CELEX: 62019CJ0143
Odvolanie
Ochranná známka Európskej únie
Nariadenie (ES) č. 207/2009
Články 15 a 66
Riadne používanie kolektívnej ochrannej známky Európskej únie
Ochranná známka týkajúca sa systému zberu a následného využívania obalového odpadu
Umiestnenie na obaloch výrobkov, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná

Svojím odvolaním sa spoločnosť Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH (ďalej len „DGP“) domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu z 12. septembra 2018, Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Zobrazenie kruhu s dvoma šípkami) (T‑253/17, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2018:909
), ktorým tento súd zamietol jej žalobu podanú proti rozhodnutiu piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 20. februára 2017 (vec R 1357/2015‑5), týkajúcemu sa konania vo veci zrušenia medzi spoločnosťami Halston Properties s. r. o. a DGP (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke [Európskej únie] (
Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1
) bolo zmenené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2424 zo 16. decembra 2015 (
Ú. v. EÚ L 341, 2015, s. 21
), ktoré nadobudlo účinnosť 23. marca 2016. Následne bolo s účinnosťou od 1. októbra 2017 zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1
). Vzhľadom na časový rámec skutkových okolnosti sporu vo veci samej však toto odvolanie treba preskúmať z hľadiska nariadenia č. 207/2009 v jeho pôvodnom znení.
Článok 9 ods. 1 tohto nariadenia stanovoval:
„K ochrannej známke [Európskej únie] vzniká majiteľovi výhradné právo. Majiteľ je oprávnený zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, používať v obchodnom styku:
…
b)
akékoľvek označenie, kde vzhľadom na jeho zhodnosť alebo podobnosť s ochrannou známkou [Európskej únie] a zhodnosť alebo podobnosť s tovarmi alebo službami, ktoré sú chránené ochrannou známkou [Európskej únie] a označením, existuje pravdepodobnosť zámeny verejnosťou…
…“
V článku 15 ods. 1 uvedeného nariadenia sa uvádzalo:
„Ak počas obdobia piatich rokov po zápise majiteľ nepoužíval riadne ochrannú známku [Európskej únie] v [Únii] v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré bola zapísaná, alebo ak takéto používanie bolo pozastavené nepretržite päť rokov, ochranná známka [Európskej únie] je predmetom sankcií uvedených v tomto nariadení, pokiaľ neexistujú oprávnené dôvody jej nepoužívania.
…“
Podľa článku 51 tohto nariadenia:
„1.   Práva majiteľa ochrannej známky [Európskej únie] sa vyhlásia za zrušené na základe návrhu podaného úradu alebo na základe vzájomného návrhu v konaní o porušení:
a)
ak sa nepretržite počas piatich rokov ochranná známka riadne nepoužívala v [Únii] v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré bola zapísaná, a pre jej nepoužívanie neexistujú žiadne náležité dôvody…;
…
2.   Ak dôvody na zrušenie práv existujú iba pre niektoré tovary alebo služby, pre ktoré je ochranná známka [Európskej únie] zapísaná, práva majiteľa sa vyhlásia za zrušené iba pre tieto tovary alebo služby.“
Článok 66 nariadenia č. 207/2009 stanovoval:
„1.   Kolektívnou známkou [Európskej únie] je ochranná známka [Európskej únie], ktorá je takto označená už pri podaní prihlášky a je spôsobilá rozlišovať tovary alebo služby členov združenia, ktoré je majiteľom známky týchto alebo iných podnikov. Združenia výrobcov, producentov, dodávateľov služieb alebo obchodníkov, ktorí majú v zmysle práva, ktoré tieto záležitosti riadi, právnu spôsobilosť vo vlastnom mene mať práva a povinnosti všetkých typov uzatvárať zmluvy alebo vykonávať ostatné právne úkony a žalovať a byť žalovaní, ako aj právnické osoby riadiace sa verejným právom môžu požiadať o kolektívne známky [Európskej únie].
…
3.   Ustanovenia tohto nariadenia sa budú uplatňovať na kolektívne známky [Európskej únie], pokiaľ články 67 až 74 nestanovujú inak.“
Podľa článku 67 tohto nariadenia:
„1.   Prihlasovateľ kolektívnej známky [Európskej únie] musí v stanovenej lehote predložiť stanovy používania tejto známky.
2.   V stanovách používania sú špecifikované osoby oprávnené používať známku, podmienky členstva v združení, a ak sú, aj podmienky používania známky vrátane sankcií. …“
Znenie článkov 9, 15, 51, 66 a 67 nariadenia č. 207/2009 bolo v podstate prebraté do článkov 9, 18, 58, 74 a 75 nariadenia 2017/1001.
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
Dňa 12. júna 1996 podala DGP prihlášku na zápis tohto obrazového označenia ako kolektívnej ochrannej známky Európskej únie (ďalej len „predmetná ochranná známka“):
Tento zápis bol požadovaný pre výrobky patriace do tried 1 až 34 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení (ďalej len „Niceská dohoda“), ako aj pre služby patriace do tried 35, 39, 40 a 42 tejto dohody.
Dotknuté výrobky zahŕňali výrobky bežnej spotreby, ako sú potraviny, nápoje, oblečenie, výrobky osobnej hygieny a kozmetické výrobky, ako aj výrobky na podnikateľské účely, ako sú výrobky určené pre poľnohospodárstvo a priemysel.
Vyššie uvedené služby zodpovedali tomuto opisu:
–
trieda 35: „Reklamné služby“;
–
trieda 39: „Preprava; balenie a skladovanie tovaru“;
–
trieda 40: „Spracovanie a úprava materiálov; recyklácia obalov“;
–
trieda 42: „Odpratávanie a likvidácia odpadu; vytváranie počítačových programov na spracovávanie údajov“.
V zmysle pravidiel na používanie, ktoré boli predložené spolu s prihláškou, bola predmetná ochranná známka vytvorená „na to, aby sa spotrebiteľom a obchodníkom umožnilo rozpoznať obaly, ktoré tvoria súčasť [recyklačného systému spoločnosti DGP] a pre ktoré bol zavedený príspevok na financovanie systému, ako aj takto zabalené výrobky a odlišovať ich od iných obalov a výrobkov“.
Predmetná ochranná známka bola zapísaná 19. júla 1999. Tento zápis bol následne obnovený.
Odvolateľka, Halston Properties, spoločnosť založená podľa slovenského práva, podala 2. novembra 2019 návrh na čiastočné zrušenie tejto ochrannej známky na základe článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 z dôvodu, že uvedená ochranná známka nebola predmetom riadneho používania vo vzťahu k výrobkom, pre ktoré bola zapísaná.
Rozhodnutím z 26. mája 2015 zrušovacie oddelenie EUIPO tomuto návrhu čiastočne vyhovelo. EUIPO vyhlásil, že práva spoločnosti DGP k predmetnej ochrannej známke sa zrušujú s účinnosťou od 2. novembra 2012 vo vzťahu ku všetkým výrobkom, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, s výnimkou výrobkov tvorených obalmi.
DPG podala 8. júla 2015 odvolanie proti tomuto rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia.
Sporným rozhodnutím piata odvolacia komisia EUIPO toto odvolanie zamietla.
Tento odvolací senát sa domnieval, že DGP nepredložila dôkaz o tom, že predmetná ochranná známka sa používala v súlade so svojou základnou funkciou, a to zaručiť identifikáciu pôvodu tovarov, pre ktoré bola zapísaná. Priemerný spotrebiteľ Únie nevníma predmetnú ochrannú známku ako údaj o pôvode týchto výrobkov, ale spája túto ochrannú známku s ekologickým správaním podnikov zúčastňujúcich sa na recyklačnom systéme spoločnosti DGP.
Aj keď sa zdá, že obal a výrobok tvoria pri predaji celok, uvedený spotrebiteľ túto ochrannú známku vníma len ako údaj o tom, že obaly výrobkov týchto podnikov môžu byť zhromažďované a následne využívané podľa tohto systému. Používanie uvedenej ochrannej známky nemá za cieľ vytvoriť alebo zachovať odbyt pre samotné výrobky.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 28. apríla 2017 DPG navrhla zrušiť sporné rozhodnutie a zaviazať EUIPO na náhradu trov konania.
DGP na podporu svojej žaloby predložila jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 66 tohto nariadenia, pričom uviedla, že predmetná ochranná známka sa používala nielen pre služby, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, ale aj pre výrobky, na ktoré sa vzťahuje tento zápis.
DGP najmä zdôraznila, že táto ochranná známka je umiestnená na obaloch, ktoré tvoria spolu s baleným výrobkom jednu a tú istú predajnú jednotku. Používatelia uvedenej ochrannej známky nie sú dodávateľmi obalov, ale výrobcami alebo distribútormi výrobkov. Predmetná ochranná známka uvádza, že tieto výrobky pochádzajú od podnikov, ktoré sa zaviazali, že obaly budú spracované podľa systému spoločnosti DGP. Okrem toho, keďže táto ochranná známka je verejnosťou spájaná s ekologickým správaním uvedených výrobcov a distribútorov, vyjadruje „nemateriálnu vlastnosť“ výrobkov.
Všeobecný súd túto žalobu zamietol.
Najskôr uviedol kritériá, vo vzťahu ku ktorým bolo potrebné posúdiť, či predmetná ochranná známka bola predmetom riadneho používania.
V tejto súvislosti sa Všeobecný súd v bode 26 napadnutého rozsudku domnieval, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že „ochranná známka je predmetom riadneho používania, ak sa používa v súlade so svojou základnou funkciou, ktorou je zaručiť identifikáciu pôvodu výrobkov a služieb, pre ktoré je zapísaná, aby vytvárala alebo zachovávala odbyt pre tieto výrobky a služby, pričom za riadne používanie sa nepovažuje symbolické používanie, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky“, a že „rovnako je základnou funkciou kolektívnej ochrannej známky Európskej únie rozlišovať výrobky alebo služby členov združenia, ktoré je majiteľom ochrannej známky, od výrobkov alebo služieb iných podnikov“.
V bodoch 27 až 29 tohto rozsudku pripomenul, že preskúmanie riadnej povahy používania ochrannej známky musí spočívať v celkovom posúdení, ktoré zohľadní všetky relevantné faktory predmetného prípadu, akými sú povaha tovarov alebo služieb, na ktoré sa ochranná známka vzťahuje, a to, či jej používanie v príslušnom ekonomickom odvetví možno považovať za dostačujúce na vytvorenie alebo zachovanie podielu na trhu.
Ďalej Všeobecný súd v bode 33 napadnutého rozsudku vzal na vedomie skutočnosť, že predmetná ochranná známka je predmetom riadneho používania ako kolektívna ochranná známka v početných členských štátoch Únie na obaloch výrobkov, a dospel k záveru, podobne ako to urobil odvolací senát, že riadne používanie tejto ochrannej známky na obaloch so sebou nenesie i dôkaz o riadnom používaní pre výrobky.
Všeobecný súd v bode 36 tohto rozsudku spresnil, že relevantná verejnosť je v prejednávanej veci tvorená v zásade širokou verejnosťou, a v bode 38 uvedeného rozsudku konštatoval, že táto verejnosť identifikuje predmetnú ochrannú známku ako ochrannú známku, ktorá uvádza, že obaly môžu byť zbierané a následne využívané podľa určitého systému.
V nasledujúcich bodoch toho istého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že predmetná ochranná známka naopak neuvádza pôvod výrobkov.
V tejto súvislosti v bode 41 napadnutého rozsudku uviedol, že „je pravda, že [predmetná] ochranná známka v súlade so svojou funkciou kolektívnej ochrannej známky odkazuje na skutočnosť, že výrobca alebo distribútor… výrobkov je súčasťou systému licenčných dohôd [spoločnosti DGP], a poukazuje teda na určité ekologické správanie tohto podniku“. Vzhľadom na to relevantná verejnosť je spôsobilá rozlíšiť medzi ochrannou známkou, ktorá označuje obchodný pôvod výrobku, a ochrannou známkou, ktorá poukazuje na následné využívanie obalových odpadov. Okrem toho by sa mala zohľadniť skutočnosť, že „samotné výrobky sú riadne označované ochrannými známkami patriacimi rôznym spoločnostiam“.
Všeobecný súd v bode 42 tohto rozsudku rozhodol, že „používanie [predmetnej] ochrannej známky ako kolektívnej ochrannej známky, ktorá označuje výrobky členov združenia, aby ich odlíšila od výrobkov pochádzajúcich od podnikov, ktoré nie sú súčasťou tohto združenia, bude relevantnou verejnosťou vnímané ako používanie týkajúce sa obalov. … [E]kologické správanie podniku vďaka jeho účasti v systéme licenčných dohôd [spoločnosti DGP], relevantná verejnosť prisúdi možnosti ekologického spracovania obalu, a nie takému spracovaniu samotného zabaleného výrobku, ktorý sa môže javiť ako nevhodný pre ekologické spracovanie“.
Napokon sa Všeobecný súd v bodoch 44 a 45 napadnutého rozsudku domnieval, že používanie predmetnej ochrannej známky nemalo za cieľ ani vytvoriť alebo zachovať odbyt pre výrobky. Spotrebiteľ túto ochrannú známku rozpozná iba ako informáciu o tom, že obal bude vďaka príspevku výrobcu alebo distribútora výrobku odstránený a následne využívaný, ak tento spotrebiteľ tento obal odvezie k zbernému zariadeniu v blízkosti. V dôsledku toho umiestnenie uvedenej ochrannej známky na obale výrobku vyjadruje iba to, že výrobca alebo distribútor tohto výrobku sa správa v súlade s požiadavkou stanovenou právnymi predpismi Únie, podľa ktorej povinnosť následne využívať obalové odpady prislúcha podnikom. Podľa Všeobecného súdu v málo pravdepodobnom prípade, že by sa spotrebiteľ rozhodoval kúpiť výrobok iba na základe kvality obalu, stále platí, že táto ochranná známka nevytvára ani nezachováva odbyt, pokiaľ ide o tento výrobok, ale len pokiaľ ide o jeho obal.
Návrhy účastníkov konania
DGP navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
rozhodol s konečnou platnosťou tak, že vyhovie návrhom formulovaným v prvostupňovom konaní, alebo subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu a
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.
EUIPO navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil DGP povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
DGP uvádza na podporu svojho odvolania jediný odvolací dôvod založený na porušení článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 66 tohto nariadenia.
Tvrdenia účastníkov konania
Podľa spoločnosti DGP Všeobecný súd nerešpektoval výklad pojmu „riadne používanie“ v zmysle článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, tak ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora a náležite nezohľadnil vlastnosti kolektívnych ochranných známok Európskej únie uvedené v článku 66 tohto nariadenia. V dôsledku toho došlo v napadnutom rozsudku k nesprávnemu právnemu posúdeniu.
DGP najmä poznamenáva, že Všeobecný súd považoval za irelevantnú skutočnosť, napriek tomu konštatovanú v bodoch 41 a 42 napadnutého rozsudku, že používanie predmetnej ochrannej známky pre relevantnú verejnosť indikuje, že výrobky, na obaloch ktorých je táto ochranná známka umiestnená, pochádzajú všetky od podnikov, ktoré sa zúčastňujú na systéme spoločnosti DGP, a že toto používanie vyjadruje spoločné ekologické správanie týchto podnikov.
Keďže Všeobecný súd vylúčil zo svojho posúdenia existencie „riadneho používania“ tejto ochrannej známky také skutočnosti, ktoré sa týkajú uvádzania na trh výrobkov, pre ktoré bola dotknutá ochranná známka zapísaná, opomenul založiť toto posúdenie na základnej funkcii kolektívnych ochranných známok Európskej únie. Toto nesprávne právne posúdenie ho následne viedlo k záveru, že používanie predmetnej ochrannej známky sa netýka výrobkov, pre ktoré bola zapísaná, ale je vyhradené pre ich obaly, hoci je nesporné, že používatelia predmetnej ochrannej známky uvádzajú na trh výrobky, a nie sú výrobcami alebo distribútormi obalov.
Podľa spoločnosti DGP v práve ochranných známok musia byť výrobky a ich obaly posudzované spoločne, keďže tvoria celok a sú ponúkané na predaj ako jedna a tá istá predajná jednotka. Posúdenie, ktoré vykonal Všeobecný súd, sa zakladá na opačnom prístupe, ktorý viedol v bodoch 44 a 45 napadnutého rozsudku k záveru, bez uplatnenia relevantných kritérií na posúdenie, že používanie predmetnej kolektívnej ochrannej známky nie je súčasťou cieľa vytvoriť alebo zachovať odbyt pre výrobky členov združenia, ktoré je majiteľom tejto ochrannej známky.
Pochybenia, ktorých sa dopustil Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, pokiaľ ide o kritériá posúdenia existencie riadneho používania, zdôrazňuje aj dôvod uvedený v bode 41 tohto rozsudku, podľa ktorého samotné výrobky „sú riadne označované ochrannými známkami patriacimi rôznym spoločnostiam“. V tejto súvislosti DGP uvádza, že je obvyklé, že kolektívna ochranná známka sa používa vo vzťahu k výrobkom rôznych podnikov, a že je zjavné, že tieto podniky umiestňujú individuálne ochranné známky na svojich výrobkoch alebo na ich obale. Toto súbežné používanie kolektívnej ochrannej známky a individuálnych ochranných známok však nijakým spôsobom nie je nepriamym dôkazom neexistencie riadneho používania kolektívnej ochrannej známky.
EUIPO sa domnieva, že jediný odvolací dôvod je v rozsahu, v akom nie je neprípustný, v každom prípade nedôvodný.
Aby bolo možné konštatovať, že kolektívna ochranná známka je predmetom „riadneho používania“ pre výrobky, pre ktoré bola zapísaná, je potrebné, aby bola táto ochranná známka používaná „ako“ kolektívna ochranná známka pre tieto výrobky.
Z toho vyplýva, že nestačí, aby predmetná ochranná známka bola používaná v akomkoľvek vzťahu s výrobkami, pre ktoré je zapísaná. Podľa EUIPO musí naopak existovať objektívny a dostatočne konkrétny vzťah medzi kolektívnou ochrannou známkou a dotknutými výrobkami. Ak takýto vzťah neexistuje, treba dospieť k záveru, že kolektívna ochranná známka sa nepoužíva v súlade so svojou základnou funkciou, ktorou je rozlišovať výrobky alebo služby členov združenia, ktoré je majiteľom ochrannej známky, od výrobkov alebo služieb iných podnikov.
V prejednávanej veci takýto vzťah chýba. Príslušnosť výrobcov a distribútorov k systému spoločnosti DGP sa týka iba obalov, teda balenia výrobkov, a nie samotných výrobkov. Skutočnosť, že výrobok a jeho obal predstavujú jednu predajnú jednotku, na tom nič nemení.
Všeobecný súd preto správne rozhodol, že používanie predmetnej ochrannej známky poskytuje relevantnej verejnosti údaje o obale, a nie o zabalenom výrobku.
Tvrdenie spoločnosti DGP týkajúce sa súbežného používania individuálnych a kolektívnych ochranných známok je irelevantné. EUIPO v tejto súvislosti poznamenáva, že nezávisle od existencie takejto okolnosti sa musí preukázať riadne používanie kolektívnej ochrannej známky pre výrobky, pre ktoré bola zapísaná.
EUIPO sa stotožňuje aj s posúdením Všeobecného súdu, pokiaľ ide o otázku, či cieľom používania predmetnej ochrannej známky mohlo byť vytváranie alebo zachovávanie odbytu pre výrobky, pre ktoré je predmetná ochranná známka zapísaná. V tejto súvislosti poznamenáva, že požiadavka týkajúca sa cieľa vytvárať alebo zachovať odbyt pre výrobky sa vzťahuje rovnako na kolektívne ochranné známky, ako aj na individuálne ochranné známky. V prejednávanej veci môže byť umiestnenie predmetnej ochrannej známky na obale výrobkov relevantné pri rozhodnutí spotrebiteľa o kúpe len z dôvodu obalu. To preukazuje, že cieľom používania tejto ochrannej známky nie je vytvoriť alebo zachovať odbyt výrobkov.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ v článkoch 67 až 74 nariadenia č. 207/2009 nie je stanovené inak, články 15 a 51 tohto nariadenia sú na základe článku 66 ods. 3 uvedeného nariadenia súčasťou ustanovení tohto posledného uvedeného nariadenia, ktoré sa uplatňujú na kolektívne ochranné známky Európskej únie.
V dôsledku toho v súlade s uvedenými článkami 15 a 51 sa práva majiteľa k takej ochrannej známke vyhlásia za zrušené, ak sa počas nepretržitého obdobia piatich rokov a bez náležitého dôvodu na nepoužívanie ochranná známka riadne nepoužívala v Únii v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré bola zapísaná. Ak takýto dôvod na zrušenie existuje iba pre časť uvedených tovarov alebo služieb, zrušenie sa vyhlási len pre dotknuté tovary alebo služby.
Hoci zistenia Všeobecného súdu týkajúce sa používania ochrannej známky sú skutkovej povahy, a teda nemôžu byť, s výnimkou prípadu skreslenia skutkových okolností, napadnuté odvolaním, odvolací dôvod založený na porušení článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 je prípustný, pokiaľ sa týka kritérií, vo vzťahu ku ktorým musí Všeobecný súd posúdiť existenciu riadneho používania v zmysle tohto ustanovenia (pozri v toto zmysle rozsudok z 11. októbra 2017, EUIPO/Cactus,
C‑501/15 P
,
EU:C:2017:750
, bod
). O taký prípad ide v prejednávanej veci, keďže jediný odvolací dôvod sa týka kritérií, vzhľadom na ktoré treba posúdiť existenciu riadneho používania kolektívnej ochrannej známky Európskej únie v zmysle uvedeného ustanovenia s ohľadom na vlastnosti tohto druhu ochrannej známky.
Pokiaľ ide o vec samu, treba pripomenúť, ako to zdôraznil Všeobecný súd v bode 26 napadnutého rozsudku, že základnou funkciou kolektívnej ochrannej známky Európskej únie je rozlišovať výrobky alebo služby členov združenia, ktoré je majiteľom ochrannej známky, od výrobkov alebo služieb iných podnikov (rozsudok z 20. septembra 2017, The Tea Board/EUIPO,
C‑673/15 P až C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
, bod
).
Na rozdiel od individuálnej ochrannej známky tak funkciou kolektívnej ochrannej známky nie oznamovať spotrebiteľovi, aká je „identifikácia pôvodu“ výrobkov alebo služieb, pre ktoré je zapísaná, pričom táto funkcia, ktorej cieľom je zaručiť spotrebiteľovi, že dotknuté výrobky alebo služby boli vyrobené alebo dodané pod kontrolou jediného podniku, ktorému možno pripísať zodpovednosť za ich kvalitu, je vlastná individuálnym ochranným známkam (pozri najmä rozsudok z 8. júna 2017, W. F. Gözze Frottierweberei a Gözze,
C‑689/15
,
EU:C:2017:434
, bod
a citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 66 nariadenia č. 207/2009 vôbec nevyžaduje, aby výrobcovia, producenti, dodávatelia alebo obchodníci boli členmi združenia, ktoré je majiteľom kolektívnej ochrannej známky Európskej únie, ktoré je súčasťou tej istej skupiny spoločností, ktorá vyrába alebo dodáva výrobky alebo služby pod jedinou kontrolou. Toto nariadenie nebráni tomu, aby členovia takéhoto združenia boli konkurentmi, z ktorých každý používa na jednej strane kolektívnu ochrannú známku označujúcu jeho členstvo v uvedenom združení, a na druhej strane individuálnu ochrannú známku označujúcu identifikáciu pôvodu jeho výrobkov alebo služieb.
Z judikatúry Súdneho dvora uvedenej v bode 26 napadnutého rozsudku tiež vyplýva, že ochranná známka je predmetom riadneho používania, ak sa používa v súlade so svojou základnou funkciou na účely vytvorenia alebo zachovania odbytu pre výrobky a služby, pre ktoré je zapísaná (pozri najmä, pokiaľ ide o individuálne ochranné známky, rozsudky z 11. marca 2003, Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, bod
, a z 3. júla 2019, Viridis Pharmaceutical/EUIPO,
C‑668/17 P
,
EU:C:2019:557
, bod
).
Táto judikatúra sa
mutatis mutandis
uplatňuje na kolektívne ochranné známky Európskej únie. Tieto ochranné známky sa totiž podobne ako individuálne ochranné známky vyskytujú v obchodnom styku. Aby teda ich používanie mohlo byť kvalifikované ako „riadne“ v zmysle článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, musí byť skutočne súčasťou cieľa dotknutých podnikov vytvoriť alebo zachovať odbyt pre ich výrobky alebo služby.
Z toho vyplýva, že kolektívna ochranná známka Európskej únie je predmetom riadneho používania, ak sa používa v súlade so svojou základnou funkciou, ktorou je rozlišovať výrobky alebo služby členov združenia, ktoré je majiteľom ochrannej známky, od výrobkov alebo služieb iných podnikov na účely vytvorenia alebo zachovania odbytu pre tieto výrobky a služby.
Konkrétnejšie, používanie takejto ochrannej známky je v súlade s jej základnou funkciou v okamihu, keď spotrebiteľovi umožňuje pochopiť, že uvedené výrobky alebo služby pochádzajú od podnikov, ktoré sú členmi združenia, ktoré je majiteľom ochrannej známky, a tak odlíšiť tieto výrobky alebo služby od výrobkov alebo služieb tých podnikov, ktoré nie sú jeho členmi.
V bode 41 napadnutého rozsudku teda Všeobecný súd pripustil, že predmetná ochranná známka v súlade so svojou funkciou kolektívnej ochrannej známky odkazuje na skutočnosť, že výrobca alebo distribútor sporných výrobkov je súčasťou systému licenčných dohôd odvolateľky.
Z toho vyplýva, že takáto kolektívna ochranná známka sa používa v súlade so svojou základnou funkciou bez toho, aby tento záver mohol byť vzhľadom na to, čo je uvedené v bode 54 tohto rozsudku, spochybnený tvrdením uvedeným v bode 41 napadnutého rozsudku, podľa ktorého je relevantná verejnosť v plnom rozsahu spôsobilá rozlišovať medzi ochrannou známkou, ktorá označuje obchodný pôvod výrobku, a ochrannou známkou, ktorá poukazuje na následné využívanie obalových odpadov samotného výrobku.
Všeobecný súd síce v bode 44 napadnutého rozsudku ďalej uviedol, že odvolateľke sa nepodarilo preukázať, že používanie predmetnej ochrannej známky malo za cieľ vytvoriť alebo zachovať odbyt pre sporné výrobky, takže nemohlo existovať riadne používanie tejto ochrannej známky vo vzťahu k týmto výrobkom.
Na účely určenia, či táto požiadavka bola splnená, je však potrebné v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora preskúmať, či sa predmetná ochranná známka skutočne používa „na trhu“ dotknutých výrobkov alebo služieb. Toto posúdenie sa musí vykonať tak, že sa zhodnotí najmä „či jej používanie v príslušnom ekonomickom odvetví možno považovať za dostačujúce na účely zachovania alebo vytvorenia podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené ochrannou známkou, povaha týchto tovarov alebo služieb, vlastnosti trhu, ako aj rozsah a frekventovanosť používania ochrannej známky“ (pozri najmä rozsudky z 11. marca 2003, Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, body
a
, ako aj z 3. júla 2019, Viridis Pharmaceutical/EUIPO,
C‑668/17 P
,
EU:C:2019:557
, body
a
).
Aj keď Všeobecný súd tieto kritériá skutočne uviedol v bode 27 napadnutého rozsudku, treba konštatovať, že ich následne v prejednávanej veci neuplatnil.
Ako vyplýva z bodov 3 a 41 napadnutého rozsudku, pred Všeobecným súdom bolo nesporné, že predmetná ochranná známka bola zapísaná pre veľmi rozdielne výrobky, ktoré patria do širokej škály kategórií výrobkov tried 1 až 34 v zmysle Niceskej dohody, a že takto určené výrobky sú balené pri ich predaji. Je tiež nesporné, že tieto obaly sa po tom, čo spotrebiteľ výrobok rozbalí alebo použije, stávajú odpadmi.
Všeobecný súd okrem toho v bodoch 41 a 42 tohto rozsudku konštatoval, že relevantná verejnosť skutočne vníma používanie predmetnej ochrannej známky ako označujúcej skutočnosť, že výrobcovia a distribútori dotknutých výrobkov sú členmi spoločného systému ekologického spracovania, ktorý vyhotovila DGP, a že tento systém v prípade nákupu týchto výrobkov umožňuje spotrebiteľovi odviesť obalový odpad k blízkemu zbernému zariadeniu na účely jeho odstránenia a následného využívania. Všeobecný súd sa v bode 44 uvedeného rozsudku tiež domnieval, že spomenutí výrobcovia a distribútori sú vzhľadom na to, že takto postupujú, povinní dodržiavať povinnosť prispievať k následnému využívaniu obalového odpadu z výrobkov, ktorá im vyplýva z práva Únie.
Všeobecný súd tým, že v bodoch 44 a 45 napadnutého rozsudku konštatoval, že podniky zúčastňujúce sa na systéme spoločnosti DGP efektívnym spôsobom uvádzajú umiestnením predmetnej ochrannej známky na obale výrobkov, na akom systéme zberu a následného využívania obalového odpadu sa ako výrobcovia a distribútori podieľajú, rozhodol, že nebolo preukázané, že používanie predmetnej ochrannej známky bolo skutočne súčasťou cieľa týchto podnikov vytvoriť alebo zachovať odbyt pre ich výrobky.
V súlade s kritériami posúdenia, ktoré sú uvedené v judikatúre Súdneho dvora pripomenutej v bode 62 tohto rozsudku, Všeobecnému súdu pred tým, ako dospel k tomuto záveru a rozhodol v prospech zrušenia práv majiteľa k predmetnej ochrannej známke pre takmer všetky výrobky, pre ktoré bola zapísaná, prináležalo preskúmať, či sa náležite preukázané používanie v prejednávanom prípade, teda umiestnenie predmetnej ochrannej známky na obale výrobkov podnikov zúčastňujúcich sa na systéme spoločnosti DGP, považuje v dotknutých hospodárskych odvetviach za dostačujúce na zachovanie alebo vytvorenie podielu na trhu v prospech výrobkov.
Takéto preskúmanie, ktoré sa tiež musí týkať povahy dotknutých výrobkov a vlastností trhov, na ktorých sú tieto výrobky predávané, v napadnutom rozsudku chýba. Všeobecný súd síce konštatoval, že spotrebiteľ chápe, že systém spoločnosti DGP sa týka zberu v zberných zariadeniach v blízkosti a následného využívania obalov výrobkov, a nie zberu alebo následného využívania samotných výrobkov, riadne však nepreskúmal, či uvedenie údaja spotrebiteľovi pri predaji výrobkov o tom, že má k dispozícii takýto systém zberu v zberných zariadeniach v blízkosti a ekologického zneškodňovania obalov, sa v dotknutých hospodárskych odvetviach alebo v niektorých z nich javí ako dostačujúce na zachovanie alebo vytvorenie podielu na trhu v prospech výrobkov.
Aj keď v tejto súvislosti nebolo možné očakávať, že Všeobecný súd vykoná toto preskúmanie samostatne pre každý z podrobných opisov výrobkov uvedených v prihláške predmetnej ochrannej známky, predsa len z dôvodu rozmanitosti výrobkov, na ktoré sa takáto ochranná známka vzťahuje, je potrebné vykonať preskúmanie, ktoré rozlišuje rôzne kategórie výrobkov v závislosti od ich povahy a vlastností trhov a ktoré v súvislosti s každou z týchto kategórií výrobkov vyhodnotí, či používanie predmetnej ochrannej známky je skutočne súčasťou sledovania cieľa zachovať alebo vytvoriť podiel na trhu.
Niektoré z dotknutých hospodárskych odvetví sa teda týkajú výrobkov bežnej spotreby, ako sú potraviny, nápoje, výrobky osobnej hygieny a kozmetické výrobky, ktoré môžu denne produkovať obalové odpady, ktorých sa spotrebiteľ musí zbaviť. Preto nemožno vylúčiť, že skutočnosť, že výrobca alebo distribútor na obale výrobkov tohto typu uvedie, že je zapojený do systému zberu v zberných zariadeniach v blízkosti a ekologického spracovania obalových odpadov, môže mať vplyv na rozhodnutia spotrebiteľov o nákupe, a tým prispievať k zachovaniu alebo vytvoreniu podielu na trhu v súvislosti s týmito výrobkami.
V bode 45 napadnutého rozsudku sa však Všeobecný súd vo všeobecnosti a pre všetky sporné výrobky obmedzil na tvrdenie, že aj keby bol výber spotrebiteľa ovplyvnený kvalitou obalu dotknutého výrobku, predmetná ochranná známka by vytvorila alebo zachovala odbyt vo vzťahu k iným hospodárskym subjektom, len pokiaľ ide o obal, a nie dotknutý výrobok. Takéto odôvodnenie sa náležite neopiera o kritériá pripomenuté v bode 62 tohto rozsudku, a napokon vedie k rozporuplnému záveru, že aj v prípade, že používanie predmetnej ochrannej známky prispieva k nákupu výrobkov, na ktorých balení je táto ochranná známka umiestnená, toto používanie sa musí považovať za také, ktoré nesúvisí so zachovaním alebo vytvorením odbytu pre tieto výrobky.
Treba tiež uviesť, že na účely posúdenia riadneho používania ochrannej známky nevyhnutnosť posúdenia, ktoré náležite zohľadňuje povahu dotknutých výrobkov alebo služieb, ako aj vlastnosti ich príslušných trhov, a ktoré v dôsledku toho rozlišuje medzi viacerými druhmi výrobkov alebo služieb, ak tieto výrobky alebo služby vykazujú značnú rôznorodosť, primerane odráža závažnosť problematiky uvedeného posúdenia. Toto posledné uvedené posúdenie totiž určuje, či sa práva majiteľa ochrannej známky k tejto ochrannej známke zrušujú, a ak áno, vo vzťahu ku ktorým výrobkom alebo službám sa toto zrušenie vyhlasuje.
V tejto súvislosti treba nepochybne uviesť, že dodržiavanie požiadavky používania, ktoré je skutočne súčasťou cieľa vytvoriť alebo zachovať odbyt pre výrobky a služby, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, sa zabezpečuje, aby jej majiteľ nezostal nenáležite chránený vo vzťahu k tovarom alebo službám, ktorých uvádzanie na trh nie je touto ochrannou známkou skutočne propagované. Je však rovnako dôležité, aby majitelia ochranných známok, a v prípade kolektívnej ochrannej známky ich členovia, mohli používať svoje označenie v obchodnom styku náležite chráneným spôsobom.
Všeobecný súd sa tým, že nevykonal preskúmanie stanovené judikatúrou uvedenou v bode 62 tohto rozsudku, dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri uplatnení pojmu „riadne používanie“ v zmysle článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009.
V dôsledku toho je jediný odvolací dôvod odvolania dôvodný a napadnutý rozsudok treba zrušiť.
O žalobe podanej na Všeobecný súd
Z článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie vyplýva, že ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
Súdny dvor má v prejednávanej veci k dispozícii informácie potrebné na konečné rozhodnutie o jedinom žalobnom dôvode žaloby v prvostupňovom konaní.
Zo sporného rozhodnutia, ktorého znenie je uvedené v bodoch 19 a 20 tohto rozsudku, vyplýva, že piaty odvolací senát EUIPO vychádzal z dôvodov, ktoré v podstate zodpovedajú dôvodom obsiahnutým v napadnutom rozsudku. Všeobecný súd totiž v podstate prebral odôvodnenie tohto odvolacieho senátu. Ako vyplýva z bodu 74 tohto rozsudku, toto odôvodnenie je z právneho hľadiska nesprávne v tom zmysle, že nerešpektuje rozsah pojmu „riadne používanie“ v zmysle článku 15 nariadenia č. 207/2009.
V dôsledku toho je potrebné sporné rozhodnutie zrušiť.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na odvolacie konanie na základe jeho článku 184 ods. 1, Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže DGP navrhla zaviazať EUIPO na náhradu trov konania a EUIPO nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť mu povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila DGP, tak v tomto odvolacom konaní, ako aj v prvostupňovom konaní.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 12. septembra 2018, Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Zobrazenie kruhu s dvoma šípkam) (
T‑253/17
,
EU:T:2018:909
), sa zrušuje.

2.
Rozhodnutie piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 20. februára 2017 (vec R 1357/2015-5) sa zrušuje.

3.
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH, tak v rámci tohto odvolacieho konania, ako aj v prvostupňovom konaní.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.