CELEX: 62020CJ0724
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sloboda usadiť sa
Slobodné poskytovanie služieb
Poistenie a zaistenie
Smernica 2009/138/ES
Likvidácia poisťovní
Článok 292
Účinky likvidácií na prebiehajúce konania
Výnimka z uplatniteľnosti lex concursus
Lex processus

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 292 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/138/ES z 25. novembra 2009 o začatí a vykonávaní poistenia a zaistenia (Solventnosť II) (
Ú. v. EÚ L 335, 2009, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Paget Approbois (ďalej len „Paget“) a spoločnosťami Depeyre entreprises SARL (ďalej len „Depeyre“) a Alpha Insurance A/S (ďalej len „Alpha Insurance“) vo veci vyplatenie poistného plnenia za škodu spôsobenú spoločnosti Paget v dôsledku poistnej udalosti.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2009/138
Odôvodnenia 3, 117, 123 až 125 a 130 smernice 2009/138 znejú:
„(3)
Je v záujme riadneho fungovania vnútorného trhu, aby sa vytvorili koordinované pravidlá týkajúce sa dohľadu nad skupinami poisťovní a vzhľadom na ochranu veriteľov aj pravidlá týkajúce sa reorganizácie a likvidácie poisťovní.
…
(117)
Keďže vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa reorganizačných opatrení a likvidačného konania nie sú zosúladené, je vhodné v rámci vnútorného trhu zabezpečiť vzájomné uznávanie reorganizačných opatrení a právnych predpisov členských štátov upravujúcich likvidáciu, ktoré sa týkajú poisťovní, ako aj potrebnú spoluprácu, zohľadňujúc potrebu jednotnosti, univerzálnosti, koordinácie a publicity týchto opatrení, a rovnocenné zaobchádzanie s poistnými veriteľmi a ich ochranu.
…
(123)
Prijímať rozhodnutia o likvidačných konaniach týkajúcich sa poisťovní by mali byť splnomocnené jedine príslušné orgány domovského členského štátu. Tieto rozhodnutia by mali mať účinky na úrovni Spoločenstva a mali by ich uznávať všetky členské štáty. Mali by byť uverejnené v súlade s postupmi domovského členského štátu a v Úradnom vestníku Európskej únie. Informácie by mali byť sprístupnené aj známym veriteľom so sídlom v Spoločenstve, ktorí by mali mať právo prihlásiť pohľadávky a predkladať pripomienky.
(124)
Pri likvidačnom konaní by sa mali zohľadniť všetky aktíva a záväzky poisťovne.
(125)
Všetky podmienky začatia, vedenia a ukončenia likvidačného konania by mali byť upravené právnymi predpismi domovského členského štátu.
…
(130)
V záujme ochrany legitímnej dôvery a istoty niektorých transakcií v iných členských štátoch ako domovský členský štát je potrebné určiť právo, ktorým sa spravuje dopad reorganizačných opatrení a likvidácie na nerozhodnuté súdne spory a jednotlivé činnosti v rámci presadzovania vyplývajúce zo súdnych sporov.“
Hlava IV smernice 2009/138, nazvaná „Reorganizácia a likvidácia poisťovní“, obsahuje články 267 až 296 tejto smernice.
Článok 268 uvedenej smernice, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„1.   Na účely tejto hlavy sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
a)
‚príslušné orgány‘ sú správne alebo súdne orgány členských štátov oprávnené prijímať rozhodnutia na účely reorganizačných opatrení alebo likvidácie;
…
c)
‚reorganizačné opatrenia‘ sú opatrenia, ktoré zahŕňajú akýkoľvek zásah príslušných orgánov, ktorý je zameraný na udržanie alebo obnovenie finančnej situácie poisťovne a ktorý má dopad na pôvodné už existujúce práva iných osôb ako samotnej poisťovne, vrátane, ale nie výlučne, opatrení s možnosťou odkladu platby, odkladu opatrení výkonu rozhodnutí alebo zníženia poistných plnení;
d)
‚likvidácia‘ je súhrnný proces, ktorý pozostáva zo speňaženia aktív poisťovne a rozdelenia výnosu medzi veriteľov, vlastníkov podielov, prípadne členov, ktorý nevyhnutne zahŕňa zásah príslušných orgánov, vrátane prípadov, keď je súhrnný proces ukončený vyrovnaním alebo iným obdobným spôsobom, či už z dôvodu platobnej neschopnosti, alebo bez tohto dôvodu, dobrovoľným alebo núteným;
…“
Článok 273 smernice 2009/138, nazvaný „Začiatok likvidácie Informácie pre orgány dohľadu“, v odseku 2 stanovuje:
„Rozhodnutie o začatí likvidácie poisťovne, vrátane jej pobočiek v iných členských štátoch, prijaté podľa právnych predpisov domovského členského štátu sa uznáva bez dodatočných formálnych požiadaviek v celom Spoločenstve a je v týchto štátoch účinné od nadobudnutia účinnosti v členskom štáte, kde konanie začalo.“
Článok 274 tejto smernice s názvom „Rozhodné právo“ znie takto:
„1.   Rozhodnutie o začatí likvidácie poisťovne, likvidácia a jej účinky sú ustanovené príslušnými právnymi predpismi platnými v domovskom členskom štáte, pokiaľ v článkoch 285 až 292 nie je upravené inak.
2.   Právne predpisy domovského členského štátu určia predovšetkým:
a)
aktíva, ktoré tvoria súčasť majetku, a nakladanie s aktívami nadobudnutými poisťovňou alebo prevedenými poisťovni po začatí likvidácie;
b)
príslušné oprávnenia poisťovne a likvidátora;
c)
podmienky, na základe ktorých môže dôjsť k vyrovnaniu;
d)
účinky likvidácie na súčasné zmluvy, ktorých zmluvnou stranou je poisťovňa;
e)
účinky likvidácie na konanie začaté na podnet jednotlivých veriteľov, okrem neukončených súdnych sporov uvedených v článku 292;
f)
pohľadávky, ktoré treba uplatniť voči majetku poisťovne, a nakladanie s pohľadávkami uplatnenými po začatí likvidácie;
g)
pravidlá upravujúce uplatnenie, overenie platnosti a uznanie pohľadávok;
h)
pravidlá upravujúce rozdelenie výťažku zo speňaženia aktív, poradie pohľadávok a práva veriteľov, ktorí boli čiastočne uspokojení po začatí likvidácie na základe vecného práva alebo prostredníctvom započítania pohľadávok;
i)
podmienky ukončenia likvidácie, najmä vyrovnaním, a jeho účinky;
j)
práva veriteľov po ukončení likvidácie;
k)
osobu, ktorá bude znášať náklady a výdavky, ktoré vznikli počas likvidácie; a
l)
pravidlá týkajúce sa neplatnosti, relatívnej neplatnosti alebo odporovateľnosti právnych úkonov, ktoré poškodzujú všetkých veriteľov.“
Článok 280 uvedenej smernice, nazvaný „Uverejňovanie rozhodnutí o likvidácii“, v odseku 1 prvom pododseku stanovuje:
„Príslušný orgán, likvidátor alebo iná osoba vymenovaná príslušným orgánom na tieto účely uverejní rozhodnutie o začatí likvidácie v súlade s postupmi uverejňovania ustanovenými v domovskom členskom štáte a taktiež uverejní výňatok z rozhodnutia o likvidácii v
Úradnom vestníku Európskej únie
.“
Článok 282 ods. 1 tej istej smernice uvádza:
„Každý veriteľ, vrátane štátnych orgánov členských štátov, ktorého miesto, kde sa obvykle zdržuje, bydlisko alebo ústredie sa nachádza v inom členskom štáte, než je domovský členský štát, má právo prihlásiť svoje pohľadávky alebo predkladať písomné pripomienky k nárokom.“
Podľa článku 292 smernice 2009/138 s názvom „Neukončený súdny spor“:
„Účinky reorganizačných opatrení alebo likvidácie na neukončený súdny spor týkajúci sa aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená, sa spravujú výlučne právom členského štátu, v ktorom prebieha neukončený súdny spor.“
Nariadenie (ES) č. 1346/2000
Nariadenie Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája 2000 o konkurznom konaní (
Ú. v. ES L 160, 2000, s. 1
; Mim. vyd. 19/001, s. 191), ktoré bolo zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/848 z 20. mája 2015 o insolvenčnom konaní (
Ú. v. EÚ L 141, 2015, s. 19
), v článku 4, nazvanom „Príslušné právo“, stanovovalo:
„1.   Ak v tomto nariadení nie je stanovené inak, konkurzné konania a ich účinky sa riadia právom členského štátu, na území ktorého sa toto konanie začne; tento štát sa ďalej označuje ako ‚štát, v ktorom sa konanie začne‘.
2.   Právo štátu, v ktorom sa konanie začne, stanoví podmienky začatia takéhoto konania, jeho vedenie a uzavretie. Stanoví najmä:
…
f)
účinky konkurzného konania na konania iniciované jednotlivými veriteľmi, s výnimkou ešte neuzavretých súdnych procesov;
…“
Článok 15 nariadenia č. 1346/2000 stanovoval:
„Účinky konkurzného konania na neuzavretý súdny proces, ktorého predmetom je majetok alebo právo, ktorého bol dlžník zbavený, určuje výlučne právo členského štátu, kde takýto súdny proces prebieha.“
Smernica 2001/24/ES
Podľa článku 32 smernice 2001/24/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 4. apríla 2001 o reorganizácii a likvidácii úverových inštitúcií (
Ú. v. ES L 125, 2001, s. 15
; Mim. vyd. 06/004, s. 15) s názvom „Neukončené súdne spory“:
„Účinky reorganizačných opatrení alebo likvidácie na neukončené súdne spory týkajúce sa aktíva alebo práva, ktorého bol úverová inštitúcia pozbavený, sa spravujú výhradne zákonmi členského štátu, v ktorom sa súdny spor rieši.“
Francúzske právo
Zákonník poisťovníctva
Článok L. 326‑20 prvý a druhý odsek Zákonníka poisťovníctva stanovuje:
„S výhradou ustanovení článkov L. 326‑21 až L. 326‑29 reorganizačné opatrenia definované v článku L. 323‑8 a rozhodnutia o začatí likvidácie prijaté príslušnými orgánmi iného členského štátu Európskej únie ako Francúzsko s ohľadom na poisťovne so sídlom v tomto inom členskom štáte sú účinné na území Francúzskej republiky bez akýchkoľvek ďalších formalít, aj vo vzťahu k tretím osobám, od nadobudnutia účinnosti v tomto inom členskom štáte. Tieto ustanovenia sa uplatňujú aj v prípade, ak sú reorganizačné opatrenia alebo rozhodnutia o začatí likvidácie prijaté vo vzťahu k pobočke poisťovne, ktorá má sídlo mimo Európskej únie.
Tieto ustanovenia sa uplatňujú aj na rozhodnutia prijaté v inom členskom štáte ako Francúzsko v rámci dobrovoľnej likvidácie poisťovne zahŕňajúcej zásah správneho alebo súdneho orgánu.“
Podľa článku L.326‑28 tohto zákonníka:
„Účinky reorganizačných opatrení alebo začatia likvidácie na neukončené súdne spory prebiehajúce vo Francúzsku a týkajúce sa aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená, sa spravujú výlučne ustanoveniami Občianskeho súdneho poriadku.“
Občiansky súdny poriadok
Článok 369 Občianskeho súdneho poriadku znie:
„Súdne konanie sa preruší:
…
–
účinnosťou rozsudku, ktorým sa nariaďuje súdna ochrana, reštrukturalizácia alebo likvidácia v prípadoch, keď sa vyžaduje súčinnosť alebo zabavenie majetku dlžníka,
…“
Článok 371 tohto poriadku znie:
„V žiadnom prípade sa konanie nepreruší, ak udalosť nastane alebo je oznámená po začatí pojednávania.“
Článok 372 uvedeného poriadku stanovuje:
„Vykonané úkony a rozsudky, hoci aj právoplatné, vydané po prerušení súdneho konania, sú považované za neúčinné, ibaže boli výslovne alebo tacitne potvrdené účastníkom, v prospech ktorého je možnosť prerušenia upravená.“
Obchodný zákonník
Podľa článku L. 622‑22 prvého odseku Obchodného zákonníka:
„S výhradou ustanovení článku L. 625‑3 sa prebiehajúce súdne konania prerušia do okamihu, kým veriteľ neprihlási svoju pohľadávku. V týchto konaniach sa bez ďalšieho pokračuje po riadnom prizvaní súdneho splnomocnenca a prípadne správcu…, ale smerujú výlučne iba k zisteniu pohľadávok a určeniu ich výšky.“
Článok L. 641‑3 prvý odsek tohto zákonníka znie:
„Rozsudok, ktorým sa začína likvidácia, má rovnaké účinky, aké sú stanovené v prípade ochrany v článku L. 622‑7 prvom a treťom odseku oddieloch I a III, v článkoch L. 622‑21 a L. 622‑22, v článku L. 622‑28 prvej vete a v článku L. 622‑30.“
Článok L. 622‑20 prvý odsek uvedeného zákonníka stanovuje:
„Súdne konanie prerušené na základe článku L. 622‑22 pokračuje na návrh veriteľa v postavení navrhovateľa po tom, ako tento veriteľ predložil príslušnému súdu kópiu prihlásenia svojej pohľadávky alebo akýkoľvek iný doklad preukazujúci zápis jeho pohľadávky na zozname prihlásených pohľadávok podľa článku L. 624‑1 a bol ustanovený súdny splnomocnenec, a prípadne aj správca, pokiaľ je povinný poskytnúť dlžníkovi alebo splnomocnencovi súčinnosť pri realizácii plánu.“
Článok R. 641‑23 tohto zákonníka stanovuje:
„Články R. 622‑19 a R. 622‑20 sa vzťahujú na likvidáciu.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 1. júla 2011 uzavrela spoločnosť Paget prostredníctvom spoločnosti Depeyre, poisťovacieho makléra, s účinnosťou od tohto dátumu poistnú zmluvu na „komplexné poistenie v oblasti priemyslu“ so zmienkou „Spoločnosť: Alpha Insurance“.
Dňa 20. mája 2012 zasiahlo krupobitie dva areály prevádzkované spoločnosťou Paget. Paget nasledujúci deň zaslala spoločnosti Depeyre oznámenie o poistnej udalosti.
Na účely posúdenia materiálnych škôd spôsobených poistnou udalosťou bol vypracovaný znalecký posudok.
Listom zo 7. januára 2013 Depeyre oznámila spoločnosti Paget, že jej poistenie bolo spravované prostredníctvom spoločnosti Albic založenej podľa belgického práva a že jej poisťovateľmi boli od 1. januára 2012 britská spoločnosť United a rumunská spoločnosť Euroins, ktoré však s účinnosťou od 1. januára 2013 odobrali svoje povolenie udelené spoločnosti Albic.
Paget podala žalobu na náhradu škody proti spoločnosti Depeyre, ktorá si uplatnila regresný nárok voči spoločnosti Alpha Insurance založenej podľa dánskeho práva, ktorú poisťovací maklér označil za skutočného poistiteľa v čase poistnej udalosti. Paget sa pred Cour d’appel de Besançon (Odvolací súd Besançon, Francúzsko) domáhala, aby boli Depeyre a Alpha Insurance zaviazané spoločne a nerozdielne zaplatiť jej sumu 335080,79 eura z titulu náhrady majetkovej ujmy.
Na pojednávaní zo 16. októbra 2018 právny zástupca spoločnosti Alpha Insurance informoval tento odvolací súd, že Sø‑ og Handelsretten i København (Obchodný a námorný súd Kodaň, Dánsko) vyhlásil konkurz na majetok tejto spoločnosti a počas prednesov predložil zodpovedajúci rozsudok. Predovšetkým žiadal, aby sa určilo, že začatie dánskeho konkurzného konania automaticky viedlo k prerušeniu konania.
Rozsudkom z 20. novembra 2018 Cour d’appel de Besançon (Odvolací súd Besançon) okrem iného zaviazal spoločnosť Alpha Insurance zaplatiť spoločnosti Paget určitú sumu z titulu majetkovej ujmy spôsobenej poistnou udalosťou z 20. mája 2012 v rámci plnenia poistnej zmluvy.
V tejto súvislosti Cour d’appel de Besançon (Odvolací súd Besançon) rozhodol, že Alpha Insurance nepreukázala, že dánske konkurzné konanie má na pokračovanie v súdnom konaní a na prípustnosť návrhov proti nej rovnaké účinky ako konkurzné konanie podľa francúzskeho práva, v dôsledku čoho uvedené dánske konkurzné konanie nebude predmetom pojednávania.
Paget a Alpha Insurance podali proti rozsudku Cour d’appel de Besançon (Odvolací súd Besançon) kasačný opravný prostriedok.
Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) sa domnieva, že preskúmanie opravných prostriedkov si vyžaduje určenie práva, ktorým sa riadia účinky konkurzu spoločnosti Alpha Insurance vyhláseného v Dánsku na konania prebiehajúce pred francúzskymi súdmi, avšak zdôrazňuje, že odpoveď na túto otázku nie je jednoznačná.
Za týchto podmienok Cour de cassation (Kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 292 smernice [2009/138] vykladať v tom zmysle, že prebiehajúce súdne konanie na súde členského štátu, ktoré sa začalo na návrh veriteľa uplatňujúceho nárok na vyplatenie poistného plnenia voči poisťovni v likvidácii, ktorá začala v inom členskom štáte, sa týka v zmysle znenia tohto článku aktív alebo práv, ktorých bola táto poisťovňa zbavená?
2.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, majú sa právom členského štátu, v ktorom prebieha súdne konanie, riadiť všetky účinky likvidácie na toto prebiehajúce konanie?
Osobitne sa má uplatňovať v rozsahu, v akom:
–
stanovuje, že začatie takejto likvidácie má za následok prerušenie prebiehajúceho súdneho konania,
–
podmieňuje pokračovanie v súdnom konaní prihlásením pohľadávky veriteľa na poistné plnenie do súpisu pasív poisťovne a prizvaním orgánov poverených výkonom likvidácie do konania,
–
a zakazuje zaviazať na zaplatenie náhrady škody, keďže predmetom konania už môže byť iba zistenie pohľadávky a stanovenie jej výšky?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 292 smernice 2009/138 vykladať v tom zmysle, že pojem „neukončený súdny spor týkajúci sa aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená“, uvedený v tomto článku, zahŕňa aj prebiehajúce konanie, ktorého predmetom je nárok na náhradu poistnej škody, ktorý si poistenec uplatňoval z titulu škody spôsobenej v jednom členskom štáte voči poisťovni, ktorá sa nachádza v likvidácii v inom členskom štáte.
V tejto súvislosti je potrebné na úvod uviesť, že ako vyplýva z odôvodnení 117 a 123 smernice 2009/138, táto smernica je založená okrem iného na potrebe jednotnosti, univerzálnosti a v zásade vyžaduje vzájomné uznávanie reorganizačných opatrení a postupov likvidácie poisťovní, ako aj ich účinkov.
Podľa článku 273 ods. 2 tejto smernice sa tak rozhodnutie o začatí likvidácie poisťovne prijaté podľa právnych predpisov domovského členského štátu uznáva bez dodatočných formálnych požiadaviek v celej Európskej únii a je v nej účinné od nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia v členskom štáte, kde konanie začalo.
V článku 274 ods. 1 smernice 2009/138 sa uvádza, že rozhodnutie o začatí likvidácie poisťovne, likvidácia a jej účinky sú ustanovené príslušnými právnymi predpismi platnými v domovskom členskom štáte, a v odseku 2 písm. e) tohto článku sa spresňuje, že tieto právne predpisy určia predovšetkým účinky likvidácie na konanie začaté na podnet jednotlivých veriteľov, t. j. účinky, na ktoré sa vzťahuje vzájomné uznávanie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. novembra 2020, Bulstrad Vienna Insurance Group,
C‑427/19
,
EU:C:2020:914
, bod
).
Z týchto ustanovení vyplýva, že
lex concursus
v zásade upravuje reorganizačné opatrenia a likvidácie poisťovní, ako aj ich účinky.
Článok 274 ods. 1 smernice 2009/138 však uvádza niekoľko ustanovení, ktoré sa odchyľujú od uplatňovania
lex concursus
, medzi nimi aj ustanovenie, spomenuté v jeho odseku 2 písm. e), odkazujúce na článok 292 tejto smernice, podľa ktorého „[ú]činky reorganizačných opatrení alebo likvidácie na neukončený súdny spor týkajúci sa aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená, sa spravujú výlučne právom členského štátu, v ktorom prebieha neukončený súdny spor“.
Zo znenia tohto článku 292 vyplýva, že pre použitie výnimky, ktorú stanovuje pre uplatniteľnosť
lex concursus
, musia byť splnené tri kumulatívne podmienky.
Po prvé musí ísť o reorganizačné opatrenia alebo o likvidáciu v zmysle článku 268 ods. 1 písm. c) a d) smernice 2009/138.
V tejto súvislosti pojem „likvidácia“, tak ako je definovaný v článku 268 ods. 1 písm. d) tejto smernice, je kolektívny postup, ktorý pozostáva zo speňaženia aktív poisťovne a rozdelenia výnosu medzi veriteľov, vlastníkov podielov, prípadne členov, ktorý nevyhnutne zahŕňa zásah príslušných orgánov, ktorými sú v súlade s článkom 268 ods. 1 písm. a) tejto smernice správne alebo súdne orgány členských štátov oprávnené prijímať rozhodnutia najmä na účely likvidácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. novembra 2020, Bulstrad Vienna Insurance Group,
C‑427/19
,
EU:C:2020:914
, bod
).
V prejednávanej veci sa zdá, že táto prvá podmienka stanovená v článku 292 smernice 2009/138 je splnená, keďže z údajov uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že likvidácia bola v Dánskom kráľovstve voči spoločnosti Alpha Insurance začatá a že na majetok tejto spoločnosti bol vyhlásený konkurz s účinnosťou od 8. mája 2018. Navyše táto skutočnosť vyplýva aj z uverejnenia v
Úradnom vestníku Európskej únie
uskutočneného v súlade s článkom 280 tejto smernice (
Ú. v. EÚ C 196, 2018, s. 28
).
Po druhé uplatniteľnosť článku 292 smernice 2009/138 vyžaduje, aby existoval „neukončený súdny spor“.
Hoci neukončené súdne spory v zmysle tohto článku 292 patria v tejto súvislosti medzi konania začaté na podnet jednotlivých veriteľov, článok 274 ods. 2 písm. e) smernice 2009/138 spresňuje, že účinky likvidácie na tieto konania sú v zásade určené prostredníctvom
lex concursus
, okrem takýchto neukončených súdnych sporov, ktoré sa odlišujú od jednotlivých činností v rámci presadzovania vyplývajúcich z neukončených súdnych sporov, ako to uvádza odôvodnenie 130 tejto smernice.
Z toho vyplýva, že „neukončené súdne spory“ v zmysle článku 292 smernice 2009/138 sa týkajú žalôb, ktoré sa obmedzujú na určenie práv a povinností poisťovne nachádzajúcej sa v likvidácii bez toho, aby zahŕňali ich výkon, t. j. s výnimkou individuálneho vymáhania nárokov veriteľov v rámci núteného výkonu.
Takýto výklad je v súlade s výkladom pojmu „neukončený súdny spor“ obsiahnutého v článku 15 nariadenia č. 1346/2000 a v článku 32 smernice 2001/24, ktorý uskutočnil Súdny dvor. Súdny dvor totiž rozhodol, že pod pojem „neukončený súdny spor“, a teda do výnimky z
lex concursus
stanoveného v týchto dvoch článkoch, patria len konania vo veci samej, s vylúčením jednotlivých opatrení na vynútenie (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. júna 2018, Tarragó da Silveira,
C‑250/17
,
EU:C:2018:398
, body
až
a citovanú judikatúru, ako aj z 29. apríla 2021, Banco de Portugal a i.,
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
, bod
a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, aj táto podmienka sa zdá byť splnená. Z údajov zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že konanie prebiehajúce pred francúzskymi civilnými súdmi sa týka výlučne nároku na náhradu škody poistenca voči jeho poisťovateľovi, ktorý sa v čase, keď prebiehalo toto konanie vo veci samej, nachádzal na základe rozhodnutia dánskych orgánov v likvidácii.
Po tretie neukončený spor sa musí podľa článku 292 smernice 2009/138 týkať „aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená“.
Pokiaľ ide o rozsah tohto výrazu, treba konštatovať, ako poznamenali aj francúzska vláda a Európska komisia, že jednotlivé jazykové verzie článku 292 smernice 2009/138 nie sú jednotné.
Zatiaľ čo totiž niektoré verzie naznačujú, že neukončený súdny spor sa musí týkať „aktív alebo práv“, ako napríklad francúzska verzia (
un actif ou un droit
), alebo „majetku“, ako napríklad španielska (
a un bien
) alebo talianska (
a un bene
) verzia, iné verzie sú formulované širšie. Tento výraz tak v portugalskom jazyku (
bens o direitos
) označuje súhrn majetku alebo práv, vo fínskom jazyku (
omaisuuta
) odkazuje na vlastníctvo alebo majetok daného subjektu a výraz v dánskom (
eller en rettighed i massen
) a nemeckom (
einen Vermögensgegenstand oder ein Recht der Masse
) jazyku odkazuje na akýkoľvek element majetkovej hodnoty alebo na právo patriace do konkurznej podstaty poisťovne.
V prípade takýchto rozdielov v znení článku 292 smernice 2009/138 sa toto ustanovenie musí vykladať najmä s ohľadom na kontext a účel právnej úpravy, ktorej je toto ustanovenie súčasťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2020, TMD Friction a TMD Friction EsCo,
C‑674/18 a C‑675/18
,
EU:C:2020:682
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí článok 292 smernice 2009/138, je potrebné konštatovať, že spornými aktívami alebo právami sú tie, ktorých bola poisťovňa zbavená v dôsledku začatia likvidácie. V súlade s článkom 273 ods. 2 tejto smernice pritom každé rozhodnutie o začatí takejto likvidácie sa uznáva vo všetkých členských štátoch, len čo nadobudlo účinnosť v členskom štáte, kde likvidácia začala. Z toho vyplýva, že výrazy „aktíva“, „práva“ alebo „práva, ktorých bola poisťovňa zbavená“ neoznačujú iba určité aktíva, určitý majetok alebo určité právo tejto poisťovne, ale skôr jej majetkové zložky, ktoré zahŕňajú tak aktíva, ako aj záväzky, ktoré sú predmetom likvidácie. Tento výklad je navyše podporený aj odôvodnením 124 uvedenej smernice, podľa ktorého by sa pri likvidácii mali zohľadniť všetky aktíva a záväzky poisťovne.
Pokiaľ ide o účel smernice 2009/138, z jej odôvodnenia 130 vyplýva, že výnimka z uplatňovania
lex concursus
na účinky likvidácie, zavedená článkom 292 uvedenej smernice, má zabezpečiť ochranu legitímnej dôvery a bezpečnosti určitých transakcií v iných členských štátoch, ako je domovský členský štát. Tieto ciele by sa však nedosiahli v plnej miere, ak by všetky majetkové zložky poisťovne, ktoré sú predmetom likvidácie a ktorých bola poisťovňa zbavená, nespadali do pôsobnosti tohto článku 292.
Toto riešenie je navyše plne v súlade s riešením vyplývajúcim z rozsudku z 29. apríla 2021, Banco de Portugal a i. (
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
, bod
), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že výraz „aktíva alebo práva, ktorých bola poisťovňa zbavená“, uvedený v článku 32 smernice 2001/24, sa má uplatniť na prebiehajúce súdne konanie týkajúce sa jedného alebo viacerých finančných aktív úverovej inštitúcie, medzi ktoré patria tak aktíva, ako aj záväzky, ktorých bola táto inštitúcia zbavená.
Vzhľadom na všetky tieto úvahy treba zhodne s účastníkmi konania pred Súdnym dvorom konštatovať, že náhrada škody, ktorej sa poistenec domáha z titulu ujmy, ktorá mu vznikla v dôsledku poistnej udalosti, od poisťovateľa, ktorý sa v priebehu konania ocitol v likvidácii, patrí do vecnej pôsobnosti článku 292 smernice 2009/138.
V dôsledku toho je potrebné na prvú otázku odpovedať tak, že článok 292 smernice 2009/38 sa má vykladať v tom zmysle, že výraz „neukončený súdny spor týkajúci sa aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená“, uvedený v tomto článku, zahŕňa aj prebiehajúce konanie, ktorého predmetom je nárok na náhradu poistnej škody, ktorý si poistenec uplatňoval z titulu škody spôsobenej v jednom členskom štáte voči poisťovni, ktorá sa nachádza v likvidácii v inom členskom štáte.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 292 smernice 2009/138 vykladať v tom zmysle, že právo členského štátu, v ktorom prebieha konanie, má v zmysle tohto článku upravovať všetky účinky likvidácie na toto konanie. Vnútroštátny súd sa predovšetkým pýta, či sa majú uplatniť ustanovenia práva členského štátu, v ktorom prebieha konanie, ak po prvé stanovujú, že začatie likvidácie má za následok prerušenie tohto konania, po druhé podmieňujú pokračovanie v súdnom konaní prihlásením pohľadávky veriteľa z titulu poistného plnenia voči poisťovni a prizvaním orgánov poverených výkonom likvidácie do konania, a po tretie zakazujú vydať rozhodnutie zaväzujúce na zaplatenie náhrady škody, keďže predmetom likvidácie môže byť iba zistenie pohľadávky a stanovenie jej výšky.
Zo znenia článku 292 smernice 2009/138 v spojení s jej odôvodnením 130 vyplýva, že účinky likvidácie na neukončený súdny spor sa spravujú výlučne právom členského štátu, v ktorom tento spor prebieha.
Z toho vyplýva, že zákonodarca Únie nemal v úmysle obmedziť uplatňovanie tohto článku 292 iba na procesné účinky likvidácie.
V dôsledku toho procesné, ako aj hmotnoprávne účinky likvidácie na prebiehajúce súdne konanie sú v zmysle článku 292 smernice 2009/138 účinkami, ktoré sa riadia výlučne právom členského štátu, v ktorom toto konanie prebieha (pozri analogicky rozsudok z 29. apríla 2021, Banco de Portugal a i.,
C‑504/19
,
EU:C:2021:335
, bod
).
Je pravda, ako uviedli francúzska vláda a Komisia vo svojich písomných pripomienkach, že uplatnenie práva členského štátu, v ktorom prebieha toto konanie, je obmedzené prostredníctvom
lex concursus
, tak ako vyplýva z článku 274 ods. 2 smernice 2009/138.
V prejednávanej veci sa však s výhradou overenia, ktoré uskutoční vnútroštátny súd, nezdá, že by tri súbory vnútroštátnych ustanovení práva členského štátu, v ktorom prebieha konanie, ako ich tento súd spomenul a zhrnul v bode 58 tohto rozsudku, mali zasahovať do uplatňovania
lex concursus
stanoveného v článku 274 ods. 2 smernice 2009/138.
Po prvé, pokiaľ ide o ustanovenie vnútroštátneho práva, akým je článok 369 Občianskeho súdneho poriadku, ktorý stanovuje, že prebiehajúce súdne konanie sa preruší najmä účinnosťou rozhodnutia, ktorým sa vyhlasuje likvidácia poisťovne v inom členskom štáte, zdá sa, že toto ustanovenie sa týka procesných účinkov spojených s takýmto vyhlásením likvidácie na uvedené konanie, a preto patrí do pôsobnosti práva vymedzeného článkom 292 smernice 2009/138.
Po druhé to isté v zásade platí aj pre ustanovenie práva členského štátu, v ktorom prebieha konanie, akým je článok R. 622‑20 Obchodného zákonníka, uplatniteľný na likvidáciu na základe článku R. 641‑23 tohto zákonníka, ktorý podmieňuje pokračovanie v súdnom konaní prihlásením pohľadávky veriteľa z titulu poistného plnenia voči poisťovni a prizvaním orgánov poverených výkonom likvidácie do konania. S výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa totiž zdá, že takéto ustanovenie upravuje procesné dôsledky udalostí, ktoré nastanú v rámci likvidácie vyhlásenej v inom členskom štáte, na prebiehajúce konanie bez toho, aby boli najmä vopred určené príslušné právomoci poisťovne a likvidátora stanovené právom domovského členského štátu podľa článku 274 ods. 2 písm. b) smernice 2009/138.
Po tretie, pokiaľ ide o pravidlo vnútroštátneho práva, akým je článok L. 622‑22 Obchodného zákonníka, uplatniteľný na likvidáciu na základe článku L. 641‑3 tohto zákonníka, podľa ktorého pri pokračovaní skôr prerušeného konania sa predmet tohto konania môže týkať iba zistenia pohľadávok a určenia ich výšky, treba uviesť, že žiadne ustanovenie smernice 2009/138 zrejme nebráni takémuto obmedzeniu predmetu prebiehajúceho konania. Predovšetkým účinky, ktoré má takéto pravidlo vnútroštátneho práva na prebiehajúce konanie, pravdepodobne len potvrdzujú právomoc vyhradenú právu domovského členského štátu, najmä právomoc, uvedenú v článku 274 ods. 2 písm. g) a h) tejto smernice, stanoviť pravidlá týkajúce sa prihlasovania, overovania a zisťovania pohľadávok, ako aj najmä pravidlá rozdelenia výťažku zo speňaženia majetku a stanovenia poradia pohľadávok, čo musí overiť vnútroštátny súd.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné odpovedať na druhú otázku tak, že článok 292 smernice 2009/138 sa má vykladať v tom zmysle, že právo členského štátu, v ktorom prebieha konanie, má v zmysle tohto článku upravovať všetky účinky likvidácie na toto konanie. Predovšetkým sa majú uplatniť ustanovenia práva tohto členského štátu, ktoré po prvé stanovujú, že vyhlásenie likvidácie má za následok prerušenie prebiehajúceho konania, po druhé podmieňujú pokračovanie v súdnom konaní prihlásením pohľadávky veriteľa z titulu poistného plnenia voči poisťovni a prizvaním orgánov poverených výkonom likvidácie do konania, a po tretie zakazujú vydať rozhodnutie zaväzujúce na zaplatenie náhrady škody, keďže predmetom prebiehajúceho konania môže byť už iba zistenie pohľadávky a stanovenie jej výšky, čím takéto ustanovenia v zásade nezasahujú do právomoci vyhradenej právu domovského členského štátu podľa článku 274 ods. 2 uvedenej smernice.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

1.
Článok 292 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/138/ES z 25. novembra 2009 o začatí a vykonávaní poistenia a zaistenia (Solventnosť II) sa má vykladať v tom zmysle, že výraz „neukončený súdny spor týkajúci sa aktív alebo práv, ktorých bola poisťovňa zbavená“, uvedený v tomto článku, zahŕňa aj prebiehajúce konanie, ktorého predmetom je nárok na náhradu poistnej škody, ktorý si poistenec uplatňoval z titulu škody spôsobenej v jednom členskom štáte voči poisťovni, ktorá sa nachádza v likvidácii v inom členskom štáte.

2.
Článok 292 smernice 2009/138 sa má vykladať v tom zmysle, že právo členského štátu, v ktorom prebieha konanie, má v zmysle tohto článku upravovať všetky účinky likvidácie na toto konanie. Predovšetkým sa majú uplatniť ustanovenia práva tohto členského štátu, ktoré po prvé stanovujú, že vyhlásenie likvidácie má za následok prerušenie prebiehajúceho konania, po druhé podmieňujú pokračovanie v súdnom konaní prihlásením pohľadávky veriteľa z titulu poistného plnenia voči poisťovni a prizvaním orgánov poverených výkonom likvidácie do konania, a po tretie zakazujú vydať rozhodnutie zaväzujúce na zaplatenie náhrady škody, keďže predmetom prebiehajúceho konania môže byť už iba zistenie pohľadávky a stanovenie jej výšky, čím takéto ustanovenia v zásade nezasahujú do právomoci vyhradenej právu domovského členského štátu podľa článku 274 ods. 2 uvedenej smernice.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.