CELEX: 62017TJ0055
Avalik teenistus
Lepingulised töötajad
Töölevõtmine
Sisekonkurss
Assistentide reservnimekirja koostamine
Konkursile lubamise tingimus, mis puudutab teenistusstaaži komisjonis
Konkursi katsetele mittelubamine

Vaidluse taust
Hageja John Morrison Healy asus 16. jaanuaril 2013 tegevusüksuse III palgaastme 11 esimeses järgus lepingulise töötajana Euroopa Komisjoni teenistusse.
Komisjon avaldas 9. veebruaril 2016 teate katsetel põhineva sisekonkursi kohta, et koostada palgaastme 2 sekretäride/kantseleitöötajate (AST/SC 2), palgaastme 2 assistentide (AST 2) ja palgaastme 6 administraatorite (AD 6) reservnimekiri (edaspidi „konkursiteade“). Kolme nimetatud konkursi vastavad viited olid järgmised: COM/01/AST‑SC/16 (AST/SC 2) – Sekretärid/kantseleitöötajad, COM/02/AST/16 (AST 2) – Assistendid ja COM/03/AD/16 (AD 6) – Administraatorid.
Konkursiteate III jaotise „Kandidaadile esitatavad nõuded“ artikli 2.1 punktis a oli kandidaatide teenistusliku staatuse kohta muu hulgas ette nähtud järgmist:
„[Te peate] olema omandanud vähemalt 42kuulise, kuid mitte tingimata pideva teenistusstaaži ametnikuna, ajutise teenistujana või lepingulise töötajana komisjonis; arvesse ei võeta ametites või muudes asutustes töötatud aega; samuti ei võeta arvesse asendustöötaja, abiteenistuja, kohaliku töötaja või riikliku eksperdina komisjoni töötatud aega.“
Konkursiteate samas jaotises asuvas artiklis 2.3 oli nõutud haridustaseme või töökogemuse kohta öeldud järgmist:
„[Teil peab olema] diplomiga tõendatud keskharidusjärgne haridus või lõputunnistusega tõendatud keskharidus, mis võimaldab omandada keskharidusjärgset haridust, ning vähemalt kolmeaastane asjakohane erialane töökogemus või samaväärsel tasemel erialane koolitus või töökogemus.“
Konkursiteate artikli 2 kohaselt pidid kõik kandideerimise nõuded täidetud olema.
Hageja esitas kindlaks tegemata kuupäeval avalduse sisekonkursil COM/02/AST/16 (AST 2) kandideerimiseks.
Konkursile registreerimise tähtaja viimasel päeval, 9. märtsil 2016 tõendas hageja, et tal on tegevusüksuse III lepingulise töötajana 38kuuline teenistusstaaž komisjonis.
Sisekonkursi COM/02/AST/16 (AST 2) komisjon andis hagejale 11. aprillil 2016 teada oma otsusest tema kandideerimisavaldus tagasi lükata (edaspidi „vaidlustatud otsus“), kuna ta ei vasta konkursiteates määratud tingimusele, mille kohaselt nõutakse vähemalt 42kuulist teenistusstaaži komisjonis (edaspidi „vaidlusalune tingimus“).
Hageja esitas 11. juulil 2016 vaidlustatud otsuse peale kaebuse.
Ametisse nimetav asutus jättis 19. oktoobri 2016. aasta otsusega, mille hageja sai kätte samal päeval, hageja kaebuse rahuldamata.
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 30. jaanuaril 2017.
Vastuseks Üldkohtu sellekohasele küsimusele teatas hageja 23. veebruari 2017. aasta kirjas, et ta on nõus käesoleva kohtuasja ning kohtuasja T‑73/17, RS
vs
. komisjon, ja kohtuasja T‑79/17, Schoonjans
vs
. komisjon, liitmisega menetluse suulise osa huvides.
Komisjon esitas 3. aprillil 2017 kostja vastuse.
Hageja märkis 18. mai 2017. aasta kirjas, et ta loobub repliigi esitamisest.
Hageja esitas 30. mai 2017. aasta kirjas taotluse kohtuistungi pidamiseks.
Üldkohtu üheksanda koja president tegi 14. novembril 2017 otsuse käesolevat kohtuasja ning kohtuasja T‑73/17, RS
vs
. komisjon, ja kohtuasja T‑79/17, Schoonjans
vs
. komisjon, mitte liita.
Poolte kohtukõned ja Üldkohtu küsimustele antud vastused kuulati ära 18. jaanuari 2018. aasta kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Poolte argumendid
Hageja esitab hagi põhjendamiseks ainult ühe väite, mis puudutab sisuliselt õigusvastasust, mis seisneb selles, et vaidlustatud otsuse aluseks olev vaidlusalune tingimus on vastuolus Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 27 esimese lõigu imperatiivsete sätetega. Kehtestades nõude, et kandidaatidel peab olema 42kuuline teenistusstaaž, piiras ametisse nimetav asutus ebaproportsionaalselt sisekonkursile COM/02/AST/16 (AST 2) pääsemist.
Hageja leiab, et personalieeskirjade artikkel 27 paneb vastupidi ametisse nimetavale asutusele kohustuse viia töölevõtmise menetlus läbi võimalikult laiaulatuslikult ning igasugused piirangud selle kohta, kui palju isikuid võib sisekonkursil osaleda, peavad olema täidetava ametikohaga seotud nõuetest ja üldisemalt teenistuse huvidest lähtudes põhjendatud.
Nõue, et isikul peab olema 42kuuline teenistusstaaž komisjonis, ei ole teenistuse huvides põhjendatud. Samuti ei ole seda eesmärki süstemaatiliselt järgitud, sest konkursiteate III jaotise „Kandidaadile esitatavad nõuded“ artiklis 2.3 on märgitud, et kandidaatidel peab olema vähemalt 36kuuline töökogemus.
Lisaks ei saa hageja hinnangul pidada 42kuulist teenistusstaaži automaatselt asjakohasemaks kui 36kuulist teenistusstaaži komisjonis. See tingimus eraldi võetuna ei ole piisav, et ametisse nimetav asutus saaks hinnata teenistuja töökogemust ja tema suutlikkust töötada täidetaval ametikohal, kuna selles ei võeta arvesse muid asjaolusid – nagu varasem lepingu pikendamine –, mis sellist töökogemust ja võimekust tõendavad.
Nähes ette, et tegevusüksuste II–IV lepingulised töötajad võivad osaleda sisekonkurssidel üksnes pärast kolmeaastast institutsioonis töötamist, põhineb Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „muude teenistujate teenistustingimused“) artikli 82 lõige 7 igal juhul eeldusel, et lepingulisi töötajaid, kellel on sellest lühem teenistusstaaž, ei saa kunagi käsitleda potentsiaalsete kandidaatidena, kes võivad olla kõige võimekamad sisekonkursil täidetavatel ametikohtadel töötamiseks.
Kehtestades nõude, et kandidaadid peavad tõendama, et neil on 42kuuline teenistusstaaž, mõjutas konkursiteade seega negatiivselt ametisse nimetava asutuse võimet teha kõige sobivam valik piisavalt laia kandidaatide ringi hulgast ja see on seega personalieeskirjade artikli 27 esimese lõiguga vastuolus. Tuginedes muu hulgas 31. märtsi 1965. aasta kohtuotsusele Rauch vs. komisjon (
16/64
,
EU:C:1965:29
), leiab hageja lõpuks, et selline nõue on seda enam õigusvastane, et varem puudutas väljend „institutsiooni sisekonkurss“ põhimõtteliselt kõiki institutsiooni teenistuses olevaid isikuid, olenemata nende teenistussuhte õiguslikust alusest.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Üldkohtu hinnang
Personalieeskirjade artikli 27 esimeses lõigus on sätestatud, et „[a]metnike töölevõtmisel lähtutakse eesmärgist võtta institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikult töötavad ja sõltumatud ametnikud, kes valitakse liidu liikmesriikide kodanike hulgast võimalikult laialt geograafiliselt alalt. Ühtki ametikohta ei eraldata konkreetse liikmesriigi kodanikele“.
Kõigepealt tuleb meenutada konkursi korraldamise tingimusi ja korda käsitlevas kohtupraktikas esitatud põhimõtteid.
Esiteks on konkursiteate peamine eesmärk teavitada asjast huvitatud isikuid nii täpselt kui võimalik asjaomase ametikoha täitmiseks nõutavatest tingimustest, et nad saaksid hinnata, kas nad saavad kandideerida (vt 31. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Giulietti vs. komisjon,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks on institutsioonil sellega seoses ulatuslik kaalutlusõigus, et määrata kindlaks täidetava ametikoha jaoks nõutavate oskuste kriteeriumid ning vastavalt nendele kriteeriumidele ja teenistuse huvides konkursi korraldamise tingimused ja kord (vt selle kohta 9. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Chetcuti vs. komisjon,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika; 31. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Giulietti vs. komisjon,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 13. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Heus vs. komisjon,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Institutsioonidele konkursi korraldamisel ja eelkõige konkursile lubamise tingimuste kindlaksmääramisel antud kaalutlusõigust tuleb siiski teostada kooskõlas personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu ja artikli 29 lõike 1 imperatiivsete sätetega. Personalieeskirjade artikli 27 esimeses lõigus on imperatiivselt sätestatud töölevõtmise eesmärk ja personalieeskirjade artikli 29 lõikes 1 on imperatiivselt kehtestatud menetlusraamistik, millest tuleb vabade ametikohtade täitmisel lähtuda. Järelikult tuleb kõnesolevat kaalutlusõigust alati teostada täidetava ametikohaga seotud nõuetest ja üldisemalt teenistuse huvidest lähtudes (vt 13. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Heus vs. komisjon,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika; vt samuti selle kohta 17. novembri 2009. aasta kohtuotsus Di Prospero vs. komisjon,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Mis puutub konkreetselt tingimustesse, mis piiravad kandidaatide konkursile registreerimist, siis ehkki on tõsi, et need võivad piirata institutsiooni võimalusi võtta tööle parimaid kandidaate personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu tähenduses, ei tähenda see siiski veel, et igasugune tingimus, mis sellist piirangut sisaldab, on nimetatud artikliga vastuolus. Nimelt annavad administratsiooni kaalutlusõigus konkursside korraldamisel ja teenistuse huvid üldisemalt institutsioonile võimaluse kehtestada tingimused, mida ta sobilikuks peab ja mis hoolimata sellest, et need piiravad kandidaatide pääsemist konkursile ja seega paratamatult ka registreeritud kandidaatide arvu, ei kätke endas siiski riski, et ohustatakse eesmärki tagada nende kandidaatide registreerimine, kes on personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu tähenduses võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud (vt selle kohta 17. novembri 2009. aasta kohtuotsus Di Prospero vs. komisjon,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, punkt
).
Niisiis tuleb personalieeskirjade artikli 27 esimese lõiguga vastuolus olevaks pidada üksnes tingimusi, mis piiravad kandidaatide pääsemist konkursile ja mis kätkevad endas riski, et ohustatakse eesmärki tagada nende kandidaatide registreerimine, kes on võimalikult võimekad (vt selle kohta 6. märtsi 1997. aasta kohtuotsus de Kerros ja Kohn Berge vs. komisjon,
T‑40/96 ja T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, punkt
, ning 17. novembri 2009. aasta kohtuotsus Di Prospero vs. komisjon,
F 99/08
,
EU:F:2009:153
, punkt
).
Kolmandaks tuleb meenutada, et arvestades institutsioonide ulatuslikku kaalutlusõigust selles valdkonnas, peab Üldkohtu kontroll teenistuse huvidega seotud tingimuse täitmise üle piirduma küsimusega, kas institutsioon jäi mõistlikesse lubatud piiridesse ega kasutanud oma kaalutlusõigust ilmselgelt ebaõigesti (vt selle kohta 19. juuni 2015. aasta kohtuotsus Z vs. Euroopa Kohus,
T‑88/13 P
,
EU:T:2015:393
, punkt
).
Edasi tuleb määrata kindlaks muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimese lause ulatus.
Muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimeses lauses on öeldud, et tegevusüksuste II–IV lepingulistel töötajatel võib lubada osaleda sisekonkurssidel üksnes pärast kolmeaastast institutsioonis töötamist.
Esiteks, vastupidi hageja väidetule otsustas Euroopa Liidu seadusandja muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimeses lauses piirata institutsioonide kaalutlusõigust, kehtestades teenistusstaaži kolmeaastase künnise, millest allapoole jäävaid tegevusüksuste II–IV lepingulisi töötajaid ei või nende kvalifikatsioonist ja tööalasest tulemuslikkusest hoolimata lubada sisekonkursil osaleda. Selline piirang tuleneb personalieeskirjade artikli 29 lõike 1 kolmandat lõiku silmas pidades lepingulistele töötajatele avatud sisekonkursi eripärast. Niisugust tõlgendust kinnitab ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta määruse (EL, Euratom) nr 1023/2013, millega muudetakse Euroopa Liidu ametnike personalieeskirju ja Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimusi (
ELT 2013, L 287, lk 15
), ettevalmistavate materjalide analüüs. Nii täpsustas Euroopa Parlamendi õiguskomisjon, et lepingulised töötajad võivad osaleda sisekonkurssidel vaid „tingimusel, et nad on töötanud […] asjaomase institutsiooni heaks vähemalt kolm aastat konkursil osalemise avalduste vastuvõtmise viimase kuupäeva seisuga“ (muudatusettepanek nr 30 raportis ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse ametnike personalieeskirju ja Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimusi (COM(2011)0890–C7‑0507/2011–2011/0455(COD)), lk 26).
Teiseks on varasemas kohtupraktikas enne asjaomast seadusandlikku reformi peetud lubatavaks nõuda kolmeaastast teenistusstaaži (6. märtsi 1997. aasta kohtuotsus de Kerros ja Kohn Berge vs. komisjon,
T‑40/96 ja T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, punkt
, ning 17. novembri 2009. aasta kohtuotsus Di Prospero vs. komisjon,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, punkt
), viieaastast teenistusstaaži (13. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Heus vs. komisjon,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, punktid
,
ja
) ja kümneaastast teenistusstaaži (21. novembri 2000. aasta kohtuotsus Carrasco Benítez vs. komisjon,
T‑214/99
,
EU:T:2000:272
, punktid
ja
), kuna nendes kohtuasjades kasutas asjaomane institutsioon oma ulatuslikku kaalutlusõigust teenistuse huvidega seotud tingimust järgides.
Kolmandaks on varem asutud seisukohale, et teenistusaastate teatud arvu nõue on sobiv vahend, et ametnikel oleksid personalieeskirjade artikli 27 esimeses lõigus nõutud omadused ja et teenistuse huvid oleksid tagatud. Nimelt on teatava teenistusstaaži olemasolu ja seega märkimisväärne kogemus Euroopa Liidu institutsioonides „selge märk“, et isikul on eespool mainitud omadused (vt selle kohta 13. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Heus vs. komisjon,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisugune teenistusstaaži tingimus aitab tagada, et sisekonkursile lubatud isikute suhtes on konkreetse perioodi vältel kohaldatud institutsiooni halduspersonali suhtes kehtivaid eeskirju, eelkõige hindamist ja distsipliini käsitlevaid eeskirju, ning nad on selle raames oma oskusi tõendanud. Töölevõtmise menetlus tagab seega, et institutsiooni teenistusse saadakse ametnikud, kes on võimalikult võimekad, tulemuslikult töötavad ja sõltumatud, mida institutsioonid on ise hinnanud (vt selle kohta 13. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Heus vs. komisjon,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, punkt
).
Järelikult, nagu komisjon väidab, peab institutsioon, kes otsustab erandkorras korraldada sisekonkursi, mis on avatud tegevusüksuste II–IV lepingulistele töötajatele, pidama kinni muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimeses lauses kehtestatud teenistusstaaži kolmeaastasest künnisest. Asjaomasel institutsioonil on tema ulatuslikku kaalutlusõigust arvestades ning personalieeskirjade artikli 27 esimest lõiku ja artikli 29 lõiget 1 järgides siiski lubatud kehtestada teatud ametikohtade ja teatud tegevusüksuste suhtes rangemad tingimused, nõudes näiteks muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimeses lauses sätestatud minimaalsest teenistusstaažist pikemat teenistusstaaži (vt selle kohta analoogia alusel 13. juuli 1989. aasta kohtuotsus Jaenicke Cendoya vs. komisjon,
108/88
,
EU:C:1989:325
, punkt
).
Sellist järeldust, mille kohaselt jäetakse välja lepingulised töötajad, kes ei vasta teenistusstaaži tingimustele, mis asjaomane institutsioon on kindlaks määranud, ei lükka vastupidi hageja väidetele ümber asjaolu, et varem puudutas väljend „institutsiooni sisekonkurss“ põhimõtteliselt kõiki institutsiooni teenistuses olevaid isikuid, olenemata nende teenistussuhte õiguslikust alusest.
Nimelt riivaks kohustus lubada institutsiooni sisekonkursile kõik isikud, kes tema teenistuses töötavad, selle institutsiooni ulatuslikku kaalutlusõigust (vt selle kohta 9. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Chetcuti vs. komisjon,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
, punktid
–
, ning 24. septembri 2009. aasta kohtuotsus Brown vs. komisjon,
F‑37/05
,
EU:F:2009:121
, punkt
) ning seega ei saa institutsiooni teenistujatel ja ametnikel olla absoluutset õigust osaleda institutsiooni sisekonkursil (vt selle kohta 6. märtsi 1997. aasta kohtuotsus de Kerros ja Kohn Berge vs. komisjon,
T‑40/96 ja T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, punkt
, ning 8. novembri 2006. aasta kohtuotsus Chetcuti vs. komisjon,
T‑357/04
,
EU:T:2006:339
, punkt
).
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et vaidlusalune tingimus, mille kohaselt peab sisekonkursi kandidaatidel olema 42kuuline, kuid mitte tingimata pidev teenistusstaaž, vastab teenistuse huvidega seotud tingimusele.
Nimelt ilmneb eespool punktides 38–40 viidatud kohtupraktikast, et teenistusaastate teatud arvu nõue on „selge märk“, et sisekonkursi kandidaatidel on personalieeskirjade artikli 27 esimeses lõigus mainitud omadused.
Siinjuures on konkursiteates sõnaselgelt täpsustatud, et teenistuse huvid nõuavad, et ajutiste teenistujate ametnikena töölevõtmine tagaks, et komisjon saab oma teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikult töötavad ja sõltumatud ametnikud, ning sellest tulenevalt on üksnes need kandidaadid, kellel on konkreetses tegevusüksuses tõendanud töökogemus, kohe valmis töökohustusi täitma.
Nagu komisjon kostja vastuses märkis, on konkursiteates ette nähtud sisekonkursside korraldamisel teenistuse huvides kaks eesmärki: nimelt lahendada esiteks teatavate ajutiste teenistujate ja lepinguliste töötajate olukord, nimetades nad alaliselt ametisse, ja teiseks võtta tööle töötajad, kes ei ole üksnes kõrgelt kvalifitseeritud, vaid valmis ka kohe töökohustusi täitma.
Veel tuleb märkida, et vastuseks Üldkohtu kirjalikule küsimusele edastas komisjon protokolli 11. detsembril 2015 toimunud sotsiaaldialoogi koosoleku kohta, mis käsitles lepingulistele töötajatele avatud sisekonkursse. Protokollist nähtub, et esialgu kavatses komisjon nõuda nelja‑aastast teenistusstaaži. Seda tingimust põhjendati „asjaoluga, et nõudes [nelja‑aastast] institutsioonides töötamise kogemust, tekitab see teatavat kindlust asjaomaste teenistujate erialase pädevuse suhtes, kuna nende teenistujate lepingut on pikendanud“. Võttes arvesse aga mitme ametiühingu seisukohti, kes tegid ettepaneku määrata kolmeaastane teenistusstaaž, otsustas komisjon lõpuks kehtestada vaidlusaluses tingimuses kestuseks kolm ja pool aastat (protokolli lk 4).
Seega soovis komisjon algusest peale, et kandidaatidel oleks minimaalne teenistusstaaž, alguses nelja‑aastane ja lõpuks kolme ja poole aastane, kuna see annab kandidaatide erialase pädevuse osas teatud kindluse. Neil asjaoludel ei kasutanud kõnesolev institutsioon oma kaalutlusõigust ilmselgelt ebaõigesti, kui ta kehtestas konkursiteates teenistusstaažiga seonduva tingimusena ajavahemiku, mis on kõigest kuus kuud pikem, kui on sätestatud muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimeses lauses.
Lisaks ei saa nõustuda ka hageja argumendiga, et vaidlusalune tingimus ei ole proportsionaalse põhimõttega kooskõlas.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt nõuab proportsionaalsuse põhimõte, et liidu institutsioonide aktid oleksid vastava õigusaktiga taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik (8. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Digital Rights Ireland jt,
C‑293/12 ja C‑594/12
,
EU:C:2014:238
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Võttes lisaks arvesse ametisse nimetava asutuse ulatuslikku kaalutlusõigust, et määrata kindlaks täidetavate ametikohtade jaoks nõutavate oskuste kriteeriumid ning vastavalt nendele kriteeriumidele ja teenistuse huvides üldisemalt konkursi korraldamise tingimused ja kord (5. veebruari 1997. aasta kohtuotsus Petit‑Laurent vs. komisjon,
T‑211/95
,
EU:T:1997:13
, punkt
), saab konkursiteate õiguspärasust mõjutada üksnes see, kui vaidlusalune tingimus on taotletud eesmärkide seisukohast ilmselgelt sobimatu (vt selle kohta 8. juuni 2010. aasta kohtuotsus Vodafone jt,
C‑58/08
,
EU:C:2010:321
, punkt
). Lõpuks tuleb meenutada, et kõikide liidus korraldatavate konkursside eesmärk, nagu personalieeskirjade artikli 27 esimesest lõigust tuleneb, on võtta institutsiooni – nagu kõikide organite – teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikult töötavad ja sõltumatud ametnikud (14. aprilli 2011. aasta kohtuotsus Clarke jt vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
F‑82/08
,
EU:F:2011:45
, punkt
).
Sellega seoses tuleneb eespool punktides 44–49 esitatud kaalutlustest, et 42kuulise teenistusstaaži nõue on sobiv, et saavutada kahte taotletud eesmärki: esiteks lahendada teatavate ajutiste teenistujate ja lepinguliste töötajate olukord, nimetades nad alaliselt ametisse, ja teiseks võtta tööle töötajad, kes ei ole üksnes kõrgelt kvalifitseeritud, vaid valmis ka kohe töökohustusi täitma.
Teiseks ei lähe vaidlusalune tingimus kaugemale sellest, mis on kahe nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik. Ühelt poolt, kehtestades 42kuulise teenistusstaaži nõude, ületab see muude teenistujate teenistustingimuste artikli 82 lõike 7 esimeses lauses ette nähtud minimaalset pikkust vaid kuue kuu võrra. Nagu eespool punktis 38 märgitud, on Üldkohus pidanud varem lubatavaks palju pikema kui 42kuulise teenistusstaaži tingimusi, kuna asjaomane institutsioon kasutas sarnaselt käesoleva asjaga oma ulatuslikku kaalutlusõigust kooskõlas teenistuse huvidega. Teiselt poolt, nagu komisjon Üldkohtu kirjalikule küsimusele vastuseks märkis, olid 84% sisekonkursil COM/02/AST/16 (AST 2) registreerunud 615 kandidaadist nõuetele vastavad.
Viimati nimetatud tõsiasi on lõpuks piisav, et lükata ümber hageja argument, et vaidlusaluse tingimuse tõttu ei saanud ametisse nimetav asutus viia töölevõtmise menetlust läbi võimalikult laiaulatuslikult. Nimelt tuleneb komisjoni edastatud arvandmetest, et kõnealusel sisekonkursil oli võimalik osaleda 519 kandidaadil.
Neid asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et komisjon ei kasutanud oma kaalutlusõigust ilmselgelt ebaõigesti, kui ta kehtestas vaidlusaluse tingimuse, ning seega ei rikkunud ta personalieeskirjade artikli 27 esimeses lõigu imperatiivseid sätteid.
Järelikult tuleb õigusvastasuse väide tagasi lükata ja seega hagi rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, jäetakse kohtukulud vastavalt komisjoni nõuetele hageja kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja John Morrison Healylt.

Gervasoni
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. septembril 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.