CELEX: 62016CJ0301
Обжалване
Търговска политика
Дъмпинг
Внос на слънцезащитно стъкло с произход от Китай
Регламент (ЕО) № 1225/2009
Член 2, параграф 7, букви б) и в)
Статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика
Понятие за „значително нарушение, пренесено от предишната система на непазарна икономика“ по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире
Данъчни облекчения

С жалбата си Европейската комисия иска отмяната на решение на Общия съд на Европейския съюз от 16 март 2016 г., Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Комисия (T‑586/14, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2016:154
), с което е отменен Регламент за изпълнение (ЕС) № 470/2014 на Комисията от 13 май 2014 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република (
ОВ L 142, 2014 г., стр. 1
, наричан по-нататък „спорният регламент“), в частта, в която този регламент се отнася до Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (наричано по-нататък „Xinyi PV“).
Правна уредба
Към момента на настъпване на фактите, които са в основата на спора, разпоредбите, уреждащи приемането на антидъмпингови мерки от Европейския съюз, се съдържат в Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 343, 2009 г., стр. 51
и поправка
ОВ L 7, 2010 г., стр. 22
, наричан по-нататък „основният регламент“). Посоченият регламент е отменен с Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (
ОВ L 176, 2016 г., стр. 21
).
Член 2, параграф 7 от основния регламент гласи:
„a)
В случай на внос от страни без пазарна икономика [по-специално Албания, Армения, Азербайджан, Беларус, Грузия, Северна Корея, Киргизстан, Молдова, Монголия, Таджикистан, Туркменистан и Узбекистан] нормалната стойност се определя на основата на цената или изградената стойност в трета страна с пазарна икономика или цената от такава трета страна към други страни, включително Общността, или ако това не е възможно, на всяка друга разумна основа, включително и цената, действително платена или платима в Общността за сходни продукти, подходящо коригирана, ако е необходимо, за да се включи разумен марж на печалба.
[…]
б)
В антидъмпингови разследвания, които се отнасят до внос от Китайската народна република, Виетнам и Казахстан и всяка страна с непазарна икономика, която е член на [Световната търговска организация (СТО)] към датата на откриване на разследването, нормална стойност се определя в съответствие с параграфи от 1 до 6, ако е показано, въз основа на надлежно мотивирани искания от един или повече производители, които са обект на разследване и в съответствие с критериите и процедурите, посочени в буква в), че преобладават условия на пазарна икономика за този производител или производители по отношение на производството и търговията на съответния сходен продукт. Когато случаят не е такъв, ще се прилагат правилата, описани в буква а).
в)
Исканията по буква б) […] трябва да съдържат достатъчни доказателства, че производителят действа в условията на пазарна икономика, тоест ако:
–
решенията на дружествата във връзка с цените, разходите и вложените материали, включително, например, суровините, разходите за технологии и труд, продукция, продажби и инвестиции, се взимат в отговор на сигнали от пазара, които отразяват предлагането и търсенето, и без значителна намеса на държавата в това отношение, а разходите за основните вложени материали отразяват в голяма степен пазарните стойности;
–
дружествата имат ясен основен комплект счетоводна документация, която се подлага на независим одит в съответствие с международните счетоводни стандарти и се прилага във всички случаи;
–
производствените разходи и финансовото положение на дружествата не са обект на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика, по-специално във връзка с амортизацията на активите, други отписвания на активи, бартерна търговия и плащане чрез компенсиране на дългове;
–
разглежданите дружества са обект на законодателство относно несъстоятелност и собственост, което гарантира правна сигурност и стабилност за действието на дружествата, и
–
превръщането на обменните курсове се извършва по пазарен курс.
[…]“.
Обстоятелства, предхождащи спора
Обстоятелствата, предхождащи спора, посочени в обжалваното съдебно решение, могат да бъдат обобщени по следния начин.
Xinyi PV е установено в Китай дружество, което произвежда и изнася слънцезащитно стъкло. Единственият му акционер е Xinyi Solar (Hong Kong) Ltd, дружество, установено в Хонконг (Китай), което се котира на борсата на Хонконг.
Вследствие на жалба, подадена на 15 януари 2013 г., Комисията започва на 28 февруари 2013 г. антидъмпингова процедура във връзка с вноса на някои продукти от слънцезащитно стъкло с произход от Китай.
На 21 май 2013 г. Xinyi PV подава до Комисията искане да му бъде предоставен статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика (наричан по-нататък „статут на ПФУПИ“), съгласно член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент, с цел нормалната стойност, доколкото се отнася до него, да бъде определена съгласно член 2, параграфи 1—6 от този регламент, а не съгласно „метода на аналогичната страна“, посочен в правилата, които се съдържат в член 2, параграф 7, буква a) от посочения регламент.
С писмо от 22 август 2013 г. Комисията уведомява Xinyi PV, че според нея тази молба не може да бъде уважена. Във връзка с това в посоченото писмо Комисията заявява следното:
„При разследването се установи, че [Xinyi PV] е получило редица данъчни облекчения във връзка със своя данък върху приходите, каквито са:
–
програмата „2 Free 3 Halve“. Този данъчен режим позволява на дружествата с чуждестранен капитал да се ползват от пълно данъчно освобождаване (0 %) за период от две години, като през следващите три години се облагат с данъчна ставка от 12,5 % вместо редовната ставка от 25 %,
–
данъчният режим за високотехнологични предприятия. Въз основа на този режим дружеството се облага с намалена данъчна ставка от 15 % вместо с редовната ставка от 25 %. Тази преференциална данъчна ставка представлява субсидия, чието естество предполага почти постоянно адаптиране, която би могла също да има за цел привличането на инвестиции при намалени ставки, нарушавайки по този начин конкуренцията.
Счита се, че намалените данъчни ставки предоставят значителни финансови предимства, така че [Xinyi PV] не успява да докаже, че производствените му разходи и финансово му положение не са обект на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика […]
Поради това Комисията предлага да се отхвърли искането на [Xinyi PV] за получаване на статут на ПФУПИ“.
На 1 септември 2013 г. Xinyi PV представя становището си по това писмо, на което Комисията отговаря с писмо от 13 септември 2013 г., с което потвърждава отхвърлянето на подаденото от това дружество искане за получаване на статут на ПФУПИ.
В това писмо Комисията по-специално посочва следното:
„Режимът на облагане на доходите, който третира [по-благоприятно] някои дружества или икономически сектори, считани от правителството за стратегически, предполага той да бъде прилаган не в рамките на пазарна икономика, а да има все още силно влияние на държавно планиране, поради което по отношение на него може да се приложи третият критерий[, използван в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент]. Прилагането на режим на преференциална данъчна ставка променя размера на печалбата преди облагане, която дружеството трябва да получи, за да бъде привлекателно за инвеститорите […]
Във връзка с това следва да се припомни, че спрямо [Xinyi PV] е могло да се приложи намалената данъчна ставка (14,01 %), щом [то] е могло да съчетае данъчния режим за високотехнологичните предприятия с друг данъчен режим, а именно програмата „2 Free 3 Halve“. Съвместният ефект от тях води до чувствително намалена ставка спрямо редовната ставка (25 %), с която по-специално е могло да се цели привличането на капитали при ниски ставки, с което да се въздейства върху цялостното финансово и икономическо състояние на дружеството.
[…]
Накрая, неоснователно е твърдението Ви, че съгласно преценката на Комисията данъчният режим има естество да бъде почти постоянно адаптиран. Доводите Ви, че двата данъчни режима са ограничени във времето, са надлежно взети под внимание. Въпреки това обстоятелството, че тези два данъчни режима не са постоянни по естеството си, не опровергава факта, че […] с тях се цели да се окаже въздействие върху финансовото и икономическото състояние на предприятието“.
На 26 ноември 2013 г. Комисията приема Регламент (ЕС) № 1205/2013 за налагане на временно антидъмпингово мито върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република (
ОВ L 316, 2013 г., стр. 8
, наричан по-нататък „регламентът за временните мерки“). Въз основа на метода на аналогичната страна Република Турция е била избрана за целите на изчисляване на нормалната стойност за всички китайски производители износители, включително за Xinyi PV. Наложено е временно антидъмпингово мито от 39,3 % върху вноса на разглеждания продукт, произведен от посочения производител.
Съображения 34—47 от регламента за временните мерки се отнасят до исканията за предоставяне статут на ПФУПИ. Съображения 40, 41, 43 и 45—47 от този регламент гласят следното:
„(40)
[…] [Б]яха разгледани заявленията за [предоставяне на статут на ПФУПИ] на четирима производители износители (групи от дружества), състоящи се от единадесет правни субекти.
(41)
При разглеждането беше установено, че и четиримата производители износители (групи от дружества), подали заявления за [предоставяне на статут на ПФУПИ], не успяват да докажат, че отговарят на критериите, определени в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент.
[…]
(43)
[Ч]етиримата производители износители, индивидуално или като група, не успяха да докажат, че не са били обект на значителни нарушения, пренесени от системата на непазарна икономика. Тези дружества или групи от дружества съответно не отговориха на критерий 3 за предоставяне на [статут на ПФУПИ]. По-конкретно и четиримата производители износители или групи от производители износители се ползваха от преференциални данъчни режими.
[…]
(45)
Комисията разгласи резултатите от разследването за [предоставяне на статут на ПФУПИ] на засегнатите дружества, органите на [Китай] и жалбоподателя и ги прикани да направят коментари.
(46)
Получените коментари не бяха такива, че да променят предварителните констатации на Комисията. След като се консултира с държавите членки в съответствие с член 2, параграф 7, буква в) [от основния регламент], на 13 септември 2013 г. всички подали заявление дружества бяха индивидуално и официално уведомени за окончателното решение на Комисията по отношение на заявленията за [предоставяне на статут на ПФУПИ] на всяко от тях.
(47)
В съответствие с това уведомление нито един от поискалите [предоставяне на статут на ПФУПИ] четирима съдействащи производители износители или групи от производители износители в [Китай] не можа да докаже, че отговаря на всички критерии, определени в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, поради което техните заявления за [предоставяне на статут на ПФУПИ] бяха отхвърлени“.
На 13 май 2014 г. Комисията приема спорния регламент, с който по-специално потвърждава в съображение 34 от него изводите си в съображения 34—47 от регламента за временните мерки, че всички искания за получаване на статут на ПФУПИ трябва да се отхвърлят. Въз основа на спорния регламент е наложено окончателно антидъмпингово мито от 36,1 % върху вноса на произведени от Xinyi PV продукти от слънцезащитно стъкло.
Впоследствие това окончателно антидъмпингово мито е било изменено и е била определена ставка от 75,4 %, съгласно Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1394 на Комисията от 13 август 2015 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 470/2014, изменен с Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/588 за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република, в резултат на подновено разследване относно изчерпването на ефекта от мерките в съответствие с член 12 от Регламент № 1225/2009 (
ОВ L 215, 2015 г., стр. 42
).
Паралелно с антидъмпинговото разследване на 23 април 2013 г. е започнато антисубсидийно разследване, което е довело до приемането на Регламент за изпълнение (ЕС) № 471/2014 на Комисията от 13 май 2014 година за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на слънцезащитно стъкло с произход от Китайската народна република (
ОВ L 142, 2014 г., стр. 23
). Съгласно член 1, параграф 2 от този регламент е наложено изравнително мито от 3,2 % върху вноса на произведеното от Xinyi PV слънцезащитно стъкло.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 7 август 2014 г., Xinyi PV иска отмяна на спорния регламент.
В подкрепа на жалбата си Xinyi PV изтъква четири основания. Само първото от тези основания, изведено от нарушение на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, е било разгледано от Общия съд в обжалваното съдебно решение и следователно е от значение за целите на настоящото производство по обжалване.
С това основание Xinyi PV твърди, че неправилно в спорния регламент Комисията е счела, че производствените разходи и финансовото положение на жалбоподателя са предмет на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика, по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
В това отношение Общият съд е постановил в точка 62 от обжалваното съдебно решение, че следва да се посочи, че преценката на Комисията по този въпрос е явно погрешна.
На първо място, в точки 63—67 от обжалваното съдебно решение Общият съд по същество е основал този извод на мотива, че не може да се приеме, че разглежданите данъчни облекчения са пренесени от предишна система на непазарна икономика, в смисъл че те са следствие или са породени от нея, доколкото е известно, че страните с пазарна икономика, каквито са държавите — членки на Съюза, също предоставят данъчни облекчения на предприятия под формата на освобождаване от данъчно облагане за определен период или чрез намалени данъчни ставки, което е видно и от практиката на Съда в областта на държавните помощи.
На второ място, в точки 68—78 от обжалваното съдебно решение Общият съд е отхвърлил доводите на Комисията, изведени от това, че поради особените им характеристики разглежданите данъчни облекчения са чужди на пазарната икономика, тъй като по-специално те са свързани с въведените в Китай различни планове.
Следователно Общият съд е уважил първото основание от жалбата и поради това е отменил член 1 от спорния регламент в частта относно Xinyi PV, без да разгледа останалите основания за отмяна, изтъкнати от посоченото дружество.
Искания на страните и производство пред Съда
Комисията иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отхвърли като лишена от правно основание първата част от първото основание от жалбата в първоинстанционното производство,
–
да върне делото на Общия съд, за да преразгледа втората част от първото основание, както и от второто до четвъртото основание от жалбата в първоинстанционното производство, и
–
да не се произнася по съдебните разноски, направени в производството пред двете инстанции.
Xinyi PV иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата, и
–
да осъди жалбоподателя и встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.
С определение на председателя на Съда от 13 октомври 2016 г., Комисия/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (
C‑301/16 P
, непубликувано,
EU:C:2016:796
) GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (наричано по-нататък „GMB“) е допуснато да встъпи в производството в подкрепа на исканията на Комисията.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си Комисията изтъква три основания, като първото е изведено от грешка при прилагане на правото при тълкуването на израза „пренесени от предишната система на непазарна икономика“, използван в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, второто е изведено от нарушение на задължението за мотивиране, а третото — от процесуални нарушения.
По първото основание, изведено от нарушение на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, доколкото Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на израза „пренесени от предишната система на непазарна икономика“
Доводи на страните
Първото основание на Комисията се разделя на пет части.
–
По първата част
В първата част от първото основание Комисията упреква Общия съд, че допуска грешка при прилагане на правото, когато в точки 63 и 69 от обжалваното съдебно решение постановява, че не е достатъчно да се докаже, че дадена мярка е предназначена за изпълнение на петилетен план в Китай, за да се приеме, че тази мярка е пренесена от предишната система на непазарна икономика, по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, което би лишило посочената разпоредба от всякакво полезно действие.
Всъщност член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент би трябвало да се тълкува в смисъл, че данъчни облекчения, които са предназначени за въвеждането в Китай на даден петилетен план, винаги са пренесени от предишната система на непазарна икономика.
В отговор на тази първа част Xinyi PV изтъква, че от точка 57 от обжалваното съдебно решение е видно, че никога не са били разисквани пред Общия съд доводите на Комисията, според които данъчните облекчения, които са предназначени за въвеждането на даден петилетен план, винаги са пренесени от предишната система на непазарна икономика. Следователно се отнася до ново твърдение, което като такова трябва да бъде отхвърлено от Съда като недопустимо.
По същество в точка 69 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно е приел, че отхвърлянето на искането за получаване на статут на ПФУПИ, с мотива че съществува непряка връзка между разглежданите данъчни облекчения и въведените понастоящем от Китайската народна република планове, лишава от всякакво полезно действие израза „пренесени от предишната система на непазарна икономика“.
–
По втората част
С втората част от първото си основание Комисията упреква Общия съд, че в точки 74—76 от обжалваното съдебно решение е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че подкрепата на някои индустриални сектори, които в дадена страна се считат за стратегически, като този на високите технологии, представлява законосъобразна цел в условията на пазарна икономика.
В това отношение Комисията поддържа, че ако концепцията за пазарна икономика разрешава определена държавна намеса, тя има за цел общия интерес, а не избрани „шампиони“, което се изразява в поставянето на преден план на икономически сектор, определен като „стратегически“ спрямо друг сектор чрез различни данъчни ставки или под формата на други облекчения. В условията на пазарна икономика държавните помощи са обосновани само ако целят да отстранят слабостите на пазара или ако преследват цели, свързани с установяване на справедливост.
Xinyi PV твърди, че тези доводи, доколкото те са свързани с точки 75 и 76 от обжалваното съдебно решение се отнасят до извършени от Общия съд по принцип самостоятелни преценки на представените му от това дружество доказателства, които не могат да бъдат предмет на разглеждане в производството по обжалване, тъй като Комисията нито е твърдяла, нито е доказала наличието на явно изопачаване на доказателствата.
Посочените точки 75 и 76 единствено служат за илюстриране на факта, че разглежданите данъчни облекчения не представляват нарушения от вида на тези, които настъпват в икономиките с държавна търговия, за целите на прилагането на критерия, посочен в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
–
По третата част
С третата част от първото си основание Комисията поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил в точки 77 и 78 от обжалваното съдебно решение, че доводът на Комисията, че разглежданите данъчни облекчения са имали отражение не само върху разходи, които са пряко свързани с преследваната цел, но и върху цялостния финансов резултат на Xinyi PV и следователно на неговото цялостно икономическо положение, е от значение само за да се определи дали нарушението е значително по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, а не за да се прецени дали посоченото нарушение е пренесено от предишната система на непазарна икономика по смисъла на същата разпоредба.
Както беше установено от Комисията в рамките на административното производство, а също и пред Общия съд, една от общите характеристики на схемите за предоставяне на помощи в дадена пазарна икономика е свързана с факта, че помощите преследват точно определена цел и се ограничават до публичното финансиране, необходимо за постигане на преследваните цели. Напротив, разглежданите в настоящия случай мерки не са ограничени по този начин до конкретна категория разходи, свързани с дадена инвестиция, и също така не са ограничени във времето.
Xinyi PV изтъква, че Комисията не представя никакво доказателство в подкрепа на твърдението си, че единствено субсидиите, съществуващи в пазарните икономики, преследват точно определена цел и се ограничават до публичното финансиране, необходимо за постигане на преследваните цели, и не препраща към нито едно от представените пред Общия съд доказателства.
Освен това тези доводи са лишени от правно основание, тъй като член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент се отнася не до въпроса дали дадено нарушение спада към определен вид мерки, които са приемливи в дадена пазарна икономика, а до въпроса дали то спада към вид мерки, които са съществували в предишната система на непазарна икономика.
–
По четвъртата част
С четвъртата част от първото си основание Комисията упреква Общия съд, че в точки 66 и 67 от обжалваното съдебно решение е постановил, че схеми за държавни помощи, които са били приети за незаконосъобразни и несъвместими с вътрешния пазар в решенията от 29 януари 1998 г., Комисия/Италия (
C‑280/95
,
EU:C:1998:28
, от 21 март 2002 г., Испания/Комисия (
C‑36/00
,
EU:C:2002:196
) и от 28 юли 2011 г., Diputación Foral de Vizcaya и др./Комисия (
C‑471/09 P—C‑473/09 P
, непубликувано,
EU:C:2011:521
), са сравними с разглежданите в настоящия случай данъчни мерки, така че съществуването само по себе си на тези мерки не е достатъчно, за да може те да бъдат считани като пренесени от система на непазарна икономика.
Най-напред, общото между схемите за предоставяне на помощи, разглеждани в тези три решения на Съда, е, че преследват точно определена цел и се ограничават до сума, необходима за постигане на преследваната стратегическа цел, като по този начин споделят характеристика, която е присъща за пазарната икономика. Напротив, разглежданите по настоящото дело две мерки не са ограничени до конкретна категория разходи и освен това намалената данъчна ставка, предвидена в полза на високотехнологичните предприятия, не е ограничена във времето.
На следващо място, посочените три схеми за помощи са преследвали стратегическа цел, характерна за пазарната икономика, а именно опазването на околната среда, преструктурирането на предприятия в затруднение и регионалното развитие. Напротив, разглежданите в настоящото дело мерки целят да предоставят предимство на стратегически сектори и следователно не преследват цел, характерна за пазарната икономика.
Накрая, според Комисията бенецифиерите на държавни помощи, които са били приети за неправомерни и несъвместими с вътрешния пазар в трите решения, цитирани в точка 66 от обжалваното съдебно решение, за разлика от Xinyi PV не са имали право да задържат тези помощи, след като е било постановено тяхното възстановяване.
Xinyi PV смята, че направените от Общия съд констатации в точки 66 и 67 от обжалваното съдебно решение представляват фактически преценки, които не могат да бъдат предмет на разглеждане в производството по обжалване, тъй като Комисията нито е твърдяла, нито е доказала наличието на явно изопачаване на дадено доказателство.
По същество Комисията не уточнява по какъв начин разглежданите данъчни облекчения не са били ограничени до сумата, необходима за постигане на преследваната от тях цел. При всички случаи критерият, посочен в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, не изисква да бъде установено, че получените субсидии са ограничени до сума, необходима за реализиране на преследваните от тях цели. Освен това разглежданите данъчни облекчения са били насочени към постигането на цели, свързани с околната среда.
Най-напред, GMB оспорва точка 66 от обжалваното съдебно решение, като твърди, че Общият съд е смесил две различни понятия. Понятието за „значително нарушение, пренесено от предишната система на непазарна икономика“, в случая тази на Китайската народна република, се отнася до свързания със законодателството и антидъмпинговата политика на Съюза въпрос дали даден китайски износител има правото да се ползва от статут на ПФУПИ. Напротив, понятието за „субсидии или за държавни помощи“ е част от съвкупност от правила, които уреждат различен въпрос — дали държавните помощи, предоставени в държава с пазарна икономика, са разрешени.
На следващо място, Общият съд е пренебрегнал съществуващата разлика между централизирания контрол в дадена икономика и ограничените намеси, преследващи точно определена цел, които могат да бъдат наблюдавани в пазарна икономика, целящи привличането на чуждестранни инвестиции и насърчаване на икономическата дейност.
Накрая, GMB оспорва изложените в точка 67 от обжалваното съдебно решение мотиви, като твърди, че тъй като разглежданите данъчни облекчения са били изрично и специално предназначени да организират структурата на китайската икономика по определен начин, те не биха могли да се разглеждат изолирано от цялостното планиране на китайската икономика, целящо да направлява действащите в нейните рамки пазарни сили.
–
По петата част
С петата част от първото си основание Комисията твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точки 75 и 76, както и в точки 66 и 67 от обжалваното съдебно решение се е основал на погрешно тълкуване на понятието за „непазарна икономика“ по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
На първо място, Комисията твърди, че като е приел в точка 76 от обжалваното съдебно решение, че система на непазарна икономика се характеризира „с икономическа организация, която е основана на обществената или държавната собственост на предприятията, преследващи определени от централизиран план производствени цели“, Общият съд погрешно се е позовал на определението за страна с държавна търговия.
Всъщност понятието за „система на непазарна икономика“ е с по-широк смисъл от това за „страна с държавна търговия“, тъй като то по-специално обхваща страните, включени в списъка, посочен в бележката под линия към член 2, параграф 7, буква a) от основния регламент, някои от които, ако не и по-голямата част, са с икономики в преход към пазарна икономика.
Също така, що се отнася до Китайската народна република, дори и в периода, когато тя е била включена в посочения списък, преди в резултат от приемането на Регламент (ЕО) № 905/98 на Съвета от 27 април 1998 година за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 относно защитата срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 128, 1998 г., стр. 18
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 17, стр. 41) да бъде преместена в категорията на страните, посочени в разпоредбата на член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент, от 1979 г. вече е била икономика „в преход“.
Така през 1986 г. Китайската народна република е въвела мерки, целящи привличането на преки чуждестранни инвестиции, сред които фигурира програмата „2 Free 3 Halve“ по-специално за чуждестранните предприятия в сектора на високите технологии.
Следователно, като е приел в точка 76 от обжалваното съдебно решение, че целта да се привличат преки чуждестранни инвестиции, е несъвместима с понятието за „непазарна икономика“, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като се е основал на погрешно тълкуване на това понятие. Всъщност в голяма част от страните с непазарна икономика, ако не и във всички, след започването на икономически реформи те се стремят да привлекат чуждестранни инвестиции често чрез освобождаване от данъчно облагане като разглежданото в главното производство.
На второ място, в точки 66, 67, 75 и 76 от обжалваното съдебно решение Общият съд се е основал на предпоставката, че всичко, което може да бъде наблюдавано в дадена пазарна икономика, по дефиниция не може да бъде пренесено от система на непазарна икономика.
Една такава предпоставка е погрешна, тъй като, от една страна, повечето от страните с непазарна икономика представляват икономики в преход, които са ориентирани към пазарна икономика, и от друга страна, нарушения, предизвикани от намеса на държавата, също така могат да бъдат наблюдавани в пазарните икономики. От решаващо значение е въпросът не дали някои елементи могат също така да бъдат наблюдавани в пазарната икономика, а дали те са характерни за тази икономика.
Xinyi PV твърди, че думата „предишната“, използвана в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, не оставя място за никакво съмнение относно факта, че за да се преценят исканията за статут на ПФУПИ, подадени от китайските производители, считано от 1 юли 1998 г., т. е. датата на влизане в сила на Регламент № 905/98, който въвежда възможността за получаване на този статут, Комисията трябва да разгледа дали има нарушения, пренесени от системата на непазарна икономика, която е съществувала преди тази дата, а именно когато Китайската народна република все още е била страна с традиционна държавна търговия.
Следователно правилно в точка 76 от обжалваното съдебно решение Общият съд тълкува израза „непазарна икономика“, използван в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, като означаващ „икономика с държавна търговия“.
GMB поддържа, че точки 65 и 67 от обжалваното съдебно решение са засегнати от грешка при прилагането на правото. То твърди, че дадено нарушение може да бъде счетено за „пренесено“ по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, тъй като китайската икономика не е изоставила напълно непазарната икономика, за да премине към пазарна икономика.
Все още в много отношения обаче китайската икономика остава една нереформирана икономика, в която държавният контрол продължава да има организационна роля. Последователните петилетни планове са отражение на задължителен набор от инструкции на централното китайско правителство, въведени на национално, регионално и местно равнище за организиране на китайската икономика в строгите рамки на централното планиране. Китайският икономически модел не е бил значително променян след 1998 г., така че да би могло да бъде описан като пазарна икономика.
GMB възразява срещу подхода на Общия съд, който определя като крайно формалистичен, към понятието за „нарушение, пренесено от предишната система на непазарна икономика“, тъй като то предполага, че всяко въведено от Китайската народна република нарушение в нейната икономика след 1998 г. води до изключване на възможността Комисията да откаже да предостави статут на ПФУПИ.
Това дружество приема, че Общият съд също така е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като анализът относно нарушенията се отнася не само до „съществуването“ на разглежданите мерки като икономически стимули, а по-скоро до ролята, която те имат като продължение на политическите цели на централното китайско правителство. Произходът на антидъмпинговото мито в размер на 36,1 %, а след това в размер на 75,4 %, наложено на Xinyi PV, показва, че нарушенията, от които то е успяло да се възползва при преследване на целите на непазарната икономика на китайското правителство, значително са му помогнали да намали цените си до минимално ниво, без да отчита всичките си производствени разходи. Тази пълна нееластичност на цените не би била възможна, ако липсваха съответните нарушения.
Накрая, GMB твърди, че точка 65 от обжалваното съдебно решение при всички случаи е опорочена от грешка, доколкото програмата „2 Free 3 Halve“ е била въведена от китайското правителство през 1986 г. и следователно се отнася до период, през който Китай все още не е имал нито една от характеристиките на пазарната икономика.
Съображения на Съда
–
Предварителни бележки
Най-напред следва да се припомни, че съгласно член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент, когато се осъществява внос от страна с непазарна икономика, нормалната стойност по принцип се определя въз основа на цената или на конструираната стойност в трета страна с пазарна икономика, чрез дерогиране на правилата, установени в член 2, параграфи 1—6 от същия регламент, т.е. съгласно метода на аналогичната страна. Така тази разпоредба има за цел да се избегне вземането под внимание на цените и разходите, прилагани в страните с непазарна икономика, доколкото там тези параметри не са нормален резултат на действащите на пазара сили (вж. по-специално решение от 19 юли 2012 г., Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, т.
).
По силата на член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент обаче при антидъмпингови разследвания относно внос по-специално от Китай нормалната стойност се определя в съответствие с член 2, параграфи 1—6 от посочения регламент и следователно не от метода на аналогичната страна, ако е установено — въз основа на надлежно мотивирани претенции от един или повече производители, обект на разследването, и в съответствие с критериите и процедурите, определени в член 2, параграф 7, буква в) от посочения регламент — че условията на пазарна икономика преобладават за този производител или тези производители по отношение на производството и продажбата на подобния разглеждан продукт.
Както е видно от различните регламенти, от които произтича член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент, тази уредба цели да даде възможност на производителите, подчинени на изискванията на пазарната икономика, които са се появили по-специално в Китай, да се ползват от статут, съответстващ в по-голяма степен на личното им положение, а не на общото положение в страната, в която са установени (решение от 4 февруари 2016 г., C & J Clark International и Puma,
C‑659/13 и C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, т.
).
В приложение на предоставените ѝ правомощия от основния регламент Комисията трябва да прецени дали предоставените от съответния производител доказателства са достатъчни, за да се установи, че критериите по член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент са изпълнени, така че да му се признае статут на ПФУПИ, посочен в член 2, параграф 7, буква б) от този регламент, а съдът на Съюза трябва да провери дали тази преценка не е опорочена от явна грешка (вж. в този смисъл по-специално решение от 19 юли 2012 г., Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, т.
).
В настоящия случай е безспорно, че искането на Xinyi PV, което цели да му бъде предоставен статут на ПФУПИ, е било отхвърлено единствено с мотива че това дружество не е доказало, че отговаря на критерия, посочен в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
Съгласно посочената разпоредба съответният производител трябва да предостави достатъчно доказателства от естество да установят, че производствените му разходи и финансовото му положение не са обект на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика, по-специално във връзка с амортизацията на активите, други отписвания на активи, бартерна търговия и плащане чрез компенсиране на дългове.
От текста на тази разпоредба, както и Общият съд отбелязва в точка 46 от обжалваното съдебно решение, е видно, че с нея се въвеждат две кумулативни условия, отнасящи се, от една страна, до наличието на значително нарушение на производствените разходи и на финансовото положение на съответното предприятие и от друга страна, до обстоятелството, че това нарушение е пренесено от предишната система на непазарна икономика.
Обжалваното съдебно решение се отнася само до второто от тези две условия, тъй като Общият съд се е ограничил да разгледа и след това да уважи изтъкнатата от Xinyi PV част от първото основание, изведена от това, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приела, че предвидените от китайската правна уредба данъчни облекчения, от които Xinyi PV се е възползвало, трябва да бъдат квалифицирани като нарушение, „пренесено от предишната система на непазарна икономика“, по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
–
По петата част
С петата част на първото си основание, което следва да бъде разгледано на първо място, Комисията оспорва приетото от Общия съд в точка 76 от обжалваното съдебно решение тълкуване на второто условие, наложено с член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, като по същество изтъква, че неправилно Общият съд е приел, че изразът „предишна система на непазарна икономика“ по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент се отнася до „икономическа организация, която е основана на обществената или държавната собственост на предприятията, преследващи определени от централизиран план производствени цели“.
При тези обстоятелства следва да се припомни, че пред Общия съд Xinyi PV по-специално е заявило, че данъчните облекчения, от които се е ползвало, не би следвало да се считат за част от система, при която търговията е обект на пълен или почти пълен монопол и в която вътрешните цени се определят от държавата, т.е. от страна с държавна търговия.
От това следва, което впрочем не беше оспорено от нито една от страните пред Съда, че за целите на определянето на израза „предишна система на непазарна икономика“, използван в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, Общият съд в точка 76 от обжалваното съдебно решение по-специално се е позовал на икономическа система на страна с държавна търговия.
В това отношение следва да се припомни, както се посочва в четвъртото и петото съображение от Регламент № 905/98, че въвеждането на възприетата впоследствие уредба, по-специално в член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент, е мотивирано от обстоятелството, че предприетите реформи в Китай са изменили основно икономиката на тази страна и са довели до възникването на предприятия, по отношение на които се прилагат условията на пазарна икономика, така че посочената страна се е отклонила от икономическата система, която е обосновавала систематически да се прибягва до използването на метода на аналогичната държава (решение от 19 юли 2012 г., Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, т.
).
Доколкото обаче въпреки тези реформи Китайската народна република не е страна с пазарна икономика, към чийто износ се прилагат автоматично установените в член 2, параграфи 1—6 от основния регламент правила, съгласно член 2, параграф 7, буква в) от него всеки производител, който иска да се ползва от тези правила, трябва да предостави достатъчно доказателства като посочените в последната разпоредба, че осъществява дейност в условията на пазарна икономика, обосноваваща предоставянето на статут на ПФУПИ (решение от 19 юли 2012 г., Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, т.
).
Ето защо следва да се приеме, че изразът „предишна система на непазарна икономика“, така както е използван в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, препраща към предишна икономическа система, която обосновава систематичното използване на метода на аналогичната страна по отношение на китайските производители, но от който Китайската народна република се е отклонила.
Впрочем общоизвестно е, че доста преди 1 юли 1998 г., датата на влизане в сила на Регламент № 905/98, с който се въвежда възприетата впоследствие уредба, по-специално в член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент, преобладаващата икономическа система в Китай вече не е била тази на страна с държавна търговия. Всъщност тя е икономическа система на страна, която, макар и все така да е с непазарна икономика, вече е обект на определени реформи за намаляване на държавния контрол, но чиято икономика в голям брой сектори продължава да се характеризира по-специално с централната роля на петилетните планове.
Освен това е безспорно, както посочва и генералният адвокат в точка 59 от заключението си, че целта, преследвана с въвеждането на посочената уредба, е била да се признаят вече извършените реформи в някои сектори на китайската икономика и да се насърчи извършването на още по-основни реформи, за да може в сравнително близко бъдеще във всички сектори на тази икономика разходите на производителите и предлаганите от тях цени повече да не бъдат определяни или значително повлияни от държавата, а в основната си част да бъдат резултат от свободното действие на търсенето и предлагането.
Междувременно обаче съгласно член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент методът на аналогичната страна продължава да се прилага по подразбиране при изчисляване на нормалната стойност, доколкото само ако даден производител докаже в достатъчна степен от правна страна, че е изпълнил всичките пет условия, определени в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, този метод няма да бъде приложен спрямо него и по отношение на този производител Комисията ще бъде длъжна да изчисли нормалната стойност съгласно метода, предвиден в член 2, параграфи 1—6 от основния регламент, по отношение на вноса от страни с пазарна икономика.
Изводът, че изразът „предишна система на непазарна икономика“, така както е посочен в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, препраща не непременно и конкретно към икономическа система от миналото на страна с държавна търговия, а най-общо към икономическа система с непазарна икономика, която при необходимост вече е претърпяла определени реформи, се потвърждава от факта, че в текстовете на тази разпоредба на няколко езика се използват различни изрази, като „предишна икономическа система, в която икономиката не зависи от пазарните закони“ (
sistema anterior de economia no sujeta a las leyes del mercado
на испански език), „предишна система на непазарна икономика“ (
former non-market economy system
на английски език) или също така „предишна система на централизирана икономика“ (
antigo sistema de economia centralizada
на португалски език).
Също така този извод се подкрепя от обстоятелството, че както по същество отбелязва генералният адвокат в точки 70—73 от заключението си, думата „пренесени“, която предхожда израза „от предишната система на непазарна икономика“, трябва, като се има предвид ratio legis на разпоредбите относно статута на ПФУПИ, да се разбира в смисъл, че тази предишна система трябва да е довела или да води до въпросните нарушения, или, с други думи, в смисъл че съответните предимства трябва да произтичат от такава система, както всъщност Общият съд е приел в точка 64 от обжалваното съдебно решение при сравняване на текстовете на няколко други езика от основния регламент.
Накрая, този извод се потвърждава от целта на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, която е насочена към това да се гарантира, че производителят осъществява дейност в условията на пазарна икономика, и по-специално че разходите му и прилаганите цени са резултат от свободното действие на пазарните сили (решение от 19 юли 2012 г., Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, т.
).
Всъщност с оглед на тази цел е без значение за член 2, параграф 7, буква в), трето тире от посочения регламент, че разглежданата икономическа система е икономика с държавна търговия или друг вид непазарна икономика.
Следователно член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент трябва да се разбира в смисъл, че той изисква от производителя да докаже в достатъчна степен от правна страна, че производствените му разходи и финансовото му положение не са обект на значителни нарушения, произтичащи от икономическа система на непазарна икономика, която при необходимост за определени сектори представлява система, която вече е в преход към система на пазарна икономика.
С оглед на предходното се налага изводът, че като се е позовал в точка 76 от обжалваното съдебно решение за целите, свързани с определянето на израза „предишна система на непазарна икономика“, използван в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, на икономическа система на страна с държавна търговия, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
Поради това петата част на първото основание следва да се уважи.
–
По първата част
В първата част от първото основание, която следва да се разгледа на второ място, Комисията по същество упреква Общия съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, когато в точки 63 и 69 от обжалваното съдебно решение е постановил, че не е достатъчно да се докаже, че дадена мярка е свързана с въведен в Китай план, за да се приеме, че тази мярка е пренесена от предишната система на непазарна икономика, по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, което би лишило посочената разпоредба от всякакво полезно действие.
В това отношение най-напред следва да се отхвърли изтъкнатото от Xinyi PV възражение, че този довод на Комисията е недопустим, тъй като се отнася до ново твърдение, което не е било разисквано пред Общия съд.
Европейска комисия всъщност е легитимирана да подаде жалба пред Съда на основания, произтичащи от самото обжалвано съдебно решение и насочени към оспорване на неговата обоснованост (вж. в този смисъл по-специално решение от 10 април 2014 г., Комисия и др./Siemens Österreich и др.,
C‑231/11 P—C‑233/11 P
,
EU:C:2014:256
, т.
). Освен това от точки 52 и 53 от обжалваното съдебно решение е видно, че разглежданият довод е бил изтъкнат от Комисията пред Общия съд, така че той е бил длъжен да му отговори.
Най-напред следва да се припомни по същество, че противно на поддържаното от Xinyi PV, Общият съд в точка 69 от обжалваното съдебно решение не се е основал на съображението, че въведените понастоящем от Китайската народна република петилетни планове не са сравними с тези, които са били прилагани, когато тази страна все още е била икономика с държавна търговия.
Всъщност в посочената точка Общият съд отхвърля довода, който Комисията извежда „от непряката обвързаност на разглежданите данъчни облекчения с въведените в Китай различни планове“, с мотива че той „се основава на краен формализъм, тъй като наличието на тези планове не предполага непременно посочените данъчни режими да са пренесени от предишната система на непазарна икономика в Китай, освен ако не се приеме, че всички свързани с даден план приети мерки в Китай са пренесени от нейната предишна непазарна икономика, което би лишило от всякакво полезно действие член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент“.
Освен това в точка 76 от обжалваното съдебно решение Общият съд е посочил, че прибягването до тези централизирани планове, в които се определят производствени цели, е характерно за система на непазарна икономика.
В това отношение следва да се констатира, че дори да се предположи, че занапред в китайските петилетни планове повече няма да се предвиждат за всички сектори на икономиката определени производствени цели, какъвто е бил случаят в периода, когато Китайската народна република все още е била страна с държавна търговия, при все това, както също така беше отбелязано по същество от генералния адвокат в точки 89 и 99 от заключението му, известно е, че тези планове все още играят, дори след реформите, през които премина китайската икономическа система, основна роля при организирането на тази икономика, доколкото съдържат за голям брой сектори конкретни цели, които са със задължителен характер за всички равнища на държавното управление.
Следователно, както вече беше посочено в точка 85 от настоящото решение, доколкото критерият по член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент налага на производителя да докаже в достатъчна степен от правна страна, че производствените му разходи и финансовото му положение не са обект на значителни нарушения, произтичащи от икономическа система на непазарна икономика, независимо дали се отнася до система на държавна търговия, или система в преход към пазарна икономика, свързването с мярка като разглежданата в настоящия случай, състояща се в предоставяне на данъчни облекчения за чуждестранни инвестиции в смятани за стратегически сектори като тези на високите технологии, с въведени в Китай различни планове, е достатъчно, за да се приеме, че тази мярка представлява нарушение, „пренесено от предишната система на непазарна икономика“, по смисъла на тази разпоредба.
Освен това, обратно на постановеното от Общия съд в точка 69 от обжалваното съдебно решение, тази презумпция не лишава член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент от всякакво полезно действие.
Всъщност независимо от факта, че тя се прилага само към мерки, които действително са свързани с петилетен план, съответният производител може да обори тази презумпция, ако докаже в достатъчна степен от правна страна, че за разглежданата мярка не е присъщо да бъде в противоречие с пазарната икономика.
При всички случаи посоченият производител запазва възможността да докаже, че тази мярка, така както е приложена спрямо него, не съдържа нарушение, което може да бъде определено като „значително“ по смисъла на същата разпоредба.
От това следва, че съображенията, изложени в точка 69 от обжалваното съдебно решение, са опорочени от грешка при прилагане на правото.
Следователно трябва да се заключи, че първата част от първото основание от жалбата е също основателна.
–
По втората и четвъртата част
С втората и четвъртата част от първото основание, които следва да бъдат разгледани на трето място заедно, Комисията упреква Общия съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точки 66, 67, 75 и 76 от обжалваното съдебно решение е постановил, че не може да се приеме, че разглежданите данъчни облекчения са пренесени от предишна система на непазарна икономика по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент, доколкото, от една страна, е известно, че страните с пазарна икономика, каквито са държавите — членки на Съюза, също предоставят на предприятията данъчни облекчения, които имат за цел да привличат чуждестранни инвестиции в считани за стратегически сектори като тези на високите технологии, и от друга страна, подобна цел най-малкото от теоретична гледна точка се оказва, че е несъвместима с икономическа организация, която е основана на обществената или държавната собственост на предприятията, преследващи определени от централизиран план производствени цели, с което се характеризира системата на непазарната икономика.
Макар че както поддържа Xinyi PV, е безспорно, че не е задача на Съда да провери в производството по обжалване констатацията от чисто фактическо естество, направена в посочените точки от обжалваното съдебно решение, че данъчни облекчения от същото естество като тези, от които се ползва посоченият производител, съществуват и в страни с пазарна икономика, каквито са държавите — членки на Съюза, за сметка на това е допустимо Комисията да оспорва в жалбата си извода, който Общият съд е направил под формата на правна квалификация на тези факти, а именно че не може да се приеме, че тези облекчения представляват нарушение, „пренесено от предишна система на непазарна икономика“, по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
Следва обаче да се констатира, че това оплакване е основателно.
Всъщност, както също така отбелязва по същество генералният адвокат в точки 95—99 от заключението си, доколкото не е оспорено, че разглежданите данъчни облекчения могат да бъдат свързани с въведените в Китай различни планове и че тази страна въпреки реформите на икономическия ѝ модел все още се счита, както е видно от разпоредбата на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент, по принцип за страна с непазарна икономика, обстоятелствата, при които тези данъчни облекчения се прилагат, са напълно различни от тези, при които евентуални сходни мерки биха действали в страни с пазарна икономика.
Във връзка с това относно държавите — членки на Съюза, следва да се припомни, че такива данъчни облекчения по принцип са несъвместими с вътрешния пазар и следователно са забранени, ако могат да бъдат квалифицирани като „държавни помощи“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, което изисква посочените в тази разпоредба четири условия да бъдат изпълнени (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2016 г., Комисия/World Duty Free Group и др.,
C‑20/15 P и C‑21/15 P
,
EU:C:2016:981
, т.
).
Освен това, както също така твърди Комисията, без това да се оспорва, в трите решения, посочени от Общия съд в точка 66 от обжалваното съдебно решение, става дума за неправомерни и несъвместими с правото на Съюза данъчни помощи, които трябва да бъдат възстановени от техните бенефициери, и това дори когато отпускането им е зависело от опредени ограничения с оглед изпълнението на конкретни цели. Напротив, в настоящия случай предоставените данъчни облекчения са в полза на широко определени стратегически сектори и не са ограничени във времето и не е ясно дали при отпускането на помощите е имало държавен контрол, излагащ техните бенефициери на риск те да бъдат възстановени.
Що се отнася до преобладаващата икономическа система в Китай, така както е предвидена в уредбата, въведена с член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент, а именно икономическа система в преход към пазарна икономика, но която винаги по подразбиране е смятана за система на непазарна икономика, ако, както това е в настоящия случай, разглежданите данъчни облекчения са свързани с въведени в Китай различни планове, не би могло да се приеме, че тази облекчения са несъвместими с една такава система.
Напротив, както посочва и генералният адвокат в точка 104 от заключението си, щом като съответните данъчни облекчения се използват за изпълнение на петилетен план, който представлява характерна за непазарните икономики особеност и е основен елемент в организацията на китайската икономика, Комисията е можела да предположи, че тези мерки са били „пренесени от предишната система на непазарна икономика“.
Следователно трябва да се приеме, че втората и четвъртата част от първото основание на Комисията са основателни.
От това следва, без да е необходимо да бъде разглеждана третата част от първото основание, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е отказала да предостави на Xinyi PV статут на ПФУПИ въз основа на съображението, че нарушенията, които произтичат от тези мерки, не са „пренесени от предишната система на непазарна икономика“ по смисъла на член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния регламент.
Следователно, тъй като първото основание на Комисията трябва да бъде уважено в първата, втората, четвъртата и петата си част, обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено, без да е необходимо да се разглеждат второто и третото основание от жалбата.
По жалбата пред Общия съд
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз в случай на отмяна на решение на Общия съд Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
Разглежданият случай не е такъв, тъй като Общият съд е уважил жалбата за отмяна на Xinyi PV, без да разгледа втората част от първото основание, нито изтъкнатите пред него от второ до четвърто основание. Поради това делото следва да се върне на Общия съд за ново разглеждане.
По съдебните разноски
Тъй като делото се връща на Общия съд, Съдът не следва да се произнася по съдебните разноски.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

1)
Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 16 март 2016 г., Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Комисия (
T‑586/14
,
EU:T:2016:154
).

2)
Връща делото на Общия съд на Европейския съюз.

3)
Не се произнася по съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.