CELEX: 62015CJ0069
Eelotsusetaotlus
Keskkond
Jäätmed
Saadetised
Määrus (EÜ) nr 1013/2006
Artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkt iii
Ebaseaduslik saadetis
Määruse VII lisas esitatud dokumendis sisalduvad valeandmed või andmed, mis ei ole omavahel kooskõlas
Artikli 50 lõige 1
Karistused selle määruse sätete rikkumise eest
Proportsionaalsus

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta (
ELT 2006, L 190, lk 1
), mida on muudetud komisjoni 20. märtsi 2013. aasta määrusega (EL) nr 255/2013 (
ELT 2013, L 79, lk 19
) (edaspidi „määrus nr 1013/2006“), artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii, artikli 18 lõike 1 punkti a ja artiklit 50 ning selle määruse IC lisa punkti 15.
Taotlus esitati kohtuvaidluses, mille pooled on Nutrivet D.O.O.E.L. (edaspidi „Nutrivet“) ja Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (riiklik keskkonna‑ ja looduskaitseinspektsioon, edaspidi „keskkonnainspektsioon“) ning mis käsitleb haldustrahve, mille keskkonnainspektsioon määras jäätmesaadetisi käsitlevate õigusnormide rikkumise eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 1013/2006 põhjendused 1, 7, 15, 21 ja 33 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Käesoleva määruse põhieesmärk ja ‑komponent on keskkonnakaitse; määruse mõju rahvusvahelisele kaubandusele on teisejärguline.
[...]
(7)
Jäätmesaadetiste järelevalve ja kontroll on vaja korraldada viisil, mis võtaks arvesse vajadust säilitada, kaitsta ja parandada keskkonna ja inimeste tervise kvaliteeti ning mis soodustab käesoleva määruse ühtsemat kohaldamist kogu ühenduses.
[...]
(15)
III, IIIA või IIIB lisas loetletud taaskasutustoiminguteks ette nähtud jäätmete saadetiste puhul tuleb tagada järelevalve ja kontrolli miinimumtase, nõudes, et selliste saadetistega oleks kaasas teatav teave.
[...]
(21)
Taaskasutamiseks ette nähtud jäätmete saadetiste puhul peaks liikmesriigid suutma tagada, et [nõukogu 24. septembri 1996. aasta] direktiiviga 96/61/EÜ [saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (
EÜT 1996, L 257, lk 26
; ELT eriväljaanne 15/03, lk 80), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. jaanuari 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 166/2006, (
ELT 2006, L 33, lk 1
)] hõlmatud jäätmekäitluskohad kasutaks kõnealuses direktiivis määratletud parimat võimalikku tehnikat vastavalt ettevõttele antud loale. Samuti peaks liikmesriigid suutma tagada, et jäätmeid käideldaks ühenduse õigusaktides sätestatud taaskasutustoimingutega seotud õiguslikult siduvate keskkonnakaitse nõuete kohaselt ning et võttes arvesse [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta] direktiivi 2006/12/EÜ [jäätmete kohta (
ELT 2006, L 114, lk 9
)] artikli 7 lõiget 4, jäätmeid käideldaks vastavalt nimetatud direktiivi alusel kehtestatud jäätmekavadele, eesmärgiga tagada ühenduse õigusaktides sätestatud õiguslikult siduvate taaskasutamis‑ või ringlussevõtu kohustuste rakendamine.
[...]
(33)
Tuleks võtta vajalikud meetmed, et tagada ühenduse piires liikuvate jäätmete ja ühendusse imporditud jäätmete käitlus vastavalt direktiivile 2006/12/EÜ ja muudele jäätmeid käsitlevatele ühenduse õigusaktidele kogu veo jooksul ning sihtriigis jäätmete taaskasutamise või kõrvaldamise ajal nii, et see ei ohustaks inimeste tervist, ning selliseid menetlusi või meetodeid kasutades, mis ei kahjustaks keskkonda. [...]“
Määruse nr 1013/2006 artikli 1 lõike 1 kohaselt kehtestatakse selles määruses menetlused ja kontrollimeetmed jäätmesaadetistele olenevalt nende päritolust, sihtkohast ja marsruudist, veetavate jäätmete liigist ja käitlusviisist sihtkohas.
Selle määruse artiklis 2 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[...]
12)
turustaja
– iga isik, kes tegutseb jäätmeid ostes ja seejärel müües printsipiaalina, kaasa arvatud need turustajad, kes jäätmeid füüsiliselt oma valdusesse ei võta; ja nagu on nimetatud direktiivi 2006/12/EÜ artiklis 12;
13)
vahendaja
– iga isik, kes korraldab jäätmete taaskasutamise või kõrvaldamist teiste nimel, kaasa arvatud need vahendajad, kes jäätmeid füüsiliselt oma valdusesse ei võta, ja nagu on nimetatud direktiivi 2006/12/EÜ artiklis 12;
14)
vastuvõtja
– sihtriigi jurisdiktsiooni all tegutsev isik või ettevõtja, kellele jäätmeid taaskasutamiseks või kõrvaldamiseks saadetakse;
15)
teataja –
a)
juhul kui saadetis pärineb liikmesriigist, siis iga selle liikmesriigi jurisdiktsiooni alla kuuluv füüsiline või juriidiline isik, kes kavatseb jäätmeid saata või saata lasta ning kellele on pandud teatamise kohustus. Teataja on üks allpool loetletud isikutest või asutustest, mis on valitud loetlemisjärjekorra alusel:
[...]
iv)
registreeritud turustaja, kellel on alapunktides i, ii ja iii määratletud esmase tekitaja, uue tekitaja või litsentseeritud koguja volikiri selle kohta, et ta võib tegutseda teatajana antud isiku nimel;
v)
registreeritud vahendaja, kellel on alapunktides i, ii ja iii määratletud esmase tekitaja, uue tekitaja või litsentseeritud koguja volikiri selle kohta, et ta võib tegutseda teatajana antud isiku nimel;
[...]
22)
lähteriik
– iga riik, kust jäätmesaadetise lähetamist kavatsetakse alustada või on alustatud;
23)
sihtriik
– iga riik, kuhu jäätmesaadetis taaskasutamise või kõrvaldamise eesmärgil kavatsetakse lähetada või lähetatakse või kus jäätmed laaditakse taaskasutamise või kõrvaldamise piirkonnas, mis ei kulu ühegi riigi jurisdiktsiooni alla;
[...]
35)
ebaseaduslik saadetis
– iga jäätmesaadetis, mis on sooritatud:
[...]
c)
asjaosaliste pädevate asutuste nõusolekul, kui see nõusolek on saadud võltsimise, vääresitluse või pettuse kaudu, või
[...]
g)
kui seoses artikli 3 lõigetes 2 ja 4 nimetatud jäätmesaadetistega:
[...]
iii)
saadetis on lähetatud viisil, mis ei ole VII lisas esitatud dokumendis nimetatud.“
Määruse nr 1013/2006 artikli 3 „Üldine menetlusraamistik“ lõikes 2 on ette nähtud:
„Järgmistele taaskasutamiseks määratud jäätmesaadetistele rakendatakse artiklis 18 sätestatud üldnõudeid, kui jäätmesaadetise kogus ületab 20 kilogrammi:
a)
III või IIIB lisas loetletud jäätmeliigid;
[...]“
Määruse artiklis 18 „Jäätmed, millel peab kaasas olema teatud teave“ on sätestatud:
„1.   Artikli 3 lõigetes 2 ja 4 nimetatud jäätmed, mida kavatsetakse vedada, alluvad järgmistele menetlusnõuetele:
a)
selliste jäätmesaadetiste jälgimise abistamiseks hoolitseb lähteriigi jurisdiktsiooni all tegutsev ja saadetist korraldav isik selle eest, et jäätmetega oleks kaasas VII lisas esitatud dokument;
b)
VII lisas esitatud dokumendil peab olema selle isiku allkiri, kes korraldas saadetist enne selle väljasaatmist, ning taaskäitluskoha või laboratooriumi allkiri ja kui saadetis on vastuvõetud, ka vastuvõtja allkiri.
[...]
3.   Liikmesriik võib kooskõlas oma õigusaktidega nõuda lõikes 1 osutatud teavet käesoleva artikliga kaetud saadetise kohta kontrollimise, jõustamise, kavandamise ja statistika eesmärgil.
[...]“
Määruse artiklis 24 „Ebaseadusliku saadetise tagasivõtmine“ on ette nähtud:
„1.   Kui pädev asutus avastab saadetise, mis tema arvates võib olla ebaseaduslik, teavitab ta sellest viivitamatult teisi asjaomaseid pädevaid asutusi.
2.   Kui ebaseadusliku jäätmesaadetise eest vastutab teataja, hoolitseb lähtekoha pädev asutus selle eest, et kõnesolevad jäätmed:
a)
võtab tagasi tegelik teataja, või kui teadet ei ole esitatud, siis
b)
võtab tagasi juriidiline teataja, või kui see on võimatu, siis
c)
võtab tagasi lähtekoha pädev asutus või tema nimel tegutsev juriidiline või füüsiline isik, või kui see on võimatu, siis
d)
taaskasutab või kõrvaldab alternatiivsel viisil siht‑ või lähteriigis lähtekoha pädev asutus või tema nimel tegutsev juriidiline või füüsiline isik, või kui see on võimatu, siis
e)
taaskasutab või kõrvaldab alternatiivsel viisil mõnes muus riigis lähtekoha pädev asutus või tema nimel tegutsev juriidiline või füüsiline isik, kui kõik asjaosalised pädevad asutused sellega nõustuvad.
[...]
3.   Kui ebaseadusliku saadetise eest vastutab vastuvõtja, tagab sihtkoha pädev asutus, et kõnesolevad jäätmed taaskasutab või kõrvaldab keskkonnaohutul viisil:
a)
vastuvõtja, või kui see on võimatu, siis
b)
pädev asutus või tema nimel tegutsev juriidiline või füüsiline isik.
[...]
9.   Juhul kui on tegemist artikli 2 punkti 35 alapunktis g määratletud ebaseadusliku saadetisega, on saadetise korraldajal samasugused kohustused nagu käesoleva artikliga on kehtestatud teatajale.
[...]“
Määruse artiklis 42 „Menetlusnõuded impordile [22. märtsil 1989 allkirjastatud ohtlike jäätmete riikidevahelise veo ja nende kõrvaldamise kontrolli] Baseli konventsiooni [mis on Euroopa Majandusühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 1. veebruari 1993. aasta otsusega 93/98/EMÜ (
EÜT 1993, L 39, lk 1
)] osalisriigist või muudest piirkondadest kriisiolukordades ja sõja ajal“ on sätestatud:
„1.   Kõrvaldamiseks määratud jäätmete importimisel ühendusse Baseli konventsiooni osalisriigist kohaldatakse II jaotise sätteid
mutatis mutandis
lõigetes 2 ja 3 loetletud muudatuste ja täiendustega.
[...]
4.   Saadetise lähetamine võib toimuda vaid siis, kui:
a)
on teataja kätte saanud kirjaliku nõusoleku lähtekoha, sihtkoha ja vajaduse korral ka transiidikoha pädevatelt asutustelt ja kui on täidetud kehtestatud tingimused;
b)
teataja ja vastuvõtja vahel on sõlmitud kehtiv leping kooskõlas artikli 4 punkti 4 teise lõigu ja artikliga 5 sätestatud nõuetega;
c)
on seatud finantstagatis või samaväärne kindlustus, mis on kehtiv kooskõlas artikli 4 punkti 5 teise lõigu ja artikliga 6 sätestatud nõuetega;
d)
on tagatud artiklis 49 osutatud keskkonnaohutu jäätmehooldus.
[...]“
Määruse nr 1013/2006 artiklis 45 „Menetlusnõuded impordile riikidest, mille suhtes ei kohaldata [OECD nõukogu otsust C(2001)107/lõplik taaskasutamiseks mõeldud jäätmete üle piiri viimise kontrolli käsitleva otsuse C(92)39/lõplik läbivaatamise kohta] ja mis on Baseli konventsiooni [...] osalisriigid, või muudest piirkondadest kriisiolukordades ja sõja ajal“ on sätestatud:
„Taaskasutamiseks määratud jäätmete sisseveol ühendusse:
a)
riigist, mille suhtes ei kohaldata [Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD)] otsust, või [...]
[...]
kohaldatakse artiklit 42
mutatis mutandis
.“
Määruse artikli 49 „Keskkonnakaitse“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Jäätmetekitaja, teataja ja muud jäätmesaadetise lähetamises ja/või taaskasutamises või kõrvaldamises osalevad ettevõtted võtavad vajalikke meetmeid, et tagada nende poolt saadetavate jäätmete käitlemine viisil, mis ei ohusta inimeste tervist ja keskkonda sel ajal, kui jäätmeid saadetakse, taaskasutatakse ja kõrvaldatakse. Jäätmete saatmisel ühenduses tuleb eriti arvestada direktiivi 2006/12/EÜ artikli 4 nõuetega ja muude ühenduse õigusaktidega jäätmete kohta.“
Kõnealuse määruse artiklis 50 „Täitmise tagamine liikmesriikides“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta käesoleva määruse sätete rikkumise eest ja võtavad meetmeid nende rakendamise tagamiseks. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. [...]
[...]
4.   Jäätmesaadetiste kontroll sisaldab tutvumist dokumentidega, identifitseerimist ja vajaduse korral jäätmete ülevaatust.
[...]“
Kõnealuse määruse IC lisa „Teatise ja saatekirja täitmise juhised“ punkt 15 on sõnastatud järgmiselt:
„Tavaliselt on vastuvõtja väljal 10 esitatud kõrvaldamis‑ või taaskasutusettevõte. Mõnel juhul võib vastuvõtja olla ka muu isik, näiteks turustaja, vahendaja või juriidiline isik, nagu väljal 10 esitatud kõrvaldamis- või taaskasutusettevõtte peakorterid või e-posti aadress. Vastuvõtja, turustaja, vahendaja või juriidilise isikuna tegutsemiseks on vaja kuuluda sihtriigi jurisdiktsiooni alla ning talle kuuluvad jäätmed või ta valdab neid seaduslikult jäätmesaadetise sihtriiki saabumise hetkel. Niisugustel juhtudel tuleks turustajat, vahendajat või juriidilist isikut käsitlev teave kanda väljale 2.“
Määruse nr 1013/2006 III lisa sisaldab „Jäätmete nimekir[ja], mille suhtes kohaldatakse artiklis 18 sätestatud üldnõuet“, mida nimetatakse „„Rohelise[...]“ nimekirja jäätme[teks]“ (edaspidi „roheline nimekiri“).
Määruse nr 1013/2006 VII lisas „Jäätmesaadetistega kaasasolev teave, millele on osutatud artikli 3 lõigetes 2 ja 4“ sisaldub dokument, millele on viidatud määruse artikli 18 lõikes 1 (edaspidi „saatedokument“). See lisa näeb välja nii:
Ungari õigus
A hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény (2012. aasta seadus nr CLXXXV jäätmete kohta;
Magyar Közlöny
2012/160) (edaspidi „jäätmeseadus“) § 19 lõikes 1 on sätestatud:
„Jäätmeid tohib Ungari territooriumile tuua vastavalt [...] määruses [nr 1013/2006] ning piiriüleseid jäätmesaadetisi käsitlevas valitsuse määruses kehtestatud tingimustele.“
Selle seaduse § 86 lõikes 1 on ette nähtud:
„Sellisele füüsilisele või juriidilisele isikule, füüsilisest isikust ettevõtjale või iseseisva õigusvõimeta üksusele, kes (mis)
a)
rikub jäätmekäitlusega seotud õigusnormi, vahetult kohaldatava Euroopa Liidu õigusakti või haldusakti sätteid,
b)
tegeleb jäätmekäitlusega, milleks on nõutud ametiasutuse nõusolek, luba, registreerimine või arvelevõtmine, ilma ametiasutuse nõusoleku, loa, registreerimise või arvelevõtmiseta või nende tingimusi rikkudes või
c)
ei teata või ei teata nõuetekohaselt keskkonnakaitseorganile kõrvaltoodete tootmisest või tekkimisest, kasutab jäätmeid, laseb need ringlusse või ladustab neid kaupade või kõrvaltoodetena,
määrab keskkonnakaitseorgan jäätmekäitlustrahvide määramise üksikasjalikke eeskirju puudutava valitsuse määruse alusel trahvi jäätmekäitluseeskirjade rikkumise eest.“
A hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet'i (jäätmekäitluseeskirjade rikkumise eest määratava trahvi suurust, selle kindlaksmääramist ja kohaldamist käsitlev valitsuse 21. detsembri 2001. aasta määrus nr 271/2001;
Magyar Közlöny
2001/150) (edaspidi „valitsuse määrus“) §‑s 1 on sätestatud:
„1.   Trahvi summa – välja arvatud § 2 lõigetes 4–8 ja § 3 lõikes 4 toodud erandid – on käesoleva määruse alusel kindlaks määratud põhisummade ja neid mõjutavate tegurite suhtes kohaldatavate kordajate korrutis ja see arvutatakse lisas sätestatud korras.
[...]
3.   Jäätmekäitluseeskirjade rikkumise eest määratava trahvi põhisumma (edaspidi „põhisumma“) ülemmäär on:
[...]
f)
mitteohtlike jäätmete piiriülese ebaseadusliku saadetise korral 200000 forintit [HUF].
[...]
5.   Põhisumma on võimalik kindlaks määrata käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 ja § 2 lõikes 3 kindlaks määratud summadest 25% kuni 100% ulatuses – välja arvatud käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis e nimetatud juhtudel –, kui rikkumise toimepanija kõrvaldab tagajärjed ja ebaseadusliku olukorra kuni trahvi määramise otsuse tegemiseni.“
Valitsuse määruse §‑s 3 on sätestatud:
„1.   Trahvi määramisel tuleb esmalt kindlaks määrata põhisumma.
[...]
4.   Jäätmete ebaseadusliku piiriülese veo korral (sisse- ja väljaviimisel või transiidil läbi riigi territooriumi) määratakse tasumisele kuuluva trahvi summa kindlaks, korrutades § 1 lõike 3 punktides f ja g sätestatud põhisumma jäätmete kaalu näitava arvuga. Kui jäätmete kogust ei ole võimalik täpselt kindlaks määrata, tuleb aluseks võtta hinnanguliselt kindlaksmääratud keskmine kogus tonnides.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlusest nähtub, et 15. ja 18. oktoobril 2013 kontrollisid Ungari ametiasutused endise Jugoslaavia Makedoonia Vabariigis registreeritud kaht veoautot, mis soovisid siseneda Ungari territooriumile, ja tuvastasid, et need vedasid rohelisse nimekirja kuuluvaid paberjäätmeid (vastavalt 23,2 tonni ja 21,8 tonni). Mõlemal saadetisel oli saatedokument ja rahvusvaheline saateleht.
Esimese saadetise saatedokumendis on märgitud, et Nutrivet oli saadetise korraldaja (väli 1), et Hamburger Recycling Group GmbH asukohaga Wiener Neudorf (Austria) oli saadetise importija-vastuvõtja ja jäätmete taaskasutuskoht (väljad 2 ja 7); samas oli rahvusvahelises saatelehes märgitud, et kauba üleandmise koht on Ungari õiguse alusel asutatud äriühingu Hamburger Hungária Kft asukoht Dunaújváros'es.
Teise saadetise saatedokumendis oli märgitud, et Nutrivet oli saadetise korraldaja (väli 1), et Hamburger Recycling Group asukohaga Wiener Neudorf (Austria) oli saadetise importija-vastuvõtja (väli 2) ja et Hamburger Hungária oli jäätmete taaskasutuskoht (väli 7); samas oli rahvusvahelises saatelehes ja muudes Ungari asutustele esitatud dokumentides märgitud, et ka see saadetis tuli üle anda viimati nimetatud äriühingu asukohas.
Mõlemas saatedokumendis oli väljale 11 „Asjaomane riik/asjaomased riigid“ märgitud endise Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, Serbia ja Ungari.
Keskkonnainspektsioon tegi kindlaks, et nende kahe jäätmesaadetise saatedokumendid ei vasta määruses nr 1013/2006 kehtestatud nõuetele, kuivõrd väljade 2 ja 7 sisu ei ole kooskõlas väljal l1 märgituga ja saadetiste lõppsihtkoht ei ole üheselt kindlaks tehtav. Nutriveti suhtes algatatud menetluse raames tegi Nutrivet keskkonnainspektsiooniga koostööd, esitades talle 18. ja 25. oktoobril 2013 uued, kummagi saadetise kohta parandatud saatedokumendid ning muud dokumendid parandatud saatedokumentides esitatud andmete kinnitamiseks. Neist dokumentidest nähtub üheselt, et mõlema saadetise vastuvõtja oli Hamburger Hungária.
Keskkonnainspektsioon määras Nutrivetile vastavalt jäätmeseadusele 30. oktoobri 2013. aasta otsustega trahvid jäätmekäitluseeskirjadest tulenevate kohustuste rikkumise eest ja mõistis sellelt äriühingult välja menetluskulud. Esimese saadetise puhul määrati trahvisummaks ja menetluskuludeks vastavalt 1160000 Ungari forintit (HUF) (umbes 3738 eurot) ja 124942 forintit (umbes 402 eurot). Teise saadetise puhul olid trahvisumma ja menetluskulude summa vastavalt 1090000 forintit (umbes 3513 eurot) ja 182250 forintit (umbes 587 eurot). Inspektsioon põhjendas oma otsuseid sellega, et vastavalt haldusmenetluses tuvastatule olid vaidlusalused saadetised määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tähenduses ebaseaduslikud. Selleks, et määrata kindlaks trahvisumma, võttis inspektsioon valitsuse määrusest lähtudes aluseks kõnealust liiki jäätmete korral kohaldatava põhisumma (200000 forintit ehk umbes 3205 eurot), mida vähendas 75%, et arvesse läheks Nutriveti koostöö. Seejärel korrutas ta nii kindlaksmääratud summa (50000 forintit) transporditud jäätmete kogusega.
Nutrivet esitas Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságile (Budapesti haldus‑ ja töökohus, Ungari) kaebuse, milles muu hulgas nõudis nende otsuste tühistamist. Ta väidab, et määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii sõnastus „viisil, mis ei ole VII lisas esitatud dokumendis nimetatud“ viitab olukorrale, kus on varjatud keskkonnakaitse seisukohast tähtsat teavet või et seda ei ole esitatud, mitte aga olukorrale, kui saatedokumendis esitatud andmed on valed, samas kui õiged andmed on selgelt näha muudest kättesaadavatest dokumentidest. Ta on samuti seisukohal, et seda sätet ei saa tõlgendada laiendavalt ilma, et iga sellist saadetist, mille saatedokument on täidetud vigaselt, peaks lugema ebaseaduslikuks saadetiseks, ning et tuleb teha vahet sellel, kas saatedokumendis on tahtlikult esitatud valeandmed, et viia eksitusse kontrolle teostavaid ametiasutusi, ja sellel, kui tegemist on ainult teatava halduskohustuse täitmatajätmisega.
Keskkonnainspektsioon palus kaebuse rahuldamata jätta. Ta väidab, et põhikohtuasjas kõnealustele jäätmesaadetistele peab olema lisatud määruse nr 1013/2006 artikli 18 ja VII lisa nõuete kohaselt täidetud saatedokument. Ta tunnistab, et saatedokumendi väljal 2 nimetatud „Importija/Vastuvõtja“ nimi ja väljal 7 nimetatud „Taaskasutuskoh[a]“ nimi võivad üksteisest erineda, kuid sel juhul peab turustaja või vahendaja kuuluma kõnealuse määruse IC lisa punkti 15 kohaselt sihtriigi jurisdiktsiooni alla.
Keskkonnainspektsioon tunnistas vastusena eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele otsesõnu, et hoolimata sellest, et saatedokumendid olid täidetud valesti, teadis ta jäätmesaadetiste marsruuti. Ta märkis lisaks, et ta ei viinud läbi määruse nr 1013/2006 artikli 24 kohast menetlust, ei kaasanud puudutatud haldusasutusi ega teinud ettekirjutust, et ebaseaduslikeks loetud jäätmesaadetised tuleb tagasi saata.
Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapesti haldus- ja töökohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii kohast saadetist, mis on „lähetatud viisil, mis ei ole VII lisas esitatud dokumendis nimetatud“, tuleb lugeda jäätmesaadetiseks, kui selle määruse VII lisas toodud dokumendi väli 2 „Importija/vastuvõtja“, väli 7 „taaskasutuskoht“ ja väli 11 „Asjaomane riik/asjaomased riigid“ on täidetud selliselt, et need ei ole omavahel kooskõlas, kuid kättesaadavad rahvusvahelised saatelehed (ja muud dokumendid) sisaldavad üheselt mõistetavalt nende väljade kohast teavet?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis saab lugeda proportsionaalseks seoses sellega määratud trahvi, mille summa vastab sellise õigusrikkumise eest määratud trahvi summale, mis määratakse määruse nr 1013/2006 VII lisas ette nähtud dokumendi täitmiseks kehtestatud kohustuse rikkujale?
3.
Kas määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii kohase ebaseadusliku jäätmesaadetise kindlakstegemiseks on vaja, et määruse VII lisas esitatud dokumendi täitja eksitaks tahtlikult ametiasutust?
4.
Kas määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii kohase saadetise, mis on „lähetatud viisil, mis ei ole VII lisas esitatud dokumendis nimetatud“, lugemisel ebaseaduslikuks jäätmesaadetiseks omab tähtsust see, kas nimetamata teave/andmed on keskkonnakaitse seisukohast asjassepuutuvad? Kui see on nii, siis millist teavet/andmeid tuleb lugeda selle määruse VII lisas toodud dokumendis keskkonnakaitse seisukohast asjassepuutuvaks?
5.
Kas määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii kohast jäätmete saadetist „viisil, mis ei ole VII lisas esitatud dokumendis nimetatud“ on võimalik kindlaks teha juhul, kui ametiasutus ei ole läbi viinud määruse artikli 24 kohast menetlust, ei ole kaasanud pädevaid ametisutusi ega teinud korraldust selle kohta, et ebaseaduslikuks loetav jäätmesaadetis tuleb tagasi saata?
6.
Kuidas tuleb tõlgendada ja hinnata määruse nr 1013/2006 artikli 18 lõike 1 punkti a kohast jurisdiktsiooni?
7.
Kuidas tuleb tõlgendada määruse nr 1013/2006 IC lisa punktis 15 esitatud sätet, mille kohaselt selleks, et turustaja/vahendaja saaks olla vastuvõtja, peab ta kuuluma sihtriigi jurisdiktsiooni alla?“
Sissejuhatavad märkused
Kõigepealt tuleb rõhutada, et eelotsusetaotlusest näib nähtuvat, et põhikohtuasjas kõnealused jäätmed on imporditud kolmandast riigist, nimelt endise Jugoslaavia Makedoonia Vabariigist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsuste küsimuste eelduseks on, et määruse nr 1013/2006 artiklite 42 ja 45 sätted ei kuulu käesoleval juhul kohaldamisele.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja kolmas kuni viies küsimus
Esimese ja kolmanda kuni viienda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus saada sisuliselt selgitust, kas määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et niisugust taaskasutuseks määratud jäätmesaadetist, mida on nimetatud määruse III lisas, tuleb selle sätte tähenduses lugeda ebaseaduslikuks jäätmesaadetiseks, kui saadetise saatedokument sisaldab importija/vastuvõtja, taaskasutuskoha ning asjaomase riigi/asjaomaste riikide kohta valeandmed või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas; ning kas kvalifitseerimisel omab tähtsust asjaolu, kas need andmed on õiged muudes dokumentides, mis on ametiasutuste käsutuses, kas sooviti tahtlikult ametiasutust eksitada, kas need andmed on olulised keskkonnakaitse seisukohast, ja kas ametiasutus viis läbi määruse artikli 24 kohase menetluse?
Siinkohal tuleb alustuseks tõdeda, et määruse nr 1013/2006 põhjenduse 1 kohaselt on selle määruse põhieesmärk keskkonnakaitse. Lisaks sellele ilmneb määruse põhjendusest 7, et jäätmesaadetiste järelevalve ja kontroll on vaja korraldada viisil, mis võtaks arvesse vajadust säilitada, kaitsta ja parandada keskkonna ja inimeste tervise kvaliteeti.
Niisuguste rohelisse nimekirja kuuluvate ja taaskasutustoiminguteks ette nähtud jäätmete saadetiste kohta, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on määruse põhjenduses 15 täpsustatud, et nende puhul tuleb tagada järelevalve ja kontrolli miinimumtase, nõudes, et selliste saadetistega oleks kaasas teatav teave.
Selleks et lihtsustada selliste jäätmesaadetiste jälgimist on määruse nr 1013/2006 artiklis 18 kehtestatud lähteriigi jurisdiktsiooni all tegutsevale ja saadetist korraldavale isikule kohustus hoolitseda selle eest, et jäätmetega oleks kaasas saatedokument, mida liikmesriikide ametiasutused võivad nõuda kontrollimise, nimetatud määruse jõustamise üle järelevalve teostamise, kavandamise ja statistika eesmärgil (vt selle kohta kohtuotsus, 12.12.2013, Ragn-Sells,
C‑292/12
,
EU:C:2013:820
, punkt
). Kuna see dokument on jäätmesaadetise kohta ainus üksikasjalik direktiivis ette nähtud teabeallikas, mis võimaldab asjaomaste riikide pädevatel ametiasutustel täita neile direktiiviga pandud järelevalve‑ ja kontrolliülesannet, peab niisuguse saadetise korraldaja selle dokumendi nõuetekohaselt täitma.
Siinkohal on tähtis rõhutada, et andmete alusel, mis saatedokumendis peavad kohustuslikus korras olema esitatud, ja nimelt andmed importija/vastuvõtja, taaskasutuskoha ning asjaomase riigi/asjaomaste riikide kohta, on võimalik tagada jäätmesaadetiste piisav jälgimine. See teave ei ole asjakohane mitte ainult keskkonnakaitse seisukohast, vaid hädavajalik ka selleks, et täita hästi jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli ülesannet säilitamaks, kaitsmaks ja parandamaks keskkonna ja inimeste tervise kvaliteeti.
Sellest tuleneb, et juhul kui saatedokument sisaldab niisugust liiki valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, ei saa järelevalve‑ ja kontrolliülesannete täitmist määruse nr 1013/2006 kohaselt tagada, kuna pädevad asutused ei saa – seetõttu, et neid ei ole vastavast saadetisest nõuetekohaselt teavitatud, tagada et saadetist jälgitaks nõuetekohaselt, selleks et vältida kahju keskkonnale ja inimeste tervisele kahjulikke toiminguid.
Käesolevas kohtuasjas nähtub eelotsusetaotlusest esiteks, et põhikohtuasjas esitatud saatedokumentides oli väljale 2 kantud mitte selle äriühingu nimi, kellele kõnealused jäätmesaadetised olid tegelikult määratud, nimelt äriühing Hamburger Hungária, asukoht Dunaújváros, vaid muu äriühing, kes on asutatud teises liikmesriigis, nimelt äriühing Hamburger Recycling Group, asukoht Wiener Neudorf. Teiseks oli ühe neist saatedokumentidest väljal 7 märgitud taaskasutuskohana viimati nimetatud äriühing, kuigi see ei asu sama dokumendi väljale 11 märgitud sihtriigis, st Ungaris.
Neid eksimusi ja ebakõlasid arvestades näib, et lähtudes üksnes põhikohtuasjas kõnealustest saatedokumentidest ei ole võimalik tagada põhikohtuasjas kõne all olevate jäätmesaadetiste jälgimist. Seega tuleb neid jäätmesaadetisi käsitada ebaseaduslike saadetistena määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tähenduses.
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et niisugust taaskasutuseks määratud jäätmesaadetist nagu määruse III lisas nimetatud saadetised tuleb määruse artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tähenduses lugeda ebaseaduslikuks jäätmesaadetiseks, kui saadetise saatedokument sisaldab importija/vastuvõtja, taaskasutuskoha ning asjaomase riigi/asjaomaste riikide kohta valeandmed või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et andmed mille esitamist saatedokumendis nõutakse, sisalduvad korrektselt muudes pädevate asutuste käsutuses olevates dokumentides. Samuti ei oma selles kontekstis tähtsust see, et puudus tahe ja et määruse artikli 24 kohast menetlust ei ole läbi viidud.
Tuleb ka märkida, et määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunktis iii ei ole ühtegi neist kolmest asjaolust nimetatud.
Täpsemalt tuleb esiteks märkida seoses asjaoluga, et muudes dokumentides olid need andmed olemas, mille esitamist nõutakse saatedokumendis, et saatedokumendis peavad olema esitatud üksikasjalikud andmed jäätmesaadetise kohta nii, et oleks võimalik täita määrusega taotletavat saadetiste järelevalve ja kontrolli eesmärki. Niisugune dokument kehtestatakse seega erieeskirjadega ja sellega soovitakse täita spetsiifiliselt jäätmesaadetisi käsitlevate õigusnormide eesmärke, samas kui muudel dokumentidel, nagu rahvusvaheline saateleht või faktuurarve, sellist eesmärki ei ole.
Lisaks ilmneb määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunktist iii, et jäätmesaadetise lähetamise viis peab olema üksikasjaliselt kirjeldatud saatedokumendis ja mitte kusagil mujal. Selle kohustuse eesmärk on vastavalt määruse artikli 18 lõike 1 punktile a lihtsustada jäätmesaadetise jälgimist ja tagada tõhus kontroll, mis võimaldab kohe hinnata, kas on vaja läbi viia asjaomaste jäätmete ülevaatus. Jäätmete kontrolli tõhusust nende veo ajal või nende sihtkohta saabumisel suurendab asjaolu, et transiidi‑ või sihtriigi asutustel on saatedokumendiga tutvudes viivitamata teada kõik nõutud andmed, ilma et nad peaksid andmeid hiljem uuesti kontrollima, mis kestab paratamatult kaua ja on kulukas, sest see eeldab saadetise kinnihoidmist.
Teiseks tuleb seoses küsimusega, kas tuvastades jäätmesaadetise ebaseaduslikkust määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tähenduses peab arvestama tahet eksitada pädevat ametiasutust, märkida, et selle sätte sõnastuse kohaselt ei pea eksimused või ebakõlad andmetes, mis on määruse VII lisa kohaselt vaja saatedokumendis esitada, tulenema pettusest.
Lisaks ei muuda see, kas viga tehti tahtlikult või mitte, asjaolu, et kui andmed ei ole omavahel kooskõlas, sunnib see liikmesriikide kontrolle teostavaid asutusi andmeid hiljem uuesti kontrollima ja muudab nii võimatuks saadetise kohese kontrolli üksnes määruse nr 1013/2006 VII lisa alusel, nii et neid kahte liiki vigu tuleb vähemalt rikkumise kvalifitseerimisel käsitada samamoodi.
Kolmandaks, seoses asjaoluga, et ei ole läbi viidud määruse nr 1013/2006 artiklis 24 ette nähtud menetlusi, tuleb märkida, et ei see artikkel ega kõnealuse määruse ükski teine säte ei seosta omavahel neid menetlusi ja ebaseadusliku saadetise määratlust. Vastupidi, kuna selles artikliga on artikli enda sõnastuse kohaselt hõlmatud üksnes jäätmed, mis on ebaseadusliku saadetise esemeks, ei saa kõnealuses artiklis ette nähtud menetluste läbiviimata jätmine mõjutada saadetise kvalifitseerimist ebaseadusliku saadetisena määruse artikli 2 punkti 35 tähenduses.
Eelnevate kaalutluste alusel tuleb esimesele ja kolmandale kuni viiendale küsimusele vastata, et määruse nr 1013/2006 artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et määruse III lisas nimetatud ja taaskasutuseks määratud jäätmesaadetist, tuleb selle sätte tähenduses käsitada ebaseadusliku jäätmesaadetisena, kui selle saadetise saatedokument sisaldab importija/vastuvõtja, taaskasutuskoha ning asjaomase riigi/asjaomaste riikide kohta niisuguseid valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, nagu põhikohtuasjas kõne all olevates saatedokumentides sisalduvad andmed – sõltumata sellest, kas need andmed on õiged muudes dokumentides, mis on ametiasutuste käsutuses, sõltumata kavatsusest tahtlikult ametiasutusi eksitada, ja sõltumata sellest, kas ametiasutus viis läbi määruse artiklis 24 ette nähtud menetlused.
Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas määruse nr 1013/2006 artikli 50 lõiget 1, mille kohaselt peavad liikmesriikide kohaldatavad karistused kõnealuse määruse sätete rikkumise eest olema eeskätt proportsionaalsed, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, milles on ette nähtud rahatrahv juhul, kui saatedokument sisaldab valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, ning selle rahatrahvi põhisumma vastab saatedokumendi täitmise kohustuse rikkumise eest määratava rahatrahvi põhisummale.
Siinkohal tuleb märkida, et määruse nr 1013/2006 artikli 50 lõikes 1 on liikmesriikidele ette nähtud kohustus kehtestada „eeskirjad karistuste kohta käesoleva määruse sätete rikkumise eest [...]“ ja täpsustatud, et „[e]ttenähtud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“ Tuleb nentida, et kõnealune määrus ei sisalda täpsemaid eeskirju nende siseriiklike karistuste kehtestamise kohta ega kehtesta muu hulgas ühtegi asjaomaste karistuste proportsionaalsuse hindamise sõnaselget kriteeriumi.
Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikas on aga sedastatud, et kui liidu õigusnorme ei ole ühtlustatud karistuste valdkonnas, mida nendes õigusnormides sätestatud tingimuste rikkumise korral kohaldatakse, siis on liikmesriigid pädevad valima sanktsioonid, mida nad peavad sobivaks. Kuid liikmesriigid on kohustatud nimetatud pädevust teostama liidu õigust ja selle aluspõhimõtteid ning seega proportsionaalsuse põhimõtet järgides (vt kohtuotsus, 9.2.2012, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle kohta on kohane meenutada, et hindamaks karistuse vastavust proportsionaalsuse põhimõttele, tuleb võtta arvesse eelkõige selle rikkumise laadi ja raskust, mille eest karistatakse, ning karistuse määra kindlaksmääramise korda (kohtuotsus, 20.6.2013, Rodopi‑M 91,
C‑259/12
,
EU:C:2013:414
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Proportsionaalsuse põhimõte seab liikmesriikide tegevusele raamid ka seoses nende asjaolude hindamisega, mida võib trahvi määramisel arvestada (kohtuotsus, 9.2.2012, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, punkt
).
Lõppastmes on ikkagi liikmesriigi kohtu ülesanne kõiki tema menetletava asja faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvestades anda hinnang sellele, kas karistuse määr läheb kaugemale sellest, mis on vajalik asjaomase õigusakti eesmärkide saavutamiseks. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus on see, kes peab konkreetsel juhul proportsionaalsuse põhimõtet kohaldama ja kontrollima, kas siseriiklikud meetmed on kooskõlas liidu õigusega, siis saab Euroopa Kohus anda üksnes juhiseid liidu õiguse tõlgendamiseks, mis võimaldavad eelotsusetaotluse esitanud kohtul hinnata kooskõla küsimust (vt selle kohta kohtuotsus, 29.7.2010, Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski,
C‑188/09
,
EU:C:2010:454
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Määruse nr 1013/2006, mille eesmärk on tagada keskkonna ja inimeste tervise kaitse kõrge tase, sätete rikkumise korral kohaldatavate karistuste kohta on Euroopa Kohus oma 26. novembri 2015. aasta kohtuotsuses Total Waste Recycling (
C‑487/14
,
EU:C:2015:780
, punkt
) otsustanud, et liikmesriigi kohus peab karistuse proportsionaalsuse kontrollimisel arvesse võtma ennekõike ohtu, mida see rikkumine võib põhjustada keskkonna ja inimeste tervise kaitsele.
Käesoleval juhul on põhikohtuasjas kõnealuses saatedokumendis sisalduvad valeandmed ja ebakõlad määruse nr 1013/2006 sätete rikkumise tuvastamisel määrava tähtsusega, nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 38. Seega võib niisuguse rikkumise eest määrata põhimõtteliselt võrdväärse karistuse selle karistusega, mis on ette nähtud saatedokumendi täitmise kohustuse rikkumise eest.
Siiski on Euroopa Kohus leidnud, et trahvi määramist karistusena sellise jäätmesaadetisega seoses, mille saatedokument sisaldab valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, ning kui selle rahatrahvi summa vastab saatedokumendi täitmise kohustuse rikkumise eest määratava rahatrahvi summale, saab lugeda proportsionaalseks üksnes siis, kui rikkumise asjaolud võimaldavad tuvastada, et rikkumised on raskuselt võrdväärsed arvestades ohtu, mida need rikkumised võivad põhjustada keskkonna ja inimeste tervise kaitsele; selle kontrollimine on liikmesriigi kohtu ülesanne (vt selle kohta kohtuotsus, 26.11.2015, Total Waste Recycling,
C‑487/14
,
EU:C:2015:780
, punktid
ja
).
Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 1013/2006 artikli 50 lõiget 1, mille kohaselt peavad liikmesriikide kohaldatavad karistused kõnealuse määruse sätete rikkumise eest olema proportsionaalsed, tuleb tõlgendada nii, et jäätmesaadetisega seoses, mille määruse VII lisas nimetatud saatedokument sisaldab valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, võib põhimõtteliselt määrata karistusena rahatrahvi, mis vastab saatedokumendi täitmise kohustuse rikkumise eest määratavale rahatrahvile. Niisuguse karistuse proportsionaalsuse kontrollimisel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus arvestama eeskätt ohtu, mida see rikkumine võib põhjustada keskkonna ja inimeste tervise kaitsele.
Kuues ja seitsmes küsimus
Kuuenda ja seitsmenda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kuidas tuleb tõlgendada määruse nr 1013/2006 artikli 18 lõike 1 punktis a sisalduvat väljendit „lähteriigi jurisdiktsiooni all tegutsev [...] isik“ ning samuti määruse IC lisa punktis 15 esitatud väljendit „kuuluda sihtriigi jurisdiktsiooni alla“.
Sellega seoses olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika järgi on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö vahend, mille kaudu Euroopa Kohus annab siseriiklikele kohtutele liidu õiguse tõlgendusi, mida siseriiklikud kohtud vajavad nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (kohtuotsused, 13.3.2014, FIRIN,
C‑107/13
,
EU:C:2014:151
, punkt
, ja 6.10.2015, Capoda Import-Export,
C‑354/14
,
EU:C:2015:658
, punkt
).
Selle koostöö raames eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjassepuutuvad. Euroopa Kohus saab liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmselge, et liidu õigusnormi taotletud tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus (kohtuotsused, 13.3.2014, FIRIN,
C‑107/13
,
EU:C:2014:151
, punkt
, ja 5.3.2015, Banco Privado Português ja Massa Insolvente do Banco Privado Português,
C‑667/13
,
EU:C:2015:151
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole eelotsusetaotluses selgitanud, miks peaksid tema kuues ja seitsmes küsimus olema põhikohtuasja lahendamiseks vajalikud, ning ei ole esitanud tarviliku vastuse andmiseks vajalikke asjaolusid.
Seetõttu tuleb kuues ja seitsmes eelotsuse küsimus tunnistada vastuvõetamatuks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta, mida on muudetud komisjoni 20. märtsi 2013. aasta määrusega (EL) nr 255/2013, artikli 2 punkti 35 alapunkti g alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et määruse III lisas nimetatud ja taaskasutuseks määratud jäätmesaadetist, tuleb selle sätte tähenduses käsitada ebaseadusliku jäätmesaadetisena, kui selle saadetisega seotud ja määruse VII lisas nimetatud dokument sisaldab importija/vastuvõtja, taaskasutuskoha ning asjaomase riigi/asjaomaste riikide kohta niisuguseid valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, nagu põhikohtuasjas kõne all olevates saatedokumentides sisalduvad andmed – sõltumata sellest, kas need andmed on õiged muudes dokumentides, mis on ametiasutuste käsutuses, sõltumata kavatsusest tahtlikult ametiasutusi eksitada, ja sõltumata sellest, kas ametiasutus viis läbi määruse artiklis 24 ette nähtud menetlused.

2.
Määruse nr 1013/2006 (muudetud määrusega nr 255/2013) artikli 50 lõiget 1, mille kohaselt peavad liikmesriikide kohaldatavad karistused kõnealuse määruse sätete rikkumise eest olema proportsionaalsed, tuleb tõlgendada nii, et jäätmesaadetisega seoses, mille määruse VII lisas nimetatud saatedokument sisaldab valeandmeid või andmeid, mis ei ole omavahel kooskõlas, võib põhimõtteliselt määrata karistusena rahatrahvi, mis vastab saatedokumendi täitmise kohustuse rikkumise eest määratavale rahatrahvile. Niisuguse karistuse proportsionaalsuse kontrollimisel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus arvestama eeskätt ohtu, mida see rikkumine võib põhjustada keskkonna ja inimeste tervise kaitsele.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: ungari.