CELEX: 62019CJ0830
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lauksaimniecība
Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA)
Regula (ES) Nr. 1305/2013
Deleģētā regula (ES) Nr. 807/2014
Darbība, ko sāk gados jauns lauksaimnieks
Lauku saimniecību attīstība
Darbības sākšanas atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem
Saņemšanas nosacījumi
Līdzvērtība
Darbība, ko sāk saimniecības vadītājs, kas nav vienīgais šīs saimniecības vadītājs
Maksimālās robežvērtības
Noteikšana
Kritēriji
Lauku saimniecības standarta produkcija

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1305/2013 (2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (
OV 2013, L 347, 487. lpp.
; labojums –
OV 2016, L 130, 1. lpp.
) 2., 5. un 19. pantu, lasot tos kopā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 807/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ievieš pārejas noteikumus (
OV 2014, L 227, 1. lpp.
), 2. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp C.J. un Valonijas reģionu (Beļģija) par šī reģiona atteikumu viņam izmaksāt Regulas Nr. 1305/2013 19. pantā paredzēto darbības sākšanas atbalstu jauniem lauksaimniekiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 1305/2013
Šīs regulas 17. apsvērumā ir noteikts:
“[..] Lauku saimniecību un uzņēmumu attīstības pasākumam būtu jāatvieglo gados jaunu lauksaimnieku lauksaimniecības uzņēmumu sākotnējā izveide un to lauku saimniecību strukturālā pielāgošana pēc sākotnējās izveides. [..] Būtu jāveicina arī to mazo lauku saimniecību attīstība, kas ir potenciāli ekonomiski dzīvotspējīgas. [..] Atbalstam darījumdarbības uzsākšanai būtu jāaptver tikai sākotnējais šādas darījumdarbības posms, un tam nebūtu jākļūst par darbības atbalstu. [..]”
Saskaņā ar šīs regulas 2. panta 1. punkta n) apakšpunktu:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
n)
“gados jauns lauksaimnieks” ir persona, kas pieteikuma iesniegšanas brīdī ir ne vairāk kā 40 gadus veca, kam ir atbilstīgas profesionālās prasmes un kompetence un kas pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā minētās saimniecības vadītājs;”.
Minētās regulas 5. pantā ir paredzēts:
“Lai sasniegtu lauku attīstības mērķus, kuri palīdz īstenot stratēģiju “Eiropa 2020” gudrai, ilgtspējīgai un iekļaujošai izaugsmei, izmanto šādas sešas Savienības lauku attīstības prioritātes, kuras atspoguļo [vienotā stratēģiskā satvara] attiecīgos tematiskos mērķus:
[..]
2)
uzlabot lauku saimniecību dzīvotspēju un visu lauksaimniecības veidu konkurētspēju visos reģionos un veicināt inovatīvas saimniecību tehnoloģijas un ilgtspējīgu meža apsaimniekošanu, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām:
[..]
b)
atvieglot atbilstīgi kvalificētu lauksaimnieku ienākšanu lauksaimniecības nozarē un jo īpaši paaudžu maiņu;
[..].”
Regulas Nr. 1305/2013 19. pantā ir noteikts:
“1.   Atbalsts saskaņā ar šo pasākumu attiecas uz:
a)
atbalstu jaunizveidotiem uzņēmumiem, ko sniedz:
i)
gados jauniem lauksaimniekiem,
[..].
2.   Atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu piešķir gados jauniem lauksaimniekiem.
[..]
4.   [..]
Dalībvalstis nosaka maksimālo un minimālo robežvērtību, kas ļauj lauku saimniecībām saņemt atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu un 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu. [..] Atbalstu var saņemt tikai saimniecības, kas atbilst mikrouzņēmumu un mazo uzņēmumu definīcijai.
[..]
8.   Lai nodrošinātu ELFLA līdzekļu efektīvu un racionālu izmantošanu, Komisija tiek pilnvarota [..] pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 83. pantu, ar ko nosaka darījumdarbības plānu minimālo saturu un kritērijus, kas dalībvalstīm jāizmanto, nosakot šā panta 4. punktā minētās robežvērtības.”
Deleģētā regula Nr. 807/2014
Saskaņā ar Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. un 5. apsvērumu:
“(2)
Dalībvalstīm būtu jāizveido un jāpiemēro īpaši nosacījumi attiecībā uz piekļuvi gados jauniem lauksaimniekiem paredzētam atbalstam gadījumā, kad tie nesāk darbību kā vienīgais saimniecības vadītājs. Lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret visiem saņēmējiem neatkarīgi no juridiskās formas, kādā tie izvēlējušies dibināt lauku saimniecību, būtu jāparedz, ka nosacījumiem, ar kuriem juridisku personu vai cita veida partnerību var uzskatīt par “gados jaunu lauksaimnieku”, jābūt līdzvērtīgiem fiziskai personai piemērojamajiem nosacījumiem. Būtu jāparedz atvieglojumu laikposms, kas ir pietiekami ilgs, lai gados jauni lauksaimnieki varētu iegūt vajadzīgo kvalifikāciju.
[..]
(5)
[..] Lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret saņēmējiem visā Savienībā un atvieglinātu uzraudzību, par kritēriju, ko izmanto [Regulas Nr. 1305/2013] 19. panta 4. punktā norādīto robežvērtību noteikšanai, vajadzētu būt lauku saimniecības ražošanas potenciālam.”
Šīs regulas 2. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis ievieš un piemēro īpašus nosacījumus piekļuvei atbalstam, ja jauns lauksaimnieks, kā definēts Regulas (ES) Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta n) apakšpunktā, neražo kā saimniecības vienīgais īpašnieks neatkarīgi no tā juridiskās formas. Šiem nosacījumiem jābūt līdzvērtīgiem tiem, kas attiecas uz jauno lauksaimnieku, kurš uzsāk darbību kā vienīgais saimniecības vadītājs. Katrā ziņā saimniecības kontroli veic gados jauni lauksaimnieki.”
Minētās regulas 5. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Robežvērtības, [..] uz kurām norādīts Regulas (ES) Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta trešajā daļā, dalībvalstis nosaka lauku saimniecības ražošanas potenciāla izteiksmē, mērot standarta produkcijā, kas definēta [Komisijas Regulas (EK) Nr. 1242/2008 (2008. gada 8. decembris) par Kopienas klasifikācijas izveidi lauku saimniecībām (
OV 2008, L 335, 3. lpp.
)] 5. pantā, vai līdzvērtīgā izteiksmē.”
Regula Nr. 1242/2008
Regulas Nr. 1242/2008 5. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Šajā regulā “standarta produkcija” nozīmē bruto produkcijas standartvērtību.
[..]”
Beļģijas tiesības
Valonijas valdības lēmums
Valonijas valdības 2015. gada 10. septembra lēmuma par atbalstu attīstībai un ieguldījumiem lauksaimniecības nozarē (turpmāk tekstā – “Valonijas valdības lēmums”) 25. pantā attiecībā uz atbalsta piešķiršanu ir paredzēts:
“Pārņemtajai vai izveidotajai saimniecībai jāatbilst šādiem nosacījumiem:
[..]
6°
Tās standarta bruto produkcija Regulas Nr. 1242/2008 [..] 5. panta izpratnē atbilst minimālajām un maksimālajām robežvērtībām, ko noteicis ministrs.
[..]”
Ministra lēmums
Ministra 2015. gada 10. septembra lēmuma 7. panta 2. punkta otrajā daļā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ir noteikts:
“[Valonijas valdības lēmuma] 25. panta pirmās daļas 6. punktā paredzētā maksimālā robežvērtība ir viens miljons euro, ja darbību sāk gados jauns lauksaimnieks, un viens miljons piecsimt tūkstošu euro, ja darbību kopā sāk divi vai vairāki gados jauni lauksaimnieki.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Prasītājs pamatlietā ir gados jauns lauksaimnieks, kurš sāka darbību Beļģijā. Saskaņā ar līgumu par saimniecības pārņemšanu viņš pārvaldīja trešdaļu no savu vecāku saimniecības, lai turpinātu ģimenes lauku saimniecības darbību. Šo darbību viņš veica nereģistrētas apvienības ar tēvu, kuram arī pieder trešdaļa saimniecības, formā, savukārt atlikusī trešdaļa saimniecības pieder prasītāja pamatlietā mātei.
2016. gada 27. janvārī prasītājs pamatlietā iesniedza Valonijas reģionam pieteikumu darbības sākšanas atbalstam.
2016. gada 28. oktobrī Valonijas reģions noraidīja šo pieteikumu, pamatojoties uz to, ka pārņemtā saimniecība atbilst standarta bruto produkcijai (turpmāk tekstā – “SBP”), kuras vērtība pārsniedz reģionālajā tiesiskajā regulējumā paredzēto maksimālo robežvērtību, kas noteikta viena miljona euro apmērā.
Prasītājs pamatlietā iesniedza maksātājai iestādei sūdzību par šo noraidošo lēmumu, lūdzot, lai, nosakot SBP, tiktu ņemts vērā, ka viņš nav reģistrēts kā vienīgais saimniecības vadītājs.
Ar 2016. gada 17. februāra lēmumu maksātāja iestāde noraidīja šo sūdzību un atstāja negrozītu pirmo lēmumu, uzskatot, ka SBP vērtība, kas ir jāņem vērā, ir saimniecības vērtība kopumā un ka tā pārsniedz valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto maksimālo robežvērtību, jo tā ir 1976980,45 EUR.
2017. gada 12. oktobrī prasītājs pamatlietā apstrīdēja šo lēmumu iesniedzējtiesā.
Šī tiesa pauž šaubas par Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. pantā paredzēto darbības sākšanas atbalsta jaunam lauksaimniekam, kurš nav reģistrēts kā vienīgais saimniecības vadītājs, saņemšanas nosacījumu interpretāciju.
Šādos apstākļos
tribunal de première instance de Namur
[Namīras pirmās instances tiesa] (Beļģija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 1305/2013] 2., 5. un 19. pants, lasot tos kopā ar [Regulas Nr. 807/2014] 2. pantu, ir pretrunā tam, ka šo noteikumu īstenošanā dalībvalstis ņem vērā visu saimniecību kopumā un nevis tikai tās daļu, kas pieder gados jaunajam lauksaimniekam, vai darba vienības (DV), lai noteiktu minimālos un maksimālos robežlielumus, ja lauku saimniecības darbība tiek organizēta nereģistrētas apvienības ietvaros, kurā gados jaunais lauksaimnieks iegūst vienu nedalāmu daļu un kļūst par saimniecības vadītāju, bet ne par vienīgo tās vadītāju?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1305/2013 2., 5. un 19. pants, lasot tos kopā ar Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. un 5. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru maksimālās robežvērtības – kas jaunam lauksaimniekam, kurš sāk darbību kā lauku saimniecības vadītājs, bet ne kā vienīgais šīs saimniecības vadītājs, ļauj saņemt darbības sākšanas atbalstu – noteikšanas kritērijs ir visas lauku saimniecības SBP, nevis tikai šā jaunā lauksaimnieka daļa šajā saimniecībā.
Vispirms ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta n) apakšpunktā “gados jauns lauksaimnieks” ir definēts kā persona, kas pieteikuma iesniegšanas brīdī ir ne vairāk kā 40 gadus veca, kam ir atbilstīgas profesionālās prasmes un kompetence un kas pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā minētās saimniecības vadītājs.
Ja, kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, pamatlietā aplūkotā saimniecība ir nereģistrēta apvienība, kurā vēl bez prasītāja pamatlietā ietilpst fiziskas personas, kas nav jauni lauksaimnieki, ir jākonstatē, ka šīs tiesību normas formulējums neskar ne juridisko formu, kāda var piemist šādai saimniecībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 25. oktobris, Ketelä,
C‑592/11
,
EU:C:2012:673
,
42.
punkts), ne arī iespēju tajā sākt darbību kā saimniecības vadītājam kopā ar citiem lauksaimniekiem.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunktu atbalsts lauku saimniecību un uzņēmumu attīstībai tostarp ietver darbības sākšanas atbalstu jauniem lauksaimniekiem.
Šīs regulas 19. panta 4. punkta trešajā daļā ir paredzēts, ka dalībvalstis tostarp nosaka maksimālo un minimālo robežvērtību, kas ļauj lauku saimniecībām saņemt atbalstu jauniem lauksaimniekiem saskaņā ar minētās regulas 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, jo šis atbalsts attiecas tikai uz saimniecībām, kas ietilpst mikrouzņēmumu un mazo uzņēmumu definīcijā.
Lai gan šo tiesību normu formulējumā nav tieši aplūkots jautājums par to, vai dalībvalstis var noteikt tajās minētās robežvērtības par saimniecību, nevis par jauno lauksaimnieku, Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta trešā daļa ir jālasa kopā ar Deleģētās regulas Nr. 807/2014 5. panta 2. punktu, ar ko papildina Regulu Nr. 1305/2013, jo šajā pēdējā minētajā tiesību normā ir noteikts kritērijs, kas šīm valstīm ir jāpiemēro, lai noteiktu šī 19. panta 4. punktā minētās robežvērtības.
Kā izriet no Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 8. punkta, lai nodrošinātu ELFLA līdzekļu efektīvu un racionālu izmantošanu, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus tostarp šā panta 4. punktā minēto robežvērtību noteikšanai.
Šajā ziņā no Deleģētās regulas Nr. 807/2014 5. panta 2. punkta izriet, ka dalībvalstis nosaka minētās robežvērtības lauku saimniecības ražošanas potenciāla izteiksmē, mērot standarta produkcijā vai līdzvērtīgā izteiksmē. Regulas Nr. 1242/2008 5. panta 1. punktā šajā ziņā bija precizēts, ka “standarta produkcija” nozīmē “bruto produkcijas standartvērtību”.
Lai noteiktu maksimālās robežvērtības – kas ļauj saņemt darbības sākšanas atbalstu saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta trešo daļu, lasot to kopsakarā ar Deleģētās regulas Nr. 807/2014 5. panta 2. punktu, – aprēķināšanas kritērija tvērumu, primāri ir jāņem vērā interpretēto tiesību normu formulējums, attiecīgā gadījumā ņemot vērā kontekstu, kādā tās iekļaujas, un Regulas Nr. 1305/2013 mērķus (spriedums, 2012. gada 25. oktobris, Ketelä,
C‑592/11
,
EU:C:2012:673
,
39.
punkts).
Attiecībā uz Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta un 4. punkta trešās daļas, lasot tos kopā ar Deleģētās regulas Nr. 807/2014 5. panta 2. punktu, formulējumu ir jānorāda, ka ar šīm tiesību normām dalībvalstīm netiek aizliegts ņemt vērā visas saimniecības SBP. Šo interpretāciju atbalsta tas, ka Deleģētās regulas Nr. 807/2014 5. panta 2. punktā ir lietota vārdkopa “lauku saimniecības ražošanas potenciāls”, kas norāda uz “saimniecības” objektīvu kritēriju.
Attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas šīs tiesību normas, ir jānorāda, kā paredzēts Deleģētās regulas Nr. 807/2014 5. apsvērumā, ka kritēriju par lauku saimniecības ražošanas potenciālu, kas jāņem vērā, nosakot Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punktā minētās robežvērtības, Savienības likumdevējs ir paredzējis tostarp, lai atvieglotu kontroli.
Šīs pēdējās minētās tiesību normas interpretācija, saskaņā ar kuru robežvērtības, kas lauku saimniecībām ļauj saņemt atbalstu, var noteikt par saimniecību, ņemot vērā dažādas juridiskās formas, kādās lauksaimnieki var izvēlēties sākt darbību, kā arī noteikumi, kas reglamentē katru no šīm formām, it īpaši attiecībā uz saimniecības daļu sadali, atvieglo kontroli.
Iepriekšējā punktā sniegto interpretāciju apstiprina arī Regulas Nr. 1305/2013 mērķis.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka ar Regulu Nr. 1305/2013 ir noteikti mērķi, kurus palīdz sasniegt lauku attīstības politika, kā arī Savienības attiecīgās prioritātes, paredzot to sasniegšanai piemērotus pasākumus. Šajā kontekstā šīs regulas 5. pantā ir minētas sešas prioritātes lauku attīstībai, tostarp lauku saimniecību dzīvotspējas uzlabošana un visu lauksaimniecības veidu konkurētspēja, it īpaši – atvieglojot atbilstīgi kvalificētu lauksaimnieku ienākšanu lauksaimniecības nozarē un rūpējoties par “paaudžu maiņas” mērķi.
Turklāt ir jāatgādina – kā izriet no minētās regulas 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 4. punkta –, ka attiecīgā atbalsta mērķis ir veicināt, ka gados jauni lauksaimnieki izveido uzņēmumus. Šajā ziņā šīs pašas regulas 17. apsvērumā ir precizēts, ka atbalstam darījumdarbības sākšanai būtu jāaptver tikai sākotnējais šādas darījumdarbības posms un tam nebūtu jākļūst par darbības atbalstu.
Līdz ar to, kā secinājumu 73. un 74. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, šis atbalsts tiek piešķirts nevis tādēļ, lai nediferencēti veicinātu jebkuras lauku saimniecības izveidošanu, bet gan tikai tādu saimniecību izveidošanu, kas atbilst nosacījumiem attiecībā uz šo saimniecību vadītājiem, darbībām vai apjomu, kas ļauj dalībvalstīm reglamentēt tā piešķiršanu atkarībā no to saimniecību īpatnībām, kuras pārņem jaunie lauksaimnieki.
Tomēr pamatlietā aplūkotais atbilstības kritērijs ir vērsts tieši uz šo mērķu sasniegšanu, jo tas, iekļaudamies lauku saimniecību dzīvotspējas uzlabošanas loģikā, izraisa to, ka lauksaimniecības atbalsts tiek piešķirts vienīgi jaunajiem lauksaimniekiem, kas darbību sāk saimniecībās, kuru kopējais ražošanas apjoms nepārsniedz noteiktu robežvērtību, tādējādi atvieglojot lauksaimnieku ienākšanu lauksaimniecības nozarē. Kā šajā ziņā Komisija un Valonijas reģions norādīja tiesas sēdē Tiesā, tāda atbilstības kritērija piemērošanas, kāds ir valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais, mērķis ir izvairīties no tā, ka minētais atbalsts tiek piešķirts jauniem lauksaimniekiem, kuru saimniecība rada SBP tādā apmērā, ka šiem lauksaimniekiem faktiski nav nepieciešams atbalsts.
Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. pants, kas šajā ziņā vairo iesniedzējtiesas šaubas, nevar likt apšaubīt dalībvalstu iespēju noteikt maksimālo robežvērtību piekļuvei attiecīgajam atbalstam nevis par saņēmēju, bet gan par saimniecību.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar šīs deleģētās regulas 2. panta 1. punktu, lasot to kopā ar tās 2. apsvērumu, dalībvalstis ievieš un piemēro īpašus nosacījumus piekļuvei atbalstam, ja jauns lauksaimnieks, kāds tas definēts Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta n) apakšpunktā, nav reģistrēts kā vienīgais saimniecības vadītājs. No minētā 2. panta 1. punkta arī izriet, ka šiem nosacījumiem ir jābūt līdzvērtīgiem tiem, kas ir piemērojami jaunam lauksaimniekam, kurš sāk darbību kā vienīgais saimniecības vadītājs, un tie ir piemērojami neatkarīgi no juridiskās formas, kādā saņēmēji nolemj sākt darbību lauku saimniecībā. Jebkurā gadījumā saimniecības kontroli veic gados jauni lauksaimnieki.
Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. panta 1. punkts, pirmkārt, attiecas uz gados jaunu lauksaimnieku, kas, tāpat kā prasītājs pamatlietā, sāk darbību kopā ar citām fiziskām personām, un, otrkārt, gados jaunu lauksaimnieku, kas sāk darbību viens pats kā lauku saimniecības vienīgais vadītājs. Saskaņā ar šo tiesību normu nosacījumiem par piekļuvi lauksaimniecības atbalstam, kuri ir jāizpilda šīm abām lauksaimnieku kategorijām, ir jābūt līdzvērtīgiem.
Ar tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru darbības sākšanas atbalsts jaunam lauksaimniekam tiek izmaksāts atkarībā no visas saimniecības SBP, uz jaunu lauksaimnieku, kurš sāk darbību viens pats, un uz lauksaimnieku, kurš sāk darbību kopā ar citiem lauksaimniekiem, kas neietilpst šajā kategorijā, attiecina identiskas prasības. Līdz ar to šāds tiesiskais regulējums
a fortiori
atbilst Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. panta 1. punktā noteiktajai līdzvērtības prasībai.
Lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, ir jānorāda, ka attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā lauku saimniecības SBP maksimālā robežvērtība ir noteikta 1,5 miljonu EUR apmērā gadījumā, ja divi vai vairāki jauni lauksaimnieki sāk darbību vienlaikus, un 1 miljona EUR apmērā gadījumā, ja jauns lauksaimnieks sāk darbību viens pats vai, kā tas ir pamatlietā, kopā ar citiem saimniecības vadītājiem, kas neietilpst šajā kategorijā. Tomēr šādi palielinātajā maksimālajā robežvērtībā tiek ņemta vērā objektīva situācijas atšķirība. Proti, divi vai vairāki jauni lauksaimnieki, kas sāk darbību kopā kā saimniecības vadītāji, principā var ražot vairāk nekā jauns lauksaimnieks, kas sāk darbību viens pats. Šī iemesla dēļ līdzvērtības prasība nosacījumos darbības sākšanas atbalsta jauniem lauksaimniekiem saņemšanai atkarībā no tā, vai viņi sāk darbību vieni paši vai kopā ar citiem jauniem lauksaimniekiem, netiek pārkāpta, ieviešot šādu palielinātu maksimālo robežvērtību.
Nav apstrīdams, ka šajā tiesiskajā regulējumā atšķirīgi nosacījumi ir paredzēti arī darbības sākšanas atbalsta saņemšanai atkarībā no tā, vai jaunais lauksaimnieks sāk darbību kopā ar citiem jauniem lauksaimniekiem vai ar citiem lauksaimniekiem, kas neietilpst šajā kategorijā. Tomēr nevienā Regulas Nr. 1305/2013 un Deleģētās regulas Nr. 807/2014 tiesību normā nav paredzēts, ka nosacījumiem, lai varētu saņemt darbības sākšanas atbalstu jauniem lauksaimniekiem, kuru situācijas ir atšķirīgas, būtu jābūt līdzvērtīgiem. Turklāt darbības sākšanas atbalsta jaunajiem lauksaimniekiem mērķim atbilst tas, ka jauniem lauksaimniekiem, kuri sāk darbību kopā, šī atbalsta saņemšanas nosacījumi ir labvēlīgāki nekā jaunam lauksaimniekam, kas sāk darbību kopā ar lauksaimniekiem, kuri neietilpst šajā kategorijā.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1305/2013 2., 5. un 19. pants, lasot tos kopā ar Deleģētās regulas Nr. 807/2014 2. un 5. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru maksimālās robežvērtības – kas jaunam lauksaimniekam, kurš sāk darbību kā lauku saimniecības vadītājs, bet ne kā vienīgais šīs saimniecības vadītājs, ļauj saņemt darbības sākšanas atbalstu – noteikšanas kritērijs ir visas lauku saimniecības SBP, nevis tikai šā jaunā lauksaimnieka daļa šajā saimniecībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1305/2013 (2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 2., 5. un 19. pantu, lasot tos kopā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 807/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ievieš pārejas noteikumus, 2. un 5. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru maksimālās robežvērtības – kas jaunam lauksaimniekam, kurš sāk darbību kā lauku saimniecības vadītājs, bet ne kā vienīgais šīs saimniecības vadītājs, ļauj saņemt darbības sākšanas atbalstu – noteikšanas kritērijs ir visas lauku saimniecības standarta bruto produkcija, nevis tikai šī jaunā lauksaimnieka daļa šajā saimniecībā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.