CELEX: 62019CJ0462
Trimitere preliminară
Noțiunea de «instanță» în sensul articolului 267 TFUE
Criterii
Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Comisia Națională pentru Piețe și Concurență, Spania)
Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 101 TFUE și a Regulamentului (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 și 102 TFUE] (
JO 2003, L 1, p. 1
, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).
Această cerere a fost formulată în cadrul unei proceduri inițiate de Comisión Nacional de los Mercados y de Competencia (CNMC) (Comisia Națională pentru Piețe și Concurență, Spania) împotriva Asociación Nacional de Empresas Estibadoras y Consignatarias de Buques (Anesco), Comisiones Obreras, Coordinadora Estatal de Trabajadores del Mar (CETM), Confederación Intersindical Gallega, Eusko Langileen Alkartasuna, Langile Abertzaleen Batzordeak și Unión General de Trabajadores (UGT) cu privire la încheierea unei convenții colective care impune o subrogare în contractele lucrătorilor pentru furnizarea serviciului portuar de manipulare a mărfurilor pentru motivul că această convenție ar fi contrară articolului 101 TFUE și reglementării naționale corespunzătoare.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Potrivit considerentelor (17) și (18) ale Regulamentului nr. 1/2003:
„(17)
Pentru a asigura o aplicare coerentă a normelor de concurență și o gestionare optimă a rețelei, este esențial să se mențină regula conform căreia autoritățile de concurență din statele membre sunt private automat de competența lor atunci când Comisia inițiază propriile proceduri. Atunci când o autoritate de concurență a unui stat membru acționează deja într‑o cauză, iar Comisia intenționează să inițieze proceduri în cauza respectivă, Comisia ar trebui să depună eforturi pentru a realiza acest lucru cât mai curând posibil. Înainte de inițierea procedurilor, Comisia ar trebui să consulte autoritatea națională în cauză.
(18)
Pentru a asigura o alocare optimă a cauzelor în cadrul rețelei, ar trebui să se prevadă o dispoziție generală care să permită autorității de concurență să suspende sau să închidă o cauză pe motiv că o altă autoritate se ocupă sau s‑a ocupat deja de acesta, obiectivul fiind ca fiecare cauză să fie tratată de o singură autoritate. Această dispoziție nu trebuie să împiedice Comisia să respingă o plângere pentru lipsă de interes pentru Comunitate, din moment ce jurisprudența Curții de Justiție a stabilit că poate să facă acest lucru, chiar dacă nicio altă autoritate de concurență nu și‑a manifestat intenția de a se ocupa de cauză.”
Articolul 11 alineatul (6) din acest regulament prevede:
„Inițierea de către Comisie a procedurilor în vederea adoptării unei decizii în temeiul capitolului III privează autoritățile de concurență ale statelor membre de competența lor de a aplica articolele [101 TFUE] și [102 TFUE]. În cazul în care o autoritate de concurență a unui stat membru analizează deja o cauză, Comisia inițiază proceduri numai după ce se consultă cu autoritatea națională de concurență în cauză.”
Cadrul juridic spaniol
Legea privind protecția concurenței
Articolul 1 alineatul 1 din Ley 15/2007 de Defensa de la Competencia (Legea 15/2007 privind protecția concurenței) din 3 iulie 2007 (BOE nr. 159 din 4 iulie 2007, p. 12946, denumită în continuare „Legea privind protecția concurenței”) prevede:
„Orice convenție, decizie sau recomandare colectivă ori practică concertată sau în mod deliberat paralelă care vizează, produce sau poate avea ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței pe întreaga piață națională sau pe o parte a acesteia este interzisă […]”
Articolul 36 alineatul 1 din această lege prevede:
„Termenul maxim pentru adoptarea și comunicarea deciziei prin care se pune capăt procedurii de sancționare în cazul unui comportament anticoncurențial este de 18 luni de la data inițierii procedurii respective […]”
Articolul 38 alineatul 1 din legea menționată prevede:
„Expirarea termenului maxim de 18 luni prevăzut la articolul 36 alineatul 1 pentru a pune capăt procedurii de sancționare în materie de acorduri și de practici interzise determină caducitatea procedurii.”
Potrivit articolului 44 din aceeași lege:
„[CNMC] poate să nu inițieze o procedură sau să radieze din registru acțiunile sau dosarele introduse, pentru necompetență, lipsa obiectului, desistarea sau dispariția obiectului. În special, oricare dintre aceste condiții este considerată îndeplinită în următoarele cazuri:
a)
atunci când [CNMC] nu are competența de a urmări comportamentele constatate sau declarate în aplicarea Regulamentului [nr. 1/2003] sau atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute de acesta din urmă pentru respingerea plângerilor.
[…]”
Articolul 45 din Legea privind protecția concurenței prevede:
„Procedurile administrative referitoare la protecția concurenței sunt reglementate de dispozițiile prezentei legi și de legislația de aplicare a acesteia și, cu titlu supletiv, de Legea 30/1992 din 26 noiembrie 1992 privind regimul juridic al administrației publice și procedura administrativă comună […]”
Articolul 48 alineatul 1 din această lege prevede:
„Deciziile și actele președintelui și ale Consiliului [CNMC] nu pot face obiectul vreunei căi de atac administrative și pot face numai obiectul unei acțiuni în contencios administrativ […]”
Articolul 49 alineatul 1 din legea menționată prevede:
„Procedura este inițiată din oficiu de Direcția [pentru concurență] fie din proprie inițiativă, fie din inițiativa Consiliului [CNMC] sau în urma unei plângeri […]”
Legea privind înființarea CNMC
Articolul 1 alineatul 2 din Ley 3/2013 de creación de la Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Legea 3/2013 privind înființarea Comisiei Naționale pentru Piețe și Concurență) din 4 iunie 2013 (BOE nr. 134 din 5 iunie 2013, p. 42191, denumită în continuare „Legea privind înființarea CNMC”) prevede.
„[CNMC] are ca obiect garantarea, menținerea și promovarea bunei funcționări, transparenței și existenței unei concurențe efective pe toate piețele și în toate sectoarele productive, în beneficiul consumatorilor și al utilizatorilor.”
Articolul 2 alineatul 1 din această lege prevede:
„[CNMC] are personalitate juridică proprie și capacitate deplină publică și privată și beneficiază, în exercitarea activităților sale și pentru îndeplinirea obiectivelor sale, de autonomie organică și funcțională și de independență deplină față de guvern, de administrațiile publice și de operatorii de pe piață. În plus, aceasta este supusă controlului parlamentar și judiciar.”
Articolul 3 din legea menționată prevede:
„1.   [CNMC] acționează, în exercitarea activităților sale și pentru îndeplinirea obiectivelor sale, independent de orice interes de afaceri sau comercial.
2.   În îndeplinirea atribuțiilor care le sunt conferite prin lege și fără a aduce atingere colaborării cu alte organe și puteri de conducere ale politicii generale a guvernului exercitate prin intermediul competențelor sale de reglementare, nici personalul, nici membrii organelor [CNMC] nu pot solicita sau accepta instrucțiuni din partea oricărei entități publice sau private.”
Articolul 15 din aceeași lege prevede:
„1.   Membrii Consiliului [CNMC], inclusiv președintele și vicepreședintele, sunt numiți de guvern, prin decret regal, la propunerea Ministro de Economía y Competitividad [(Ministrul economiei și concurenței, Spania)], dintre persoanele care se bucură de un prestigiu recunoscut și de competențe profesionale în domeniul de acțiune al [CNMC], după audierea persoanei propuse pentru postul respectiv în fața comisiei corespunzătoare a Congresului Deputaților. Congresul, prin intermediul comisiei competente și prin acord adoptat cu majoritate absolută, poate exercita dreptul de veto față de numirea candidatului propus în termen de o lună calendaristică de la primirea comunicării aferente. După expirarea acestui termen fără manifestarea expresă a Congresului, numirile aferente sunt considerate acceptate.
2.   Mandatul membrilor Consiliului este de șase ani fără posibilitate de reînnoire. Membrii Consiliului sunt reînnoiți parțial la fiecare doi ani, astfel încât niciun membru al Consiliului să nu rămână în funcție mai mult de șase ani.”
Articolul 17 alineatul 1 din Legea privind înființarea CNMC prevede:
„Plenul Consiliului este compus din toți membrii Consiliului. Acesta este prezidat de președintele [CNMC]. În caz de vacanță, absență sau boală a președintelui, acesta este înlocuit de vicepreședinte sau, în lipsa acestuia, de membrul consiliului cu vechimea cea mai mare sau, la egalitate de vechime, de membrul cel mai în vârstă.”
Articolul 19 alineatul 1 din această lege prevede:
„Președintele [CNMC] are competența:
[…]
f)
de a dinamiza acțiunile [CNMC] și de a îndeplini funcțiile care îi revin. În special, propunerea de planuri anuale sau multianuale de acțiune care stabilesc obiectivele și prioritățile acesteia;
g)
de a exercita funcția de conducere a personalului [CNMC], în conformitate cu competențele care îi sunt atribuite prin legislația specifică;
h)
de a conduce, de a coordona, de a evalua și de a supraveghea diferitele unități ale [CNMC], fără a aduce atingere funcțiilor Consiliului; în special, de a coordona cu ajutorul secretarului Consiliului buna funcționare a unităților [CNMC].
[…]”
Articolul 20 din legea menționată prevede:
„Consiliul [CNMC] este organul de decizie în ceea ce privește funcțiile de rezoluție, de consultare, de promovare a concurenței, de arbitraj și de soluționare a conflictelor prevăzute de prezenta lege. În special, Consiliul este organul competent pentru:
[…]
13.   numirea și aprobarea concedierii personalului de conducere, la propunerea președintelui Consiliului.
[…]”
Articolul 25 din aceeași lege, intitulat „Organe de conducere”, prevede la alineatul 1 că CNMC are patru direcții de investigație, printre care figurează Direcția pentru concurență (
Dirección de Competencia
). Aceasta are sarcina de a examina dosarele referitoare la funcțiile CNMC care urmăresc să protejeze și să promoveze o concurență efectivă pe toate piețele și în toate sectoarele de producție.
Potrivit articolului 29 din aceeași lege, referitor la competența de sancționare:
„1.   [CNMC] exercită competența de inspecție și de sancționare în conformitate cu dispozițiile titlului IV capitolul II din [Legea privind protecția concurenței], ale titlului VI din [Ley 7/2010 General de la Comunicación Audiovisual (Legea generală 7/2010 privind comunicațiile audiovizuale) din 31 martie 2010 (BOE nr. 70 din 1 aprilie 2010)], ale titlului VIII din [Ley 32/2003 General de Telecomunicaciones (Legea generală 32/2003 privind telecomunicațiile) din 3 noiembrie 2003 (BOE nr. 264 din 4 noiembrie 2003)], ale titlului X din [Ley 54/1997 del Sector Eléctrico (Legea 54/1997 privind sectorul energiei electrice) din 27 noiembrie 1997 (BOE nr. 285 din 28 noiembrie 1997, p. 35097)], ale titlului VI din [Ley 34/1998 del sector de hidrocarburos (Legea 34/1998 privind sectorul hidrocarburilor) din 7 octombrie 1998 (BOE nr. 241 din 8 octombrie 1998)], ale titlului VII din [Ley 43/2010 del servicio postal universal, de los derechos de los usuarios y del mercado postal (Legea 43/2010 privind serviciul poștal universal, drepturile utilizatorilor și piața serviciilor poștale) din 30 decembrie 2010 (BOE nr. 318 din 31 decembrie 2010, p. 109195)] și ale titlului VII din [Ley 39/2003 del Sector Ferroviario (Legea 39/2003 privind sectorul feroviar) din 17 noiembrie 2003 (BOE nr. 276, din 17 noiembrie 2003)].
2.   În vederea exercitării competenței de sancționare, separarea funcțională necesară între etapa investigației, care revine personalului direcției competente în funcție de materie, și etapa deciziei, care revine Consiliului, este garantată.
3.   Procedura pentru exercitarea competenței de sancționare este reglementată de dispozițiile prezentei legi, ale legilor menționate la alineatul 1, precum și, în ceea ce privește aspectele care nu sunt prevăzute în normele menționate anterior, ale [Ley 30/1992 de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común (Legea 30/1992 privind regimul juridic al administrației publice și procedura administrativă comună) din 26 noiembrie 1992 (BOE nr. 285 din 27 noiembrie 1992)] și ale normelor sale de aplicare. În mod concret, procedura de sancționare în materie de protecție a concurenței este reglementată de dispozițiile specifice ale Legii 15/2007 din 3 iulie 2007.
4.   Decizia pune capăt procedurii administrative, iar împotriva acesteia poate fi formulată o acțiune în contencios administrativ.”
Decretul regal 657/2013
Articolul 4 din Statutul organic al Comisiei Naționale pentru Piețe și Concurență, aprobat prin Real Decreto 657/2013 por el que se aprueba el Estatuto Orgánico de la Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Decretul regal 657/2013 de aprobare a Statutului organic al Comisiei Naționale pentru Piețe și Concurență) din 30 august 2013 (BOE nr. 209 din 31 august 2013, p. 63623, denumit în continuare „Statutul organic al CNMC”), intitulat „Coordonarea și cooperarea instituțională”, prevede:
„Atunci când aceasta reiese din legislația Uniunii Europene sau națională, [CNMC] este considerată:
a)
autoritatea națională de concurență.
[…]”
Articolul 15 alineatul 2 din statutul menționat prevede:
„Președintele [CNMC], care este de asemenea președintele plenului Consiliului acesteia și al Camerei pentru concurență, exercită funcția de conducere și de reprezentare a [CNMC] în conformitate cu prevederile articolului 19 din [Legea privind înființarea CNMC]. În exercitarea atribuțiilor sale, el este organul competent pentru:
[…]
b)
propunerea adresată plenului [CNMC] privind numirea și eliberarea din funcție a secretarului Consiliului, a directorilor de investigație și a celorlalte persoane din conducerea [CNMC].
[…]”
Legea privind contenciosul administrativ
Articolul 75 alineatele 1 și 2 din Ley 29/1998 reguladora de la Jurisdicción Contencioso Administrativa (Legea 29/1998 privind contenciosul administrativ) din 13 iulie 1998 (BOE nr. 167 din 14 iulie 1998) prevede:
„1.   Pârâtul se poate desista cu îndeplinirea condițiilor prevăzute la alineatul 2 al articolului precedent.
2.   După desistare, instanța sau Tribunalul pronunță, fără alte formalități, o hotărâre conformă cu pretențiile reclamantului, cu excepția cazului în care aceasta aduce atingere vădită ordinii juridice, caz în care instanța informează părțile cu privire la motivele susceptibile să se opună admiterii pretențiilor și le ascultă într‑un termen ordinar de 10 zile, după care pronunță o hotărâre pe care o consideră conformă cu dreptul.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Prin Hotărârea din 11 decembrie 2014, Comisia/Spania (
C‑576/13
, nepublicată,
EU:C:2014:2430
), Curtea a statuat, într‑o cauză în care era în discuție regimul gestionării lucrătorilor pentru serviciile de manipulare a mărfurilor în sectorul portuar în vigoare în acel moment în Spania, că, prin obligarea întreprinderilor din alte state membre care doresc să desfășoare activitatea de manipulare a mărfurilor în porturile spaniole de interes general, pe de o parte, să se înscrie la o
Sociedad Anónima de Gestion de Estibadores Portuario
s (societate pe acțiuni de gestionare a docherilor, denumită în continuare „SAGEP”, precum și, dacă este cazul, să participe la capitalul acesteia și, pe de altă parte, să recruteze cu prioritate lucrătorii puși la dispoziție de această societate, dintre care un număr minim să fie angajați cu titlu permanent, Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.
În vederea executării Hotărârii din 11 decembrie 2014, Comisia/Spania (
C‑576/13
, nepublicată,
EU:C:2014:2430
), Regatul Spaniei a adoptat Real Decreto‑ley 8/2017 por el que se modifica el régimen de los trabajadores para la prestación del servicio portuario de manipulación de mercancías dando cumplimiento a la Sentencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea de 11 de diciembre de 2014, recaída en el Asunto C‑576/13 (procedimiento de infracción 2009/4052) [Decretul‑lege regal 8/2017 privind modificarea regimului lucrătorilor pentru prestarea serviciului portuar de manipulare a mărfurilor, în conformitate cu Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 11 decembrie 2014 pronunțată în cauza C‑576/13 (procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor 2009/4052)] din 12 mai 2017 (BOE nr. 114 din 13 mai 2017, denumit în continuare „Decretul‑lege regal 8/2017”). Acesta prevede libera recrutare a lucrătorilor portuari în vederea prestării serviciului de manipulare a mărfurilor și precizează în esență că, pentru prestarea acestui serviciu, nu este necesar ca întreprinderile care prestează serviciul portuar de manipulare a mărfurilor (denumite în continuare „întreprinderile de manipulare”) să participe la capitalul unei SAGEP.
Totuși, Decretul‑lege regal 8/2017 a instituit o perioadă tranzitorie de adaptare de trei ani, care expira la 14 mai 2020, în cursul căreia întreprinderile de manipulare aveau obligația de a recurge la lucrători ai unei SAGEP pentru un anumit procent din activitățile lor, indiferent dacă erau sau nu acționari ai acelei SAGEP. Se preciza că, la sfârșitul acestei perioade tranzitorii, SAGEP ar avea opțiunea de a dispărea sau de a‑și continua activitățile în regim de liberă concurență, dacă este cazul, cu centrele portuare de angajare și cu celelalte întreprinderi de muncă temporară.
La 6 iulie 2017, Anesco, asociație care grupează întreprinderile din sectorul portuar, pe de o parte, și mai multe organizații sindicale (CETM, UGT, Comisiones Obreras, Confederación Intersindical Gallega, Langile Abertzaleen Batzordeak și Eusko Langileen Alkartasuna), pe de altă parte, au încheiat o convenție colectivă prin care se urmărea „menținerea păcii sociale” și garantarea menținerii tuturor locurilor de muncă ale docherilor recrutați de SAGEP înainte de 30 septembrie 2017. Prin această convenție colectivă, Anesco și organizațiile sindicale respective au modificat Al patrulea acord‑cadru național, introducând o a șaptea dispoziție adițională care prevede că întreprinderile de manipulare care părăsesc o SAGEP preiau personalul de arimare portuară afiliat acestei SAGEP în aceleași condiții de muncă, până la concurența participării lor la capitalul SAGEP în cauză.
La 3 noiembrie 2017, Direcția pentru concurență a inițiat procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor S/DC/0619/17, Acuerdo Marco de la Estiba (Acordul‑cadru privind arimarea), împotriva Anesco și a organizațiilor sindicale menționate. Printre motivele care au justificat inițierea acestei proceduri figura faptul că singura societate care a solicitat părăsirea unei SAGEP în perioada tranzitorie făcuse obiectul unei serii de acte care au adus atingere în mod grav activității și competitivității sale și care puteau fi considerate ca reprezentând un boicot.
La 12 noiembrie 2018, Direcția pentru concurență a prezentat Camerei pentru concurență a Consiliului CNMC o propunere de decizie în care concluziona că convenția colectivă încheiată între Anesco și organizațiile sindicale în discuție în litigiul principal constituia un comportament interzis de articolul 1 din Legea privind protecția concurenței și de articolul 101 TFUE, în măsura în care obligațiile suplimentare impuse prin această convenție depășeau domeniul specific negocierii colective și restrângeau, ca urmare a acestui fapt, exercitarea dreptului de retragere și, în consecință, condițiile privind libera concurență.
La 29 martie 2019, Regatul Spaniei a adoptat Real Decreto‑Ley 9/2019 por el que se modifica la Ley 14/1994, de 1 de junio, por la que se regulan las empresas de trabajo temporal, para su adaptación a la actividad de la estiba portuaria y se concluye la adaptación legal del régimen de los trabajadores para la prestación del servicio portuario de manipulación de mercancías (Decretul‑lege regal 9/2019 de modificare a Legii 14/1994 din 1 iunie 1994 privind agențiile de muncă temporară, în vederea adaptării activității de arimare portuară și de finalizare a adaptării juridice a regimului lucrătorilor pentru furnizarea serviciului portuar de manipulare a mărfurilor) din 29 martie 2019 (BOE nr. 77 din 30 martie 2019, p. 32836, denumit în continuare „Decretul‑lege regal 9/2019”). Acesta oferea posibilitatea, în perioada de tranziție, de a prevedea, prin intermediul unor acorduri sau al unor convenții colective, o preluare obligatorie a personalului SAGEP în cazul în care întreprinderile de manipulare ar decide să le părăsească sau ar decide să își înceteze existența.
CNMC arată că adoptarea acestui act, care are rang de lege, a avut ca efect prelungirea termenului pentru exercitarea dreptului de retragere pentru întreaga perioadă tranzitorie prevăzută de Decretul‑lege regal 8/2017, și anume până la 14 mai 2020.
Prin urmare, CNMC ridică problema conformității, pe de o parte, a convențiilor colective de modificare a celui de Al patrulea acord‑cadru național și, pe de altă parte, a Decretului‑lege regal 9/2019 cu articolul 101 TFUE, ceea ce justifică, în opinia sa, sesizarea Curții în temeiul articolului 267 TFUE.
În acest scop, CNMC apreciază că are natura unei „instanțe” în sensul articolului 267 TFUE pentru motivul că, potrivit jurisprudenței Curții, are o origine legală, un caracter permanent și o jurisdicție obligatorie, se pronunță conform unei proceduri contradictorii, constituie un organ independent și își îndeplinește de asemenea sarcinile cu respectarea deplină a obiectivității și a imparțialității în raport cu părțile în litigiu și cu interesele lor din perspectiva obiectului acestuia.
În aceste condiții, CNMC a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că acordurile dintre operatori și reprezentanții lucrătorilor sunt considerate interzise, inclusiv sub forma unor convenții colective, în cazul în care stabilesc preluarea lucrătorilor afiliați la [o] SAGEP de către societățile care se retrag din aceasta și modul în care preluarea respectivă este efectuată?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții de drept intern precum cele cuprinse în [Decretul‑lege regal 9/2019] în măsura în care constituie temeiul convențiilor colective care impun o anumită formă de preluare a lucrătorilor care depășește aspectele legate de ocuparea forței de muncă și generează o armonizare a condițiilor comerciale?
3)
În cazul în care se stabilește că dispozițiile legale menționate anterior sunt contrare dreptului Uniunii, jurisprudența Curții privind supremația dreptului UE și consecințele acesteia, cuprinse, printre altele, în [Hotărârea din 15 decembrie 1976, Simmenthal (
35/76
,
EU:C:1976:180
), și în Hotărârea din 22 iunie 1989, Costanzo (
103/88
,
EU:C:1989:256
)], trebuie interpretată în sensul că obligă un organism de drept public, cum ar fi [CNMC], să lase neaplicate dispozițiile de drept intern contrare articolului 101 TFUE?
4)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 101 TFUE, Regulamentul [nr. 1/2003], și obligația de a asigura efectivitatea normelor UE trebuie interpretate în sensul că impun unei autorități administrative precum [CNMC] obligația de a aplica amenzi și penalități cu titlu cominatoriu entităților care se comportă în modul descris anterior?”
Cu privire la admisibilitatea cererii de decizie preliminară
În timp ce, în decizia de trimitere, CNMC expune motivele pentru care, din punctul său de vedere, are caracterul unei „instanțe” în sensul articolului 267 TFUE, iar în observațiile sale Asoport arată că împărtășește această apreciere, celelalte părți din litigiul principal, precum și guvernul spaniol și Comisia au îndoieli în această privință. Acestea din urmă arată în special că procedurile în fața CNMC, precum cea în discuție în litigiul principal, nu sunt destinate să se finalizeze printr‑o decizie cu caracter jurisdicțional, astfel încât nu se poate considera că acest organism are calitatea de „instanță” în sensul articolului 267 TFUE.
Potrivit unei jurisprudențe constante, pentru a aprecia dacă organismul de trimitere are caracterul unei „instanțe” în sensul articolului 267 TFUE, aspect care ține exclusiv de dreptul Uniunii, Curtea ia în considerare un ansamblu de elemente, precum originea legală a organismului, caracterul său permanent, caracterul obligatoriu al competenței sale, natura contradictorie a procedurii, aplicarea de către organism a normelor de drept, precum și independența acestuia. În plus, instanțele naționale au competența să sesizeze Curtea numai dacă există un litigiu pendinte pe rolul lor și dacă sunt chemate să se pronunțe în cadrul unei proceduri destinate să se finalizeze printr‑o decizie cu caracter jurisdicțional (Hotărârea din 31 mai 2005, Syfait și alții,
C‑53/03
,
EU:C:2005:333
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
În sfârșit, în ceea ce privește noțiunea de „instanță națională” în sensul articolului 267 TFUE, Curtea a amintit în mod repetat că, prin însăși esența sa, aceasta nu poate să desemneze decât o autoritate care are calitatea de terț în raport cu cea care a adoptat decizia care face obiectul căii de atac (Hotărârea din 30 martie 1993, Corbiau,
C‑24/92
,
EU:C:1993:118
, punctul
, și Hotărârea din 19 septembrie 2006, Wilson,
C‑506/04
,
EU:C:2006:587
, punctul
).
Or, în primul rând, în ceea ce privește calitatea de „terț” a CNMC, reiese din articolul 17 alineatul 1 și din articolul 19 alineatul 1 literele f)-h) din Legea privind înființarea CNMC că președintele CNMC prezidează Consiliul CNMC, care adoptă deciziile în numele CNMC, și că, în acest temei, el exercită funcția de conducere a personalului CNMC și conduce, coordonează, evaluează și supraveghează toate unitățile acesteia, inclusiv a Direcției pentru concurență, autorul propunerii de decizie care se află la originea prezentei cereri de decizie preliminară. În plus, reiese din articolul 20 primul paragraf punctul 13 din Legea privind înființarea CNMC și din articolul 15 alineatul 2 litera (b) din Statutul organic al CNMC că aparține președintelui CNMC atribuția de a propune Consiliului CNMC numirea și revocarea personalului de conducere, printre care figurează cel al Direcției pentru concurență.
Astfel, la fel cum a apreciat Curtea la punctul 33 din Hotărârea din 31 mai 2005, Syfait și alții (
C‑53/03
,
EU:C:2005:333
), în ceea ce privește Epitropi Antagonismou (Comisia pentru concurență, Grecia), care avea o legătură funcțională cu secretariatul său, organ de investigare la propunerea căruia adopta deciziile, Consiliul CNMC întreține cu Direcția pentru concurență din cadrul CNMC, de la care provin propunerile de decizie pe baza cărora este chemat să se pronunțe, o legătură organică și funcțională.
Prin urmare, contrar celor susținute de aceasta, CNMC nu poate fi considerată ca având calitatea de „terț” în raport cu autoritatea care adoptă decizia susceptibilă să facă obiectul unei căi de atac și, prin urmare, să fie calificată drept „instanță națională” în sensul articolului 267 TFUE.
În al doilea rând, trebuie să se constate că deciziile pe care CNMC este determinată să le adopte în cauze precum cele în discuție în litigiul principal sunt similare unor decizii de natură administrativă, care exclud ca acestea să fie adoptate în exercitarea unor funcții jurisdicționale (a se vedea prin analogie Ordonanța din 14 noiembrie 2013, MF 7,
C‑49/13
,
EU:C:2013:767
, punctul
).
În acest sens, este necesar să se sublinieze că, astfel cum reiese din articolul 4 din Statutul organic al CNMC, CNMC este autoritatea de concurență însărcinată, în conformitate cu articolul 1 alineatul (2) din Legea privind crearea CNMC, să garanteze, să mențină și să promoveze buna funcționare, transparența și existența unei concurențe efective pe toate piețele și în toate sectoarele productive, în beneficiul consumatorilor și al utilizatorilor în Spania.
Procedura în discuție în litigiul principal este o procedură de sancționare inițiată din oficiu, în conformitate cu articolul 49 alineatul 1 din Legea privind protecția concurenței, de Direcția pentru concurență din cadrul CNMC împotriva Anesco și a organizațiilor sindicale în discuție în litigiul principal, aspect confirmat de faptul că Asoport are calitatea de parte interesată în cadrul procedurii desfășurate de CNMC.
Or, faptul că CNMC acționează din oficiu, în calitate de administrație specializată care exercită competența de sancționare în materiile care intră în competența sa, constituie un indiciu al caracterului administrativ, iar nu jurisdicțional al deciziei pe care este determinată să o pronunțe în procedura care a condus la prezenta cerere de decizie preliminară (a se vedea prin analogie Ordonanța din 14 noiembrie 2013, MF 7,
C‑49/13
,
EU:C:2013:767
, punctul
).
Situația este aceeași în ceea ce privește faptul că CNMC este obligată să lucreze în strânsă colaborare cu Comisia și poate fi desistată în favoarea acesteia din urmă în temeiul articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003, fie și numai în cazurile în care normele dreptului Uniunii sunt aplicabile și în care Comisia este mai bine plasată pentru a soluționa cauza (a se vedea prin analogie Hotărârea din 31 mai 2005, Syfait și alții,
C‑53/03
,
EU:C:2005:333
, punctele
și
).
În plus, articolul 36 alineatul 1 din Legea privind protecția concurenței impune CNMC obligația de a adopta și de a notifica decizia care pune capăt procedurii de sancționare în cazul unui comportament anticoncurențial în termen de cel mult 18 de luni, iar articolul 38 alineatul 1 din legea respectivă precizează că expirarea acestui termen atrage caducitatea procedurii, fără a ține seama de voința părților interesate din procedură și în special a eventualilor reclamanți.
Trebuie subliniat de asemenea că, în conformitate cu articolul 75 din Legea privind contenciosul administrativ, în cazul în care a fost introdusă o acțiune la instanțele administrative împotriva unei decizii pronunțate de CNMC, aceasta se poate desista, cu alte cuvinte, își poate retrage propria decizie, cu condiția ca partea care a introdus o acțiune împotriva deciziei CNMC în fața instanțelor competente să fie de acord.
Reiese din cele de mai sus că procedura de sancționare în fața CNMC se situează în afara sistemului jurisdicțional național și nu ține de exercitarea unor funcții jurisdicționale. Astfel, decizia CNMC prin care se pune capăt procedurii este o decizie de natură administrativă care, deși este definitivă și imediat executorie, nu este susceptibilă să prezinte atributele unei decizii judiciare, în special autoritatea de lucru judecat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 februarie 2017, Margarit Panicello,
C‑503/15
,
EU:C:2017:126
, punctul
și jurisprudența citată).
Caracterul administrativ al procedurii în discuție în litigiul principal este de asemenea confirmat de articolul 29 alineatul 4 din Legea privind crearea CNMC, care prevede că adoptarea unei decizii de către Consiliul CNMC pune capăt procedurii calificate în mod expres drept „administrativă”. În plus, în temeiul articolului 48 alineatul 1 din Legea privind protecția concurenței, o acțiune în contencios administrativ poate fi formulată împotriva unei asemenea decizii, în cursul căreia CNMC, astfel cum a precizat în special guvernul spaniol în observațiile sale scrise, acționează în calitate de pârâtă în cadrul procedurii judiciare în primă instanță în fața Audiencia Nacional (Curtea Națională, Spania) sau în calitate de reclamantă sau de pârâtă în ipoteza unui recurs împotriva hotărârii Audiencia Nacional în fața Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania).
Considerațiile care precedă nu pot fi repuse în discuție de Hotărârea din 16 iulie 1992, Asociación Española de Banca Privada și alții (
C‑67/91
,
EU:C:1992:330
), în care Curtea a admis în mod implicit admisibilitatea unei cereri de decizie preliminară formulate de Tribunal de Defensa de la Competencia (Tribunalul pentru protecția concurenței, Spania). În această privință, trebuie arătat că hotărârea respectivă a fost pronunțată în contextul vechii legi spaniole privind protecția concurenței, în temeiul căreia organul menționat era distinct de organul de cercetare în materie de concurență instituit prin această lege, și anume Dirección General de Defensa de la Competencia (Serviciul de protecție a concurenței, Spania). Or, în speță, astfel cum reiese din articolul 29 alineatul 1 din Legea privind înființarea CNMC, CNMC exercită în același timp funcțiile care erau atribuite anterior Tribunal de Defensa de la Competencia (Tribunalul pentru protecția concurenței) și pe cele atribuite anterior serviciului de protecție a concurenței.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se constate că cererea de decizie preliminară formulată de CNMC este inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la organismul de trimitere, este de competența acestuia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:

Cererea de decizie preliminară introdusă de Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Comisia Națională pentru Piețe și Concurență, Spania) prin decizia din 12 iunie 2019 este inadmisibilă.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.