CELEX: 62019CJ0641
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Vartotojų apsauga
Direktyva 2011/83/ES
2 straipsnio 11 punktas, 14 straipsnio 3 dalis ir 16 straipsnio m punktas
Nuotolinės prekybos sutartis
Skaitmeninio turinio ir skaitmeninių paslaugų teikimas
Teisė atsisakyti sutarties
Vartotojo pareigos sutarties atsisakymo atveju
Sumos, kurią turi sumokėti vartotojas už paslaugas, suteiktas prieš jam pasinaudojant teise atsisakyti sutarties, nustatymas
Teisės atsisakyti sutarties išimtis skaitmeninių paslaugų teikimo atveju

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB (
OL L 304, 2011, p. 64
), 2 straipsnio 11 punkto, 14 straipsnio 3 dalies ir 16 straipsnio m punkto išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ES, kaip vartotojos, ir
PE Digital GmbH
ginčą dėl pastarajai mokėtinos sumos po to, kai ES pasinaudojo teise atsisakyti su šia bendrove sudarytos sutarties.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2011/83 4, 19 ir 50 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(4)
<…> Suderinti tam tikrus vartotojų nuotolinės prekybos <…> sutarčių teisės aspektus yra būtina siekiant skatinti realią vartotojų vidaus rinką, kurioje būtų siekiama nustatyti tinkamą pusiausvyrą tarp aukšto vartotojų apsaugos lygio ir įmonių konkurencingumo, tuo pačiu užtikrinant subsidiarumo principo laikymąsi;
<…>
(19)
skaitmeninis turinys – tai duomenys, kurie kuriami ir pateikiami skaitmenine forma, pavyzdžiui, kompiuterinės programos, taikomosios programos, žaidimai, muzika, vaizdo medžiaga arba tekstai, neatsižvelgiant į tai, ar jais galima naudotis parsisiunčiant ar pasinaudojant srautiniu duomenų siuntimu, fizine laikmena ar bet kuria kita priemone. Ši direktyva turėtų būti taikoma sutartims dėl skaitmeninio turinio teikimo. <…> [F]izinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio pateikimo sutartys pagal šią direktyvą neturėtų būti laikomos nei pirkimo–pardavimo, nei paslaugų teikimo sutartimis. Sudarant tokias sutartis vartotojas turėtų turėti teisę atsisakyti sutarties, išskyrus atvejus, kai buvo gautas jo sutikimas, kad sutartis būtų pradėta vykdyti sutarties atsisakymo laikotarpiu, ir kai vartotojas pripažino, kad jis dėl to praras teisę atsisakyti sutarties. <…>
<…>
(50)
viena vertus, vartotojas turėtų turėti galimybę pasinaudoti teise atsisakyti sutarties net tuo atveju, kai jis paprašė, kad paslaugos būtų teikiamos dar nepasibaigus sutarties atsisakymo laikotarpiui. Kita vertus, jeigu vartotojas iš tiesų pasinaudoja teise atsisakyti sutarties, prekiautojui turėtų būti užtikrinta, kad jam bus tinkamai sumokėta už suteiktas paslaugas. Proporcinga suma turėtų būti apskaičiuojama remiantis sutartyje įrašyta sutarta kaina, išskyrus atvejus, kai vartotojas įrodo, kad visa kaina yra neproporcinga; tokiu atveju mokėtina suma apskaičiuojama remiantis suteiktos paslaugos rinkos verte. Rinkos vertė turėtų būti nustatoma lyginant kitų prekiautojų atliktos atitinkamos paslaugos kainas sutarties sudarymo momentu. Todėl suteikti paslaugas dar nepasibaigus sutarties atsisakymo laikotarpiui vartotojas turėtų aiškiai paprašyti pateikdamas aiškų prašymą, o ne prekybai skirtose patalpose sudarytų sutarčių atveju – pateikdamas prašymą patvariojoje laikmenoje. Analogiškai prekiautojas turėtų patvariojoje laikmenoje informuoti vartotoją apie bet kokią pareigą sumokėti proporcingas išlaidas už jau suteiktas paslaugas. <…>“
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nurodyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
6.
paslaugų sutartis – sutartis, išskyrus pirkimo–pardavimo sutartį, pagal kurią prekiautojas suteikia ar įsipareigoja suteikti paslaugą vartotojui, o vartotojas sumoka arba įsipareigoja sumokėti už ją kainą;
<…>
11.
skaitmeninis turinys – duomenys, kurie kuriami ir pateikiami skaitmenine forma;
<…>“
Šios direktyvos 7 straipsnio „Oficialūs reikalavimai, taikomi ne prekybai skirtose patalpose sudarytoms sutartims“ 3 dalyje numatyta:
„Jeigu vartotojas nori, kad 9 straipsnio 2 dal[yje] numatytu sutarties atsisakymo laikotarpiu jam būtų pradėta teikti paslaugas ar būtų pradėta tiekti vandenį, dujas arba elektros energiją, kai nėra parduodamas ribotas jų tūris arba nustatytas kiekis, ar centralizuotai tiekti šilumą, prekiautojas reikalauja, kad vartotojas tokį aiškų prašymą pateiktų patvarioje laikmenoje.“
Minėtos direktyvos 9 straipsnio „Teisė atsisakyti sutarties“ 1 dalyje nustatyta:
„Išskyrus, kai taikomos 16 straipsnyje nurodytos išimtys, vartotojas, nenurodydamas priežasties ir nepatirdamas kitų, nei numatytosios 13 straipsnio 2 dalyje ir 14 straipsnyje, išlaidų, per 14 dienų laikotarpį gali atsisakyti nuotolinės prekybos sutarties ar ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties.“
Direktyvos 2011/83 14 straipsnyje „Vartotojo pareigos sutarties atsisakymo atveju“ numatyta:
„<…>
3.   Jei vartotojas naudojasi teise atsisakyti sutarties pateikęs prašymą pagal 7 straipsnio 3 dalį arba 8 straipsnio 8 dalį, vartotojas sumoka prekiautojui sumą, proporcingą tam, kas buvo suteikta iki to momento, kai vartotojas informavo prekiautoją apie tai, kad naudojasi teise atsisakyti sutarties, palyginti su visu tuo, kas numatyta suteikti pagal sutartį. Proporcinga suma, kurią prekiautojui turi sumokėti vartotojas, apskaičiuojama remiantis visa sutartyje nustatyta kaina. Jei visa kaina yra pernelyg didelė, proporcinga suma apskaičiuojama remiantis tuo, kas buvo suteikta, rinkos verte.
4.   Vartotojas nemoka už:
a)
visas suteiktas paslaugas ar vandens, dujų ar elektros energijos tiekimą, kai nėra parduodamas ribotas jų tūris arba nustatytas kiekis, ar centralizuotą šilumos teikimą arba jų dalį, per sutarties atsisakymo laikotarpį, kai:
i)
prekiautojas nepateikė informacijos pagal 6 straipsnio 1 dalies h arba j punktą; arba
ii)
vartotojas aiškiai neprašė pradėti teikti paslaugas per sutarties atsisakymo laikotarpį pagal 7 straipsnio 3 dalį ir 8 straipsnio 8 dalį; arba
b)
viso fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio ar jo dalies pateikimą, kai:
i)
vartotojas nepateikė savo išankstinio sutikimo dėl paslaugų teikimo pradžios prieš pasibaigiant 9 straipsnyje nurodytam 14 dienų laikotarpiui;
ii)
vartotojas, pateikdamas savo sutikimą, nepripažino, jog praranda teisę atsisakyti sutarties; arba
iii)
prekiautojas nepateikė patvirtinimo pagal 7 straipsnio 2 dalį arba 8 straipsnio 7 dalį.
<…>“
Šios direktyvos 16 straipsnyje „Teisės atsisakyti sutarties išimtys“ nustatyta:
„Valstybės narės nenumato 9–15 straipsniuose nustatytos teisės atsisakyti sutarties nuotolinės prekybos ir ne prekybai skirtose patalpose sudarytoms sutartims, jei:
<…>
m)
pateikiamas fizinėje laikmenoje neįrašytas skaitmeninis turinys, jei teikimas pradėtas vartotojui aiškiai iš anksto sutikus ir pripažinus, jog dėl to jis praras teisę atsisakyti sutarties.“
Vokietijos teisė
Bürgerliches Gesetzbuch
(Civilinis kodeksas, toliau – BGB) 312f straipsnio 3 dalyje skaitmeninis turinys apibrėžiamas kaip „fizinėje laikmenoje neįrašyti duomenys, kurie kuriami ir pateikiami skaitmenine forma“.
BGB 356 straipsnio „Teisė atsisakyti sutarties ne prekybai skirtose patalpose sudarytų sutarčių ar nuotolinės prekybos sutarčių atveju“ 5 dalyje nustatyta:
„Kiek tai susiję su fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio pateikimo sutartimi, teisė atsisakyti sutarties išnyksta ir tuomet, kai prekiautojas pradėjo vykdyti sutartį, o vartotojas:
1.
davė savo aiškų sutikimą tam, kad prekiautojas pradėtų vykdyti sutartį prieš pasibaigiant sutarties atsisakymo laikotarpiui; ir
2.
patvirtino, kad jam yra žinoma, jog duodamas sutikimą jis praranda savo teisę atsisakyti sutarties ją pradėjus vykdyti.“
BGB 357 straipsnio 8 ir 9 dalyse nurodyta:
„(8)   Jeigu vartotojas atsisako sutarties dėl vandens, dujų arba elektros energijos neriboto kiekio ar neriboto jų tūrio tiekimo ar centralizuoto šilumos tiekimo, vartotojas privalo sumokėti kompensaciją už paslaugų teikimą iki sutarties atsisakymo, jeigu vartotojas prekiautojo aiškiai paprašė teikti paslaugą prieš pasibaigiant sutarties atsisakymo laikotarpiui. Iš pirmo sakinio kylanti teisė atsiranda tik tuo atveju, jeigu prekiautojas tinkamai informavo vartotoją pagal
Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche
(Civilinio kodekso įvadinio įstatymo) 246a straipsnio pirmo skyriaus 2 dalies pirmo sakinio 1–3 punktus. Ne prekybai skirtose patalpose sudarytų sutarčių atveju iš pirmo sakinio kylanti teisė atsiranda tik tuo atveju, jeigu vartotojas savo pageidavimą, kaip jis suprantamas pagal pirmąjį sakinį, pateikė patvariojoje laikmenoje. Apskaičiuojant kompensaciją reikia remtis visa sutarta kaina. Jei visa sutarta kaina yra pernelyg didelė, kompensaciją reikia apskaičiuoti remiantis suteiktos paslaugos rinkos verte.
(9)   Jei vartotojas atsisako fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio pateikimo sutarties, jis neprivalo mokėti kompensacijos.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
PE Digital
– bendrovė, kurios buveinė yra Vokietijoje, – valdo internetinę pažinčių svetainę „Parship“ (www.parship.de). Ji savo naudotojams siūlo dviejų rūšių narystę: nemokamą narystę, kuri leidžia labai ribotai susisiekti su kitais naudotojais, ir mokamą „premium“ narystę 6, 12 ar 24 mėnesių laikotarpiui. Pastaroji narystė leidžia naudotojams jų narystės laikotarpiu užmegzti ryšį su visais kitais „premium“ nariais, t. y. iš viso su daugiau nei 186000 naudotojų Vokietijoje, ir keistis su jais informacija ir nuotraukomis.
Narystė „premium“ apima, be kita ko, vadinamąją „ryšio užmezgimo“ garantiją, kuri užtikrina tam tikrą ryšių su kitais naudotojais užmezgimo skaičių. Ryšio užmezgimu laikomas kiekvienas atitinkamo naudotojo perskaitytas atsakymas į jo išsiųstą žinutę ir kiekviena šio naudotojo gauta žinutė, po kurios jis perskaito ir paskui pasikeičia su kitu naudotoju bent dviem žinutėmis.
Per pirmąją „premium“ narystės laikotarpio savaitę vidutiniškai išsiunčiamos ir gaunamos 31,3 žinutės, per antrąją –8,9 žinutės, per trečiąją –6,1 žinutės, per ketvirtąją –5,1 žinutės, o nuo penktosios savaitės išsiunčiama ir gaunama mažiau nei 5 žinutės.
Kiekvienas narys iš karto po registracijos automatiškai gauna atrinktų pasiūlymų susipažinti su toje pačioje federalinėje žemėje esančiais nariais sąrašą, kuris parengiamas remiantis maždaug 30 minučių trukmės asmenybės testu, susijusiu su charakterio savybėmis, įpročiais ir interesais, svarbiais siekiant susipažinti. Kai „premium“ narystė trunka 12 mėnesių, šis sąrašas jau atitinka maždaug pusę visų pasiūlymų susipažinti, kuriuos narys gauna sudarytos sutarties galiojimo laikotarpiu. Su asmenybės testu susijęs algoritmas buvo sukurtas ir išplėtotas vadovaujant diplomuotam psichologui. „Premium“ nariai gauna šio kompiuteriu atlikto testo rezultatus, pateiktus 50 puslapių „asmenybės vertinimo ataskaitoje“, o „bazinę“ narystę turintys asmenys ją, kaip dalinę paslaugą, gali įsigyti už atlygį.
2018 m. lapkričio 4 d. ES, kaip vartotoja, sudarė su
PE Digital
„premium“ narystės sutartį 12 mėnesių laikotarpiui už 523,95 EUR (toliau – aptariama sutartis). Ši kaina buvo daugiau nei du kartus didesnė už tą, kurią
PE Digital
kai kuriems kitiems savo naudotojams taikė pagal tos pačios trukmės sutartį, sudarytą tais pačiais metais. Pagal Civilinio kodekso įvadinio įstatymo 246a straipsnio pirmo skyriaus 2 dalies pirmo sakinio 1 ir 3 punktų reikalavimus
PE Digital
pranešė ES apie jos teisę atsisakyti sutarties, o ši patvirtino
PE Digital
, kad ji turi pradėti teikti minėtoje sutartyje numatytą paslaugą prieš pasibaigiant sutarties atsisakymo laikotarpiui.
Kadangi 2018 m. lapkričio 8 d. ES atsisakė nagrinėjamos sutarties,
PE Digital
jai išrašė sąskaitą faktūrą, kurioje, kaip kompensacija, buvo nurodyta iš viso 392,96 EUR suma.
Amtsgericht Hamburg
(Hamburgo apylinkės teismas, Vokietija) pareikštame ieškinyje ES pareikalavo grąžinti visas bendrovei
PE Digital
sumokėtas sumas.
Remdamasis 2014 m. birželio mėn. parengtu Europos Komisijos rekomendaciniu dokumentu dėl Direktyvos 2011/83, visų pirma jo 6.5.1 punktu, susijusiu su šios direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad jeigu bendrą paslaugą sudaro atskiros dalinės paslaugos, kurios pagal sutartį visos nėra teikiamos vienu metu, apskaičiuojant prekiautojui mokėtino atlygio dydį reikia atsižvelgti į kiekvienos iš šių dalinių paslaugų teikimo trukmę.
Dėl „sumos, proporcingos tam, kas buvo suteikta iki to momento, kai vartotojas informavo prekiautoją apie tai, kad naudojasi teise atsisakyti sutarties“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį, apskaičiavimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ketina atsižvelgti ne tik į prekiautojo suteiktą paslaugą, bet ir į vartotojui suteiktos paslaugos vertę.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, atlygis, kurį vartotojas turi sumokėti prekiautojui, kai atsisakoma sutarties pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį ir BGB 357 straipsnio 8 dalį, turi būti apskaičiuojamas, pirma, atskiriant įvairias sutartyje numatytas dalines paslaugas. Antra, įvairių dalinių paslaugų kainą reikėtų nustatyti pagal jų vertę paprastam vartotojui, atsižvelgiant į minėtos sutarties tikslą ir remiantis statistiniais duomenimis, susijusiais su vartotojų elgesiu. Trečia, už įvairias dalines paslaugas mokėtinos sumos elementus reikėtų apskaičiuoti atsižvelgiant, pirma, į jau suteiktų dalinių paslaugų apimtį ir, antra, į suteiktų paslaugų vertę. Ketvirta, visa vartotojo mokėtina suma būtų gauta sudėjus taip apskaičiuotas sumas.
Šiuo klausimu asmenybės vertinimo ataskaitos perdavimas nagrinėjamos sutarties vykdymo pradžioje vis dėlto gali būti laikomas – kaip atskira dalinė paslauga – fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio pateikimu, todėl turėtų būti taikomos Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 4 dalies b punkto ii papunktyje ir 16 straipsnio m punkte, taip pat BGB 356 straipsnio 5 dalyje ir 357 straipsnio 9 dalyje įtvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos.
Vis dėlto pagal tokį aiškinimą iš vartotojo būtų atimta teisė atsisakyti sutarties ir taip būtų pažeistos jo teisės.
Be to, remdamasis Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalimi, siejama su jos 50 konstatuojamąja dalimi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad visa kaina, kuri yra dvigubai didesnė už tą, kuri taikoma kitiems vartotojams už tą pačią paslaugą, nėra „pernelyg didelė“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kol ji nesiekia suteiktos paslaugos rinkos vertės arba jeigu ją viršija tik nežymiai.
Šiomis aplinkybėmis
Amtsgericht Hamburg
(Hamburgo apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2011/83] 14 straipsnio 3 dalį, atsižvelgiant į šios direktyvos 50 konstatuojamąją dalį, reikia aiškinti taip, kad tuo atveju, kai buvo sudaryta sutartis, pagal kurią teikiama ne viena paslauga, o iš kelių dalių susidedanti bendra paslauga, vartotojo mokėtina „suma, proporcinga tam, kas buvo suteikta iki to momento, kai vartotojas informavo prekiautoją apie tai, kad naudojasi teise atsisakyti sutarties, palyginti su visu tuo, kas numatyta suteikti pagal sutartį“, turi būti apskaičiuojama tik
prorata temporis
, kai už bendrą paslaugą vartotojas moka
prorata temporis
, tačiau paslaugos dalys suteikiamos nevienodai greitai?
2.
Ar Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad vartotojo mokėtina „suma, proporcinga tam, kas buvo suteikta iki to momento, kai vartotojas informavo prekiautoją apie tai, kad naudojasi teise atsisakyti sutarties, palyginti su visu tuo, kas numatyta suteikti pagal sutartį“, turi būti apskaičiuojama tik
prorata temporis
taip pat tada, kai paslauga (jos dalis) teikiama nuolat, tačiau sutarties vykdymo pradžioje vartotojui turi didesnę ar mažesnę vertę?
3.
Ar Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 11 punktą ir 2019 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/770 [dėl tam tikrų skaitmeninio turinio ir skaitmeninių paslaugų teikimo sutarčių aspektų (
OL L 136, 2019, p. 1
)] 2 straipsnio 1 punktą reikia aiškinti taip, kad „skaitmeninis turinys“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 11 punktą ir Direktyvos 2019/770 2 straipsnio 1 punktą, gali būti ir tokios rinkmenos, kurios kaip bendros paslaugos dalis suteikiamos teikiant iš esmės „skaitmeninę paslaugą“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2019/770 2 straipsnio 2 punktą, ir todėl prekiautojas pagal Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punktą galėtų siekti teisės atsisakyti sutarties pasibaigimo paslaugos dalies atžvilgiu, o vartotojas, jei prekiautojui tai nepavyktų, galėtų atsisakyti visos sutarties ir dėl Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 4 dalies b punkto ii papunkčio neprivalėtų mokėti kompensacijos už šią paslaugos dalį?
4.
Ar Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį, atsižvelgiant į Direktyvos 2011/83 50 konstatuojamąją dalį, reikia aiškinti taip, kad sutartyje įrašyta visa sutarta paslaugos kaina yra „pernelyg didelė“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, jeigu ji yra gerokai didesnė nei visa kaina, kurią tas pats prekiautojas už turinio atžvilgiu identišką paslaugą tokiam pačiam sutarties galiojimo laikotarpiui ir taip pat tokiomis pačiomis bendrosiomis sąlygomis sutarė su kitu vartotoju?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad, siekiant nustatyti proporcingą sumą, kurią vartotojas turi mokėti prekiautojui, jeigu šis vartotojas aiškiai prašė, kad sudaryta sutartis būtų pradėta vykdyti per sutarties atsisakymo laikotarpį, ir atsisako šios sutarties, reikia atsižvelgti į šioje sutartyje sutartą kainą už visas joje numatytas paslaugas ir apskaičiuoti mokėtiną sumą
prorata temporis
, ir ar reikia atsižvelgti į aplinkybę, kad viena iš pagal sutartį teikiamų paslaugų vartotojui buvo visiškai suteikta prieš jam atsisakant sutarties.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį, kai vartotojas, paprašęs prekiautojo vykdyti sutartį prieš pasibaigiant jos atsisakymo laikotarpiui, šiomis aplinkybėmis pasinaudoja teise atsisakyti sutarties, jis privalo šiam prekiautojui sumokėti „sumą, proporcingą tam, kas buvo suteikta iki to momento, kai vartotojas informavo prekiautoją apie tai, kad naudojasi teise atsisakyti sutarties, palyginti su visu tuo, kas numatyta suteikti pagal sutartį“. Šioje nuostatoje taip pat nurodyta, kad mokėtina „[p]roporcinga suma <…> apskaičiuojama remiantis visa sutartyje nustatyta kaina“.
Proporcinga suma, kurią vartotojas turi sumokėti pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį, iš esmės turi būti apskaičiuojama atsižvelgiant į visas paslaugas, kurios yra sutarties dalykas, t. y. pagrindinę paslaugą ir papildomas paslaugas, kurios būtinos šiai pagrindinei paslaugai užtikrinti. Kai sutarties šalys numato teikiamų paslaugų kainą, ši kaina iš esmės atitinka tiek pagrindines, tiek papildomas paslaugas.
Tik tuo atveju, kai sutartyje aiškiai numatyta, kad viena ar kelios paslaugos nuo pat sutarties vykdymo pradžios teikiamos atskirai už kainą, kuri turi būti sumokėta atskirai, vartotojas gali pagrįstai nuspręsti, ar pagal Direktyvos 2011/83 7 straipsnio 3 dalį jis turi aiškiai reikalauti, kad prekiautojas pradėtų teikti paslaugas per laikotarpį, per kurį galima pasinaudoti teise atsisakyti sutarties. Taigi tik tokiu atveju, apskaičiuojant prekiautojui pagal šios direktyvos 14 straipsnio 3 dalį mokėtiną sumą, reikia atsižvelgti į visą už tokią paslaugą numatytą kainą.
Šio sprendimo 28 ir 29 punktuose pateiktas aiškinimas atitinka Direktyvos 2011/83 4 konstatuojamoje dalyje nurodytą tikslą – nustatyti tinkamą pusiausvyrą tarp aukšto vartotojų apsaugos lygio ir įmonių konkurencingumo (pagal analogiją žr. 2019 m. sausio 23 d. Sprendimo Walbusch Walter Busch,
C‑430/17
,
EU:C:2019:47
,
punktą; 2019 m. kovo 27 d. Sprendimo slewo,
C‑681/17
,
EU:C:2019:255
,
punktą ir 2019 m. liepos 10 d. Sprendimo Amazon ES,
C‑649/17
,
EU:C:2019:576
,
punktą).
Šiuo atveju nagrinėjamoje sutartyje nebuvo numatyta atskira kaina už kokią nors paslaugą, kuri galėtų būti laikoma atskirtina nuo šioje sutartyje numatytos pagrindinės paslaugos.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad siekiant nustatyti proporcingą sumą, kurią vartotojas turi sumokėti prekiautojui, jeigu šis vartotojas aiškiai prašė, kad sudaryta sutartis būtų pradėta vykdyti per sutarties atsisakymo laikotarpį, ir jis atsisako šios sutarties, iš principo reikia atsižvelgti į šioje sutartyje sutartą kainą už visas paslaugas, kurios yra tos pačios sutarties dalykas, ir apskaičiuoti mokėtiną sumą
prorata temporis
. Tik tuo atveju, kai sutartyje aiškiai numatyta, kad viena ar kelios paslaugos teikiamos nuo pat sutarties vykdymo pradžios atskirai už kainą, kuri turi būti sumokėta atskirai, pagal šios direktyvos 14 straipsnio 3 dalį apskaičiuojant prekiautojui mokėtiną sumą reikia atsižvelgti į visą už tokias paslaugas numatytą kainą.
Dėl ketvirtojo klausimo
Ketvirtuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti toliau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kokius kriterijus reikia taikyti siekiant įvertinti, ar visa kaina yra pernelyg didelė, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal šią nuostatą, „[j]ei visa kaina pernelyg didelė, proporcinga suma turi būti apskaičiuojama remiantis to, kas buvo suteikta, rinkos verte“.
Minėta nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į Direktyvos 2011/83 50 konstatuojamąją dalį, kurioje nustatyta, kad rinkos vertė turi būti nustatoma lyginant kitų prekiautojų atliktos atitinkamos paslaugos kainas sutarties sudarymo momentu.
Darytina išvada, kad visos aplinkybės, susijusios su suteiktos paslaugos rinkos verte, yra svarbios vertinant galimą pernelyg didelę visą kainą, t. y. palyginimas tiek su kaina, kurios atitinkamas prekiautojas tokiomis pačiomis sąlygomis reikalauja iš kitų vartotojų, tiek su kaina, kurią kiti prekiautojai taiko už teikiamą lygiavertę paslaugą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalis, siejama su šios direktyvos 50 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinama taip, kad siekiant įvertinti, ar visa kaina yra pernelyg didelė, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, reikia atsižvelgti į paslaugos kainą, kurią atitinkamas prekiautojas siūlo kitiems vartotojams tokiomis pačiomis sąlygomis, ir kainą, kurią kiti prekiautojai taiko už teikiamą lygiavertę paslaugą sutarties sudarymo momentu.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti paskutinį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kokią išvadą, siekiant pagal Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalį nustatyti sumą, kurią vartotojas turi sumokėti prekiautojui, reikia padaryti iš to, kad viena iš sudarytoje sutartyje numatytų paslaugų yra fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio pateikimas ir pagal šios direktyvos 16 straipsnio m punktą vartotojas negali atsisakyti šios paslaugos.
Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, trečiajame klausime nurodytos paslaugos esmė – šio sprendimo 15 punkte nurodytos asmenybės įvertinimo ataskaitos pateikimas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punkto, pagal kurį valstybės narės nenumato teisės atsisakyti sutarties nuotolinės prekybos sutarčių dėl fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio pateikimo atveju, jei sutarties vykdymas pradėtas vartotojui aiškiai iš anksto sutikus ir pripažinus, jog dėl to jis praras teisę atsisakyti sutarties.
Dėl „skaitmeninio turinio“ primintina, kad Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 11 punkte pateikiama tokia jo apibrėžtis – tai „duomenys, kurie kuriami ir pateikiami skaitmenine forma“.
Pagal direktyvos 19 konstatuojamąją dalį „skaitmeninis turinys – tai duomenys, kurie kuriami ir pateikiami skaitmenine forma, pavyzdžiui, kompiuterinės programos, taikomosios programos, žaidimai, muzika, vaizdo medžiaga arba tekstai, neatsižvelgiant į tai, ar jais galima naudotis parsisiunčiant ar pasinaudojant srautiniu duomenų siuntimu, fizine laikmena ar bet kuria kita priemone“.
Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punktas, kuriame numatyta teisės atsisakyti sutarties išimtis, kaip Sąjungos teisės nuostata, kuri apriboja vartotojų apsaugos tikslais suteiktas teises, turi būti aiškinamas siaurai (pagal analogiją žr. 2020 m. gegužės 14 d. Sprendimo NK (Individualaus namo projektas),
C‑208/19
,
EU:C:2020:382
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tokia paslauga, kaip teikiama pagrindinėje byloje aptariamoje internetinėje pažinčių svetainėje, leidžianti vartotojui sukurti, tvarkyti ar saugoti skaitmeninius duomenis arba prie jų prieiti ir leidžianti dalytis arba bet kaip kitaip sąveikauti su skaitmeniniais duomenimis, kuriuos vartotojas ar kiti šios paslaugos naudotojai išsiunčia ar sukuria, savaime negali būti laikoma „skaitmeninio turinio“ pateikimu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punktą, siejamą su šios direktyvos 2 straipsnio 11 punktu, ir atsižvelgiant į jos 19 konstatuojamąją dalį.
Be to, asmenybės vertinimo ataskaitos, kaip antai nurodytos šio sprendimo 15 punkte, parengimas internetinėje pažinčių svetainėje taip pat negali būti laikomas patenkančiu į Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punkte, siejamame su jos 2 straipsnio 11 punktu, numatytos išimties taikymo sritį.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punktas, siejamas su jos 2 straipsnio 11 punktu, turi būti aiškinamas taip, kad asmenybės vertinimo ataskaitos parengimas internetinėje pažinčių svetainėje remiantis šioje svetainėje atliktu asmenybės testu nėra „skaitmeninio turinio“ pateikimas, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

1.
2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB, 14 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad siekiant nustatyti proporcingą sumą, kurią vartotojas turi sumokėti prekiautojui, jeigu šis vartotojas aiškiai prašė, kad sudaryta sutartis būtų pradėta vykdyti per sutarties atsisakymo laikotarpį, ir jis atsisako šios sutarties, iš principo reikia atsižvelgti į šioje sutartyje sutartą kainą už visas paslaugas, kurios yra tos pačios sutarties dalykas, ir apskaičiuoti mokėtiną sumą
prorata temporis
. Tik tuo atveju, kai sutartyje aiškiai numatyta, kad viena ar kelios paslaugos teikiamos nuo pat sutarties vykdymo pradžios atskirai už kainą, kuri turi būti sumokėta atskirai, pagal šios direktyvos 14 straipsnio 3 dalį apskaičiuojant prekiautojui mokėtiną sumą reikia atsižvelgti į visą už tokias paslaugas numatytą kainą.

2.
Direktyvos 2011/83 14 straipsnio 3 dalis, siejama su jos 50 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinama taip, kad siekiant įvertinti, ar visa kaina yra pernelyg didelė, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, reikia atsižvelgti į atitinkamo prekiautojo taikomą kainą už tokiomis pačiomis sąlygomis kitiems vartotojams teikiamą paslaugą, ir kainą, kurią kiti prekiautojai taiko už teikiamą lygiavertę paslaugą sutarties sudarymo momentu.

3.
Direktyvos 2011/83 16 straipsnio m punktas, siejamas su jos 2 straipsnio 11 punktu, turi būti aiškinamas taip, kad asmenybės vertinimo ataskaitos parengimas internetinėje pažinčių svetainėje remiantis šioje svetainėje atliktu asmenybės testu nėra „skaitmeninio turinio“ pateikimas, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso k.: vokiečių.