti poveikį klausimui, ar priemonė turi būti laikoma pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, todėl suponuojantis būtinybę pranešti apie šią pagalbą remiantis SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta pareiga.
Iš tiesų, kaip teisingai teigia Komisija, kontrolė, kurią šiai institucija yra pavesta atlikti po to, kai pagal pastarąją nuostatą pranešama apie projektą, kuriuo siekiama pakeisti pagalbos schemos naudos gavėjų grupę, neapsiriboja patikrinimu, ar dėl atitinkamo pakeitimo buvo sumažintas pagalbos gavėjų skaičius, bet visų pirma apima vertinimą, ar dėl minėto pakeitimo pasikeitę taikymo kriterijai iškreipia ar kelia pavojų iškreipti konkurenciją sudarant palankesnes sąlygas tam tikroms įmonėms arba tam tikriems gaminiams. Taigi išankstinis pranešimas apie tokį pakeitimą leidžia konkrečiai patikrinti, ar taip yra.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad SESV 108 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad nacionalinės teisės aktams, kuriais pagalbos schema pakeičiama sumažinant šios pagalbos gavėjų grupę, iš principo taikoma šioje nuostatoje numatyta pareiga pranešti.
Dėl trečiojo klausimo
Dėl trečiojo klausimo antros dalies
Trečiojo klausimo antra dalimi, kurią reikia nagrinėti pirmiausia, nes ji susijusi su Reglamento Nr. 651/2014 taikymo
ratione temporis
sritimi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar šio reglamento 58 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad prieš įsigaliojant šiam reglamentui, remiantis tokia pagalbos schema, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, pagal tą patį reglamentą gali būti taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos pranešti išimtis.
Iš karto reikia priminti, kad pagal SESV 109 straipsnį Tarybai leidžiama priimti atitinkamus SESV 107 ir 108 straipsnių taikymo reglamentus ir, be kita ko, nustatyti SESV 108 straipsnio 3 dalies taikymo sąlygas ir pagalbos rūšis, kurioms netaikoma pastarojoje nuostatoje nustatyta tvarka. Be to, pagal SESV 108 straipsnio 4 dalį Komisija gali priimti reglamentus dėl valstybės pagalbos kategorijų, kurioms Tarybos sprendimu pagal SESV 109 straipsnį netaikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka (2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi būtent remiantis EB sutarties 94 straipsniu (tapusiu EB sutarties 89 straipsniu, vėliau – SESV 109 straipsniu) buvo priimtas Reglamentas Nr. 994/98, pagal kurį vėliau buvo priimtas Reglamentas Nr. 800/2008 (2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Pastarasis reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 651/2014, kuris taip pat buvo priimtas remiantis Reglamentu Nr. 994/98.
Iš to matyti, kad, nepaisant pareigos iš anksto pranešti apie kiekvieną priemonę, kuria siekiama suteikti arba pakeisti pagalbą, tenkančios valstybėms narėms pagal sutartis ir esančios, kaip tai matyti iš šio sprendimo 54 punkto, vienu iš svarbiausių valstybės pagalbos kontrolės elementų, jeigu valstybės narės nustatyta pagalbos priemonė atitinka Reglamente Nr. 651/2014 numatytas atitinkamas sąlygas, ši valstybė narė gali remtis galimybe būti atleistai nuo pareigos pranešti (kiek tai susiję su Reglamentu Nr. 800/2008, žr. 2016 m. liepos 21 d. Sprendimo Dilly’s Wellnesshotel,
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
,
punktą).
Atvirkščiai, iš Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio 2 dalies matyti, kad bet kurią pagalbą, kuri pagal šį reglamentą ar kitus anksčiau galiojusius reglamentus, priimtus pagal Reglamento Nr. 994/98 1 straipsnį, nėra atleista nuo reikalavimo pranešti pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, Komisija vertina atsižvelgdama į atitinkamas sistemas, gaires, komunikatus ir pranešimus.
Šiuo klausimu, kaip priminta šio sprendimo 30 punkte, 2016 m. liepos 21 d. Sprendime Dilly’s Wellnesshotel (
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
) Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagalbos schemai, kaip antai nagrinėjamai byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nebuvo taikoma pareigos pranešti pagal Reglamentą Nr. 800/2008 išimtis, nes šioje schemoje nepateikiama aiškios nuorodos į šį reglamentą pagal jo 3 straipsnio 1 dalį. Iš šioje byloje pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas, nagrinėjama pagalbos schema taip pat yra nagrinėjama pagrindinėse bylose. Iš tiesų iš šiame prašyme nurodytų šių bylų aplinkybių, kaip jos apibūdintos šio sprendimo 30–32 punktuose ir 35 ir 36 punktuose, matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjami kasaciniai skundai buvo pateikti dėl sprendimų, kuriais
Bundesfinanzgericht
(Federalinis finansų teismas), atsižvelgęs į 2016 m. liepos 21 d. Sprendimą Dilly’s Wellnesshotel (
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
), leido grąžinti
Dilly’s Wellnesshotel
prašomus energijos mokesčius.
Taigi, vien aplinkybė, kad, pagrindinėse bylose nagrinėjamoje pagalbos schemoje nesant aiškios nuorodos į Reglamentą Nr. 800/2008, šiai schemai negali būti taikoma išimtis pagal šį reglamentą, negali sukliudyti tam, kad minėta schema atitiktų Reglamente Nr. 651/2014, kuris, kaip tai matyti iš šio sprendimo 9 ir 66 punktų, panaikino ir pakeitė Reglamentą Nr. 800/2008, numatytas atitinkamas sąlygas. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 651/2014 2–4 konstatuojamųjų dalių, atlikus Reglamento Nr. 800/2008 peržiūrą, Reglamentu Nr. 651/2014, be kita ko, buvo siekiama aiškiau nustatyti sąlygas, kuriomis tam tikros pagalbos kategorijos gali būti laikomos suderinamos su vidaus rinka ir išplėsti bendrųjų išimčių taikymo sritį. Taigi, kaip matyti tiek iš Reglamento Nr. 651/2014 3 straipsnio, tiek iš jo 6 konstatuojamosios dalies, atsižvelgiant į Reglamente Nr. 651/2014 nustatytas visas – tiek bendrąsias, tiek specialiąsias – atitinkamos kategorijos pagalbos sąlygas, reikia įvertinti, ar pagalbai gali būti taikoma išimtis pagal šį reglamentą.
Taigi, kiek tai susiję su klausimu, ar pagalbai, suteiktai pagal tokią pagalbos schemą, kaip nagrinėjama pagrindinėse bylose, pagal Reglamentą Nr. 651/2014 gali būti taikoma pareigos pranešti išimtis, pažymėtina, kad Reglamentas Nr. 651/2014, kaip ir Reglamentas Nr. 800/2008, ir jame numatytos sąlygos, kaip bendros taisyklės pranešti išimtis, turi būti aiškinami siaurai (pagal analogiją žr. 2016 m. liepos 21 d. Sprendimo Dilly’s Wellnesshotel,
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
,
punktą).
Toks požiūris pateisinamas atsižvelgiant į tokius bendrų bendrosios išimties reglamentų tikslus, kaip nurodyti Reglamento Nr. 994/98 4 ir 5 konstatuojamosiose dalyse. Iš tikrųjų, nors Komisija gali priimti tokius reglamentus, kad užtikrintų veiksmingą konkurencijos taisyklių valstybės pagalbos srityje priežiūrą ir palengvintų administracinį valdymą, nesusilpnindama savo pačios kontrolės šioje srityje, tokių reglamentų tikslas taip pat yra padidinti skaidrumą ir teisinį saugumą. Šiuos reglamentuose, taigi įskaitant ir Reglamentą Nr. 651/2014, numatytų sąlygų paisymas leidžia užtikrinti, kad šie tikslai bus visiškai pasiekti (šiuo klausimu žr. 2016 m. liepos 21 d. Sprendimo Dilly’s Wellnesshotel,
C‑493/14
,
EU:C:2016:577
,
punktą).
Šiuo atveju pagrindinėse bylose nagrinėjama pagalba yra susijusi su energijos mokesčių už 2011 m. ir už laikotarpį nuo 2013 m. vasario mėn. iki 2014 m. sausio mėn. grąžinimu, o Reglamentas Nr. 651/2014 pagal jo 59 straipsnį įsigaliojo 2014 m. liepos 1 d.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš paties Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio pavadinimo, šiame straipsnyje numatytos pereinamojo laikotarpio nuostatos, kurios taikomos jo nuostatose nurodytai valstybės pagalbai. Konkrečiai kalbant, šio straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad Reglamentas Nr. 651/2014 taikomas iki jo įsigaliojimo skirtai individualiai pagalbai, jeigu ji atitinka šiame reglamente, išskyrus 9 straipsnį, kuriame numatyti įpareigojimai paskelbti ir informuoti apie pagalbos priemones, nustatytas sąlygas.
Pagal Reglamento Nr. 651/2014 2 straipsnio 14 punktą „individuali pagalba“, kaip ji suprantama pagal šį reglamentą, apima, be kita ko, bet kokią individualiam pagalbos gavėjui pagal pagalbos schemą suteiktą pagalbą. Ši sąvoka apima mokesčių lengvatas, kurių pareiškėja reikalauja pagrindinėse bylose.
Darytina išvada, kad, remiantis paties Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio 1 dalies formuluote, pagrindinėse bylose nagrinėjamai pagalbai, nepaisant to, kad ji ir buvo suteikta prieš įsigaliojant šiam reglamentui, gali būti taikoma pareigos pranešti pagal šį reglamentą išimtis.
Šis aiškinimas, be to, atitinka Reglamento Nr. 651/2014 tikslą, kaip jis apibrėžtas jo 3 konstatuojamojoje dalyje, – sudaryti sąlygas geriau nustatyti valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimo veiklos prioritetus. Iš tikrųjų, kaip matyti iš minėto reglamento 2 konstatuojamosios dalies, Reglamento Nr. 800/2008 peržiūra buvo pagrindinis Sąjungos politikos valstybės pagalbos srityje modernizavimo elementas, nes šis modernizavimas apėmė platesnio masto valstybės pagalbai taikomų taisyklių peržiūrą, o vienas iš pagrindinių jo tikslų buvo Komisijai atliekant
ex ante
valstybės pagalbos priemonių nagrinėjimą daugiausia dėmesio skirti didžiausią poveikį vidaus rinkai turinčioms byloms.
Šio sprendimo 76 punkte pateikto Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio 1 dalies aiškinimo negali paneigti
Dilly’s Welnesshotel
argumentas, kad ši dalis turi būti aiškinama kartu su šio straipsnio 2 ir 3 dalimis. Iš tiesų, kaip savo išvados 53 punkte pažymi generalinis advokatas, Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio 1 dalyje visiškai nereikalaujama, kad kitose šio straipsnio dalyse nustatytos sąlygos būtų įvykdytos, kad minėta 1 dalis būtų taikytina, nes minėto 58 straipsnio 1–4 dalys, imamos atskirai, yra susijusios su pereinamojo laikotarpio taisyklėmis dėl atskirų situacijų.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, konstatuotina, kad, kaip teigia Austrijos vyriausybė ir Komisija, Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio 1 dalyje atleidžiama nuo pareigos pranešti apie individualią pagalbą, kaip antai suteiktą iki 2014 m. liepos 1 d. pagal pagrindinėse bylose nagrinėjamą schemą, jeigu ši pagalba atitinka visas šiame reglamente, išskyrus jo 9 straipsnį, numatytas sąlygas.
Todėl į trečiojo klausimo antrą dalį reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 651/2014 58 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagalbai, suteiktai prieš įsigaliojant šiam reglamentui pagal tokią pagalbos schemą, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, remiantis tuo pačiu reglamentu gali būti taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos pranešti išimtis.
Dėl trečiojo klausimo pirmos dalies
Savo trečiojo klausimo pirmoje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas bendrai remiasi Reglamente Nr. 651/2014 numatytomis sąlygomis, tačiau necituoja jokios konkrečios jo nuostatos. Vis dėlto iš pačios šio klausimo formuluotės, taip pat iš kitų prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytų faktų, kurie pakartoti šio sprendimo 42 punkte, matyti, kad minėtu klausimu šis teismas siekia išsiaiškinti, ar šio reglamento 44 straipsnio 3 dalyje numatyta sąlyga pagrindinėse bylose yra įvykdyta.
Konkrečiai kalbant, trečiojo klausimo pirmos dalies formuluotėje daroma nuoroda į tai, kad pagrindinėse bylose nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose pateiktoje skaičiavimo formulėje aiškiai nustatyta grąžintina energijos mokesčių suma, o Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalyje nustatyta, jog pagalba mokesčių sumažinimo forma turi būti grindžiama taikomos aplinkosaugos mokesčio normos sumažinimu, nustatytos kompensacijos sumos išmokėjimu arba abiejų šių mechanizmų deriniu. Be to, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašyme priimti prejudicinį sprendimą išsamiai išdėsto priežastis, dėl kurių jam kyla abejonių dėl to, ar pagrindinėse bylose nagrinėjama pagalbos schema gali būti laikoma atitinkančia šioje nuostatoje numatytą sąlygą, jis aiškiai pažymi manąs, kad pagrindinėse bylose yra įvykdytos tiek Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 1, 2 ir 4 dalyse, tiek kitose šio reglamento I skyriaus nuostatose numatytos sąlygos.
Taigi konstatuotina, kad trečiojo klausimo pirmoje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad tokia pagalbos schema, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, pagal kurią grąžintina energijos mokesčių suma yra aiškiai nustatyta šią schemą numatančiuose nacionalinės teisės aktuose įtvirtintoje skaičiavimo formulėje, atitinka šią nuostatą.
Šiuo klausimu primintina, kad Reglamento Nr. 651/2014 3 straipsnyje numatyta, jog pagalbos schemos ir pagal pagalbos schemas suteikta individuali pagalba yra suderinamos su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 arba 3 dalį ir joms netaikoma pareiga pranešti pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, jeigu tokia pagalba tenkina visas šio reglamento I skyriuje nustatytas sąlygas, įskaitant specialias šio reglamento III skyriuje atitinkamos kategorijos pagalbai nustatytas sąlygas.
Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio, įtvirtinto šio reglamento III skyriuje, nuostatos taikomos, kaip matyti iš paties šio straipsnio pavadinimo ir jo 1 dalies, pagalbai, kuri pagal Direktyvą 2003/96 buvo suteikta mažinant aplinkos apsaugos mokesčio normą arba nuo jo atleidžiant. Taigi laikytina, kad šios nuostatos taikytinos pagrindinėse bylose, neatsižvelgiant į tai, ar šioje direktyvoje numatytos sąlygos pagrindinėse bylose nagrinėjamos pagalbos atveju iš tiesų yra įvykdytos, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Taigi, kalbant apie tai, ar tokia pagalbos schema atitinka Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalyje numatytus reikalavimus, iš to, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas šia nuostata suteikė valstybėms narėms galimybę rinktis – arba numatyti taikytino mokesčio normos sumažinimą, arba sumokėti nustatytą kompensacijos sumą, arba taikyti šių dviejų mechanizmų derinį – matyti, kad, kaip teigia Komisija, šia nuostata siekiama užtikrinti, jog pasirinktas mokesčių sumažinimo mechanizmas leistų skaidriai nustatyti, kuris mokesčių sumažinimas iš tiesų yra taikytinas, ir palikti valstybėms narėms tam tikrą diskreciją dėl jo taikymo mechanizmo.
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 651/2014 64 konstatuojamoje dalyje, be kita ko, nurodoma, kad siekiant įmonėms geriau išsaugoti kainos signalą, kurį siekiama duoti aplinkosaugos mokesčiu, valstybės narės turėtų turėti galimybę sukurti mokesčio mažinimo schemą, grindžiamą nustatytos metinės kompensacijos sumos išmokos mechanizmu (mokesčio grąžinimu).
Taip pat reikia pažymėti, kad tikslas užtikrinti mokesčio sumažinimo skaičiavimo mechanizmo skaidrumą atitinka Reglamento Nr. 651/2014 tikslą, o šio reglamento 3–5 konstatuojamosiose dalyse pabrėžiama, kad reikia teikti daugiau svarbos skaidrumui ir valstybės pagalbos, teikiamos nacionaliniu ir Sąjungos lygiais, taisyklių laikymosi kontrolei. Kaip matyti iš šio sprendimo 72 punkto, šis tikslas yra tarp bendrų bendrosios išimties reglamentų tikslų.
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad mokesčių sumažinimai, kuriuos sudaro pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą pagalbos schemą suteikta pagalba, grindžiami konkrečiai nacionalinės teisės aktuose, kuriuose numatoma ši schema, nustatyta skaičiavimo formule. Konkrečiai kalbant, pagal šiuos teisės aktus energijos mokesčiai turi būti grąžinti per kalendorinius metus, jeigu jų bendra suma viršija 0,5 % įmonės grynosios gamybos vertės. Be to, minėti teisės aktai apriboja grąžinimo sumą Direktyvoje 2003/96 numatytais minimaliais apmokestinimo lygiais. Kita vertus, nacionalinė administracija neturi jokios vertinimo diskrecijos, kiek tai susiję su mokesčių mažinimo suma, apskaičiuojama pagal šią skaičiavimo formulę.
Taigi pagal šią schemą grąžintinų energijos mokesčių suma yra lygi arba bendros šių mokesčių sumos ir 0,5 % įmonės pagalbos gavėjos grynosios gamybos vertės skirtumui, arba bendros šių mokesčių sumos ir atitinkamų minimalaus apmokestinimo lygių, kurie taikomi nurodytiems energijos šaltiniams, skirtumui. Iš šių dviejų skaičiavimo metodų pasirenkamas taikyti tas, kuriuo nustatoma mažiausia grąžintina energijos mokesčių suma.
Iš to matyti, kad, remiantis nacionalinės teisės aktuose numatyta skaičiavimo formule, šiuose pagrindinėse bylose nagrinėjamuose teisės aktuose nustatomos dvi potencialios sumažintos aplinkosaugos mokesčio normos, taip pat ta iš šių dviejų normų, kuri turi būti taikoma kiekvienai įmonei pagalbos gavėjai. Tokia skaičiavimo formulė neleidžia nacionalinėms valdžios institucijoms savo nuožiūra nustatyti mokesčio, kurį įmonė turi faktiškai sumokėti, normos, nes ji atitinka sumą, kurią mokesčių institucijos pasilieka po to, kai pervedama taip apskaičiuota grąžintina suma.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad, kaip teigia Komisija, kiekvienu iš alternatyvių skaičiavimo metodų, apimančių pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose numatytą skaičiavimo formulę, kaip antai apibūdintų šio sprendimo 89 ir 90 punktuose, sumažinama taikytino aplinkosaugos mokesčio norma, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalį. Taikant pirmąjį skaičiavimo metodą, taikytina mokesčio norma faktiškai sumažinama iki 0,5 % įmonės pagalbos gavėjos grynosios gamybos vertės, o taikant antrąjį skaičiavimo metodą – iki atitinkamam energijos šaltiniui taikomo minimalaus apmokestinimo lygio.
Taigi reikia konstatuoti, kad tokia pagalbos schema, kaip nagrinėjama pagrindinėse bylose, grindžiama vienu iš specialių aplinkosaugos mokesčių sumažinimo mechanizmų, numatytų Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalyje, todėl šioje nuostatoje numatyta sąlyga turi būti laikoma įvykdyta.
Šio argumento nepaneigia ta aplinkybė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose numatoma skaičiavimo formulė, pagal kurią gaunamos dvi skirtingos mokesčių normos, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 89–91 punktų, šie teisės aktai taip pat leidžia nustatyti, kurios iš šių dviejų mokesčio normų turi būti faktiškai taikomos konkrečiu atveju, o tai, kad egzistuoja dvi alternatyvios mokesčio normos, nepaneigia Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalimi siekiamo tikslo, kaip jis apibūtinas šio sprendimo 86 ir 87 punktuose.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiojo klausimo pirmą dalį reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, jog tokia pagalbos schema, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, kurios atveju grąžintina energijos mokesčių suma yra aiškiai nustatyta pagal šią schemą numatančiuose nacionalinės teisės aktuose įtvirtintą skaičiavimo formulę, atitinka šią nuostatą.
Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia nustatyti, koks poveikis kiltų nagrinėjamoms pagrindinėms byloms tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, jog apie tokią pagalbos schemą, kokia nagrinėjama šiose bylose, turėjo būti pranešta pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, todėl pagal šią schemą suteikta pagalba turėtų būti laikoma neteisėta.
Iš į pirmąjį ir trečiąjį klausimus pateiktų atsakymų matyti, kad, nepaisant principinės pareigos pranešti, kuri taikoma pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, kiek tai susiję su pagalbos schema, kaip antai nagrinėjama pagrindinėse bylose, pagal šią schemą suteiktai pagalbai šiose bylose nagrinėjamais laikotarpiais taikoma šios pareigos išimtis pagal Reglamento Nr. 651/2014 3 straipsnį, nes visos sąlygos, numatytos šio reglamento I skyriuje ir 44 straipsnyje, yra įvykdytos, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
SESV 108 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad nacionalinės teisės aktams, kuriais pagalbos schema pakeičiama sumažinant šios pagalbos gavėjų grupę, iš principo taikoma šioje nuostatoje numatyta pareiga pranešti.

2.
2014 m. birželio 17 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 651/2014, kuriuo tam tikrų kategorijų pagalba skelbiama suderinama su vidaus rinka taikant [SESV] 107 ir 108 straipsnius, 58 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagalbai, suteiktai prieš įsigaliojant šiam reglamentui pagal tokią pagalbos schemą, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, remiantis tuo pačiu reglamentu gali būti taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos pranešti išimtis.

3.
Reglamento Nr. 651/2014 44 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad tokia pagalbos schema, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, kurios atveju grąžintina energijos mokesčių suma yra aiškiai nustatyta pagal šią schemą numatančiuose nacionalinės teisės aktuose įtvirtintą skaičiavimo formulę, atitinka šią nuostatą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.