CELEX: 62019CJ0900
Predhodno odločanje
Okolje
Direktiva 2009/147/ES
Ohranjanje prostoživečih ptic
Člena 5 in 8
Prepoved uporabe vsakršnega načina ujetja ptic
Člen 9(1)
Dovoljenje za uporabo takega načina, skladnega s tradicijo, z odstopanjem
Pogoji
Neobstoj druge zadovoljive rešitve
Utemeljitev neobstoja ‚druge zadovoljive rešitve‘ zgolj z ohranjanjem tega tradicionalnega načina
Selektivnost ujetja
Nacionalna ureditev, s katero je dovoljeno ujetje ptic z uporabo limanic

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 9(1)(c) Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic (
UL 2010, L 20, str. 7
, v nadaljevanju: Direktiva o pticah).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med združenjem One Voice in zvezo Ligue pour la protection des oiseaux (zveza za varstvo ptic) na eni strani ter ministre de la Transition écologique et solidaire (minister za ekološki in solidarnostni prehod, Francija) na drugi v zvezi z veljavnostjo petih odlokov z dne 24. septembra 2018 o uporabi limanic za lov na drozge in kose, namenjenih za vabo v lovni sezoni 2018–2019 v departmajih Alpes-de-Haute-Provence, Alpes-Maritimes, Bouches-du-Rhône, Vaucluse in Var (Francija) (JORF z dne 27. septembra 2018, besedila št. od 10 do 13 in 15, v nadaljevanju: odloki z dne 24. septembra 2018).
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 9(1) Direktive Sveta z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (79/409/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 98) je določal:
„Države članice lahko odstopajo od določb členov 5, 6, 7 in 8, kadar ni na voljo druge zadovoljive rešitve, zaradi:
[…]
(c)
dopustitve ujetja, posedovanja ali druge sprejemljive oblike uporabe določenih ptic v majhnem številu pod strogo nadzorovanimi pogoji in na selektivni podlagi.“
Z Direktivo o pticah je bila Direktiva 79/409 kodificirana in razveljavljena.
V uvodnih izjavah 3 in 5 Direktive o pticah je navedeno:
„(3)
Število mnogih vrst prosto živečih ptic, ki so naravno prisotne na evropskem ozemlju držav članic, upada, v nekaterih primerih zelo hitro. Ta upad resno ogroža ohranjanje naravnega okolja predvsem zato, ker je s tem ogroženo biološko ravnovesje.
[…]
(5)
V okviru ciljev [Evropske unije], ki se nanašajo na izboljšanje življenjskih razmer ter trajnostnega razvoja je treba doseči ohranitev vrst prosto živečih ptic, naravno prisotnih na evropskem ozemlju držav članic.“
Člen 1(1) te direktive določa:
„Ta direktiva se nanaša na ohranjanje vseh prostoživečih vrst ptic, naravno prisotnih na evropskem ozemlju držav članic, kjer se uporablja Pogodba. Njen cilj je varovanje, upravljanje in nadzor nad temi vrstami in določa pravila njihovega izkoriščanja.“
Člen 2 navedene direktive določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za vzdrževanje populacije vseh vrst iz člena 1 na stopnji, ki ustreza zlasti ekološkim, znanstvenim in kulturnim zahtevam, ob upoštevanju gospodarskih in rekreacijskih zahtev, ali za prilagajanje populacije teh vrst tej stopnji.“
Člen 5 te direktive določa:
„Brez poseganja v člena 7 in 9 države članice sprejmejo potrebne ukrepe za uvedbo splošnega sistema varstva vseh vrst ptic iz člena 1, ki prepovedujejo zlasti:
(a)
namerno ubitje ali ujetje na kakršen koli način;
[…]“.
Člen 7(1) in (3) Direktive o pticah določa:
„1.   V vsej [Uniji] se vrste iz Priloge II zaradi svojega populacijskega nivoja, geografske razporeditve in stopnje razmnoževanja lahko lovijo skladno z nacionalno zakonodajo. Države članice zagotovijo, da lov na te vrste ne ogroža prizadevanj za njihovo ohranitev na območju njihove razširjenosti.
[…]
3.   Vrste iz dela B Priloge II se lahko lovijo samo v državah članicah, v zvezi s katerimi se navajajo.“
V Prilogi II, del B, k tej direktivi so med drugim navedeni
Turdus merula
(kos),
Turdus pilaris
(brinovka),
Turdus philomelos
(cikovt),
Turdus iliacus
(vinski drozg) in
Turdus viscivorus
(carar).
Člen 8(1) navedene direktive določa:
„Države članice za lov na ptice ter njihovo ujetje ali ubitje po tej direktivi prepovejo uporabo vseh sredstev, naprav ali načinov, zlasti tistih iz točke (a) Priloge IV, ki se uporabljajo za množično neselektivno ujetje ali ubitje ptic ali ki bi lahko povzročili lokalno izginotje vrste.“
Limanice so navedene med načini ujetja iz točke (a) Priloge IV k tej direktivi.
Člen 9(1) in (2) Direktive o pticah določa:
„1.   Države članice lahko odstopajo od določb členov 5 do 8, kadar ni na voljo druge zadovoljive rešitve, zaradi:
[…]
(c)
dopustitve ujetja, posedovanja ali druge sprejemljive oblike uporabe določenih ptic v majhnem številu pod strogo nadzorovanimi pogoji in na selektivni podlagi.
2.   Odstopanja iz odstavka 1 morajo navajati:
(a)
vrste, ki so predmet odstopanj;
(b)
sredstva, naprave ali načine, dovoljene za ujetje ali ubitje;
(c)
pogoje tveganja ter krajevne in časovne okoliščine, v katerih se ta odstopanja lahko odobrijo;
(d)
organ, pooblaščen za izjavo, da so zahtevani pogoji dani, in za odločitev o tem, katera sredstva, naprave ali načini se lahko uporabijo, v okviru kakšnih omejitev in kdo jih lahko uporabi;
(e)
nadzorne ukrepe, ki se bodo izvedli.“
Francosko pravo
Naslov II knjige IV okoljskega zakonika, ki se nanaša na lov, med drugim zajema poglavje IV, naslovljeno „Izvajanje lova“, ki je razdeljeno na šest oddelkov, pri čemer je oddelek 3 posvečen „načinom in sredstvom lova“. Člen L. 424-4 tega zakonika, ki je v navedenem oddelku, določa:
„V času lovne dobe daje dovoljenje njegovemu imetniku pravico do dnevnega lova, bodisi s puško, bodisi s psi ali ujedami, v skladu z razlikovanji, določenimi v odlokih ministra, pristojnega za lovstvo. Dnevni lov zajema obdobje, ki se začne eno uro pred sončnim vzhodom v glavnem mestu departmaja, konča pa eno uro po sončnem zahodu.
[…]
Da bi se pod strogo nadzorovanimi pogoji selektivno omogočil lov nekaterih ptic selivk v majhnem številu, minister, pristojen za lovstvo, pod pogoji, ki jih določi, odobri uporabo načinov in sredstev lova, skladnih s tradicijo, ki odstopajo od tistih, dovoljenih v prvem odstavku.
[…]
Limanice se nastavijo eno uro pred sončnim vzhodom, poberejo pa pred 11. uro.
Vsa druga sredstva lova, vključno z letali in avtomobili, tudi če so uporabljena kot sredstvo za gonjo, so prepovedana.
[…]“.
Člen 1 odloka državnega sekretarja v kabinetu predsednika vlade, pristojnega za okolje ter za preprečevanje večjih tehnoloških in naravnih tveganj, o uporabi limanic za ujetje drozgov in kosov, namenjenih za vabo, v departmajih Alpes-de-Haute-Provence, Alpes-Maritimes, Bouches-du-Rhône, Var in Vaucluse z dne 17. avgusta 1989 (JORF z dne 13. septembra 1989, str. 11560, v nadaljevanju: odlok z dne 17. avgusta 1989), določa:
„V departmajih Alpes-de-Haute-Provence, Alpes-Maritimes, Bouches-du-Rhône, Var in Vaucluse je pod strogo nadzorovanimi pogoji, določenimi v nadaljevanju, dovoljena uporaba limanic za ujetje cararjev, brinovk, vinskih drozgov, cikovtov in kosov, namenjenih za vabo za osebne namene, da se omogoči selektivno ujetje teh ptic v majhnem številu, ker ni na voljo druge zadovoljive rešitve.“
Člen 4, prvi odstavek, tega odloka določa:
„Limanice smejo biti nastavljene zgolj ob prisotnosti lovca. Vse ujete ptice je treba takoj očistiti.“
Člen 6 navedenega odloka določa:
„Največje število ptic, ki se smejo ujeti med lovno sezono, in po potrebi tehnične podrobnosti za vsak departma vsako leto določi minister, pristojen za lovstvo.“
Člen 11 tega odloka določa:
„Vsa divjad razen cararjev, brinovk, vinskih drozgov, cikovtov in kosov, ki se ujame nenamerno, se takoj očisti in izpusti.“
Državni minister, minister za ekološki in solidarnostni prehod, je na podlagi odloka z dne 17. avgusta 1989 z odloki z dne 24. septembra 2018 določil največje število drozgov in kosov, namenjenih za vabo, ki se jih v lovni sezoni 2018–2019 sme ujeti z uporabo limanic, in sicer 2900 v departmaju Alpes-de-Haute-Provence, 400 v departmaju Alpes-Maritimes, 11.400 v departmaju Bouches-du-Rhône, 15.600 v departmaju Vaucluse in 12.200 v departmaju Var.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Združenje One Voice je pri Conseil d’État (državni svet, Francija) vložilo pet tožb, s katerimi je predlagalo, naj se odloki z dne 24. septembra 2018 razveljavijo ter naj se ministru za ekološki in solidarnostni prehod naloži, da odpravi odlok z dne 17. avgusta 1989. Ligue pour la protection des oiseaux je pri istem organu vložila pet tožb za razveljavitev odlokov z dne 24. septembra 2018. Predložitveno sodišče je te ločene tožbe združilo.
Tožeči stranki v postopku v glavni stvari sta v utemeljitev tožb v bistvu navedli, da je odlok z dne 17. avgusta 1989, na podlagi katerega so bili sprejeti odloki z dne 24. septembra 2018, v nasprotju z določbami člena 9(1) Direktive o pticah, zlasti ker dovoljuje tradicionalen neselektiven načina lova, in sicer uporabo limanic, ne da bi bilo utemeljeno, zakaj ni na voljo drugih zadovoljivih rešitev. Poleg tega Ligue pour la protection des oiseaux trdi, da so odloki z dne 24. septembra 2018 v nasprotju s to direktivo tudi zato, ker dovoljujejo odvzem ptic pod pogoji, ki niso strogo nadzorovani, in brez dokazov, da so dovoljeni odvzemi omejeni na majhno število.
Predložitveno sodišče na prvem mestu navaja, da je Sodišče v sodbi z dne 27. aprila 1988, Komisija/Francija (
252/85
,
EU:C:1988:202
), razsodilo, da so določbe, ki izhajajo iz odloka z dne 27. julija 1982, od katerih se določbe odloka z dne 17. avgusta 1989 bistveno ne razlikujejo, združljive z zahtevami Direktive 79/409 in da zlasti niso v nasprotju z zahtevo po „sprejemljivi obliki uporabe določenih ptic v majhnem številu“ glede na „zelo natančna“ pravila, ki jih vsebujejo.
Vendar to sodišče ugotavlja, da je Sodišče v sodbi z dne 21. junija 2018, Komisija/Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
), ki je bila izdana po začetku veljavnosti člena 3 PEU in člena 37 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), razsodilo, da nacionalna zakonodaja, s katero je dovoljen drug tradicionalni postopek lova, ne izpolnjuje enega od pogojev, ki se zahtevajo s členom 9(1)(c) Direktive o pticah za to, da bi bilo mogoče odstopati od člena 8 te direktive, in sicer pogoja glede selektivnosti načina zadevnega ujetja, pri čemer se je oprlo na obstoj „stranskega ulova“, ne da bi pojasnilo obseg tega stranskega ulova.
V teh okoliščinah želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je treba člen 9(1)(c) Direktive o pticah razlagati tako, da nasprotuje temu, da države članice dovolijo uporabo sredstev, naprav in načinov ujetja ali ubitja, ki bi lahko, čeprav minimalno in zgolj začasno, vodili do stranskega ulova. Če je odgovor nikalen, naj bi bilo treba določiti, katera merila – ki se nanašajo zlasti na omejen delež ali obseg tega stranskega ulova, na dejstvo, da dovoljeni postopek lova načeloma ne povzroči smrti, in na obveznost, da se brez resnega poškodovanja osvobodijo nenamerno ujeti primerki – je mogoče uporabiti, da bi se štelo, da je merilo selektivnosti iz teh določb izpolnjeno.
Predložitveno sodišče na drugem mestu poudarja, da je Sodišče v sodbi z dne 27. aprila 1988, Komisija/Francija (
252/85
,
EU:C:1988:202
), sicer tudi razsodilo, da uporaba limanic za ujetje drozgov, ki je tradicionalni način lova v nekaterih francoskih departmajih, ni v nasprotju z zahtevami iz Direktive 79/409, ki so povzete v Direktivi o pticah, vendar je v sodbi z dne 21. junija 2018, Komisija/Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
), vseeno štelo, da določbe člena 9 zadnjenavedene direktive nalagajo, da se pri odstopanju, ki ga odobri država članica, natančno in ustrezno obrazloži, zakaj ni na voljo druge zadovoljive rešitve.
Ker je v odloku z dne 17. avgusta 1989 navedeno, da glede na to, da je način lova z limanicami v zadevnih departmajih tradicionalen, „ni na voljo druge zadovoljive rešitve“, želi predložitveno sodišče torej izvedeti, ali je treba Direktivo o pticah razlagati tako, da lahko že sam cilj ohranitve tradicionalnih načinov in sredstev lova na ptice za rekreativne namene – če so izpolnjeni vsi drugi pogoji, ki jih za tako odstopanje nalaga člen 9(1)(c) te direktive – upraviči neobstoj druge zadovoljive rešitve v smislu člena 9(1) navedene direktive, in tako omogoča odstopanje od načela prepovedi teh načinov in sredstev lova iz njenega člena 8.
V teh okoliščinah je Conseil d’État (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.
Ali je treba določbe člena 9(1)(c) [Direktive o pticah] razlagati tako, da nasprotujejo temu, da države članice dovolijo uporabo sredstev, naprav in načinov ujetja ali ubitja, ki bi lahko, čeprav minimalno in zgolj začasno, vodili do stranskega ulova? Katera merila – ki se nanašajo zlasti na omejen delež ali obseg tega stranskega ulova, na dejstvo, da dovoljeni postopek lova načeloma ne povzroči smrti, in na obveznost, da se brez resnega poškodovanja osvobodijo nenamerno ujeti primerki – je mogoče glede na okoliščine primera uporabiti, da bi se štelo, da je izpolnjeno merilo selektivnosti, določeno s temi določbami?
2.
Ali je treba Direktivo [o pticah] razlagati tako, da je mogoče s ciljem ohranitve uporabe načinov in sredstev lova ptic, skladnih s tradicijo, v rekreativne namene, če so izpolnjeni vsi drugi pogoji za tako odstopanje iz [njenega člena 9(1)(c)], utemeljiti neobstoj druge zadovoljive rešitve v smislu [njenega člena 9(1)], in da je tako mogoče odstopiti od načela prepovedi teh načinov in sredstev lova, ki je določeno v členu 8 te direktive?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem, ki ga je treba obravnavati na prvem mestu, v bistvu izvedeti, ali je treba člen 9(1)(c) Direktive o pticah razlagati tako, da to, da je način ujetja ptic tradicionalen, zadostuje za ugotovitev, da tega načina ni mogoče nadomestiti z drugo zadovoljivo rešitvijo v smislu te določbe.
Najprej je treba opozoriti, da iz sodne prakse Sodišče izhaja, da morajo biti nacionalni zakonodajni okvir in drugi predpisi za to, da bi pristojni organi odstopanje iz člena 9 Direktive o pticah uporabili na način, ki je v skladu s pravom Unije, zasnovani tako, da izvajanje določb glede odstopanja iz tega člena ustreza načelu pravne varnosti. Zato morajo biti v nacionalni ureditvi, ki se uporablja na tem področju, merila za odstopanje določena jasno in natančno, organi, ki so pristojni za njihovo uporabo, pa morajo biti s to ureditvijo zavezani k njihovemu upoštevanju. Glede izjem, ki jih je treba razlagati ozko, je breme dokazovanja glede obstoja zahtevanih pogojev za vsako odstopanje na organu, ki sprejme odločitev, države članice pa morajo zagotoviti, da je vsak poseg v zaščiteno vrsto dovoljen le na podlagi odločitev, ki so natančno in ustrezno obrazložene ter v katerih so navedeni razlogi, pogoji in zahteve iz člena 9(1) in (2) te direktive (sodba z dne 21. junija 2018, Komisija/Malta,
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
, točka
).
Natančneje, elementi, ki dokazujejo, da so pogoji za odstopanje od sistema varstva iz Direktive o pticah izpolnjeni, morajo temeljiti na trdno uveljavljenih znanstvenih spoznanjih. Organi morajo tako ob izdajanju dovoljenj imeti na voljo najboljša upoštevna spoznanja (sodba z dne 23. aprila 2020, Komisija/Finska (Spomladanski lov na samca navadne gage),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega, čeprav je treba v okviru nacionalne ureditve, ki se uporablja na področju ohranjanja prostoživečih ptic – če se v njej namerava uporabiti sistem odstopanja iz člena 9 Direktive o pticah – jasno in natančno določiti merila za odstopanje ter pristojnemu organu naložiti, naj preveri, ali ne obstaja druga zadovoljiva rešitev v smislu tega člena, mora biti iz obrazložitve, uporabljene pri izvajanju tega sistema odstopanja, razvidno, da je pogoj v zvezi z neobstojem druge zadovoljive rešitve izpolnjen (glej v tem smislu sodbo z dne 21. junija2018, Komisija/Malta,
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
, točki
in
).
V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da nacionalna ureditev, v kateri je uporabljen sistem odstopanja iz člena 9 Direktive o pticah, izpolnjuje pogoje v zvezi z obveznostjo obrazložitve, ki izhajajo iz člena 9(2) te direktive, če vsebuje zgolj navedbo, da ni druge zadovoljive rešitve, ne da bi bila ta navedba podprta s podrobno obrazložitvijo, ki bi temeljila na najboljših upoštevnih znanstvenih spoznanjih in ki bi vsebovala razloge, na podlagi katerih je pristojni organ prišel do ugotovitve, da so izpolnjeni vsi pogoji, ki omogočajo odstopanje v smislu člena 9 navedene direktive, med katerimi je pogoj v zvezi z neobstojem druge zadovoljive rešitve.
Dalje, opozoriti je treba, da je Sodišče že razsodilo, da je lov na prostoživeče ptice, ki se izvaja kot prostočasna dejavnost pod pogoji, določenimi v Direktivi o pticah, lahko „sprejemljiva oblika uporabe“, ki je s to direktivo dovoljena (sodba z dne 23. aprila 2020, Komisija/Finska (Spomladanski lov na samca navadne gage),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, točka
in navedena sodna praksa). Pojem „sprejemljiva oblika uporabe“ lahko zajema tudi tradicionalne načine lova, saj morajo države članice, kot je navedeno v členu 2 navedene direktive, pri sprejemanju ukrepov iz tega člena upoštevati rekreacijske zahteve.
Toda čeprav člen 2 Direktive o pticah države članice poziva, naj to direktivo izvajajo ob upoštevanju ekoloških, znanstvenih in kulturnih ter gospodarskih in rekreacijskih zahtev, je treba ugotoviti, da je ohranjanje ptic glavni cilj te direktive.
Sodišče je v zvezi s tem že večkrat razsodilo, da ohranitev tradicionalnih dejavnosti ne pomeni samostojnega odstopanja od sistema varstva, vzpostavljenega z Direktivo o pticah (glej v tem smislu sodbe z dne 8. julija 1987, Komisija/Belgija,
247/85
,
EU:C:1987:339
, točka
; z dne 28. februarja 1991, Komisija/Nemčija,
C‑57/89
,
EU:C:1991:89
, točka
, in z dne 23. aprila 2020, Komisija/Finska (Spomladanski lov na samca navadne gage),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, točka
).
Načini lova so namreč pogosto del lokalnih tradicij ali običajev, tako da če bi bil cilj, da se ti ohranijo kot taki, samostojen razlog za odstopanje, bi to pripeljalo do dovolitve velikega števila praks, ki so v nasprotju z zahtevami iz člena 9 Direktive o pticah. Tak pristop bi bil v nasprotju z ozko razlago te določbe, ki mora prevladati.
Opozoriti je še treba, da mora pristojni organ pri preverjanju, ali ne obstajajo druge zadovoljive rešitve, primerjati različne rešitve, ki ustrezajo pogojem sistema odstopanja iz člena 9(1)(c) Direktive o pticah, in izbrati tisto, ki se zdi najbolj zadovoljiva (glej v tem smislu sodbo z dne 23. aprila 2020, Komisija/Avstrija (Spomladanski lov na sloko),
C‑161/19
, neobjavljena,
EU:C:2020:290
, točke od 51 do 57 ter navedena sodna praksa).
V zvezi s tem Fédération nationale des Chasseurs (nacionalna lovska zveza) in francoska vlada trdita, da vzreja vrst iz postopka v glavni stvari glede na stroške in veljavno ureditev, v skladu s katero je trgovanje s temi vrstami prepovedano, ne more biti zadovoljiva rešitev.
Kot je generalna pravobranilka navedla v točki 36 sklepnih predlogov, je treba upoštevati člen 13 PDEU, v skladu s katerim morajo Unija in države članice pri oblikovanju in izvajanju njene politike v celoti upoštevati zahteve po dobrem počutju živali. Iz tega izhaja, da je treba zadovoljivost alternativnih rešitev presojati glede na razumne možnosti in najboljše razpoložljive tehnike (glej po analogiji sodbo z dne 9. marca 2010, ERG in drugi,
C‑379/08 in C‑380/08
,
EU:C:2010:127
, točka
).
V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da sta vzreja in razmnoževanje zaščitenih vrst v ujetništvu lahko druga zadovoljiva rešitev, če se izkažeta za mogoča (sodba z dne 12. decembra 1996, LRBPO in AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, točka
in navedena sodna praksa), in da je tudi prevoz zakonito ujetih ali posedovanih ptic sprejemljiva oblika uporabe v smislu Direktive 79/409 (sodba z dne 8. julija 1987, Komisija/Belgija,
247/85
,
EU:C:1987:339
, točka
). Prav tako zgolj okoliščina, da vzreja in razmnoževanje zadevnih vrst v ujetništvu zaradi nacionalne ureditve še nista izvedljivi v velikem obsegu, ne more omajati upoštevnosti teh drugih rešitev (glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 1996, LRBPO in AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, točka
).
Iz tega izhaja, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah 30 in 38 sklepnih predlogov, da se zdi, da so na voljo druge možnosti, s katerimi je mogoče izpolniti zahtevo iz člena 9(1) Direktive o pticah.
Poleg tega, čeprav ujetje ptic z limanicami kot tako spada med lovske dejavnosti, pomeni zgolj predhodno fazo drugih načinov ujetja, saj tako ujete ptice služijo kot vaba, da bi privabile druge ptice iste vrste, ki so nato ustreljene s puško.
Zgolj dejstvo, da bi bila za drug način ujetja potrebna prilagoditev in da bi se bilo treba zaradi tega drugega načina posledično oddaljiti od nekaterih značilnosti tradicije, ne more zadostovati za to, da bi se štelo, da ni na voljo „druge zadovoljive rešitve“ v smislu člena 9(1) Direktive o pticah (glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 1996, LRBPO in AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, točka
).
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1) in (2) Direktive o pticah razlagati tako, da zgolj to, da gre za tradicionalen način ujetja ptic, ne zadostuje za ugotovitev, da tega načina ni mogoče nadomestiti z drugo zadovoljivo rešitvijo v smislu te določbe.
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 9(1)(c) Direktive o pticah razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki z odstopanjem od člena 8 te direktive dovoljuje uporabo načina ujetja ptic, ki pripelje do stranskega ulova v majhnem obsegu in za omejen čas.
Poudariti je treba, da to vprašanje zahteva razlago pogoja iz člena 9(1)(c) Direktive o pticah, v skladu s katerim je treba ujetje, posedovanje ali drugo sprejemljivo obliko uporabe nekaterih ptic izvesti na selektivni podlagi.
V zvezi s tem so se stranke, ki so predložile pisna stališča, sklicevale na sodbe z dne 27. aprila 1988, Komisija/Francija (
252/85
,
EU:C:1988:202
); z dne 9. decembra 2004, Komisija/Španija (
C‑79/03
,
EU:C:2004:782
), in z dne 21. junija 2018, Komisija/Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
).
V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da je Sodišče v prvi sodbi sicer ugotovilo, da so veljavna nacionalna pravila „zelo natančna“ in da je postavljeno „veliko število omejujočih pogojev“, ki se nanašajo na izdajo dovoljenj za ujetje, vendar je zgolj ugotovilo, da na podlagi elementov, ki jih je predložila Evropska komisija, ni mogoče podpreti trditev te institucije, da je ureditev zadevne države članice v nasprotju z zahtevami iz Direktive 79/409 (glej v tem smislu sodbo z dne 27. aprila 1988, Komisija/Francija,
252/85
,
EU:C:1988:202
, točki
in
), ne da bi posebej in izrecno preučilo vsebino teh pravil glede ujetja ob upoštevanju merila selektivnosti. Zato te sodbe ni mogoče razumeti tako, da so bila z njo navedena pravila izrecno potrjena ob upoštevanju tega merila.
Dalje, v zvezi z drugo sodbo je bila v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, nacionalna ureditev, s katero je bila omogočena posebna oblika lova z limanicami, manj stroga od ureditve iz postopka v glavni stvari, tako da rešitve, ki je bila uporabljena v navedeni sodbi, ni mogoče prenesti na obravnavano zadevo.
Nazadnje, v tretji sodbi je zadevna država članica sama priznala, da način ujetja, dovoljen v okviru njene ureditve, ni selektiven.
Po tem pojasnilu je treba navesti, da iz besedila člena 9(1)(c) Direktive o pticah izhaja, da lahko države članice odstopijo od prepovedi iz člena 8 te direktive glede uporabe načinov ujetja, navedenih v točki (a) Priloge IV k navedeni direktivi, med drugim če ti načini omogočajo ujetje nekaterih ptic „na selektivni podlagi“.
Poudariti je treba, da v členu 9(1)(c) Direktive o pticah ni pojasnjeno, kako je treba ta pogoj razumeti. Poleg tega ni niti na podlagi analize različnih jezikovnih različic te določbe, kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 53 in 54 sklepnih predlogov, mogoče ugotoviti, kako je treba razumeti pojem „selektivnost“.
Ker člen 9(1)(c) Direktive o pticah ne vsebuje nobene napotitve na nacionalna prava, je treba ugotoviti, da je pojem „selektivnost“ avtonomen pojem prava Unije, ki ga je treba na njenem ozemlju razlagati enotno (glej po analogiji sodbo z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele),
C‑24/19
,
EU:C:2020:503
, točka
). Poleg tega je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo, v katero je umeščena, ter cilje, ki jim sledi akt, katerega del je (sodba z dne 9. oktobra 2019, BGL BNP Paribas,
C‑548/18
,
EU:C:2019:848
, točka
).
Najprej je treba v zvezi z izrazom „selektivnost“ navesti, da ta v običajnem smislu zajema vse, na podlagi česar se opravi selekcija, torej postopek, s katerim se znotraj nekega sklopa nekateri elementi glede na določene značilnosti izberejo oziroma upoštevajo, drugi pa izključijo.
Dalje, v zvezi s sobesedilom, v katero je umeščen člen 9(1)(c) Direktive o pticah, je treba opozoriti, da člen 5(a) te direktive brez poseganja v njena člena 7 in 9 določa splošno prepoved namernega ubitja ali ujetja vrst ptic iz člena 1 navedene direktive na kakršen koli način. V tem okviru člen 8(1) te direktive določa, da države članice prepovejo „uporabo vseh sredstev, naprav ali načinov, zlasti tistih iz točke (a) Priloge IV, ki se uporabljajo za množično neselektivno ujetje ali ubitje ptic ali ki bi lahko povzročili lokalno izginotje vrste“, med katerimi je uporaba limanic.
Iz teh določb izhaja, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 21 sklepnih predlogov, da Direktiva o pticah načeloma prepoveduje način ujetja, pri katerem se uporabljajo limanice.
Tako možnost odstopanja, ki je na voljo v členu 9(1)(c) Direktive o pticah, odraža prepoved neselektivnih načinov odvzema iz člena 8(1) te direktive, zlasti tistih, ki so navedeni v točki (a) Priloge IV k navedeni direktivi.
Nazadnje, v zvezi s cilji, ki jim sledi Direktiva o pticah, je treba poudariti, da je, kot je razvidno iz uvodnih izjav 3 in 5 te direktive, „[v] okviru ciljev [Unije], ki se nanašajo na izboljšanje življenjskih razmer ter trajnostnega razvoja[,] […] treba doseči ohranitev vrst prosto živečih ptic, naravno prisotnih na evropskem ozemlju držav članic“, in da upad velikega števila teh vrst „resno ogroža ohranjanje naravnega okolja predvsem zato, ker je s tem ogroženo biološko ravnovesje.“
Za soočanje s takim ogrožanjem je v členu 1(1) Direktive o pticah pojasnjeno, da ima ta direktiva, ki „se nanaša na ohranjanje vseh prostoživečih vrst ptic, naravno prisotnih na evropskem ozemlju držav članic, kjer se uporablja Pogodba“, za cilj „varovanje, upravljanje in nadzor nad temi vrstami in določa pravila njihovega izkoriščanja“.
Poleg tega navedena direktiva spada v okvir, določen tako s členom 3 PEU kot s členom 37 Listine, v skladu s katerima si Unija v bistvu prizadeva za trajnostni razvoj in zagotavlja visoko raven varstva okolja.
Poleg tega iz določb člena 9 Direktive o pticah, ki se nanašajo na strog nadzor nad odstopanjem iz tega člena in na selektivnost ujetja, ter iz splošnega načela sorazmernosti izhaja, da mora biti navedeno odstopanje, ki ga želi država članica uporabiti, sorazmerno s potrebami, s katerimi je upravičeno (sodba z dne 23. aprila 2020, Komisija/Finska (Spomladanski lov na samca navadne gage),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je treba pri presoji selektivnosti načina ujetja v smislu člena 9(1)(c) Direktive o pticah upoštevati ne le podrobnosti tega načina in količine neciljnih ptic, ujetih na ta način, ampak tudi njegove morebitne posledice za ujete vrste z vidika povzročene škode ob upoštevanju ciljev varstva, ki jim sledi ta direktiva.
V zvezi s tem je treba razlikovati glede na to, ali je način ujetja smrten ali ne. V prvem primeru je treba sprejeti strožje pojmovanje pogoja selektivnosti, v drugem primeru pa je, nasprotno, mogoče šteti, da je ta pogoj pri stranskem ulovu izpolnjen, če so vrste, ki s tem načinom niso ciljane, ujete v majhnem številu za določen čas in če jih je mogoče izpustiti ob kvečjemu zanemarljivih poškodbah.
Tako zgolj na podlagi okoliščine, da neki način ujetja, ki načeloma ni smrten, pripelje do stranskega ulova, sicer ni mogoče ugotoviti, da je ta način neselektiven, vendar obseg tega stranskega ulova in razsežnost morebitnih vplivov na ciljne in neciljne vrste odražata raven selektivnosti takega načina.
Iz besedila člena 9(1)(c) Direktive o pticah v povezavi s členom 8(1) te direktive, iz ciljev navedene direktive in iz okvira, v katerega je umeščena in kakor je razviden iz določb člena 3 PEU, člena 37 Listine, člena 191(2), prvi pododstavek, PDEU in člena 13 PDEU, ki se nanaša na dobro počutje živali, izhaja, da je treba pogoj selektivnosti iz člena 9(1)(c) te direktive razumeti tako, da je v primerih uporabe načina ujetja, ki ni smrten in ki pripelje do stranskega ulova, lahko izpolnjen le, če je količina tega stranskega ulova majhna, torej če je s tem za omejen čas prizadeto zelo majhno število nenamerno ujetih primerkov, in če jih je mogoče izpustiti ob kvečjemu zanemarljivih poškodbah.
V obravnavani zadevi predložitveno sodišče poudarja, da način ujetja iz postopka v glavni stvari „načeloma“ ni smrten in povzroča stranski ulov v zelo majhnih količinah za zelo omejen čas. Poleg tega člen 11 odloka z dne 17. avgusta 1989 določa, da se vsaka ptica, ki je predmet stranskega ulova, „takoj očisti in izpusti“.
Vendar, kot so opozorile tožeči stranki v postopku v glavni stvari in Komisija ter kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 51 in 64 sklepnih predlogov, je zelo verjetno – brez poseganja v ugotovitve, do katerih bo nazadnje prišlo predložitveno sodišče – da ujete ptice kljub čiščenju utrpijo nepopravljive poškodbe, saj lahko limanice že po svoji naravi poškodujejo perje vseh ujetih ptic.
V zvezi s tem je treba opozoriti, prvič, da iz sodne prakse, navedene v točki 30 te sodbe, izhaja, da morajo imeti pristojni organi ob izdaji dovoljenj na voljo najboljša znanstvena spoznanja, na podlagi katerih je mogoče dokazati, da so pogoji za odstopanje od sistema varstva, uvedenega z Direktivo o pticah, izpolnjeni.
Drugič, pristojni organi morajo po odobritvi odstopanj v skladu s členom 9(2)(e) te direktive sprejeti nadzorne ukrepe, potrebne za zagotovitev, da stranski ulov kar najbolj ustreza pričakovani ravni in da pri tem niso povzročene poškodbe, ki bi bile več kot zanemarljive.
Iz tega izhaja, da način ujetja, ki ni smrten in ki pripelje do dodatnega ulova, ne izpolnjuje zahteve glede selektivnosti iz člena 9(1)(c) Direktive o pticah, če lahko ta stranski ulov – čeprav je ta majhnega obsega in traja omejen čas – neciljnim ujetim vrstam povzroči poškodbe, ki niso zanemarljive.
Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1)(c) Direktive o pticah razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki z odstopanjem od člena 8 te direktive dovoljuje način ujetja, ki pripelje do stranskega ulova, če lahko ta stranski ulov – čeprav je ta majhnega obsega in traja omejen čas – neciljnim ujetim vrstam povzroči poškodbe, ki niso zanemarljive.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Člen 9(1) in (2) Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic je treba razlagati tako, da zgolj to, da gre za tradicionalen način ujetja ptic, ne zadostuje za ugotovitev, da tega načina ni mogoče nadomestiti z drugo zadovoljivo rešitvijo v smislu te določbe.

2.
Člen 9(1)(c) Direktive 2009/147 je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki z odstopanjem od člena 8 te direktive dovoljuje način ujetja, ki pripelje do stranskega ulova, če lahko ta stranski ulov – čeprav je ta majhnega obsega in traja omejen čas – neciljnim ujetim vrstam povzroči poškodbe, ki niso zanemarljive.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.