CELEX: 62021TJ0164
Personalesag
midlertidigt ansatte
ikke-forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt for en tidsubegrænset periode
tjenestens interesse
retlig fejl
åbenbart urigtigt skøn
ret til at blive hørt
princippet om god forvaltning
omsorgspligt

)
Med sit søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF har sagsøgeren, QM, nedlagt påstand om annullation af afgørelsen truffet af Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) den 27. maj 2020 om ikke at forlænge hans ansættelseskontrakt for en tidsubegrænset periode (herefter »den anfægtede afgørelse«), samt, om fornødent, af afgørelsen af 18. december 2020 om afslag på hans klage (herefter »afgørelsen om afslag på klagen«).
Sagens baggrund
[
udelades
]
Den 7. januar 2020 blev proceduren for forlængelse af sagsøgerens kontrakt ved en tidsubegrænset kontrakt indledt i overensstemmelse med de regler, der finder anvendelse i Europol.
[
udelades
]
Den 5. maj 2020 underrettede den administrerende direktør, i vedkommendes egenskab af ansættelsesmyndighed (herefter »ansættelsesmyndigheden«), sagsøgeren om, at ansættelsesmyndigheden havde til hensigt ikke at forlænge hans kontrakt ved en tidsubegrænset kontrakt, idet det blev præciseret, at den fremtidige chef for afdelingen [
fortroligt
], for at afspejle Europols strategi med titlen »Europol Strategy 2020+« (herefter »Europols strategi 2020+«) og det ansvar, som Europol var blevet tildelt i forbindelse med programmet »EU Interoperability Agenda«, skulle have supplerende kvalifikationer og kompetencer, som sagsøgeren ikke havde (herefter »informationsskrivelsen af 5. maj 2020«).
Den 12. maj 2020 indsatte sagsøgeren i rubrik 6 i formularen til forlængelse af kontrakten sine bemærkninger hvad angår den administrerende direktørs hensigt om ikke at forlænge hans kontrakt.
Den 27. maj 2020 vedtog ansættelsesmyndigheden den anfægtede afgørelse. Ved e-mail af 2. juni 2020 blev denne afgørelse meddelt sagsøgeren.
I den anfægtede afgørelse præciserede ansættelsesmyndigheden, at »[e]fter en analyse af Europols strategi 2020+ og af »Europols programmeringsdokumenter«, herunder de opgaver, som Europol er blevet tildelt i forbindelse med EU’s interoperabilitetsprogram, som gennemføres gradvist, er det operationelle behov for en chef for afdelingen [
fortroligt
] med en supplerende ekspertise, i forhold til profilen for [sagsøgerens] nuværende stilling, imidlertid identificeret«.
[
udelades
]
Parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse og, om fornødent, afgørelsen om afslag på klagen annulleres.
–
Europol tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Europol har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
[
udelades
]
Påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse
Sagsøgeren har til støtte for annullationssøgsmålet fremsat fem anbringender om for det første fejl begået af ansættelsesmyndigheden ved anvendelsen af bedømmelseskriterierne på ansøgeren ved forlængelsen af kontrakten for en tidsubegrænset periode og om, at der ikke forelå en afgørelse om omstrukturering og om definition af de nye behov i forbindelse med stillingen, for det andet tilsidesættelse af retten til at blive hørt, for det tredje en forudfattet mening hvad angår sagsøgerens evner til at opfylde de fremtidige behov i forbindelse med stillingen, manglende undersøgelse af hans kvalifikationer og tilsidesættelse af pligten til god forvaltning og af sagsøgerens legitime ret til at blive bedømt, for det fjerde anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn hvad angår hans profil og hans kvalifikationer og for det femte retsmisbrug og tilsidesættelse af omsorgspligten.
[
udelades
]
Det første anbringende om, at ansættelsesmyndigheden begik fejl ved anvendelsen af bedømmelseskriterierne på ansøgeren ved forlængelsen af kontrakten for en tidsubegrænset periode og om, at der ikke forelå en afgørelse om omstrukturering og om definition af de nye behov i forbindelse med stillingen
I overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, i afgørelsen af 28. marts 2019 vedrører udtrykket »forudsigelige fremtidige udviklinger«, der er nævnt i denne artikel, ifølge sagsøgeren det løbende behov i forbindelse med stillingen eller funktionen og derfor udelukkende det første kriterium. Det fremgår imidlertid af begrundelsen for den anfægtede afgørelse, at denne udelukkende er baseret på det andet kriterium, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, nemlig den ansattes kvalifikationer og kompetencer, hvor der ikke henvises til forudsigelige fremtidige udviklinger.
Sagsøgeren har således gjort gældende, at den anfægtede afgørelse, ved at kræve, at han påviser nye kvalifikationer, henset til forudsigelige fremtidige udviklinger, reelt er baseret på en ændring af den stilling, som han bestred, som ikke havde været genstand for nogen afgørelse om omstrukturering, for så vidt som denne stillings nye behov ikke var defineret på tidspunktet for afgørelsen om ikke at forlænge hans kontrakt.
I denne henseende har sagsøgeren, for det første, med henvisning til dom af 16. december 2020, VP mod Cedefop (
T-187/18
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2020:613
), gjort gældende, at Europol udelukkende kunne henvise til fremtidige omstruktureringer med henblik på at vurdere agenturets interesse i at forlænge kontrakten for en af de ansatte eller ej i det tilfælde, hvor de nævnte omstruktureringer var forudsigelige. Den administrerende direktør begik således en fejl ved at beslutte ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt for en tidsubegrænset periode med den begrundelse, at andre kvalifikationer var påkrævede for at udføre de opgaver, der var tildelt den kommende chef for afdelingen [
fortroligt
], selv om stillingsbeskrivelsen for denne stilling endnu ikke var blevet ændret.
For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke præciserer de kvalifikationer, der er nødvendige for fremover at bestride stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
]. Ifølge sagsøgeren definerer ingen af de dokumenter, som Europol har henvist til, desuden de nye kompetencer, som den kommende chef for afdelingen [
fortroligt
] skal besidde.
Sagsøgeren er således af den opfattelse, at hans kvalifikationer og kompetencer burde have været undersøgt med henblik på at efterprøve, om han svarede til stillingsprofilen, således som denne fremover var påtænkt. Europol burde nemlig have bedømt sagsøgerens kompetencer og kvalifikationer på grundlag af en proces eller en test og ikke på grundlag af den aktuelle stillingsprofils indsats.
Sagsøgeren har i øvrigt gjort gældende, at han havde bevist, at han havde de færdigheder og kompetencer, der nu efterlyses, eller at han i det mindste under hele sin karriere havde været i stand til at bevise, at han fuldt ud evnede at tilpasse sin profil i forhold til sine kompetencer og omvendt.
Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at stillingsopslaget, der blev offentliggjort den [
fortroligt
], indeholdt beskrivelsen af en stilling, der svarede til den stilling, han bestred. Sagsøgeren har i denne henseende anført, at beskrivelsen af hans stilling, da han bestred denne, aldrig havde udviklet sig til trods for, at hans arbejdsopgaver var blevet tilpasset.
For det tredje er sagsøgeren uenig i, at stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
] blev klassificeret blandt de såkaldt »begrænsede« stillinger. Sagsøgeren har gjort gældende, at denne ændring ikke med føje kan gøres gældende over for ham, eftersom en ændring af stillingstypen under udøvelsen af tjenesten ikke kan være til skade for den ansatte, der beklæder den pågældende stilling. Denne ændring, som medfører en rotationspligt for de midlertidigt ansatte, har imidlertid haft den konsekvens, at sagsøgeren blev forhindret i at ansøge som følge af latensperioden på tre år.
For det fjerde har sagsøgeren påberåbt sig en ulige behandling og en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 27. Sagsøgeren har gjort gældende, at den person, der blev ansat i [
fortroligt
] i stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], ikke havde supplerende kompetencer i forhold til sagsøgerens kompetencer, og at den pågældendes profil svarer til sagsøgerens. Den eneste forskel mellem denne person og sagsøgeren er nationalitet. Sagsøgeren har tilføjet, at udvælgelsen af en [
fortroligt
] ansat til stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], i hvilken to kontorchefer også er [
fortroligt
], skader ligevægten mellem nationaliteter blandt tjenestemænd og øvrige ansatte og det princip, der opstilles i vedtægtens artikel 27.
Europol har bestridt sagsøgerens argumenter.
I denne henseende bemærkes indledningsvis, at det følger af fast retspraksis, at muligheden for at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat blot er en mulighed, der er overladt til den kompetente myndigheds skøn, idet institutionerne råder over et vidt skøn ved organisationen af deres tjenestegrene alt efter de opgaver, som er overdraget dem, og – under hensyntagen til disse opgaver – ved placeringen af det personale, som de har til rådighed, på betingelse af, at denne placering sker i tjenestens interesse (jf. dom af 10.10.2014, EMA mod BU,
T-444/13 P
,
EU:T:2014:865
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Denne retspraksis er så meget desto mere relevant, når der er tale om at erstatte en tidsbegrænset kontrakt med en tidsubegrænset kontrakt, som skaber en mere stabil og tidsmæssigt ubegrænset forbindelse mellem institutionen og den pågældende ansatte (dom af 26.1.2022, MN mod Europol,
T-586/20
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2022:24
, præmis
).
Tjenestegrenens organisation og funktion henhører under institutionens enekompetence, og det er den overordnede myndighed, som alene har ansvaret for tjenestegrenenes organisation. Det tilkommer alene den overordnede myndighed at vurdere tjenestegrenens behov ved følgelig at placere det personale, som den har til rådighed (jf. dom af 16.12.2020, VP mod Cedefop,
T-187/18
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2020:613
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Unionens institutioner og agenturer har således frihed til at strukturere deres administrative tjenestegrene under hensyntagen til en række faktorer, såsom karakteren og omfanget af de opgaver, som de er tillagt, og de budgetmæssige muligheder. Denne frihed indebærer frihed til at nedlægge stillinger og til at ændre tildelingen af opgaverne af hensyn til større effektivitet ved organiseringen af arbejdet eller med henblik på at opfylde de budgetmæssige krav om nedlæggelse af stillinger, som fastsættes af Unionens politiske instanser, samt beføjelsen til at omfordele opgaver, som tidligere blev udført af indehaveren af den nedlagte stilling, uden at denne stillingsnedlæggelse nødvendigvis er underlagt en betingelse om, at alle de pålagte opgaver udføres af et færre antal ansatte end før omstruktureringen (jf. dom af 16.12.2020, VP/Cedefop,
T-187/18
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2020:613
, præmis
og den deri nævnte praksis).
Til forskel fra tjenestemænd, der i henhold til vedtægten er sikret et varigt ansættelsesforhold, henhører de midlertidigt ansatte i øvrigt under en anden ordning, hvis grundlag er en ansættelseskontrakt indgået med den pågældende institution. Det fremgår af ansættelsesvilkårenes artikel 47, stk. 1, litra b), at varigheden af ansættelsesforholdet mellem en institution og en midlertidigt ansat med tidsbegrænset ansættelse netop er reguleret af de vilkår, der er fastsat i den kontrakt, der er indgået mellem parterne (dom af 13.12.2018, Wahlström mod Frontex,
T-591/16
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2018:938
, præmis
).
Imidlertid bemærkes, at når en administration ved et internt direktiv har vedtaget en specifik ordning, der navnlig har til formål at sikre gennemsigtighed i proceduren for forlængelse af kontrakter samt en korrekt anvendelse af visse processuelle betingelser, skal denne ordning betragtes som en selvpålagt begrænsning af institutionens skønsbeføjelse, som administrationen kun kan fravige ved klart at angive de grunde, der kan begrunde denne ændring, idet den ellers ville tilsidesætte ligebehandlingsprincippet (dom af 26.9.2017, Hanschmann mod Europol,
T-562/16
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2017:664
, præmis
).
I den foreliggende sag bemærkes, for det første, at afgørelsen af 28. marts 2019, som fastlægger Europols generelle politik for forlængelse af kontrakter, udgør et internt direktiv som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i præmis 87 ovenfor. Denne afgørelse har nemlig til formål at indføre en specifik ordning, som gør, at forlængelsen af kontrakter for en ubegrænset periode underlægges tre kumulative betingelser.
I denne henseende bemærkes, at det følger af ordlyden af artikel 4, stk. 3, i afgørelsen af 28. marts 2019, at en forlængelse af kontrakten for en tidsubegrænset periode er underlagt tre kriterier, nemlig, for det første, det fortsatte behov for stillingen eller funktionen, herunder i lyset af den forudsigelige fremtidige udvikling, for det andet, den ansattes kvalifikationer og kompetencer og disses relevans for den stilling eller funktion, der bestrides, og, for det tredje, den pågældende ansattes konstant høje indsats.
I det foreliggende tilfælde fremgår det i det væsentlige af den anfægtede afgørelse, at selv om det vedvarende behov for stillingen samt sagsøgerens konstant høje indsats ikke bestrides, er det imidlertid hans kvalifikationer og kompetencer og disses relevans for den stilling, der bestrides, der stilles spørgsmålstegn ved, i lyset af den forudsigelige fremtidige udvikling.
Europol anvendte således i det foreliggende tilfælde de to første kriterier, nemlig dels stillingens og funktionens fortsatte nødvendighed i lyset af den forudsigelige fremtidige udvikling, dels den ansattes kvalifikationer og kompetencer og disses relevans for den stilling, der bestrides, og konstaterede en uligevægt mellem sagsøgerens kvalifikationer og kompetencer og den forudsigelige fremtidige udvikling på området for [
fortroligt
].
Det skal undersøges, om en sådan anvendelse, som sagsøgeren har bestridt, er uberettiget og inkonsekvent, således som sagsøgeren i det væsentlige har påstået.
Det må først bemærkes, at Europol, inden agenturet traf afgørelse om forlængelse af kontrakten, i tjenestens interesse på ansvarlig vis skulle vurdere de fremtidige ændringer og de forudsigelige udviklinger.
I det foreliggende tilfælde fandt Europol dels, under hensyntagen til de talrige strategiske programmeringsdokumenter vedrørende Europols aktiviteter, at afdelingen for [
fortroligt
] skulle udføre operationelle aktiviteter og ikke længere kun aktiviteter til støtte for de øvrige afdelingers operationelle aktiviteter, således at chefen for afdelingen [
fortroligt
] skulle have supplerende kompetencer.
Dels fandt Europol, efter at have vurderet sagsøgerens kvalifikationer og kompetencer, under hensyntagen til sagsøgerens personlige aktmappe og sagsøgerens kommentarer, som blev fremlagt i forbindelse med proceduren for forlængelse af kontrakten, at disse ikke svarede til den fremtidige udvikling på området for [
fortroligt
].
Hvis de kriterier, der er fastsat i artikel 4, stk. 3, i afgørelsen af 28. marts 2019, skulle anvendes helt uafhængigt, således som sagsøgeren har gjort gældende, ville en sådan anvendelse desuden kunne føre til en situation, hvor Europol skulle forlænge en ansats kontrakt, selv om dennes kompetencer ikke ville svare til de krav til den ledige stilling, som med rimelighed kunne forudses i fremtiden, hvilket ville være åbenbart i strid med tjenestens interesse og med formålet med den procedure, der er fastsat i den nævnte artikel.
I lyset af disse bemærkninger, og henset til ansættelsesmyndighedens vide skønsbeføjelse på området for forlængelse af tidsbegrænsede kontrakter ved tidsubegrænsede kontrakter, fremgår det således ikke, at Europol kan foreholdes at have begået en retlig fejl ved anvendelsen af bedømmelseskriterierne på ansøgeren ved forlængelsen af kontrakten.
For det andet er den anfægtede afgørelse, således som det fremgår af denne, ikke baseret på en fremtidig omstrukturering af agenturet, men på den omstændighed, at sagsøgerens kvalifikationer og kompetencer ikke svarede til stillingsprofilen i lyset af dennes fremtidige og forudsigelige udvikling.
Stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
] blev bevaret i Europols organigram, men kravene til stillingen, der svarer til nye kompetencer, er blevet omdefineret, således at den nævnte stilling kræver yderligere kompetencer, uden at den imidlertid er genstand for en nedlæggelse eller omstrukturering.
Dom af 16. december 2020, VP mod Cedefop (
T-187/18
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2020:613
), hvorved afgørelsen om ikke at forlænge en ansats kontrakt blev annulleret med den begrundelse, at den nævnte afgørelse var baseret på en fremtidig omstrukturering, selv om der ikke var blevet vedtaget nogen konkret afgørelse i denne henseende, finder således ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
Hvad for det tredje angår argumentet om, at det i den anfægtede afgørelse ikke præciseres, hvilke kvalifikationer der i fremtiden er nødvendige for at bestride stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], skal det bemærkes, at ansættelsesmyndigheden i den anfægtede afgørelse præciserede, at [
fortroligt
] er afgørende kompetencer og at »evnen til at lede [
fortroligt
] vil være afgørende for chefen for afdelingen [
fortroligt
]«.
Desuden fremgår det af forskellige sagsakter, såvel af strategisk karakter, såsom Europols strategi 2020+, som af programmeringsmæssig karakter, bl.a. Europols programmeringsdokumenter og navnlig dokumentet for perioden 2020-2022, herunder de ansvarsopgaver, der er tildelt Europol i forbindelse med EU’s interoperabilitetsprogram, hvortil sagsøgeren i sin egenskab af chef for afdelingen [
fortroligt
] har bidraget, og som han ikke kunne være uvidende om, at drøftelserne om disse fremtidige behov på området for [
fortroligt
] blev indledt i 2019.
I denne sammenhæng gjorde den anfægtede afgørelse samt de præciseringer, der er anført i informationsskrivelsen af 5. maj 2020 og de dokumenter, der er tilgængelige for sagsøgeren, såsom Europols strategi 2020+, Europol-køreplanen for interoperabilitet, Europols programmeringsdokument 2020-2022, udkastet til programmeringsdokument 2021-2023, Europols rapport til eksterne aktører, Europols plan for interoperabilitet i Unionen og Europols rapporter om gennemførelsen af Europols strategi 2020+, det nødvendigvis muligt for denne at forstå de kvalifikationer og kompetencer, der blev efterlyst til stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
].
Hvad angår påstanden om, at Europol burde have vurderet sagsøgerens kompetencer og kvalifikationer på grundlag af en proces eller en test, bemærkes, at en sådan test ikke er fastsat i afgørelsen af 28. marts 2018, som fastlægger proceduren for forlængelse af kontrakterne. Den ansattes kompetencer og kvalifikationer undersøges af den administrerende direktør under hensyntagen til de resultater, som den ansatte har opnået, og til hans personlige aktmappe, herunder hans curriculum vitae og de bemærkninger, der er fremsat i forbindelse med forlængelsesproceduren, hvilken procedure ansættelsesmyndigheden har fulgt i det foreliggende tilfælde. Gennemførelsen af en supplerende procedure i form af en test eller en samtale, som sagsøgeren har anmodet om, ville have tilsidesat ordlyden af afgørelsen af 28. marts 2018 og kunne have medført en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.
Hvad for det fjerde angår indplaceringen af stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
] blandt de såkaldte »begrænsede« stillinger konstateres blot, at denne ændring i det foreliggende tilfælde fandt sted efter vedtagelsen af den anfægtede afgørelse og derfor ikke på nogen måde kan have indflydelse på denne afgørelses lovlighed. Herefter er spørgsmålet om, hvorvidt den nævnte ændring kunne gøres gældende over for sagsøgeren, irrelevant.
Hvad for det femte angår klagepunktet om, at den person, der er nyansat som chef for afdelingen [
fortroligt
], ikke råder over supplerende kompetencer i forhold til sagsøgerens kompetencer, bemærkes, at disse påstande er baseret på sagsøgerens personlige opfattelse af offentligt tilgængelige oplysninger. Som Europol har gjort gældende, kan disse oplysninger imidlertid ikke erstatte sagsakterne i en ansøgning i forbindelse med en udvælgelsesprocedure.
Hvad angår sagsøgerens påstand om, at udnævnelsen af en [
fortroligt
] ansat til stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], hvor to andre kontorchefer også er [
fortroligt
], er i strid med vedtægtens artikel 27, må det konstateres, at den ansøger, der er udvalgt til stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], er [
fortroligt
] statsborger, mens to andre kontorchefer er [
fortroligt
] statsborgere.
Det fremgår således ikke, i mangel af øvrige beviser, at Europol ved som chef for afdelingen [
fortroligt
] at udnævne en [
fortroligt
] ansat, der er [
fortroligt
] statsborger, mens to kontorchefer i denne afdeling har [
fortroligt
] statsborgerskab, har tilsidesat vedtægtens artikel 27, som bl.a. pålægger Unionens agenturer at udvælge deres personale på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgerne i Unionens medlemsstater, og som forbyder disse at forbeholde stillinger for statsborgere fra en bestemt medlemsstat.
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det første anbringende bør forkastes.
Det fjerde anbringende om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn
Sagsøgeren har i forbindelse med det fjerde anbringende gjort gældende, at hans erhvervserfaring, kvalifikationer og evne til at tilpasse sig behovene viser, at han har de kvalifikationer, der kræves for at besætte stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], og at den administrerende direktør derfor har anlagt et åbenbart urigtigt skøn hvad angår hans evner til at udføre sine arbejdsopgaver i lyset af den fremtidige og forudsigelige udvikling af stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
].
Sagsøgeren har desuden anført, at han ikke havde kendskab til organisationens nye behov, for så vidt som de krævede kompetencer ikke var en del af kravene til eller beskrivelsen af den ledige stilling.
Under alle omstændigheder har sagsøgeren ikke været genstand for ligebehandling i forhold til de øvrige ansøgere til stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
] for så vidt angår den nærmere fremgangsmåde ved bedømmelsen af hans kvalifikationer.
Europol har bestridt sagsøgerens argumenter.
Indledningsvis bemærkes, at selv om administrationen råder over et vidt skøn i forbindelse med forlængelsen af en tidsbegrænset kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt, således som det fremgår af præmis 82 og 83 ovenfor, udøver Retten, når den behandler et annullationssøgsmål til prøvelse af en retsakt vedtaget under udøvelsen af en sådan skønsbeføjelse, ikke desto mindre en legalitetskontrol, hvilket kommer til udtryk i flere henseender. Hvad angår en påstand om annullation af en afgørelse om ikke at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat, som er en bebyrdende retsakt, bør Unionens retsinstansers kontrol begrænses til en efterprøvelse af, at der ikke er begået en retlig fejl, at der ikke er anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af tjenestens interesser, som kunne begrunde nævnte afgørelse, at der ikke foreligger magtfordrejning, og at der ikke er sket tilsidesættelse af den omsorgspligt, som påhviler administrationen, når den skal tage stilling til videreførelsen af en kontrakt mellem administrationen og en af dens ansatte. Desuden efterprøver Retten, om administrationen har begået processuelle fejl eller faktiske unøjagtigheder (jf. i denne retning dom af 13.12.2018, Wahlström mod Frontex,
T-591/16
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2018:938
, præmis
).
I øvrigt kan en fejl kun kvalificeres som åbenbar, når den umiddelbart og tydeligt kan konstateres på baggrund af de kriterier, som gælder for udøvelsen af den pågældende beslutningskompetence. Det følger heraf, at for at godtgøre, at administrationen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder, der kan begrunde, at en afgørelse annulleres, skal de beviser, som det påhviler sagsøgeren at fremlægge, være tilstrækkeligt stærke til at bevirke, at de vurderinger, administrationen har lagt til grund, bliver usandsynlige. Med andre ord skal anbringendet om, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, forkastes, hvis den anfægtede vurdering, uanset de af sagsøgeren fremførte beviser, kan lægges til grund som værende fortsat rigtig eller gyldig (jf. dom af 15.12.2021, HB mod EIB,
T-689/20
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2021:891
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det er i lyset af ovenstående betragtninger, at sagsøgerens argumenter til støtte for det fjerde anbringende skal undersøges.
I det foreliggende tilfælde er den anfægtede afgørelse støttet på den begrundelse, at sagsøgerens kvalifikationer og kompetencer ikke opfyldte Europols behov i forbindelse med stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
] i lyset af den forudsigelige fremtidige udvikling.
Hvad for det første angår sagsøgerens argument om, at hans resultater, erfaring og tilpasningsevne viser, at han havde de kvalifikationer og kompetencer, der var krævet for at besætte stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], bemærkes, at Europol hverken har bestridt sagsøgerens store indsats eller hans tilpasningsevne. Begrundelsen for, at sagsøgerens kontrakt ikke blev forlænget, er, at sagsøgerens profil ikke passer til Europols fremtidige behov, dvs. henset til de færdigheder, der fremover kræves [
fortroligt
]. Det følger heraf, at der er blevet identificeret nye supplerende behov og ekspertiseområder, og at sagsøgerens kompetencer ifølge Europol ikke er tilstrækkelige til at imødekomme disse.
Selv om sagsøgeren har anført, at han besidder de nyligt identificerede kompetencer og færdigheder, har han ikke præciseret disse kompetencer og dermed godtgjort, at hans erfaring ved Europol eller hans tidligere erfaring vil kunne opfylde Europols behov for at råde over en person med færdigheder inden for [
fortroligt
] og [
fortroligt
].
Selv om sagsøgeren har gjort gældende, at stillingsbeskrivelsen i det stillingsopslag, der blev offentliggjort den 7. januar 2021, ikke indeholdt nogen yderligere kompetencer i forhold til hans arbejdsopgaver, konstaterer Retten ikke desto mindre, at Europol efter ikke-forlængelsen af sagsøgerens kontrakt offentliggjorde et stillingsopslag med henblik på besættelse af stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], hvori flere opgaver ikke var en del af sagsøgerens arbejdsopgaver, herunder opgaver som [
fortroligt
].
Det følger heraf, at sagsøgerens opgaver i Europol ikke svarede til de fremtidige og forudsigelige krav, der kræves til stillingen som chef for afdelingen [
fortroligt
], og at sagsøgeren ikke har godtgjort, at Europol anlagde et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til det forhold, at han ikke havde de kompetencer, der er nødvendige for at bestride denne stilling i fremtiden inden for rammerne af en tidsubegrænset kontrakt.
Hvad for det andet angår sagsøgerens argumenter om, at han ikke var bekendt med organisationens nye behov, skal der henvises til vurderingen af det første og det andet anbringende, idet det fremhæves, at den fremtidige udvikling inden for informations- og kommunikationsteknologi klart blev identificeret i adskillige strategiske dokumenter, i hvis udarbejdelse sagsøgeren medvirkede, og med hensyn til hvilke han havde mulighed for at fremsætte sine bemærkninger to gange i forbindelse med forlængelsesproceduren og for at beskrive de af hans færdigheder, der ikke var blevet gengivet i hans personlige aktmappe.
Henset til det ovenstående har sagsøgeren ikke fremlagt oplysninger, der er tilstrækkelige til at bevirke, at de vurderinger, som Europol har lagt til grund med hensyn til, at hans profil ikke passer til tjenestens nye behov, bliver usandsynlige, i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i præmis 115 ovenfor.
Følgelig fremgår det ikke af sagsakterne, at Europol anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at antage, at sagsøgeren ikke havde de kvalifikationer og kompetencer, der svarede til Europols nye behov. Herefter må sagsøgerens fjerde anbringende forkastes.
[
udelades
]

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Syvende Afdeling):

1)
Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) frifindes.

2)
QM betaler sagsomkostningerne.

da Silva Passos
Valančius
Sampol Pucurull
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 9. november 2022.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.
(
) – Der gengives kun de præmisser i nærværende dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.