CELEX: 62017TJ0055
Personalesag
kontraktansatte
ansættelse
intern udvælgelsesprøve
oprettelse af en reserveliste til ansættelse af assistenter
adgangsbetingelse vedrørende anciennitet i tjenesten ved Kommissionen
ingen adgang til at deltage i prøverne i en udvælgelsesprøve

Tvistens baggrund
Den 16. januar 2013 blev sagsøgeren, John Morrison Healy, ansat ved Europa-Kommissionen som kontraktansat i ansættelsesgruppe III (AGIII), lønklasse 11, løntrin 1.
Den 9. februar 2016 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om intern udvælgelsesprøve med henblik på oprettelsen af en reserveliste til ansættelse af sekretærer/kontorassistenter i lønklasse 2 (AST/SC 2), assistenter i lønklasse 2 (AST 2) og administratorer i lønklasse 6 (AD 6) (herefter »meddelelsen om udvælgelsesprøve«). Disse tre udvælgelsesprøver havde følgende referencer: KOM/01/AST-SC/16 (AST/SC 2) – Sekretærer/kontorassistenter, KOM/02/AST/16 (AST 2) – Assistenter, og KOM/03/AD/16 (AD 6) – Administratorer.
Hvad angår ansøgernes administrative status var følgende fastsat i afsnit III med overskriften »Adgangsbetingelser«, punkt 2.1, litra a), i meddelelsen om udvælgelsesprøve:
»[De skal] have en anciennitet i Kommissionens tjeneste på mindst 42 måneder, som ikke nødvendigvis er sammenhængende, som tjenestemand, midlertidig ansat eller kontraktansat; aktivitetsperioder i agenturer eller andre institutioner tages ikke i betragtning; aktivitetsperioder ved Kommissionen som vikar, hjælpeansat, lokalansat eller udstationeret national ekspert tages heller ikke i betragtning.«
Hvad angår det krævede diplom eller den krævede erhvervserfaring var følgende fastsat i afsnittets punkt 2.3 i meddelelsen om udvælgelsesprøve:
»[De skal have] et bevis for videregående afsluttet eksamen eller et bevis for uddannelse på gymnasialt niveau, der giver adgang til videregående uddannelse, og mindst tre års relevant erhvervserfaring, eller en erhvervsuddannelse eller erhvervserfaring på tilsvarende niveau.«
Ifølge artikel 2 i meddelelsen om udvælgelsesprøven skulle alle adgangsbetingelser være opfyldt.
På et ikke nærmere angivet tidspunkt indgav sagsøgeren en ansøgning til den interne udvælgelsesprøve KOM/02/AST/16 (AST 2).
Den 9. marts 2016, dvs. ved fristen for indgivelse af ansøgning til udvælgelsesprøven, havde sagsøgeren 38 måneders anciennitet i Kommissionens tjeneste som kontraktansat i ansættelsesgruppe III.
Den 11. april 2016 meddelte udvælgelseskomitéen for den interne udvælgelsesprøve KOM/02/AST/16 (AST 2) sagsøgeren afslag på hans ansøgning (herefter »den anfægtede afgørelse«), da han ikke opfyldte betingelsen i meddelelsen om udvælgelsesprøve om en anciennitet i Kommissionens tjeneste på mindst 42 måneder (herefter »den omtvistede betingelse«).
Den 11. juli 2016 indgav sagsøgeren en klage over den anfægtede afgørelse.
Ved afgørelse af 19. oktober 2016, som blev meddelt sagsøgeren samme dag, afslog ansættelsesmyndigheden sagsøgerens klage.
Retsforhandlinger og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 30. januar 2017 har sagsøgeren anlagt nærværende sag.
På forespørgsel fra Rettens Justitskontor har sagsøgeren ved skrivelse af 23. februar 2017 erklæret at være indforstået med foreningen af nærværende sag med sagerne T-73/17, RS mod Kommissionen, og T-79/17, Schoonjans mod Kommissionen.
Den 3. april 2017 indgav Kommissionen sit svarskrift.
Ved skrivelse af 18. maj 2017 gav sagsøgeren afkald på indgivelse af en replik.
Ved skrivelse af 30. maj 2017 anmodede sagsøgeren om afholdelse af et retsmøde.
Ved afgørelse af 14. november 2017 besluttede formanden for Rettens Niende Afdeling ikke at forene nærværende sag med sagerne T-73/17, RS mod Kommissionen, og T-79/17, Schoonjans mod Kommissionen.
Parterne afgav indlæg og besvarede Rettens mundtlige spørgsmål under retsmødet den 18. januar 2018.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
Parternes argumenter
Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren fremsat en enkelt anbringende om, at den omtvistede betingelse, hvorpå den anfægtede afgørelse støttes, er ulovlig, idet den tilsidesætter de ufravigelige bestemmelser i artikel 27, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«). Ved at kræve, at ansøgerne har en anciennitet i tjenesten på 42 måneder, har ansættelsesmyndigheden begrænset adgangen til den interne udvælgelsesprøve KOM/02/AST/16 (AST 2) uforholdsmæssigt.
Ifølge sagsøgeren pålægger vedtægtens artikel 27 derimod ansættelsesmyndigheden at gennemføre ansættelsesprocedure på et så bredt grundlag som muligt, idet enhver begrænsning af antallet af personer, som kan deltage i en udvælgelsesprøve, skal begrundes under hensyn til kravene til de stillinger, som skal besættes, og mere generelt til tjenestens interesse.
Kravet om en anciennitet på 42 måneder ved Kommissionen er ikke begrundet i tjenestens interesse. Dette formål forfølges i øvrigt ikke systematisk, idet det i afsnit III med overskriften »Adgangsbetingelser«, punkt 2.3, i meddelelsen om udvælgelsesprøve er anført, at ansøgerne skal have mindst 36 måneders erhvervserfaring.
Endvidere kan en anciennitet i tjenesten på 42 måneder ifølge sagsøgeren ikke automatisk anses for mere relevant end en anciennitet på 36 måneder ved Kommissionen. Dette krav er ikke i sig selv tilstrækkeligt til, at ansættelsesmyndigheden kan bedømme en ansats erhvervserfaring og evne til at varetage de opgaver, som er knyttet til den stilling, som skal besættes, da det ikke tager andre omstændigheder, som kan belyse den nævnte erfaring og evne, i betragtning, såsom forlængelsen af en tidligere kontrakt.
Idet artikel 82, stk. 7, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (herefter »ansættelsesvilkårene«), som den omtvistede betingelse støttes på, bestemmer, at kontraktansatte i ansættelsesgruppe II-IV først kan få tilladelse til at deltage i interne udvælgelsesprøver efter at have fuldført tre tjenesteår i institutionen, hviler bestemmelsen under alle omstændigheder på den antagelse, at kontraktansatte med en kortere anciennitet i tjenesten aldrig vil kunne identificeres som ansøgere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer til de stillinger, som skal besættes gennem en intern udvælgelsesprøve.
Ved at kræve, at ansøgerne godtgør en anciennitet i tjenesten på 42 måneder, har meddelelsen om udvælgelsesprøve derfor negativt påvirket ansættelsesmyndighedens mulighed for at foretage det bedste valg blandt en tilstrækkelig stor kreds af ansøgere, hvilket er i strid med vedtægtens artikel 27, stk. 1. På grundlag af bl.a. dom af 31. marts 1965, Rauch mod Kommissionen (
16/64
,
EU:C:1965:29
), finder sagsøgeren endelig, at dette krav er så meget desto mere ulovligt, da udtrykket »udvælgelsesprøve inden for institutionen« tidligere i princippet vedrørte samtlige personer, som var i institutionens tjeneste uanset egenskab.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.
Rettens bemærkninger
Ifølge vedtægtens artikel 27, stk. 1, skal det »ved ansættelse tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udvælges på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Unionens medlemsstater. Ingen stillinger kan forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat.«
Indledningsvis skal der gøres rede for de principper, som er fastlagt i retspraksis vedrørende betingelserne og de nærmere bestemmelser for afholdelsen af en udvælgelsesprøve.
For det første er det væsentligste formål med meddelelsen om udvælgelsesprøven at give ansøgerne så nøjagtige oplysninger som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at beklæde den stilling, der skal besættes, for at sætte dem i stand til at afgøre, om det har noget formål for dem at indgive ansøgning (jf. dom af 31.1.2006, Giulietti mod Kommissionen,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
For det andet råder institutionen i denne henseende over en vid skønsbeføjelse ved fastlæggelsen af kriterierne for kravene til de stillinger, der skal besættes, og ved fastlæggelsen af betingelserne og de nærmere bestemmelser for afholdelsen af en udvælgelsesprøve i henhold til disse kriterier og i tjenestens interesse (jf. i denne retning dom af 9.10.2008, Chetcuti mod Kommissionen,
C-16/07 P
,
EU:C:2008:549
, præmis
og
samt den deri nævnte retspraksis, af 31.1.2006, Giuletti mod Kommissionen,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 13.12.2006, Heus mod Kommissionen,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Imidlertid skal institutionernes skønsudøvelse i forbindelse med afholdelse af udvælgelsesprøver navnlig ved fastsættelse af adgangsbetingelserne være i overensstemmelse med de ufravigelige betingelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1. Vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1, fastsætter – begge præceptivt – henholdsvis ansættelsens formål og rammerne for de procedurer, der skal følges med henblik på besættelse af ledige stillinger. Følgelig skal denne beføjelse altid udøves under hensyn til kravene til de stillinger, der skal besættes, og mere generelt til tjenestens interesse (jf. dom af 13.12.2006, Heus mod Kommissionen,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
, præmis
og den deri nævnte retspraksis; jf. ligeledes i denne retning dom af 17.11.2009, Di Prospero mod Kommissionen,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
, præmis
og
samt den deri nævnte retspraksis).
Selv om de betingelser, der begrænser ansøgernes adgang til udvælgelsesprøven, kan indskrænke institutionens muligheder for at ansætte de bedste ansøgere i overensstemmelse med vedtægtens artikel 27, stk. 1, følger det dog ikke heraf, at enhver betingelse, der indebærer en sådan begrænsning, er i strid med den pågældende bestemmelse. Administrationens skønsbeføjelse ved tilrettelæggelsen af udvælgelsesprøver og mere generelt tjenestens interesser giver nemlig institutionen ret til at fastsætte de betingelser, den anser for passende, men som – samtidig med, at de begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve og dermed nødvendigvis antallet af tilmeldte ansøgere – imidlertid ikke indebærer en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet som omhandlet i vedtægtens artikel 27, stk. 1 (jf. i denne retning dom af 17.11.2009, Di Prospero mod Kommissionen,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
, præmis
).
Dermed er kun betingelser, som begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, og som indebærer en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav, i strid med vedtægtens artikel 27, stk. 1 (jf. i denne retning dom af 6.3.1997, de Kerros og Kohn-Berge mod Kommissionen,
T-40/96 og T-55/96
,
EU:T:1997:28
, præmis
, og af 17.11.2009, Di Prospero mod Kommissionen,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
, præmis
).
For det tredje bemærkes, at henset til institutionernes vide skøn ved vurderingen af tjenestens interesse, bør Rettens kontrol vedrørende overholdelsen af betingelsen om tjenestens interesse begrænse sig til spørgsmålet om, hvorvidt ansættelsesmyndigheden har holdt sig inden for rimelige grænser, som ikke kan kritiseres, og ikke har udøvet sine skønsbeføjelser på en klart fejlagtig måde (jf. i denne retning dom af 19.6.2015, Z mod Domstolen,
T-88/13 P
,
EU:T:2015:393
, præmis
).
Dernæst er det nødvendigt at fastlægge rækkevidden af artikel 82, stk. 7, første og andet punktum, i ansættelsesvilkårene.
Artikel 82, stk. 7, første punktum, i ansættelsesvilkårene bestemmer, at kontraktansatte i ansættelsesgruppe II-IV først kan få tilladelse til at deltage i interne udvælgelsesprøver efter at have fuldført tre tjenesteår i institutionen.
For det første og i modsætning til det, som sagsøgeren har gjort gældende, har EU-lovgiver i artikel 82, stk. 7, første punktum, i ansættelsesvilkårene begrænset institutionernes skønsbeføjelse ved at fastsætte et krav om tre års anciennitet i tjenesten, uden hvilken de kontraktansatte i ansættelsesgruppe II-IV ikke kan få adgang til at deltage i interne udvælgelsesprøver uanset deres kompetencer og faglige kvalifikationer. En sådan begrænsning følger af, at der kun undtagelsesvis kan afholdes interne udvælgelsesprøver, som er åbne for kontraktansatte, jf. vedtægtens artikel 29, stk. 1, tredje afsnit. Denne fortolkning understøttes desuden af forarbejderne til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 af 22. oktober 2013 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (
EUT 2013, L 287, s. 15
). Retsudvalget i Europa-Parlamentet havde således anført, at kontraktansatte kun kunne få adgang til sådanne udvælgelsesprøver, »forudsat at disse har været […] ansat i mindst tre år i den pågældende institution på det tidspunkt, hvor ansøgningsfristen til udvælgelsesprøven udløber« (ændringsforslag nr. 30 i betænkningen om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af vedtægten for tjenestemænd og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (COM(2011) 0890 – C7-0507/2011 – 2011/0455(COD)), s. 26).
For det andet havde retspraksis allerede inden denne lovgivningsmæssige reform anerkendt krav om anciennitet i tjenesten på tre år (dom af 6.3.1997, de Kerros og Kohn-Berge mod Kommissionen,
T-40/96 og T-55/96
,
EU:T:1997:28
, præmis
, og af 17.11.2009, Di Prospero mod Kommissionen,
F-99/08
,
EU:F:2009:153
, præmis
), på fem år (dom af 13.12.2006, Heus mod Kommissionen,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
, præmis
,
og
) og på ti år (dom af 21.11.2000, Carrasco Benítez mod Kommissionen,
T-214/99
,
EU:T:2000:272
, præmis
og
), idet den pågældende institution i disse sager havde udøvet sine vide skønsbeføjelser under overholdelse af betingelsen om tjenestens interesse.
For det tredje er det allerede blevet fastslået, at kravet om et vist antal års anciennitet i tjenesten udgjorde et velegnet middel til at sikre, at tjenestemændene har de kvalifikationer, der er fastsat i vedtægtens artikel 27, stk. 1, og dermed til at sikre tjenestens interesse. En vis anciennitet og således en betydelig erfaring inden for EU-institutionerne udgør et »klart indicium« for, at disse kvalifikationer foreligger (jf. i denne retning dom af 13.12.2006, Heus mod Kommissionen,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Et sådant krav om anciennitet gør det muligt at sikre, at de personer, som får adgang til den interne udvælgelsesprøve, har været underlagt ansættelsesvilkårene for institutionernes administrative personale, herunder reglerne om bedømmelse og disciplinærretlige bestemmelser, i en vis periode, og at de har godtgjort deres egnethed inden for disse rammer. Ansættelsesproceduren tilstræber dermed, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet, således som institutionerne selv har bedømt dem (jf. i denne retning dom af 13.12.2006, Heus mod Kommissionen,
T-173/05
,
EU:T:2006:392
, præmis
).
Heraf følger, som Kommissionen har gjort gældende, at den institution, som undtagelsesvist beslutter at afholde en intern udvælgelsesprøve, der er åben for kontraktansatte i ansættelsesgruppe II-IV, skal overholde kravet om tre års anciennitet i tjenesten, som er fastsat i artikel 82, stk. 7, første punktum, i ansættelsesvilkårene. Under hensyn til den vide skønsbeføjelse og under overholdelse af de præceptive bestemmelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1, kan denne institution imidlertid for visse stillinger eller for visse ansættelsesgrupper fastsætte betingelser, som er strengere, bl.a. ved at kræve en anciennitet, som er længere end mindsteancienniteten i artikel 82, stk. 7, første punktum, i ansættelsesvilkårene (jf. i denne retning og analogt dom af 13.7.1989, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen,
108/88
,
EU:C:1989:325
, præmis
).
I modsætning til det, som sagsøgeren har gjort gældende, kan den omstændighed, at udtrykket »udvælgelsesprøve inden for institutionen« tidligere i princippet vedrørte samtlige personer, som var i institutionens tjeneste uanset egenskab, ikke ændre ved denne konklusion, som indebærer, at kontraktansatte, der ikke opfylder de af den pågældende institution fastsatte krav om anciennitet i tjenesten, udelukkes fra prøven.
Forpligtelsen til at give enhver, der er i institutionens tjeneste, adgang til en intern udvælgelsesprøve, ville tilsidesætte institutionens vide skønsbeføjelse (jf. i denne retning dom af 9.10.2008, Chetcuti mod Kommissionen,
C-16/07 P
.
EU:C:2008:549
, præmis
-
, og af 24.9.2009, Brown mod Kommissionen,
F-37/05
,
EU:F:2009:121
, præmis
), og der kan dermed ikke tillægges institutionens ansatte og tjenestemænd en absolut ret til at deltage i en intern udvælgelsesprøve (jf. i denne retning dom af 6.3.1997, de Kerros og Kohn-Berge mod Kommissionen,
T-40/96 og T-55/96
,
EU:T:1997:28
, præmis
, og af 8.11.2006, Chetcuti mod Kommissionen,
T-357/04
,
EU:T:2006:339
, præmis
).
Det må i den foreliggende sag konstateres, at den omtvistede betingelse, hvorefter ansøgerne til interne udvælgelsesprøver skal have en anciennitet i tjenesten på 42 måneder, som ikke nødvendigvis er sammenhængende, overholder kravet om tjenestens interesse.
Det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i præmis 38-40 ovenfor, at kravet om et vist antal års anciennitet i tjenesten udgør et »klart indicium« for, at ansøgerne til de interne udvælgelsesprøver har de i vedtægtens artikel 27, stk. 1, foreskrevne kvalifikationer.
I denne henseende er det i meddelelsen om udvælgelsesprøve udtrykkeligt præciseret, at tjenestens interesse kræver, at ansættelsen af midlertidigt ansatte som tjenestemænd skal sikre Kommissionen medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet, og at det i denne forbindelse kun er ansøgere, som har en dokumenteret erfaring i en given ansættelsesgruppe, der er i stand til fra første færd at arbejde.
Som anført af Kommissionen i svarskriftet er afholdelsen af de interne udvælgelsesprøver, som var fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøve, en tilkendegivelse af tjenestens interesse i form af et dobbelt formål, nemlig dels at regulere situationen for visse midlertidigt ansatte og kontraktansatte ved at fastansætte dem, dels at ansætte et højt kvalificeret personale, som fra første færd er i stand til at arbejde.
Det skal endvidere bemærkes, at Kommissionen som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten har fremlagt referatet af det sociale dialogmøde af 11. december 2015 vedrørende de interne udvælgelsesprøver, som er åbne for kontraktansatte. Det fremgår heraf, at Kommissionen oprindeligt havde krævet fire års anciennitet i tjenesten. Denne betingelse var begrundet i »den omstændighed, at man havde en vis sikkerhed for de pågældende ansattes faglige kvalitet ved at kræve [fire] års erhvervserfaring i institutionerne, idet disse ansatte har fået fornyet deres kontrakt«. Under hensyn til bemærkninger fra flere faglige organisationer, som foreslog, at ancienniteten i tjenesten skulle være på tre år, fastsatte Kommissionen imidlertid endeligt længden af den omtvistede betingelse til tre et halvt år (s. 4 i mødereferatet).
Fra starten har Kommissionen således ønsket, at ansøgerne havde en mindsteanciennitet i tjenesten, oprindeligt på fire år og endeligt på tre et halvt år, idet denne ville give en vis sikkerhed for deres faglige kvalitet. Under disse omstændigheder har denne institution ikke udøvet sine skønsbeføjelser på en klart fejlagtig måde, idet den i meddelelsen om udvælgelsesprøve stillede krav om anciennitet i tjenesten, hvis længde kun oversteg minimumslængden i ansættelsesvilkårenes artikel 82, stk. 7, første punktum, med seks måneder.
I øvrigt kan sagsøgerens argument, hvorefter den omtvistede betingelse er uforenelig med proportionalitetsprincippet, heller ikke antages.
Ifølge Domstolens faste praksis kræver proportionalitetsprincippet, at EU-institutionernes retsakter skal være egnede til at nå de legitime mål, der forfølges med den omhandlede lovgivning, og ikke må gå ud over, hvad der er passende og nødvendigt for at nå disse mål (dom af 8.4.2014, Digital Rights Ireland m.fl.,
C-293/12 og C-594/12
,
EU:C:2014:238
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). I betragtning af den vide skønsbeføjelse, som ansættelsesmyndigheden råder over ved fastlæggelsen af kriterierne for kravene til de stillinger, der skal besættes, og ved fastlæggelsen af betingelserne og de nærmere bestemmelser for afholdelsen af en udvælgelsesprøve i henhold til disse kriterier og mere generelt i tjenestens interesse (dom af 5.2.1997, Petit-Laurent mod Kommissionen,
T-211/95
,
EU:T:1997:13
, præmis
), er det kun, såfremt den omtvistede betingelse er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til de forfulgte formål, at meddelelsen om udvælgelsesprøve vil kunne kendes ulovlig (jf. i denne retning dom af 8.6.2010, Vodafone m.fl.,
C-58/08
,
EU:C:2010:321
, præmis
). Endelig bemærkes, at formålet med enhver udvælgelsesprøve, der afholdes i Unionen, er at tilstræbe, således som det fremgår af vedtægtens artikel 27, stk. 1, at institutionen og andre organer sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet (dom af 14.4.2011, Clarke m.fl. mod KHIM,
F-82/08
,
EU:F:2011:45
, præmis
).
For det første fremgår det i denne henseende af betragtningerne i præmis 44-49 ovenfor, at kravet om en anciennitet i tjenesten på 42 måneder er egnet til at nå det dobbelte mål, nemlig dels at regulere situationen for visse midlertidigt ansatte og kontraktansatte ved at fastansætte dem, dels at ansætte et højt kvalificeret personale, som fra første færd er i stand til at arbejde.
For det andet overskrider den omtvistede betingelse ikke grænserne for, hvad der er rimeligt og nødvendigt for at nå dette dobbelte mål. Dels overstiger et krav om en anciennitet i tjenesten på 42 måneder kun minimumslængden i ansættelsesvilkårenes artikel 82, stk. 7, første punktum, med 6 måneder. Som anført i præmis 38 ovenfor har Retten allerede anerkendt krav om anciennitet i tjenesten, som var væsentligt længere end 42 måneder, såfremt den pågældende institution som i den foreliggende sag havde udøvet sin vide skønsbeføjelse på en måde, som er forenelig med tjenestens interesse. Dels har Kommissionen som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten oplyst, at 84% af de 615 ansøgere til den interne udvælgelsesprøve KOM/02/AST/16 (AST 2) var egnede.
Denne sidste konstatering er tilstrækkelig til at afvise sagsøgerens argument, hvorefter den omtvistede betingelse ikke gav ansættelsesmyndigheden mulighed for at gennemføre ansættelsesproceduren på et så bredt grundlag som muligt. Det fremgår af tallene fra Kommissionen, at 519 ansøgere har kunnet deltage i den pågældende interne udvælgelsesprøve.
På baggrund af disse omstændigheder skal det fastslås, at Kommissionen ikke har udøvet sin skønsbeføjelse på en klart fejlagtig måde, da den fastsatte den omtvistede betingelse, og dermed har den ikke tilsidesat de ufravigelige bestemmelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1.
Ulovlighedsindsigelsen skal derfor afvises, og følgelig skal Kommissionen frifindes.
Sagsomkostninger
Ifølge Rettens procesreglements artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren i det foreliggende tilfælde har tabt sagen, bør det pålægges sagsøgeren at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Niende Afdeling):

1)
Europa-Kommissionen frifindes.

2)
John Morrison Healy betaler sagens omkostninger.

Gervasoni
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 12. september 2018.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.