CELEX: 62017CJ0289
Преюдициално запитване
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
Регламент (ЕО) № 805/2004
Европейско изпълнително основание при безспорни вземания
Изисквания към удостоверяването
Минимални изисквания за процедурите относно безспорни вземания
Права на длъжника
Непосочване на адреса на институцията, пред която може да се оспори вземането или да се подаде жалба срещу решението

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 17, буква а) и член 18, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 805/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания (
ОВ L 143, 2004 г., стр. 15
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 3).
Запитването е отправено в рамките на пет спора между кредиторите Collect Inkasso OÜ, ITM Inkasso OÜ и Bigbank AS, три дружества по естонското право, и длъжниците Rain Aint, Lauri Palm, Raiko Oikimus, Egle Noor и Artjom Konjarov по повод удостоверяването като европейско изпълнително основание на решенията за издаване на заповед за плащане, издадени срещу последните в тяхно отсъствие.
Правна уредба
Съгласно съображения 10, 12 и 13 от Регламент № 805/2004:
„(10)
Когато съд на държава членка е връчил съдебно решение за безспорно вземане, при отсъствие на участие на длъжник в съдебната процедура, премахването на пречките в държавата членка по принудително изпълнение е неизбежно свързано и зависимо от съществуването на достатъчна гаранция за спазване на правото на защитата.
[…]
(12)
Трябва да се установят минималните изисквания за съдебната процедура, която води до съдебно решение, за да се гарантира, че длъжникът е информиран за съдебните действия срещу него, по такъв начин и в такова време, за да може да организира своята защита, за изискванията по активното му участие в съдебната процедура за оспорване на вземането, както и за последствията от неучастието.
(13)
Вследствие на различия между държавите членки по отношение на правилата на гражданския процес, и по-специално тези, които обуславят връчването на документи, е необходимо да се приеме специално и подробно определение на тези минимални изисквания. По-специално начин за връчване, който е основан на правна фикция, че по отношение на изпълнението на минималните изисквания не може да е достатъчно за удостоверяване на решение като европейско изпълнително основание“.
Член 3 от Регламента е озаглавен „Изпълнително основание, което се удостоверява като европейско изпълнително основание“ и параграф 1, буква б) от него гласи:
„Настоящият регламент се прилага за решения, съдебни спогодби и публични документи по безспорни вземания.
Вземането се счита за „безспорно“, когато:
[…]
б)
длъжникът никога не е възразил по отношение на това съгласно правилата на процедурата на държавата членка по произход, в хода на съдебната процедура; или
[…]“.
Член 6, озаглавен „Изисквания към удостоверяването като европейско изпълнително основание“, предвижда в параграф 1, буква в):
„Решение по безспорно вземане, което е произнесено в държава членка, след заявление във всеки момент пред съда по произход, се удостоверява като европейско изпълнително основание, ако са изпълнени следните условия:
[…]
в)
съдебната процедура в държавата членка по произход е изпълнила изискванията в глава III, в случай на безспорно вземане по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) или в); и
[…]“.
Глава III от Регламент № 805/2004, озаглавена „Минимални изисквания за процедурите относно безспорни вземания“, включва членове 12—19. Член 12 е озаглавен „Обхват на приложимост на задължителните стандарти“ и в параграф 1 предвижда:
„Решение по вземане, което е вземане по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) или в), може да бъде удостоверено като европейско изпълнително основание само ако държавата членка е изпълнила процесуалните изисквания, уредени в настоящата глава“.
Член 17 от Регламент № 805/2004 е озаглавен „Предоставяне на длъжника на съответната информация относно процесуалните стъпки за оспорване на вземането“ и параграф 1 от него предвижда:
„Във или заедно с документа за започване на процеса, равностоен документ или призовка за съдебно заседание по делото трябва да бъде ясно изложено следното:
а)
процесуалните изисквания за оспорване на вземането, включително предвидените срокове за оспорването му в писмена форма или в краен случай датата на съдебното заседание, названието и адреса на институцията, на която да се отговори или пред която трябва да се яви, както и необходимостта да бъде представен от адвокат, когато това е“.
Член 18 от посочения регламент е озаглавен „Преодоляване на неспазване на минималните изисквания“ и параграф 1 от него гласи:
„Когато процесът в държавата членка по произход не отговаря на процесуалните изисквания по членовете от 13 до 17, такова неспазване на изискванията се преодолява и решение се удостоверява като европейско изпълнително основание, ако:
[…]
б)
длъжникът е имал възможност да оспори решението чрез пълно преразглеждане и е бил съответно информиран със или в решението за процесуалните изисквания за обжалване, включително за наименованието и адреса на институцията, пред която се обжалва, както и за крайния срок, […]
[…]“.
Споровете в главните производства и преюдициалните въпроси
Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту, Естония) е сезиран с пет дела със сходни факти.
На 4 януари 2008 г. Collect Inkasso OÜ подава пред този съд три искания за опростено производство за издаване на заповед за плащане срещу г‑н Aint, г‑н Palm и г‑н Oikimus за събирането на три различни задължения.
Исканията за опростено производство за издаване на заповед за плащане, издадените от съда покани до длъжниците за плащане и формулярите за възражение са връчени съответно на г‑н Aint с помощта на полицията най-късно на 11 март 2009 г., на г‑н Palm срещу подпис на 16 февруари 2008 г. и на г‑н Oikimus на сестра му срещу подпис на 30 януари 2008 г. Допълнение към първоначалната покана за плащане, постановено от същия съд, е връчено на г‑н Aint на 25 май 2009 г., лично срещу подпис.
Тъй като длъжниците не подават възражение, Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) постановява редица определения за издаване на заповеди за плащане на дълговете, ведно с лихвите за забава и/или съдебните разноски.
Тези определения са връчени съответно на г‑н Aint, г‑н Palm и г‑н Oikimus лично срещу подпис или срещу подпис на член от семейството с изключение на едно от тези определения, постановено срещу г‑н Palm на 30 март 2009 г., което не му е връчено. Следователно, с изключение на последното определение, другите влизат в сила.
На 7 юни 2016 г. Collect Inkasso подава до Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) три заявления за удостоверяване като европейско изпълнително основание на постановените определения.
С определение от 16 август 2016 г. Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) отхвърля заявленията за удостоверяване, като приема, че длъжниците не са уведомени нито с документа за започване на процеса, нито с издадените срещу тях определения за адреса на институцията, на която да се отговори или пред която да се явят или, при необходимост, пред която могат да обжалват определенията. Поради това Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) отказва да издаде удостоверения за европейско изпълнително основание, тъй като не са изпълнени условията, предвидени в член 6, параграф 1, буква в), член 17, буква а) и член 18 от Регламент № 805/2004. Що се отнася до издаденото срещу г‑н Palm определение от 30 март 2009 г., съдът приема също, че то не е връчено на длъжника съгласно предвидените в членове 13 и 14 от Регламента изисквания.
На 5 октомври 2016 г. Collect Inkasso подава пред същия съд жалби срещу определенията от 16 август 2016 г. с цел тяхната отмяна и издаване на исканите европейски изпълнителни основания.
На 15 август 2008 г. ITM Inkasso подава пред Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) искане за опростено производство за издаване на заповед за плащане срещу г‑жа Noor за събирането на задължение.
След като отправя до длъжницата покана за плащане, на 20 декември 2008 г. Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) ѝ връчва срещу подпис искането за опростено производство за издаване на заповед за плащане, поканата за плащане и формуляра за възражение.
При липса на възражение, на 21 април 2009 г. този съд постановява определение за издаване на заповед за плащане на дълга, заедно със съдебните разноски. Определението е връчено на длъжницата срещу подпис на 4 май 2009 г. и влиза в сила.
На 21 октомври 2016 г. ITM Inkasso подава до запитващата юрисдикция заявление за удостоверяване на посоченото определение като европейско изпълнително основание.
На 4 септември 2007 г. Bigbank предявява пред Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) искане за опростено производство за издаване на заповед за плащане срещу г‑н Konjarov за събирането на задължение.
След като отправя до длъжника покана за плащане, на 20 ноември 2008 г. Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) му връчва срещу подпис искането за опростено производство за издаване на заповед за плащане, поканата за плащане и формуляра за възражение.
При липса на възражение на 6 март 2009 г. този съд постановява определение за издаване на заповед за плащане на дълга, заедно със съдебните разноски. Определението е връчено на длъжника срещу подпис на 11 март 2009 г. и влиза в сила.
На 2 януари 2017 г. Bigbank подава пред запитващата юрисдикция заявление за удостоверяване на посоченото определение като европейско изпълнително основание.
Според запитващата юрисдикция, за да може да се произнесе по формулираните от Collect Inkasso жалби и по заявленията за удостоверяване, подадени от ITM, Inkasso и Bigbank, е необходимо да се изясни обхватът на минималните изисквания, посочени в член 17, буква а) и в член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004, а именно що се отнася до посочването на адреса на институцията, на която да се отговори или пред която да се яви, или, при необходимост, пред която може да се подаде жалба срещу съдебното решение за издаване на заповед за плащане.
В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че в изпратените до длъжниците в главното производство документи, а именно исканията за опростено производство за издаване на заповед за плащане, поканите за плащане и формулярите за възражение, както и определенията за издаване на заповед за плащане, не е посочен този адрес. Тази юрисдикция допълва, че останалите процесуални изисквания, по-специално посочването на названието на институцията, са изпълнени.
Според посочената юрисдикция, макар от текста на член 17 от Регламент № 805/2004 да следва, че на длъжника следва да бъде предоставена цялата посочена в разпоредбата информация, същевременно е вероятно разумно лице да може да открие адреса на институцията, в случая този на запитващата юрисдикция, когато знае названието ѝ, тъй като тази информация е публично достъпна.
При тези обстоятелства Tartu Maakohus (Първоинстанционен съд Тарту) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли член 17, буква а) от Регламент […] № 805/2004 […] да се тълкува в смисъл, че във или заедно с документа за започване на процеса, равностоен документ или призовка за съдебно заседание по делото трябва ясно да бъде изложена цялата информация, посочена в [този] член […]? По-специално: изключено ли е удостоверяването на съдебно решение като европейско изпълнително основание съгласно член 3, параграф 1, буква б), член 6, параграф 1, буква в) и член 17, буква а) от този регламент, ако длъжникът не е бил информиран за адреса на институцията, на която да се отговори, но му е била предоставена цялата друга информация, посочена в член 17, буква а)?
2)
Следва ли член 18, параграф 1, буква б) от Регламент […] № 805/2004 […] да се тълкува в смисъл, че ако производството в държавата членка по произход не отговаря на предвидените в член 17 от Регламент № 805/2004 процесуалноправни изисквания, условие за преодоляването на неспазването на процесуалните изисквания е, със или в решението на длъжника да е била предоставена съответно цялата информация, посочена в член 18, параграф 1, буква б)? По-специално изключено ли е издаването на европейско изпълнително основание, ако длъжникът не е бил информиран за адреса на институцията, пред която се обжалва, но му е предоставена цялата друга информация, посочена в член 18, параграф 1, буква б)?“.
По преюдициалните въпроси
С двата си въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 17, буква) и член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004 трябва да се тълкуват в смисъл, че съдебно решение, постановено без длъжникът да е уведомен за адреса на институцията, на която да отговори, пред която да се яви, или, при необходимост, пред която може да обжалва решението, може да бъде удостоверено като европейско изпълнително основание.
Запитващата юрисдикция е сезирана с пет дела за удостоверяване като европейско изпълнително основание на определението за издаване на заповед за плащане. Въпреки че делата се намират в различен стадий на производството, всички те се характеризират с обстоятелството, че документите за започване на процеса и определенията, постановени след опростена процедура за издаване на заповед за плащане, макар да са връчени на длъжниците, не посочват адреса на институцията, компетентна да разгледа тези производства или да се произнесе по евентуална жалба срещу посочените определения. Останалите процесуални изисквания, по-специално посочването на названието на институцията, са изпълнени.
Според акта за преюдициално запитване е безспорно, че длъжниците по главното производство не са били активни в хода на опростената процедура за издаване на заповед за плащане, така че вземанията срещу тях се обхващат от понятието „безспорни вземания“ по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004 и като такива обуславят издаването на исканите европейски изпълнителни основания.
Както следва от член 6 от Регламента, решение по безспорно вземане, което е произнесено в държава членка, след заявление във всеки момент пред съда по произход, се удостоверява като европейско изпълнително основание, ако са изпълнени определени условия. При безспорно вземане по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от посочения регламент предвиденото в член 6, параграф 1, буква в) от Регламент № 805/2004 условие изисква съдебната процедура в държавата членка по произход да е изпълнила определени минимални изисквания в процесуално отношение, посочени в членове 12—19 от Регламента, съдържащи се в глава III от него.
В това отношение член 17, буква а) от Регламент № 805/2004 изисква определена информация, сред която названието и адреса на институцията, на която да се отговори, или, при необходимост, пред която трябва да се яви, да бъде ясно изложена във или заедно с документа за започване на процеса, равностоен документ или призовка за съдебно заседание.
За да може да се санира евентуалното неспазване на минималните изисквания за процедурите относно безспорни вземания, член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004 изисква длъжникът да има възможност да оспори решението чрез пълно преразглеждане и да е бил съответно информиран със или в решението за процесуалните изисквания в това отношение, включително за наименованието и адреса на институцията, пред която се обжалва.
Следователно от текстовете на член 17, буква а) и член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004, чието тълкуване се иска от запиващата юрисдикция, следва, че указването на длъжника на адреса на съответната институция е задължително.
Минималните изисквания, посочени в глава III от Регламент № 805/2004, са израз на волята на законодателя на Европейския съюз да следи производствата, водещи до постановяване на решения по безспорно вземане, да осигуряват достатъчно гаранции за спазването на правото на защита в държавата членка по произход (вж. по аналогия решение от 9 март 2017 г., Zulfikarpašić,
C‑484/15
,
EU:C:2017:199
, т.
и цитираната съдебна практика), като се има предвид принципът на избягване на контрол в това отношение в държавата членка на изпълнение.
Всъщност, както следва от практиката на Съда, тези минимални изисквания, сред които е посочването на адреса на съответната институция, имат за цел съгласно съображение 12 от Регламент № 805/2004 да гарантират, че длъжникът е информиран за съдебните действия срещу него, по такъв начин и в такова време, за да може да организира своята защита, от една страна, за изискванията по активното му участие в съдебната процедура за оспорване на вземането, и от друга страна, за последствията от неучастието. В конкретната хипотеза на неприсъствено решение по смисъла на член 3, параграф 1, втора алинея, буква б) от Регламента споменатите минимални процесуални норми целят да осигурят достатъчно гаранции за зачитането на правото на защита (вж. в този смисъл решение от 16 юни 2016 г., Pebros Servizi,
C‑511/14
,
EU:C:2016:448
, т.
).
Накрая следва да се припомни, че от член 17, буква а) и член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004 е видно, че изискваната от тези разпоредби информация може да бъде съобщена на длъжника не само чрез процесуалните документи или съдебното решение, но и заедно с тези документи. В това отношение според естонското правителство, когато юрисдикциите на Република Естония връчват на длъжниците поканите за плащане, те обикновено прилагат придружаващо писмо, изготвено върху бланка, в началото на което се съдържат всички данни за съответната юрисдикция. Макар по този начин адресът на компетентната юрисдикция да може по принцип да бъде реално съобщен на длъжника, все пак в случая запитващата юрисдикция установява, че длъжниците в главното производство не са уведомени за съответния адрес.
Предвид всички изложени съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 17, буква а) и член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004 трябва да се тълкуват в смисъл, че съдебно решение, постановено без длъжникът да е уведомен за адреса на институцията, на която да отговори, пред която да се яви, или, при необходимост, пред която може да обжалва решението, не може да бъде удостоверено като европейско изпълнително основание.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:

Член 17, буква а) и член 18, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 805/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания трябва да се тълкуват в смисъл, че съдебно решение, постановено без длъжникът да е уведомен за адреса на институцията, на която да отговори, пред която да се яви, или, при необходимост, пред която може да обжалва решението, не може да бъде удостоверено като европейско изпълнително основание.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: естонски.