CELEX: 62020CJ0066
Eelotsusetaotlus
ELTL artikkel 267
Mõiste „liikmesriigi kohus“
Kriteeriumid
Procura della Repubblica di Trento (Itaalia Vabariigi ringkonnaprokuratuur Trento kohtu juures)
Eelotsusetaotluse vastuvõetamatus

Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/41/EL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades (
ELT 2014, L 130, lk 1
), artikli 2 punkti c alapunkti ii.
Taotlus on esitatud Finanzamt für Steuerstrafsachen und Steuerfahndung Münsteri (Münsteri maksuameti maksukuritegude ja maksuasjade uurimise osakond, Saksamaa) (edaspidi „Münsteri maksuameti maksukuritegude uurimise osakond“) poolt XK suhtes tehtud Euroopa uurimismääruse täitmise taotluse menetluses Itaalias.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2014/41 põhjendus 34 on sõnastatud järgmiselt:
„Oma reguleerimisala tõttu käsitletakse käesolevas direktiivis üksnes selliseid kriminaalasja tagamise meetmeid, mille eesmärk on tõendite kogumine. Sellega seoses tuleks rõhutada, et mis tahes esemete, sealhulgas rahaliste vahendite suhtes võib kriminaalmenetluse käigus võtta erinevaid kriminaalasja tagamise meetmeid mitte üksnes tõendite kogumiseks, vaid ka konfiskeerimiseks. Kriminaalasja tagamise meetmete kahe eesmärgi omavaheline eristamine ei ole alati ilmselge ning et kriminaalasja tagamise meetme eesmärk võib kriminaalmenetluse käigus muutuda. Sel põhjusel on edaspidise töö huvides väga tähtis säilitada tihe seos kõnealuses valdkonnas kohaldatavate eri õigusaktide vahel. Lisaks tuleks samal põhjusel taotleva asutuse või ametiisiku pädevusse jätta selle hindamine, kas asjaomast eset kasutatakse tõendina ning kas see on seetõttu Euroopa uurimismääruse objektiks.“
Direktiivi artikli 1 „Euroopa uurimismäärus ja selle täitmise kohustus“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Euroopa uurimismäärus on liikmesriigi („taotlev riik“) õigusasutuse tehtud või kinnitatud otsus ühe või mitme konkreetse uurimistoimingu tegemiseks teises liikmesriigis („täitjariik“) eesmärgiga hankida tõendeid käesoleva direktiivi kohaselt.
[…]
2.   Liikmesriigid täidavad Euroopa uurimismäärust vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt käesolevale direktiivile.“
Direktiivi artiklis 2 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
c)
„taotlev asutus või ametiisik“ –
i)
konkreetses asjas pädev kohtunik, kohus, eeluurimiskohtunik või prokurör või
ii)
taotleva riigi mis tahes muu pädev asutus või ametiisik, kes tegutseb konkreetses asjas uurimisorganina kriminaalmenetluses ja kellel on pädevus taotleda riigisisese õiguse kohaselt tõendite kogumist. Lisaks peab taotleva riigi kohtunik, kohus, eeluurimiskohtunik või prokurör Euroopa uurimismääruse kinnitama enne määrust täitvale asutusele või ametiisikule edastamist, olles enne kontrollinud selle vastavust uurimismääruse koostamise tingimustele, eelkõige käesoleva direktiivi artikli 6 lõikes 1 sätestatud tingimustele. Kui õigusasutus kinnitab Euroopa uurimismääruse, võib seda asutust Euroopa uurimismääruse edastamisel käsitada ka taotleva asutusena;
d)
„täitev asutus või ametiisik“ – asutus või ametiisik, kellel on pädevus Euroopa uurimismäärust tunnustada ja tagada selle täitmine kooskõlas käesoleva direktiiviga ja menetlustega, mida kohaldatakse sarnases riigisiseses asjas. Selliste menetluste läbiviimiseks võib olla vajalik saada kohtu luba täitvas riigis, kui see on ette nähtud kõnealuse riigi õiguses.“
Direktiivi artikli 5 „Euroopa uurimismääruse sisu ja vorm“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Taotlev asutus või ametiisik täidab ja allkirjastab A lisas esitatud vormis Euroopa uurimismääruse ning kinnitab selle sisu täpsust ja õigsust.
Euroopa uurimismäärus sisaldab eelkõige järgmist teavet:
a)
taotleva asutuse või ametiisiku andmed ning asjakohasel juhul kinnitava asutuse või ametiisiku andmed;
[…]“.
Direktiivi 2014/41 artiklis 6 „Euroopa uurimismääruse koostamise ja edastamise tingimused“ on sätestatud:
„1.   Taotlev asutus või ametiisik võib Euroopa uurimismääruse koostada üksnes juhul, kui ta on veendunud, et täidetud on järgmised tingimused:
a)
Euroopa uurimismääruse koostamine on artiklis 4 osutatud menetluse puhul vajalik ja sellega proportsionaalne, võttes arvesse kahtlustatava ja süüdistatava õigusi; ning
b)
Euroopa uurimismääruses märgitud uurimistoimingu(te) tegemist oleks saanud taotleda samadel tingimustel sarnases riigisiseses asjas.
2.   Lõikes 1 osutatud tingimusi hindab taotlev asutus või ametiisik iga asja puhul eraldi.
3.   Kui määrust täitval asutusel või ametiisikul on alust arvata, et lõikes 1 osutatud tingimused ei ole täidetud, võib ta konsulteerida taotleva asutuse või ametiisikuga Euroopa uurimismääruse täitmise olulisuse üle. Pärast konsulteerimist võib taotlev asutus või ametiisik otsustada, et ta võtab uurimismääruse tagasi.“
Direktiivi artikli 9 „Tunnustamine ja täitmine“ lõigetes 1–3 on sätestatud:
„1.   Määrust täitev asutus või ametiisik tunnustab kooskõlas käesoleva direktiiviga edastatud Euroopa uurimismäärust ilma täiendavate formaalsusteta ja tagab selle täitmise samal viisil ja sama korra kohaselt nagu siis, kui asjaomast uurimistoimingut oleks taotlenud täitjariigi asutus või ametiisik, välja arvatud juhul, kui määrust täitev asutus või ametiisik otsustab tugineda ühele käesolevas direktiivis osutatud Euroopa uurimismääruse mittetunnustamise või edasilükkamise alustest.
2.   Määrust täitev asutus või ametiisik täidab taotleva asutuse või ametiisiku sõnaselgelt esitatud formaalsusi ja menetlusi, kui käesolevas direktiivis ei ole sätestatud teisiti, tingimusel et sellised formaalsused ja menetlused ei ole vastuolus täitjariigi õiguse aluspõhimõtetega.
3.   Kui määrust täitev asutus või ametiisik saab Euroopa uurimismääruse, mille ei ole teinud või kinnitanud artikli 2 punktis c määratletud taotlev asutus või ametiisik, saadab määrust täitev asutus või ametiisik Euroopa uurimismääruse tagasi taotlevale riigile.“
Direktiivi artikli 11 „Tunnustamata või täitmata jätmise alused“ lõikes 1 on loetletud Euroopa uurimismääruse täitjariigis tunnustamata või täitmata jätmise alused.
Sama direktiivi A lisas esitatud Euroopa uurimismääruse vorm sisaldab muu hulgas L jagu, milles tuleb vajaduse korral esitada Euroopa uurimismääruse kinnitanud õigusasutuse kontaktandmed.
Saksa õigus
Abgabenordnungi (maksukorralduse seadus) §-s 386 on põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis sätestatud:
„(1)   Maksukuriteo kahtluse korral tegeleb eeluurimisega maksuasutus. Käesolevas jaos on selleks asutuseks Hauptzollamt [(peatolliamet)], Finanzamt [(maksuamet)], Bundeszentralamt für Steuern [(keskmaksuamet)] ja Familienkasse [(peretoetuste kassa)].
(2)   Maksuasutus uurib asja sõltumatult § 399 lõike 1 ning §-de 400 ja 401 piirides, kui asjaolud:
1.
kujutavad endast ainult maksukuritegu või
2.
rikuvad ka muid karistusseadusi ja see rikkumine puudutab kiriklikke makse või muid avalik-õiguslikke makse, mis on seotud maksustatava väärtuse, maksubaasi või maksusummaga.
(3)   Lõiget 2 ei kohaldata, kui süüdistatava suhtes on tegude tõttu tehtud vahistamis- või kinnipidamismäärus.
(4)   Maksuasutus võib igal ajal kriminaalasja prokuratuuri menetlusse anda. Prokuratuur võib asja igal ajal enda menetlusse võtta. Mõlemal juhul võib prokuratuur maksuasutuse nõusolekul kriminaalasja maksuasutusele tagasi saata.“
Selle seaduse § 399 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui maksuasutus tegutseb § 386 lõike 2 alusel sõltumatult, teostab ta eeluurimise etapis prokuratuurile kuuluvaid õigusi ja kohustusi.“
Nimetatud seaduse § 400 järgi:
„Kui uurimistulemuste põhjal esineb piisav alus süüdistuse esitamiseks, palub maksuasutus kohtul teha otsuse käskmenetluses, kui see näib asja lahendamiseks sobiv menetlus; kui sellega ei ole tegemist, esitab maksuasutus asja toimiku prokuratuurile.“
Itaalia õigus
Kriminaalmenetluse seadustik
Kriminaalmenetluse seadustiku (codice di procedura penale) artikli 257 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Vastavalt artiklile 324 võivad süüdistatav ja isik, kelle asjad on arestitud, ning isik, kellel on õigus nende tagastamisele, esitada arestimisotsuse kohta uuesti läbivaatamise taotluse, sealhulgas selle otsuse sisu peale.“
Seadusandlik dekreet nr 108/17
Direktiiv 2014/41 võeti Itaalia õigusesse üle 21. juuni 2017. aasta seadusandliku dekreediga nr 108 rakendusnormide kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/41/EL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades, ülevõtmiseks (decreto legislativo n. 108 – Norme di attuazione della direttiva 2014/41/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 3 aprile 2014, relativa all’ordine europeo di indagine penale) (
GURI
nr 162, 13.7.2017; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 108/17“).
Seadusandliku dekreedi nr 108/17 artikli 4 lõigetes 1–4 on ette nähtud:
„1.   Vabariigi prokurör, kes tegutseb kohtu juures, kelle piirkonnas tuleb taotletavad toimingud teha, teeb 30 päeva jooksul alates uurimismääruse saamisest või muu tähtaja jooksul, mille on nimetanud taotlev asutus või ametiisik, kuid mitte hiljem kui 60 päeva jooksul, põhjendatud otsuse uurimismääruse tunnustamise kohta. Vabariigi prokurör teavitab procuratore nazionale antimafia e antiterrorismole [(maffia- ja terrorismivastase ameti prokurör)] uurimise koordineerimiseks uurimismääruse kättesaamisest, kui tegemist on kriminaalmenetluse seadustiku artikli 51 lõigetes 3
bis
ja 3
quater
nimetatud kuritegudega. Igal juhul saadetakse saabunud uurimismääruse ärakiri justiitsministeeriumile.
2.   Täitmine toimub järgneva 90 päeva jooksul taotleva asutuse või ametiisiku poolt sõnaselgelt palutud vormis, kui see ei ole riigi õiguskorra põhimõtetega vastuolus. Artiklites 21 ja 22 nimetatud toimingute sooritamist reguleerib igal juhul Itaalia õigus.
3.   Kiireloomuliste põhjuste või vajaduse korral toimub tunnustamine ja täitmine taotleva asutuse või ametiisiku määratud kõige lühema tähtaja jooksul.
4.   Prokuratuuri sekretariaat teavitab kahtlustatava kaitsjat tunnustamisotsusest temale seoses toimingutega nõude esitamiseks Itaalia õiguse järgi antud tähtaja jooksul. Kui Itaalia õiguses on kaitsjale üksnes ette nähtud õigus viibida toimingu tegemise juures ilma eelneva teavitamiseta, teatatakse tunnustamisotsusest toimingu tegemise ajal või vahetult pärast seda.“
Seadusandliku dekreedi artikli 5 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Kui taotlev asutus või ametiisik taotleb meetme kohtu poolt täitmisele pööramist või kui vastavalt Itaalia õigusele peab kohus nõutava toimingu tegema, tunnustab vabariigi prokurör uurimismäärust ja taotleb selle täitmist eeluurimiskohtunikult.
2.   Pärast taotluse saamist annab kohtunik täitmisele loa, kontrollides enne seda, kas täidetud on uurimismääruse tunnustamise tingimused.“
Seadusandliku dekreedi artiklis 13 on sätestatud:
„1.   Viie päeva jooksul alates artikli 4 lõikes 4 osutatud teatamisest võivad kahtlustatav ja tema kaitsja esitada eeluurimiskohtunikule vastuväite tunnustamisotsuse peale.
2.   Pärast vabariigi prokuröri ärakuulamist teeb eeluurimiskohtunik määrusega otsuse. Määrus tehakse teatavaks nii vabariigi prokurörile kui puudutatud isikule.
3.   Vabariigi prokurör teavitab viivitamata taotlevat asutust või ametiisikut. Vastuväite rahuldamise korral tunnustamisotsus tühistatakse.
4.   Vastuväitel ei ole peatavat mõju uurimismääruse täitmisele ega läbiviidud toimingute tulemuste edastamisele. Vabariigi prokurör ei tohi aga toimingute tulemusi edastada, kui sellega võidakse tekitada tõsist ja korvamatut kahju kahtlustatavale, süüdistatavale või muule puudutatud isikule.
5.   Kui artiklis 10 sätestatud keeldumise alused on täidetud, tühistab eeluurimiskohtunik, kui temalt taotletakse uurimismääruse täitmist artikli 5 tähenduses, ka poolte taotlusel vabariigi prokuröri tehtud tunnustamisotsuse.
6.   Tunnustamisotsuse tühistamise korral uurimismäärust ei täideta.
7.   Kahtlustatav või süüdistatav, tema kaitsja, isik, kelle juures olnud tõendid või asjad on arestitud, ning isik, kellel on õigus nende tagastamisele, võivad samuti esitada vastuväite tõendite tagamiseks tehtud uurimismääruse tunnustamise otsuse peale. Kohus lahendab asja avalikku kohtuistungit korraldamata kriminaalmenetluse seadustiku artikli 127 tähenduses. Sellisel juhul võivad kohtuotsuse seaduse rikkumise väites vaidlustada kassatsioonkaebusega prokurör ja puudutatud isikud kümne päeva jooksul otsuse teatavakstegemisest. Kassatsioonikohtus teeb otsuse avalikku kohtuistungit korraldamata 30 päeva jooksul kaebuse esitamisest. Kassatsioonkaebusel ei ole peatavat toimet.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Procura della Repubblica di Trento (Itaalia Vabariigi ringkonnaprokuratuur Trento kohtu juures) (edaspidi „Trento prokuratuur“) sai 14. novembril 2019 Euroopa uurimismääruse, mille oli samal päeval koostanud Münsteri maksuameti maksukuritegude uurimise osakond ja milles paluti läbi otsida XK teatavad äriruumid tulumaksust kõrvalehoidmise uurimise raames Saksa maksukorralduse seaduse alusel.
Euroopa uurimismääruse L jagu, milles peavad vajaduse korral sisalduma uurimismääruse kinnitanud õigusasutuse kontaktandmed, ei olnud täidetud.
Trento prokuratuur palus 20. detsembri 2019. aasta kirjas Münsteri maksuameti maksukuritegude uurimise osakonnal edastada talle koopia õigusasutuse kinnitatud Euroopa uurimismäärusest.
Münsteri maksuameti maksukuritegude uurimise osakond teatas 8. jaanuari 2020. aasta e-kirjas Trento prokuratuurile, et õigusasutus ei ole Euroopa uurimismäärust kinnitanud. Nimelt selgitas ta, et täites maksukorralduse seadustiku § 399 lõike 1 kohaselt maksukuritegude menetluses prokuratuuri ülesandeid, tuleb teda ennast käsitada õigusasutusena direktiivi 2014/41 artikli 2 punkti c tähenduses.
Trento prokuratuur märgib oma eelotsusetaotluses, et Euroopa uurimismäärus peab tingimata olema kohtuotsus selles mõttes, et vastavalt direktiivi 2014/41 artikli 2 punktile c peab selle tegema õigusasutus, või kui selle teeb haldusasutus, siis kinnitama õigusasutus.
Nagu nähtub nimelt analoogia alusel 10. novembri 2016. aasta kohtuotsusest Özçelik (
C‑453/16 PPU
,
EU:C:2016:860
), mis käsitles Euroopa vahistamismäärust, mida reguleerib nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (
EÜT 2002, L 190, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), tähendab liikmesriikidevahelise usalduse kõrge tase seda, et Euroopa uurimismääruse tegemisel osaleb õigusasutus.
Käesoleval juhul väidab Münsteri maksuameti maksukuritegude uurimise osakond, kes on haldusasutus, et ta võib teha Euroopa uurimismääruse, mille allkirjastab tema haldusdirektor, ilma et selle peaks kinnitama kohtunik või prokurör, sest tal on Saksamaa maksukorralduse seaduse § 399 lõike 1 järgi samad õigused ja kohustused nagu Saksa prokuratuuril.
Seepärast rõhutab Trento prokuratuur, et põhikohtuasjas tekib küsimus, kas ja mil määral lubab direktiivi 2014/41 artikli 2 punkt c liikmesriigil edastada haldusasutuse tehtud Euroopa uurimismääruse, kui seda ei ole kinnitanud õigusasutus.
Sellega seoses leiab Trento prokuratuur, et kaalutlused, mille Euroopa Kohus esitas 27. mai 2019. aasta kohtuotsuses OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur) (
C‑508/18 ja C‑82/19 PPU
,
EU:C:2019:456
, punktid
ja
), milles käsitleti raamotsust 2002/584, on kohaldatavad direktiivi 2014/41 kontekstis, sest Euroopa uurimismäärus, mis küll ei mõjuta isikuvabadust, kujutab endast väga invasiivset meedet.
Lisaks leiab Trento prokuratuur, et tal on õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus hoolimata asjaolust, et ELTL artikli 267 sõnastuse kohaselt võib eelotsusetaotluse esitada ainult „liikmesriigi kohus“.
Euroopa Kohus on küll juba 12. detsembri 1996. aasta kohtuotsuses X (
C‑74/95 ja C‑129/95
,
EU:C:1996:491
) otsustanud, et Itaalia prokuratuuril ei ole õigust esitada eelotsusetaotlust. Siiski ei ole see kohtuotsus käesoleval juhul asjakohane, kuna nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasi puudutas selles prokuratuuris alustatud kriminaalmenetlust, mille ülesanne ei olnud mitte täiesti sõltumatult kohtuvaidlus lahendada, vaid teavitada sellest vajaduse korral pädevat kohut.
Trento prokuratuur märgib, et ta ei ole Saksamaal Münsteri maksuameti maksukuritegude uurimise osakonna toimetatava uurimismenetluse pool. Ka ei saa ta Itaalias alustada kriminaalmenetlust seoses põhikohtuasjas kõne all olevas Euroopa uurimismääruses nimetatud tegudega ega esitada seda uurimismäärust kohtule, sest Itaalia õiguse järgi kuulub Euroopa uurimismääruse tunnustamine ja järelikult ka selle täitmine või tunnustamisest keeldumine prokuratuuri ja mitte kohtu pädevusse. Seega ei osale kohus sellise uurimismääruse tunnustamise menetluses.
Seetõttu tuleb Euroopa uurimismääruse täitmise menetluses Itaalia prokuratuuri pidada organiks, kelle ülesanne on „lahendada täiesti sõltumatult kohtuvaidlus“, ja seega „kohtuks“ ELTL artikli 267 tähenduses.
Nendel asjaoludel esitab Trento prokuratuur Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2014/41 artikli 2 punkti c alapunkti ii] tuleb osas, kus on sätestatud, et uurimismäärust tegeva asutusena on käsitatav ka „taotleva riigi mis tahes muu pädev asutus või ametiisik, kes tegutseb konkreetses asjas uurimisorganina kriminaalmenetluses ja kellel on pädevus taotleda riigisisese õiguse kohaselt tõendite kogumist“, kuid samuti sätestatud, et sellisel juhul „peab taotleva riigi kohtunik, kohus, eeluurimiskohtunik või prokurör Euroopa uurimismääruse kinnitama enne määrust täitvale asutusele või ametiisikule edastamist, olles enne kontrollinud selle vastavust uurimismääruse koostamise tingimustele, eelkõige käesoleva direktiivi artikli 6 lõikes 1 sätestatud tingimustele“, tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil vabastada haldusasutuse kohustusest lasta Euroopa uurimismäärust kinnitada, määratledes selle haldusasutuse direktiivi artikli 2 tähenduses „õigusasutuseks“?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades väljendasid Saksamaa valitsus ja komisjon kahtlust, kas Trento prokuratuur on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt võtab Euroopa Kohus selle hindamisel, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses – mis on üksnes liidu õiguse valdkonda kuuluv küsimus –, arvesse järgmisi asjaolusid nende kogumis: organi asutamine seaduse alusel, tema alalisus, tema kohtualluvuse kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine organi poolt ning tema sõltumatus (21. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab kriteeriume seoses eelotsusetaotluse esitanud organi asutamisega seaduse alusel, tema alalisust, tema kohtualluvuse kohustuslikkust, tema sõltumatust ja õigusnormide kohaldamist selle organi poolt, siis Euroopa Kohtule esitatud toimikust ei nähtu mingil moel, et Trento prokuratuur ei vasta neile kriteeriumidele.
Siiski tuleb ka analüüsida, kas menetluses, mille põhjal Trento prokuratuur pöördus Euroopa Kohtusse, osaleb ta õigusemõistmises ELTL artikli 267 tähenduses.
Sellega seoses nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et kuigi ELTL artikkel 267 ei seo Euroopa Kohtu poole pöördumise õigust sellega, kas liikmesriigi kohtus pooleliolev menetlus, mille raames eelotsuse küsimus esitatakse, on võistlev menetlus, võivad liikmesriikide kohtud Euroopa Kohtusse pöörduda vaid juhul, kui tegemist on poolelioleva vaidlusega ja kui see kohus peab vastava menetluse raames tegema kohtuotsuse jõudu omava lahendi (28. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Gradbeništvo Korana,
C‑579/17
,
EU:C:2019:162
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kui aga selline Itaalia prokuratuur nagu Trento prokuratuur tegutseb Euroopa uurimismäärust täitva asutusena direktiivi 2014/41 artikli 2 punkti d tähenduses, ei lahenda tema õigusvaidlust ega osale järelikult õigusemõistmises.
Selle direktiivi artikli 1 lõikes 1 on Euroopa uurimismäärus nimelt määratletud kui liikmesriigi õigusasutuse tehtud või kinnitatud otsus ühe või mitme konkreetse uurimistoimingu tegemiseks teises liikmesriigis eesmärgiga hankida tõendeid selle direktiivi kohaselt, sh tõendeid, mis on juba selle liikmesriigi pädevate asutuste valduses.
Direktiivi 2014/41 artikli 1 lõikes 2 on ette nähtud, et liikmesriigid täidavad Euroopa uurimismäärust vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt sellele direktiivile. Täpsemalt on nimetatud direktiivi artikli 9 lõikes 1 sätestatud, et määrust täitev asutus või ametiisik tunnustab Euroopa uurimismäärust ilma täiendavate formaalsusteta ja tagab selle täitmise samal viisil ja sama korra kohaselt nagu siis, kui asjaomast uurimistoimingut oleks taotlenud täitjariigi asutus või ametiisik. Samas sättes on ette nähtud, et määrust täitev asutus või ametiisik võib otsustada tugineda ühele samas direktiivis osutatud Euroopa uurimismääruse mittetunnustamise või täitmatajätmise või edasilükkamise alustest. Lisaks on direktiivi 2014/41 artikli 9 lõikes 3 sätestatud, et kui määrust täitev asutus või ametiisik saab Euroopa uurimismääruse, mille ei ole teinud või kinnitanud artikli 2 punktis c määratletud taotlev asutus või ametiisik, saadab määrust täitev asutus või ametiisik Euroopa uurimismääruse tagasi taotlevale riigile (vt selle kohta 8. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Staatsanwaltschaft Wien (võltsitud maksekorraldused),
C‑584/19
,
EU:C:2020:1002
, punktid
–
).
Nagu nähtub nimetatud direktiivi põhjendusest 34, on Euroopa uurimismääruses ette nähtud meetmed mõeldud tagama kriminaalmenetlust. Nende täitmise ainus eesmärk on koguda tõendeid, ja kui selleks vajalikud tingimused on täidetud, edastada need direktiivi artikli 2 punktis c nimetatud taotlevale asutusele või ametiisikule.
Neil asjaoludel ei ole direktiivi artikli 2 punkti d tähenduses täitva asutuse või ametiisiku – kes tunnustab ja täidab Euroopa vahistamismäärust – ülesandeks „otsuse tegemine“ ELTL artikli 267 tähenduses. Taotlevas liikmesriigis alustatud kriminaalmenetluse raames kuulub tõendite osas lõpliku otsuse tegemine ainult selle riigi vastavate õigusasutuste pädevusse.
Järelikult, kui selline Itaalia prokuratuur nagu Trento prokuratuur tegutseb uurimismäärust täitva asutusena direktiivi 2014/41 artikli 2 punkti d tähenduses, ei osale ta menetluses, mille eesmärk on teha kohtuotsuse jõudu omav lahend käesoleva kohtuotsuse punktis 37 viidatud Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla eelotsusetaotluse esitanud organi ja Itaalia valitsuse poolt Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades ja Euroopa Kohtule esitatud vastustes mainitud asjaolu, et seadusandlik dekreet nr 108/17 ei näinud ette kohtulikku kontrolli prokuratuuri otsuse üle jätta Euroopa uurimismäärus tunnustamata.
Nimelt ei oma see asjaolu, mis pealegi piirdub Euroopa uurimismääruse mittetunnustamisega, tähtsust tuvastamisel, kas selline Itaalia prokuratuur nagu Trento prokuratuur osaleb õigusemõistmises ELTL artikli 267 tähenduses, kui ta peab tegema otsuse sellise Euroopa uurimismääruse tunnustamiseks ja täitmiseks. Eelkõige ei mõjuta see asjaolu käesoleva kohtuotsuse punktides 41 ja 42 tehtud järeldust, et Euroopa uurimismääruses ette nähtud uurimismeetmed on oma olemuselt menetlust tagavad ja seega ei ole sellise Euroopa uurimismääruse tunnustamiseks ja täitmiseks tehtud otsus võrdsustatav kohtuotsusega.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et Trento prokuratuuri esitatud eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud organis poolelioleva asja üks staadium, otsustab menetluskulude jaotuse see organ. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Procura della Repubblica di Trento (Itaalia Vabariigi ringkonnaprokuratuur Trento kohtu juures) 15. jaanuari 2020. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus ei ole vastuvõetav.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.