CELEX: 62015CJ0657
Обжалване
Държавни помощи
Член 107, параграф 1 ДФЕС
Обществена услуга по разпространение на радио- и телевизионни програми
Мерки, взети от датските органи за датския радио- и телевизионен оператор TV2/Danmark
Понятие за помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка
Решение Altmark

С жалбата си Viasat Broadcasting UK Ltd (наричано по-нататък „Viasat“) иска частична отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 24 септември 2015 г., TV2/Danmark/Комисия (T‑674/11, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2015:684
), с което същият, от една страна, отменя Решение 2011/839/ЕС на Комисията от 20 април 2011 г. относно мерките, приведени в действие от Дания (C 2/03) за TV2/Danmark (
ОВ L 340, 2011 г., стр. 1
, наричано по-нататък „спорното решение“), в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи, и от друга страна, отхвърля в останалата ѝ част жалбата на TV2/Danmark A/S за частична отмяна на последното решение.
Фактическа обстановка
TV2/Danmark е датско дружество за разпространение на радио- и телевизионни програми, създадено през 1986 г. Учредено във формата на самостоятелно държавно предприятие, то е преобразувано в акционерно дружество с действие в счетоводен и данъчен план, считано от 1 януари 2003 г. TV2/Danmark е втората обществена телевизия в Дания, като първата е Danmarks Radio.
Задачата на TV2/Danmark е да създава и разпространява национални и регионални телевизионни програми. Разпространението може да се осъществява по-специално чрез радиооборудване, чрез сателитни или кабелни системи. Министърът на културата определя задълженията за обществена услуга на TV2/Danmark.
Освен обществените радио- и телевизионни оператори, на датския национален телевизионен пазар извършват дейност и търговски оператори. Това са по-специално Viasat Broadcasting UK Ltd (наричано по-нататък „Viasat“), от една страна, и обединението, създадено от SBS TV A/S и SBS Danish Television Ltd (наричано „SBS“), от друга страна.
TV2/Danmark е създадено първоначално с помощта на държавен лихвен заем и подобно на Danmarks Radio дейността му трябва да се финансира от приходи от лицензионната такса, плащана от всички телевизионни зрители в Дания. Законодателят обаче решава, че за разлика от Danmarks Radio, TV2/Danmark ще има възможност да получава и приходи от рекламна дейност.
В резултат на жалба, подадена на 5 април 2000 г. от SBS Broadcasting SA/Tv Danmark, системата за финансиране на TV2/Danmark е анализирана от Комисията с Решение 2006/217/ЕО от 19 май 2004 година относно мерките, взети от Дания в полза на TV2/Danmark (
OВ L 85, 2006 г., стр. 1
и поправка в
OВ L 368, 2006 г., стр. 112
, наричано по-нататък „решение TV2 I“). Това решение обхваща периода от 1995 г. до 2002 г. и се отнася до следните мерки: средствата, получени от лицензионната такса, прехвърлянията от фондовете, натоварени с финансирането на TV2/Danmark (фондове TV2 и Radiofonden), суми, предоставени ad hoc, освобождаването от корпоративен данък, освобождаването от лихви и от връщане на главницата на заемите, предоставени на TV2/Danmark при учредяването му, държавната гаранция за оперативните заеми, както и благоприятните условия за плащане на таксата, дължима от TV2/Danmark, за използването на честота с национално покритие (наричани по-нататък общо „разглежданите мерки“). Накрая, разследването на Комисията обхваща и предоставеното на TV2/Danmark разрешение да излъчва на честоти с локално покритие, както и задължението на всички собственици на общински станции да излъчват програмите, свързани с предоставяната от TV2 обществена услуга, чрез своите съоръжения.
След анализа на разглежданите мерки Комисията приема, че те представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като схемата за финансиране на TV2/Danmark, чиято цел е да компенсира разходите за предоставяната от това предприятие обществена услуга, не отговаря на второто и четвъртото от четирите условия, установени от Съда в решение от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, наричани по-нататък „условията Altmark“).
Освен това Комисията решава, че горепосочените помощи, предоставени от Кралство Дания на TV2/Danmark в периода между 1995 г. и 2002 г., са съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 106, параграф 2 ДФЕС, с изключение на сумата от 628,2 милиона датски крони (DKK) (около 85 милиона евро), която тя квалифицира като „свръхкомпенсация“. Така тя разпорежда на Кралство Дания да събере тази сума заедно с лихвите от TV2/Danmark.
Срещу решение TV2 I са подадени четири жалби за отмяна, от една страна, от TV2/Danmark (дело T‑309/04) и от Кралство Дания (дело T‑317/04), и от друга страна, от конкурентите на TV2/Danmark, а именно Viasat (дело T‑329/04) и SBS (дело T‑336/04).
С решение от 22 октомври 2008 г., TV2/Danmark и др./Комисия (
T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 и T‑336/04
,
EU:T:2008:457
), Общият съд отменя посоченото решение. В решението си Общият съд приема, че Комисията основателно е стигнала до извода, че задачата за обществена услуга, поверена на TV2/Danmark, съответства на определението за услуги по разпространение на радио- и телевизионни програми от общ икономически интерес. Той обаче констатира и наличието на редица нарушения, които опорочават решение TV2 I.
Така, първо, като анализира въпроса дали мерките, посочени в решение TV2 I, са финансирани с държавни ресурси, Общият съд констатира, че с оглед на възможното квалифициране като ресурси на държава членка Комисията не е мотивирала преценката си относно вземането предвид de facto на приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. Второ, Общият съд е констатирал, че анализът на Комисията относно това дали са изпълнени второто и четвъртото условие Altmark не се основава на сериозен анализ на конкретните юридически и икономически условия, с оглед на които е определена сумата от лицензионната такса, която се полага на TV2/Danmark. Ето защо решение TV2 I било опорочено от липсата на мотиви по този въпрос. Трето, Общият съд е констатирал, че преценката на Комисията относно съвместимостта на помощта от гледна точка на член 106, параграф 2 ДФЕС, и по-специално относно наличието на свръхкомпенсация, също е опорочена от липсата на мотиви. Според Общия съд тази липса на мотиви произтича от липсата на сериозен анализ по време на разследването на конкретните юридически и икономически условия, въз основа на които е определена сумата от лицензионната такса, която се полага на TV2/Danmark.
След отмяната на решение TV2 I Комисията преразглежда въпросните мерки. По този повод тя провежда консултации с Кралство Дания и с TV2/Danmark, а също така получава становища от трети лица.
След приключване на този анализ Комисията приема спорното решение.
Това решение се отнася до мерките, приведени в действие спрямо TV2/Danmark между 1995 г. и 2002 г. В анализа си обаче Комисията взема предвид и мерките за рекапитализация, приети през 2004 г. в резултат на решение TV2 I.
В спорното решение Комисията запазва позицията си относно квалификацията на разглежданите мерки като „държавни помощи“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. На първо място, тя приема, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. представляват ресурси на държавата, и на второ място, проверявайки наличието на селективно предимство, тя заключава, че разглежданите мерки не отговарят на второто и четвъртото условие Altmark. За разлика от това, докато в решение TV2 I Комисията приема, че сумата от 628,2 милиона датски крони (около 85 милиона евро) представлява свръхкомпенсация, несъвместима с член 106, параграф 2 ДФЕС, в спорното решение тя приема, че тази сума представлява подходящ резерв от собствени средства за TV2/Danmark. В разпоредителната част на това решение тя посочва следното:
„Член 1
Мерките, приведени в действие от Дания в полза на TV2/Danmark в периода между 1995 г. и 2002 г. под формата на ресурси от лицензионни такси и другите мерки, разгледани в настоящото решение, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 106, параграф 2 [ДФЕС]“.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 30 декември 2011 г. TV2/Danmark подава в секретариата на Общия съд жалба за частична отмяна на спорното решение.
Като главно искане TV2/Danmark иска от Общия съд да отмени спорното решение в частта, в която Комисията приема, че разглежданите мерки представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
При условията на евентуалност TV2/Danmark иска от Общия съд да отмени спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че:
–
всички разглеждани мерки представляват нови помощи,
–
приходите от лицензионна такса, които за периода от 1997 г. до 2002 г. са преведени на TV2/Danmark и впоследствие прехвърлени на регионалните станции на TV2/Danmark, представляват държавни помощи за TV2/Danmark,
–
приходите от реклама, които през 1995 г. и 1996 г. и при закриването на фонд TV2 през 1997 г. са били преведени от последния на TV2/Danmark, представляват държавни помощи за TV2/Danmark.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отменя спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи, и отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
Искания на страните
С жалбата си Viasat иска от Съда:
–
да отмени точка 1 от диспозитива на обжалваното съдебно решение,
–
да отмени мотивите на обжалваното съдебно решение, в които Общият съд е приел, че твърдението по третата част от първото основание на TV2/Danmark е основателно,
–
да отхвърли жалбата за отмяна, подадена от TV2/Danmark и подкрепяна от Кралство Дания, и
–
да осъди TV2/Danmark и Кралство Дания да заплатят съдебните разноски.
TV2/Danmark иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата, и
–
да осъди Viasat да заплати съдебните разноски.
Кралство Дания иска от Съда да отхвърли жалбата.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си Viasat изтъква две основания.
По първото основание
Доводи на страните
С първото си основание Viasat поддържа, че като е приел, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез TV2 Reklame и фонд TV2, не представляват ресурси на държава членка по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, поради което Комисията не е трябвало да ги квалифицира като държавна помощ, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
Viasat твърди, че тези приходи са били под контрола и на разположение на датската държава, тъй като, преди да бъдат прехвърлени на TV2/Danmark, те са получени от две публични предприятия, контролирани от тази държава, а именно TV2 Reklame и фонд TV2. Ето защо, противно на практиката на Съда, дружеството смята, че е изпълнено необходимото, но и достатъчно условие, за да може да се приеме, че посочените приходи представляват ресурси на държава членка по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, при това независимо от произхода на същите приходи.
Все пак Viasat отбелязва, че в случая TV2 Reklame изцяло е притежавано и контролирано от датската държава и че тази държава носи отговорност за решенията на това предприятие, тъй като министърът на културата със съгласието на Комисията по финансите към датския парламент взема решенията за разпределяне на печалбите на TV2 Reklame.
Според Viasat прехвърлянето на съответните средства чрез фонд TV2 не променя факта, че те са ресурси на държава членка, тъй като фонд TV2 също е публично предприятие, контролирано от датската държава.
Предвид тези обстоятелства Viasat счита, че настоящото дело се различава съществено от делата, по които са постановени решения от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), и от 5 март 2009 г., UTECA (
C‑222/07
,
EU:C:2009:124
), отнасящи се до случаи, при които съответните ресурси в нито един момент не са напускали частния сектор.
Подобно на Viasat, Комисията смята, че като е приел, че приходите, преведени от TV2 Reklame на TV2/Danmark чрез фонд TV2, не представляват ресурси на държава членка по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, и че в спорното решение Комисията е анализирала и тълкувала неправилно второто условие Altmark, Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото.
TV2/Danmark и Кралство Дания оспорват тези доводи.
По същество те поддържат, че разглежданите приходи от реклама не представляват ресурси на държава членка, поради което не са и държавни помощи, тъй като не произхождат от датската държава, а са приходи от дейността на TV2/Danmark, и че в това отношение е без значение обстоятелството, че TV2 Reklame и фондът TV2 са публични образувания, притежавани и контролирани от датската държава.
Съображения на Съда
Съгласно постоянната практика на Съда, за да бъде квалифицирана дадена мярка като „помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, трябва да са изпълнени всички посочени в тази разпоредба условия (вж. решение от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и цитираната съдебна практика).
Посочената разпоредба предвижда четири условия. Първо, трябва да става въпрос за намеса на държавата или чрез ресурси на държавата. Второ, тази намеса трябва да може да засегне търговията между държавите членки. Трето, тя трябва да предоставя предимство на ползващия се от нея. Четвърто, тя трябва да нарушава или да създава опасност от нарушаване на конкуренцията (вж. решения от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg,
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, т.
, от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
В случая има спор само по първото от тези условия.
Относно това условие, а именно предимството да бъде пряко или непряко предоставено посредством държавни ресурси, следва да се припомни, че понятието за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС може да се отнася до мерки, които не включват прехвърлянето на държавни ресурси (вж. по-специално решения от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
, от 30 май 2013 г., Doux Élevage и Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Така понятието за намеса „чрез държавни ресурси“ по смисъла на тази разпоредба цели да включи, освен предоставените пряко от държавата предимства, и тези, които са предоставени посредством публична или частна организация, определена или учредена от държавата, за да прилага схемата за помощи (вж. решения от 13 март 2001 г., PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, т.
, от 30 май 2013 г., Doux Élevage и Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Всъщност правото на Съюза не може да допусне правилата в областта на държавните помощи да бъдат заобикаляни единствено със създаването на самостоятелни институции, отговарящи за разпределянето на помощите (вж. решение от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
).
Освен това следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда член 107, параграф 1 ДФЕС обхваща всички имуществени средства, които публичните органи могат ефективно да използват, за да подкрепят предприятия, като е без значение дали тези средства спадат постоянно или не към патримониума на държавата. Ето защо, макар съответстващите на разглежданата мярка суми да не се притежават постоянно от държавата, обстоятелството, че те остават непрекъснато под публичен контрол и следователно на разположение на компетентните национални власти, е достатъчно, за да бъдат квалифицирани като „държавни ресурси“ (вж. решение от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
, от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
, от 30 май 2013 г., Doux Élevage и Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Следователно, при положение че ресурсите на публичните предприятия попадат под контрола на държавата, така че са на нейно разположение, тези ресурси се обхващат от понятието „ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Всъщност посредством упражняването на своето доминиращо влияние върху тези предприятия държавата е напълно в състояние да насочи използването на техните средства, за да финансира евентуално специфични предимства в полза на други предприятия (вж. в този смисъл решение от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
).
В това отношение е без значение обстоятелството, че съответните средства са управлявани от различни от публичния орган субекти или че са с частен произход (вж. в този смисъл решения от 2 юли 1974 г., Италия/Комисия,
173/73
,
EU:C:1974:71
, т.
и от 8 май 2003 г., Italie и SIM 2 Multimedia/Комисия,
C‑328/99 и C‑399/00
,
EU:C:2003:252
, т.
).
Както посочва Общият съд в точка 176 от обжалваното съдебно решение, през 1995 г. и 1996 г. рекламните блокове на TV2/Danmark са били продавани не от самото TV2/Danmark, а от трето дружество, TV2 Reklame, и доходът от тези продажби е бил преведен на TV2/Danmark посредством фонд TV2.
В това отношение няма спор, че подобно на TV2/Danmark, TV2 Reklame и фонд TV2 са публични предприятия, притежавани от датската държава, и че им е било възложено да управляват превеждането на TV2/Danmark на приходите от продажбата на посочените рекламни блокове.
По този начин целият „канал“, по който преминават тези приходи до превеждането им на TV2/Danmark, се урежда от датското законодателство, съгласно което специално упълномощени от държавата публични предприятия имат задачата да управляват посочените приходи.
Вследствие на това въпросните приходи се намират под публичен контрол и на разположение на държавата, която може да взема решения относно тяхното разпределяне.
При това положение съгласно припомнената в точки 35—40 от настоящото решение практика на Съда, разглежданите приходи представляват „ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
Следователно, като е приел в точка 220 от обжалваното съдебно решение, че приходите за 1995 г. и 1996 г., които произтичат от продажбата от TV2 Reklame на рекламните блокове на TV2/Danmark и са преведени на последното посредством фонд TV2, не представляват ресурси на държава членка, поради което Комисията неправилно ги е квалифицирала като „държавна помощ“, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
Както вече бе припомнено в точка 40 от настоящото решение и противно на това, което следва от точка 211 от обжалваното съдебно решение, фактът, че тези приходи от рекламодатели са с частен произход, е без значение в това отношение и е ирелевантен, що се отнася до въпроса дали те са контролирани от датските органи.
Освен това в точки 208 и 212 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че когато произхождат от трети лица, управляваните от публични предприятия средства могат да представляват ресурси на държава членка само ако собствениците им доброволно са ги предоставили на разположение на държавата или не са ги потърсили и държавата е поела управлението им.
Всъщност, противно на посоченото от Общия съд, подобно съображение не намира никаква подкрепа в практиката на Съда.
Това се отнася и за съображенията по точки 214, 215 и 217 от обжалваното съдебно решение, според които само частта от приходите, която с решение на министъра на културата не е преведена на TV2/Danmark, може да представлява ресурси на държава членка и липсата на задължение посочените приходи да се превеждат от фонд TV2 на TV2/Danmark не може да доведе до различен извод.
Всъщност, както бе констатирано в точки 41—44 от настоящото решение, наличието на публичен контрол върху разглежданите приходи от реклама произтича от това, че те са управлявани от публични предприятия, притежавани от датската държава. Безспорно е впрочем, че по силата на датското законодателство министърът на културата има възможността да вземе решение дали тези приходи ще бъдат разпределени за цел, различна от прехвърляне във фонд TV2.
Накрая, разглежданият в настоящото дело случай не е съпоставим с този по делото, по което е постановено решение от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), в което Съдът е приел, че задължението на частните предприятия за електроснабдяване да изкупуват на фиксирани минимални цени електроенергията, произведена от възстановими енергийни източници, не води до никакво пряко или непряко прехвърляне на държавни средства на предприятията, производители на този вид електроенергия (вж. решения от 13 март 2001 г., PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, т.
, от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Всъщност последното дело се отнася до частни предприятия, които не са упълномощени от държавата членка да управляват държавни ресурси, а са обвързани от задължение за изкупуване със свои собствени финансови средства (вж. решения от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
, от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
и определение от 22 октомври 2014 г., Elcogás,
C‑275/13
, непубликувано,
EU:C:2014:2314
, т.
).
Освен това разглежданите в посоченото дело фондове не могат да се считат за ресурси на държава членка, тъй като в нито един момент не са били под публичен контрол (вж. решение от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
и определение от 22 октомври 2014 г., Elcogás,
C‑275/13
, непубликувано,
EU:C:2014:2314
, т.
).
Впрочем, както вече бе отбелязано, настоящото дело се отнася до публични предприятия, в случая TV2 Reklame и фонд TV2, създадени, притежавани и упълномощени от датската държава, за да управляват приходите от продажбата на рекламните блокове на друго публично предприятие, а именно TV2/Danmark, така че тези приходи се намират под контрола и на разположение на датската държава.
Следователно, като е приел в точка 213 от обжалваното съдебно решение, че разглежданият в настоящото дело случай е аналогичен на този по делото, по което е постановено решение от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
При тези обстоятелства следва да се уважи първото основание, изтъкнато от Viasat в подкрепа на жалбата му, и да се отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която е отменено спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи.
По второто основание
Доводи на страните
С второто си основание Viasat поддържа, че в точка 106 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че спорното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, що се отнася до обхвата на второто условие Altmark.
Освен това според Viasat Общият съд е основал преценката си в това отношение не на мотивите на самото спорно решение, а на тълкуването му, направено от Комисията в хода на производството. Така Общият съд превишил границите на своя контрол.
В това отношение Viasat твърди, че противно на приетото от Общия съд в точки 97, 99 и 104—106 от обжалваното съдебно решение, в релевантните съображения от спорното решение ни най-малко не се посочва, че второто условие Altmark „включва концепцията за ефективност на получателя на компенсацията“.
Според Viasat съгласно това условие параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин и с него се цели да се предотврати злоупотреба със самия институт на „обществената услуга“.
Комисията споделя доводите на Viasat. Тя припомня, че в рамките на дело C‑649/15 P, по което е постановено решение TV2/Danmark/Комисия, обявено днес и отнасящо се до жалбата, подадена от TV2/Danmark срещу обжалваното съдебно решение, е поискала от Съда да замени мотивите, доколкото Общият съд е констатирал, че второто условие Altmark е изпълнено, що се отнася до държавната помощ в полза на TV2/Danmark.
TV2/Danmark и Кралство Дания оспорват допустимостта на второто основание, с мотива че Viasat няма интерес, въз основа на който Съдът да упражни контрол върху мотивите на обжалваното съдебно решение относно посоченото второ условие, тъй като диспозитивът на това съдебно решение е благоприятен за Viasat и не включва елемент, свързан със същото условие.
По същество TV2/Danmark поддържа, че Общият съд е основал преценката си за обхвата на второто условие Altmark едновременно на мотивите на спорното решение и на тълкуването му, направено от Комисията в хода на писмената фаза на съдебното производство.
При всички положения TV2/Danmark смята, че в случая параметрите за изчисляване на компенсацията са били предварително установени по обективен и прозрачен начин.
Съображения на Съда
Следва да се припомни, че съгласно член 169, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда „[и]сканията в жалбата са за отмяна, изцяло или частично, на съдебния акт на Общия съд, съдържащ се в диспозитива“.
В случая обаче исканията в жалбата по настоящото производство относно повдигнатото от Viasat второ основание не са нито за оспорване на отмяната на Решение 2011/839 в точка 1 от диспозитива на обжалваното съдебно решение, нито за оспорване на отхвърлянето на жалбата в останалата ѝ част в точка 2 от същото съдебно решение, а се отнасят до мотивите на обжалваното съдебно решение във връзка с прилагането от Комисията на второто условие Altmark, които не са елемент от диспозитива на обжалваното съдебно решение.
Впрочем следва да се отбележи, че самото Viasat признава, че второто му основание се отнася до част от обжалваното съдебно решение, която, разгледана самостоятелно, няма отражение върху неговия диспозитив.
Следователно второто основание, изтъкнато от Viasat в подкрепа на жалбата му пред Съда, е недопустимо.
По жалбата пред Общия съд
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато жалбата е основателна, Съдът отменя решението на Общия съд. Той може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
В настоящия случай Съдът счита, че следва да постанови окончателно решение по подадената от TV2/Danmark жалба за отмяна на спорното решение.
В това отношение е достатъчно да се отбележи, че по мотивите, изложени в точки 35 и 56 от настоящото решение, повдигнатото от TV2/Danmark четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на направеното при условията на евентуалност трето искане, трябва да бъде отхвърлено.
Следователно жалбата на TV2/Danmark трябва да се отхвърли.
По съдебните разноски
В съответствие с член 184, първа алинея от Процедурния правилник, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
Съгласно член 138, параграф 3 от Процедурния правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски. Съдът обаче може да реши една от страните да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и част от съдебните разноски на другата страна, ако обстоятелствата по делото оправдават това.
В случая, въпреки че е уважено едното от двете искания, направени от Viasat в подкрепа на жалбата му пред Съда, и че обжалваното съдебно решение се отменя, това не се отнася за другото му искане, което се отхвърля от Съда.
Ето защо, от една страна, TV2/Danmark следва да бъде осъдено да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и половината от разноските на Viasat в настоящото производство по обжалване, както и всички разноски, които последното дружество е направило в първоинстанционното производство, а от друга страна, Viasat следва да понесе половината от направените от него съдебни разноски в настоящото производство по обжалване.
След като Комисията не е направила официално искане за осъждането на TV2/Danmark да заплати съдебните разноски, тя следва да понесе направените от нея разноски.
Член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, приложим по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, предвижда, че държавите членки и институциите, които са встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
Ето защо в качеството си на встъпила страна в първоинстанционното производство Кралство Дания понася направените от него съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 24 септември 2015 г., TV2/Danmark/Комисия (
T‑674/11
,
EU:T:2015:684
), в частта му, в която е отменено Решение 2011/839/ЕС на Комисията от 20 април 2011 година относно мерките, приведени в действие от Дания (C 2/03) за TV2/Danmark, в частта, в която Европейската комисия е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи.

2)
Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

3)
Отхвърля жалбата за отмяна, подадена от TV2/Danmark A/S срещу Решение 2011/839.

4)
TV2/Danmark понася, наред с направените от него съдебни разноски, и половината от разноските на Viasat Broadcasting UK Ltd в настоящото производство по обжалване, както и всички разноски, които последното дружество е направило в първоинстанционното производство.

5)
Viasat Broadcasting UK Ltd понася половината от направените от него съдебни разноски в настоящото производство по обжалване.

6)
Европейската комисия и Кралство Дания понасят направените от тях съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: датски.