CELEX: 62018CJ0524
Predhodno odločanje
Javno zdravje
Obveščanje in varstvo potrošnikov
Uredba (ES) št. 1924/2006
Izvedbeni sklep 2013/63/EU
Prehranske in zdravstvene trditve na živilih
Člen 10(3)
Sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti
Pojem ‚dodanosti‘ posebne zdravstvene trditve
Obveznost predložitve znanstvenih dokazov
Obseg

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 10(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih (
UL 2006, L 404, str. 9
), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 107/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 (
UL 2008, L 39, str. 8
) (v nadaljevanju: Uredba št. 1924/2006).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG (v nadaljevanju: Schwabe) in Queisser Pharma GmbH & Co. KG glede domnevno zavajajoče embalaže prehranskega dopolnila.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 1924/2006
V uvodnih izjavah 1, 9, 14, 16, 17, 23 in 29 Uredbe št. 1924/2006 je navedeno:
„(1)
V Skupnosti obstaja vedno večje število živil, ki so označena in oglaševana s prehranskimi in zdravstvenimi trditvami. Da bi zagotovili visoko raven varstva potrošnikov in olajšali njihovo izbiro, bi morali biti izdelki, ki so dani v promet, vključno z uvoženimi izdelki, varni in ustrezno označeni. […]
[…]
(9)
Obstajajo številna hranila in druge snovi, med drugim vitamini, minerali, vključno z elementi v sledovih, aminokisline, esencialne maščobne kisline, prehranske vlaknine, različne rastline in zeliščni izvlečki s hranljivim ali fiziološkim učinkom, ki so lahko prisotne v živilih in so lahko predmet trditve. Zato bi bilo treba določiti splošna načela, uporabna za vse trditve na živilih, da bi zagotovili visoko raven varstva potrošnikov, dali potrošnikom potrebne informacije za izbiro ob popolnem poznavanju dejstev, ter da bi oblikovali enake konkurenčne pogoje za prehrambeno industrijo.
[…]
(14)
Obstajajo že številne trditve, ki se uporabljajo za označevanje živil in njihovo oglaševanje v nekaterih državah članicah ter se nanašajo na snovi, katerih pozitivno delovanje ni bilo dokazano ali zanje še ne obstaja enotno znanstveno stališče. Treba je zagotoviti, da je za snovi, na katere se nanaša trditev, dokazan pozitiven hranilni ali fiziološki učinek.
[…]
(16)
Pomembno je, da potrošnik razume trditve na živilih ter da se vse potrošnike primerno zaščiti pred zavajajočimi trditvami. Vendar se je Sodišču Evropskih skupnosti od uzakonitve Direktive [Sveta 84/450/EGS z dne 10. septembra 1984 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o zavajajočem oglaševanju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 227)] pri razsojanju o primerih v zvezi z oglaševanjem, zdelo nujno, da preuči učinek na fiktivnega, tipičnega potrošnika. V skladu z načelom sorazmernosti se v tej uredbi zaradi učinkovite uporabe zaščitnih ukrepov, ki so v njej predvideni, kot merilo uporablja povprečni potrošnik, ki je razmeroma dobro obveščen in razmeroma dovolj pazljiv ter razsoden, obenem pa se upoštevajo družbeni, kulturni in jezikovni dejavniki v skladu z razlago Sodišča, vendar je poskrbljeno tudi za preprečevanje izkoriščanja tistih potrošnikov, ki so zaradi svojih značilnosti še posebno nezaščiteni pred zavajajočimi trditvami. […]
(17)
Znanstvena utemeljitev bi morala biti glavni vidik, ki se upošteva pri uporabi prehranskih in zdravstvenih trditev, nosilci živilske dejavnosti pa bi morali uporabo takšnih trditev utemeljiti. Trditev bi morala biti znanstveno utemeljena ob upoštevanju vseh razpoložljivih znanstvenih podatkov in tehtanju dokazov.
[…]
(23)
Zdravstvene trditve bi morale biti za uporabo v Skupnosti odobrene samo na osnovi znanstvene ocene na najvišji ravni. […]
[…]
(29)
Da se zagotovi, da so zdravstvene trditve resnične, jasne, zanesljive in koristne za potrošnika, ki se odloča za zdravju koristno prehrano, bi bilo treba pri mnenju Evropske agencije za varno hrano [EFSA] in pri postopkih, ki mu sledijo, upoštevati besedilo in predstavitev zdravstvene trditve.“
Člen 1 te uredbe, naslovljen „Predmet urejanja in področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba usklajuje določbe zakonov ali drugih predpisov v državah članicah, ki se nanašajo na prehranske in zdravstvene trditve, da bi zagotovili učinkovito delovanje notranjega trga ob istočasnem zagotavljanju visoke ravni varstva potrošnikov.“
Člen 2(2), točka 5, navedene uredbe opredeljuje pojem „zdravstvena trditev“ kot „vsako trditev, ki navaja, domneva ali namiguje, da obstaja povezava med kategorijo živil, živilom ali eno od njegovih sestavin na eni strani in zdravjem na drugi strani“.
Poglavje II te uredbe v zvezi s splošnimi načeli zajema njene člene od 3 do 7.
Člen 3 Uredbe št. 1924/2006, naslovljen „Splošna načela za vse trditve“, določa:
„Prehranske in zdravstvene trditve se lahko uporabljajo pri označevanju, predstavitvi in oglaševanju živil, danih v promet v Skupnosti le, če so skladne z določbami te uredbe.
Brez poseganja [v Direktivo 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 75) in v Direktivo 84/450] uporaba prehranskih in zdravstvenih trditev ne sme:
(a)
biti napačna, dvoumna ali zavajajoča;
[…]“
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Splošni pogoji“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Uporaba prehranskih in zdravstvenih trditev je dovoljena le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
dokazan ugoden hranilni ali fiziološki učinek glede na splošno sprejete znanstvene dokaze v zvezi s prisotnostjo, odsotnostjo ali zmanjšano vsebnostjo hranila ali druge snovi v živilu ali kategoriji živil, na katero se trditve sklicujejo;
[…]
2.   Uporaba prehranskih in zdravstvenih trditev je dovoljena samo, če se od povprečnega potrošnika lahko pričakuje, da bo razumel ugodne učinke, izražene v trditvi.“
Člen 6 navedene uredbe, naslovljen „Znanstvena utemeljitev trditev“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Prehranske in zdravstvene trditve temeljijo na in so utemeljene s splošno sprejetimi znanstvenimi dokazi.
2.   Nosilec živilske dejavnosti, ki oblikuje prehransko ali zdravstveno trditev, utemelji uporabo te trditve.“
Poglavje IV te uredbe, ki se nanaša na zdravstvene trditve, zajema njene člene od 10 do 19.
Člen 10 Uredbe št. 1924/2006, naslovljen „Posebni pogoji“, v odstavkih 1, 3 in 4 določa:
„1.   Prepovedane so zdravstvene trditve, ki niso v skladu s splošnimi zahtevami iz poglavja II in s posebnimi zahtevami iz tega poglavja ter niso odobrene v skladu s to uredbo in vključene v sezname dovoljenih trditev iz členov 13 in 14.
[…]
3.   Na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje, se lahko sklicuje le, če se doda posebna zdravstvena trditev, vključena v seznam iz členov 13 ali 14.
4. Kjer je to primerno, se smernice o izvajanju tega člena sprejmejo v skladu s postopkom iz člena 25(2) in, po potrebi, po posvetovanju z interesnimi skupinami, zlasti nosilci živilskih dejavnosti in skupinami potrošnikov.“
Člen 13 te uredbe v odstavku 3 določa:
„Komisija po posvetovanju z [EFSA] in v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 25(3) sprejme najpozneje do 31. januarja 2010 seznam Skupnosti, ki je namenjen spreminjanju nebistvenih določb te uredbe z njeno dopolnitvijo, z dopustnimi trditvami iz odstavka 1 in vse pogoje, potrebne za uporabo teh trditev.“
Člen 17(5) navedene uredbe določa:
„Zdravstvene trditve, vključene v sezname iz členov 13 in 14, lahko v skladu s pogoji, ki zanje veljajo, uporabljajo vsi nosilci živilske dejavnosti, če uporaba teh trditev ni omejena v skladu z določbami iz člena 21.“
Izvedbeni sklep 2013/63/EU
Točka 3 Priloge k Izvedbenemu sklepu Komisije 2013/63/EU z dne 24. januarja 2013 o sprejetju smernic za izvajanje posebnih pogojev za zdravstvene trditve iz člena 10 Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (
UL 2013, L 22, str. 25
), naslovljena „Sklicevanja na splošne, ne posebej opredeljene prednosti za zdravje – člen 10(3)“, določa:
„Člen 10(3) dovoljuje uporabo preprostih, privlačnih izjav, ki se sklicujejo na splošne, ne posebej opredeljene prednosti živila za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje, brez predhodnega dovoljenja, če se upoštevajo posebni pogoji. Take izjave bi lahko bile koristne za potrošnike, saj bi bila njihova vsebina potrošnikom bolj prijazna. Vendar pa bi jih lahko potrošniki zlahka napačno razumeli in/ali si jih razlagali ter bi lahko živilu pripisali druge/boljše lastnosti za zdravje od dejanskih. Zato je pri sklicevanju na splošne, ne posebej opredeljene prednosti za zdravje takim sklicevanjem treba dodati posebne zdravstvene trditve s seznama dovoljenih zdravstvenih trditev v registru Unije. Za namene te uredbe se mora odobrena posebna zdravstvena trditev, ki je dodana izjavi s sklicevanjem na splošne, ne posebej opredeljene prednosti za zdravje, navesti zraven take izjave ali za njo.
Posebne trditve s seznamov dovoljenih zdravstvenih trditev se morajo navezovati na splošna sklicevanja. […] Da se prepreči zavajanje potrošnikov, so nosilci živilskih dejavnosti odgovorni za to, da dokažejo povezavo med sklicevanji na splošne, ne posebej opredeljene prednosti živila in posebno dovoljeno zdravstveno trditvijo, ki spremlja živilo.
Nekatere trditve, ki so bile v okviru znanstvene ocene predložene v odobritev, so bile ocenjene kot preveč splošne ali nespecifične za ocenjevanje. Teh trditev ni bilo mogoče odobriti, zato so na seznamu neodobrenih prehranskih in zdravstvenih trditev registra Unije. To pa ne pomeni, da zanje ne veljajo določbe iz člena 10(3), saj jih je mogoče zakonito uporabiti, če se jim v skladu z navedenim členom priloži posebna trditev s seznama dovoljenih zdravstvenih trditev.“
Nemško pravo
Člen 3(1) Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (zakon o preprečevanju nelojalne konkurence, BGBl. 2010 I, str. 254) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: UWG), določa:
„Nepoštene poslovne prakse so prepovedane, če lahko občutno posežejo v interese konkurentov, potrošnikov ali drugih udeležencev na trgu.“
Člen 5 UWG, naslovljen „Zavajajoče poslovne prakse“, v odstavku 1 določa:
„Dejanje nelojalne konkurence pomeni vsako zavajajočo poslovno prakso. Poslovna praksa je zavajajoča, če zajema nepravilne ali druge zavajajoče trditve v zvezi z enim ali več od naslednjih elementov:
1.
bistvene značilnosti blaga ali storitve, kot so njegova razpoložljivost, narava, izvedba, prednosti, tveganja, sestava, dodatki, postopek in datum izdelave, dobave ali dostave, primernost za namen, možnosti uporabe, količina, specifikacije, poprodajne storitve in obravnavanje pritožb, geografsko ali tržno poreklo ali rezultati, ki se lahko pričakujejo od njegove uporabe, rezultati in značilnosti testov, opravljenih na blagu ali storitvi;
[…]“
Člen 11 Lebensmittel‑, Bedarfsgegenstände‑ und Futtermittelgesetzbuch (zakonik o živilih, potrošniškem blagu in krmi, BGBl. 2013 I, str. 1426) v različici, ki se uporablja v postopku v glavni stvari, naslovljen „Določbe o varstvu pred goljufijami“, v odstavku 1 določa:
„V okviru poslovne dejavnosti je prepovedano trgovanje z živili pod zavajajočim imenom ali z zavajajočimi označbami ali pakiranjem, ali promoviranje na splošno, ali v posebnih primerih z zavajajočim pakiranjem ali drugimi zavajajočimi izjavami. Za zavajanje gre predvsem:
1.
če se za živilo uporabljajo imena, označbe, pakiranja, opisi ali druge izjave, ki bi lahko vodili v zmoto glede značilnosti, zlasti glede vrste, kakovosti, sestave, količine, roka trajanja, porekla, izvora ali načina izdelave ali pridelave;
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da družba Queisser Pharma trži prehransko dopolnilo, imenovano Doppelherz
®
aktiv Ginkgo + B‑Vitamine + Choline, ki vsebuje osem sestavin, med katerimi so med drugim cink in vitamini B1 (tiamin), B2, B5 (pantotenska kislina) in B12.
Sprednja stran embalaže tega prehranskega dopolnila vsebuje nekatere elemente različnih velikosti, barv in pisav, med katerimi je tudi ta trditev, ki se obravnava v postopku v glavni stvari: „
B–Vitamine und Zink für Gehirn, Nerven, Konzentration und Gedächtnis
“ (vitamini B in cink za možgane, živce, koncentracijo in spomin).
Na hrbtni strani embalaže so poleg posebnih trditev v zvezi z ginkom in holinom, naslednje navedbe:
„Za spomin, koncentracijo in sposobnost reševanja vsakodnevnih nalog so pomembni redni miselni izzivi in zdrava prehrana. Presnova možganov in živčevja je zato odvisna od dobre oskrbe s hranili.
Kapsule Doppelherz vsebujejo 100 mg holina, vitamine B in mineral cink. Dodatno vsebujejo 100 mg izvlečka ginka.
Vitamina B1 in B12 sta pomembna za normalno sproščanje energije pri presnovi ter normalno delovanje živčevja in normalno psihološko delovanje.
Vitamin B2 je, tako kot vitamin B1, pomemben za normalno sproščanje energije pri presnovi in normalno delovanje živčevja. Poleg tega ščiti celice pred oksidativnim stresom.
Folna kislina prispeva tudi k normalnem delovanju živčevja in ima vlogo v postopku delitve celice.
Pantotenska kislina je pomembna za normalno mentalno sposobnost in, tako kot folna kislina in vitamin B12, zmanjšuje utrujenost.
Cink (mineral) je pomemben za normalno kognitivno delovanje in celice ščiti pred oksidativnim stresom.
[…]“
Po ugotovitvah predložitvenega sodišča družba Schwabe proizvaja in trži proizvode, ki so konkurenčni proizvodom družbe Queisser Pharma. Ker trditev iz postopka v glavni stvari, navedena v točki 19 te sodbe, pomeni kršitev člena 3, drugi odstavek, točka (a), člena 5(1)(a), člena 6(1) in člena 10(1) Uredbe št. 1924/2006, člena 5(1) UWG ter členov 11(1) zakonika o živilih, potrošniškem blagu in krmi, je družba Schwabe vložila tožbo pri Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija), med drugim za to, da se družbi Queisser Pharma naloži prenehanje oglaševanja prehranskega dopolnila, dokler je trditev iz postopka v glavni stvari navedena na sprednji strani embalaže tega proizvoda, sicer naj se ji naloži denarna kazen.
Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu) je s sodbo z dne 28. avgusta 2014 to tožbo zavrnilo.
Pritožba, ki jo je družba Schwabe vložila zoper to sodbo, je bila zavrnjena z odločbo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) z dne 30. junija 2016.
Družba Schwabe je zoper sodbo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu) vložila revizijo pri Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija).
Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) dvomi o obsegu zahteve iz člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006, v skladu s katero mora biti sklicevanju na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, dodana posebna zdravstvena trditev, in, natančneje, o tem, ali se s to določbo zahteva neposredna prostorska povezava med sklicevanjem in posebno zdravstveno trditvijo. V zvezi s tem navaja, prvič, da bi bilo mogoče to zahtevo po „dodanosti“ razumeti v tem smislu, da zahteva prostorsko bližino, tako da lahko potrošniki „nemudoma“ zaznajo odobreno posebno zdravstveno trditev. Predložitveno sodišče pa pojasnjuje, da bi po njegovem mnenju, če ta zahteva po neposredni bližini ne bi bila izpolnjena, napotitev na trditev z uporabo zvezdice prav tako lahko zadostovala. Drugič, to zahtevo bi bilo mogoče razlagati tudi na način, ki ga predlaga pritožbeno sodišče, v skladu s katerim povprečni potrošnik, ki se odloči za nakup nekega proizvoda ob upoštevanju sestave tega proizvoda, najprej prebere seznam sestavin tega proizvoda (sodba z dne 4. junija 2015, Teekanne,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
). Glede na to, da je tak seznam pogosto na hrbtni strani embalaže, naj ne bi bilo malo verjetno, da bi se tak potrošnik v primeru proizvodov, kot je prehransko dopolnilo, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, tako seznanil s posebnimi zdravstvenimi trditvami, ki so navedene na tej hrbtni strani.
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali so posebne zdravstvene trditve, vključene v seznam iz členov 13 ali 14 Uredbe št. 1924/2006, ‚dodane‘ izjavi s sklicevanjem na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, povezane z zdravjem v smislu člena 10(3) te uredbe že v primeru, če je izjava s sklicevanjem na sprednji strani, dovoljene trditve pa na hrbtni strani zunanje ovojnine, in je v skladu z običajno tržno prakso sicer jasno, da se trditve z vsebinskega vidika nanašajo na izjavo s sklicevanjem, vendar izjava ne vsebuje jasnega napotila na trditve na hrbtni strani, na primer z uporabo oznake z zvezdico?
2.
Ali je treba tudi v primeru sklicevanja na splošne, ne posebej opredeljene prednosti v smislu člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 predložiti dokaze v smislu členov 5(1)(a) in 6(1) te uredbe?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
Družba Schwabe meni, da vprašanja, ki jih je zastavilo predložitveno sodišče, temeljijo na napačni predpostavki, da trditev iz postopka v glavni stvari, navedena v točki 19 te sodbe, pomeni sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti v smislu člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006, čeprav naj bi v resnici šlo za posebno zdravstveno trditev v smislu člena 10(1) te uredbe.
V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti (sodba z dne 10. julija 2019, Federal Express Corporation Deutsche Niederlassung,
C‑26/18
,
EU:C:2019:579
, točka
in navedena sodna praksa).
Navedene domneve upoštevnosti ni mogoče zavrniti zgolj na podlagi okoliščine, da ena od strank v sporu o glavni stvari izpodbija posamezna dejstva, katerih pravilnosti Sodišče ne preverja in od katerih je odvisna opredelitev predmeta tega spora (sodba z dne 7. junija 2007, van der Weerd in drugi,
od C‑222/05 do C‑225/05
,
EU:C:2007:318
, točka
).
Poleg tega sprememba vsebine vprašanj za predhodno odločanje ali odgovor na dopolnilna vprašanja strank ne bi bila v skladu z obveznostjo Sodišča, da vladam držav članic in zainteresiranim subjektom omogoči, da v skladu s členom 23 Statuta Sodišča Evropske unije predložijo izjave, glede na to, da so na podlagi te določbe zainteresirani subjekti obveščeni le o predložitvenih odločbah (sodba z dne 16. oktobra 2014, Welmory,
C‑605/12
,
EU:C:2014:2298
, točka
in navedena sodna praksa).
V teh okoliščinah je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti na podlagi predpostavke, na katero se opira to sodišče, in sicer, da je trditev iz postopka v glavni stvari sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti za zdravje, in da zato spada na področje uporabe člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006.
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006 razlagati tako, da je zahteva, ki je določena v tem členu, da mora biti vsakemu sklicevanju na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo, dodana posebna zdravstvena trditev s seznama iz členov 13 in 14 te uredbe, izpolnjena, če je na sprednji strani embalaže prehranskega dopolnila navedeno sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za zdravje, medtem ko je posebna zdravstvena trditev, ki naj bi bila dodana temu sklicevanju, navedena le na hrbtni strani te embalaže, med obema pa ni nobene posebne napotitve, kakršna je zvezdica.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki se želijo doseči z ureditvijo, katere del je (glej v tem smislu sodbi z dne 17. aprila 2018, Egenberger,
C‑414/16
,
EU:C:2018:257
, točka
, in z dne 30. januarja 2019, Planta Tabak,
C‑220/17
,
EU:C:2019:76
, točka
in navedena sodna praksa).
Najprej, v skladu z besedilom člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 mora biti vsakemu sklicevanju na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za zdravje, „dodana“ posebna zdravstvena trditev.
Dalje, glede ciljev Uredbe št. 1924/2006 je treba opozoriti, da je namen te uredbe, v skladu z njenim členom 1(1), zagotoviti učinkovito delovanje notranjega trga ob hkratnem zagotavljanju visoke ravni varstva potrošnikov. Varovanje zdravja je eden glavnih ciljev navedene uredbe. Za dosego tega cilja je treba potrošniku med drugim dati potrebne informacije, da lahko opravi izbiro ob poznavanju dejstev (sodba z dne 14. julija 2016, Verband Sozialer Wettbewerb,
C‑19/15
,
EU:C:2016:563
, točka
in navedena sodna praksa). V zvezi s tem je treba poleg tega opozoriti, da je v uvodni izjavi 16 Uredbe št. 1924/2006 navedeno, da je pomembno, da potrošnik razume trditve na živilih ter da se vse potrošnike primerno zaščiti pred zavajajočimi trditvami, pri čemer je pojasnjeno, da se v tej uredbi kot merilo presoje med drugim uporablja povprečni potrošnik, ki je razmeroma dobro obveščen in razmeroma dovolj pazljiv ter razsoden, obenem pa se upoštevajo družbeni, kulturni in jezikovni dejavniki.
Nazadnje, glede sobesedila, v katero je umeščen člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006, je treba najprej poudariti, da je v členu 2(2), točka 5, te uredbe pojem „zdravstvena trditev“ v smislu navedene uredbe opredeljen kot „vsak[a] trditev, ki navaja, domneva ali namiguje, da obstaja povezava med kategorijo živil, živilom ali eno od njegovih sestavin na eni strani in zdravjem na drugi strani“.
Poleg tega je treba poudariti, da člen 10 Uredbe št. 1924/2006, ki je v poglavju IV te uredbe, naslovljenem „Zdravstvene trditve“, v odstavku 1 določa, da so prepovedane zdravstvene trditve, ki niso v skladu s splošnimi zahtevami iz poglavja II in s posebnimi zahtevami iz poglavja IV ter niso odobrene v skladu s to uredbo in vključene v sezname dovoljenih trditev iz členov 13 in 14. Tako člen 10(1) Uredbe št. 1924/2006 določa načelno prepoved zdravstvenih trditev, razen tistih, ki so na seznamih dovoljenih trditev iz člena 13 ali člena 14 te uredbe.
Poleg tega iz sistematične razlage člena 10 Uredbe št. 1924/2006 izhaja, da njegov odstavek 3 določa odstopanje od načela iz odstavka 1, tako da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča zahtevo po dodanosti iz odstavka 3 razlagati ozko (glej v tem smislu sodbo z dne 16. marca 2017, AKM,
C‑138/16
,
EU:C:2017:218
, točka
in navedena sodna praksa). Člen 10(3) te uredbe tako uvaja razlikovanje med dvema vrstama zdravstvenih trditev, in sicer, na eni strani, posebno zdravstveno trditvijo, ki je na zadevnih seznamih v skladu z načelom iz člena 10(1) navedene uredbe, in na drugi „splošno“ zdravstveno trditvijo, ki je sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki mu mora biti dodana zdravstvena trditev s teh seznamov.
Izvedbeni sklep 2013/63, ki ga je Komisija sprejela v okviru izvedbenih pooblastil, ki ji jih je podelil zakonodajalec Unije v skladu s členom 10(4) in členom 25 Uredbe št. 1924/2006, v zvezi s tem v točki 3 Priloge k temu sklepu določa, da člen 10(3) te uredbe dopušča, da se brez predhodnega dovoljenja uporabijo navadne in obvezujoče navedbe, ki se nanašajo na take učinke, ki bi jih potrošnik lahko slabo razumel ali jih slabo razlagal, zaradi česar je treba vsakemu sklicevanju na takšne učinke „dodati posebne zdravstvene trditve s seznama dovoljenih zdravstvenih trditev v registru Unije“. V isti točki je pojasnjeno, da se mora za to uredbo odobrena posebna zdravstvena trditev, ki je dodana izjavi s sklicevanjem na navedene prednosti za zdravje, navesti „zraven“ take izjave ali „za“ njo.
Iz teh elementov je razvidno, da je treba zahtevo po „dodanosti“ v smislu člena 10(3) navedene uredbe razlagati tako, da se z njo ne zahteva le, da posebna zdravstvena trditev pojasnjuje vsebino splošne zdravstvene trditve, ampak tudi, da umestitev teh dveh navedb na embalaži proizvoda omogoči povprečnemu potrošniku, ki je razmeroma dobro obveščen in razmeroma dovolj pazljiv ter razsoden, da razume zvezo med navedenimi trditvami. Zato je treba šteti, da je treba pojem „dodanost“ v smislu te določbe razlagati tako, da zajema materialno in vidno razsežnost.
Tako, po eni strani, če se upošteva njegova materialna razsežnost, ta pojem „dodanost“ zahteva vsebinsko ujemanje „splošne“ zdravstvene trditve in posebne zdravstvene trditve, kar v bistvu pomeni, da mora biti prva v celoti podprta z drugo.
Po drugi strani v nasprotju s tem, kar trdi tožena stranka v postopku v glavni stvari, glede zahteve po „dodanosti“ iz člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 ni mogoče šteti, da je veljavno izpolnjena zgolj s tem, da materialno obstaja očitna vsebinska povezava med „splošno“ zdravstveno trditvijo in posebno zdravstveno trditvijo, ki je namenjena potrditvi zadnjenavedene, ne glede na umestitev teh trditev na zadevni embalaži in torej na vizualno razsežnost te zahteve.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je v uvodni izjavi 29 Uredbe št. 1924/2006 navedeno, da je treba za zagotovitev, da so zdravstvene trditve resnične, jasne, zanesljive in koristne za potrošnika, ki se odloča za zdravju koristno prehrano, upoštevati besedilo in predstavitev zdravstvenih trditev. Tako je umestitev, z vizualnega vidika, različnih elementov, ki so razporejeni po embalaži določenega proizvoda, dejavnik, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali je mogoče zahtevo po „dodanosti“ šteti za izpolnjeno.
Poleg tega je iz uvodne izjave 17 in člena 6(2) te uredbe razvidno, da mora nosilec živilske dejavnosti, ki oblikuje prehransko ali zdravstveno trditev, utemeljiti uporabo te trditve.
V zvezi s tem je v točki 3 priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/63 poudarjeno, da so za to, da se prepreči zavajanje potrošnikov, nosilci živilskih dejavnosti odgovorni za to, da dokažejo povezavo med sklicevanji na splošne, ne posebej opredeljene prednosti živila in posebno dovoljeno zdravstveno trditvijo, ki spremlja živilo.
Iz teh elementov izhaja, da morajo nosilci živilskih dejavnosti jasno in natančno predstaviti posebne zdravstvene trditve, ki jih uporabijo in ki podpirajo sklicevanja na splošne, ne posebej opredeljene prednosti.
Zato je treba vizualno razsežnost zahteve po „dodanosti“ v smislu člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 razumeti tako, da napotuje na to, da mora potrošnik, ki je razmeroma dobro obveščen ter razmeroma dovolj pazljiv in razsoden, takoj dojeti neposredne vizualne povezave med sklicevanjem na splošne, ne posebej opredeljene prednosti živila za zdravje, in posebno zdravstveno trditvijo, kar načeloma zahteva prostorsko bližino ali neposredno sosedstvo med sklicevanjem in trditvijo.
Vendar je treba v posebnih okoliščinah primera, v katerih posebne zdravstvene trditve ne morejo biti v celoti navedene na isti strani embalaže, kot je tista, na kateri je sklicevanje, ki ga morajo prvonavedene podpreti, zaradi njihovega velikega števila ali njihove dolžine, šteti, da je lahko zahteva po neposredni vizualni povezavi izjemoma izpolnjena z izrecno napotitvijo, kot je zvezdica, če ta jasno in potrošniku popolnoma razumljivo na prostorski ravni zagotovi povezovanje vsebine zdravstvenih trditev in sklicevanja.
Nacionalna sodišča morajo zato glede na vse okoliščine obravnavanega primera preveriti in ugotoviti, ali je zahteva po vizualni bližini, ki izhaja iz člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006, izpolnjena z uporabo zvezdice.
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006 razlagati tako, da zahteva, ki je določena v tem členu, da mora biti vsakemu sklicevanju na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo, dodana posebna zdravstvena trditev s seznama iz člena 13 ali 14 te uredbe, ni izpolnjena, če je na sprednji strani embalaže prehranskega dopolnila navedeno sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za zdravje, medtem ko je posebna zdravstvena trditev, ki naj bi bila dodana temu sklicevanju, navedena le na hrbtni strani te embalaže, med obema pa ni nobene posebne napotitve, kakršna je zvezdica.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali morajo biti sklicevanja na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje v smislu člena 10(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006, utemeljena z znanstvenimi dokazi v smislu člena 5(1)(a) in člena 6(1) te uredbe.
V zvezi s tem je treba najprej poudariti – kot navaja predložitveno sodišče – da besedilo člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 drugače kakor besedilo člena 10(1) te uredbe ne vsebuje izrecne napotitve na splošne določbe poglavja II navedene uredbe, v katerem sta člena 5 in 6 te uredbe.
Opozoriti pa je treba, da je v besedilu navedenih členov 5 in 6 jasno navedeno, da mora biti vsaka zdravstvena trditev v smislu te uredbe znanstveno utemeljena.
V skladu s členom 5(1)(a) Uredbe št. 1924/2006 je namreč uporaba prehranskih in zdravstvenih trditev dovoljena le, če je dokazan ugoden hranilni ali fiziološki učinek glede na splošno sprejete znanstvene podatke v zvezi s prisotnostjo, odsotnostjo ali zmanjšano vsebnostjo hranila ali druge snovi v živilu ali kategoriji živil, na katero se trditve nanašajo. Tudi člen 6 te uredbe vsebuje navedbo v tem smislu s tem, da v odstavku 1 določa, da „[p]rehranske in zdravstvene trditve temeljijo na in so utemeljene s splošno sprejetimi znanstvenimi dokazi“.
Taka razlaga je podprta s cilji, ki jim sledi Uredba št. 1924/2006, katere namen je, kot je razvidno iz točke 35 te sodbe, zlasti zagotoviti varovanje zdravja in visoko raven varstva potrošnikov, tudi pred zavajajočimi trditvami. Poleg tega je v uvodni izjavi 14 te uredbe poudarjena potreba po zagotovitvi, da je za snovi, na katere se nanaša trditev, dokazan pozitiven hranilni ali fiziološki učinek. V uvodni izjavi 17 navedene uredbe je še pojasnjeno, da mora biti znanstvena utemeljitev glavni vidik, ki se upošteva pri uporabi prehranskih in zdravstvenih trditev, medtem ko je v uvodni izjavi 23 te uredbe navedeno, da bi morale biti zdravstvene trditve za uporabo v Uniji odobrene samo na podlagi znanstvene ocene na najvišji ravni.
Nazadnje, člen 10(1) Uredbe št. 1924/2006 izrecno določa, da mora zdravstvena trditev ustrezati splošnim zahtevam iz poglavja II te uredbe, v katerem sta člena 5 in 6. Kot pa izhaja iz točk od 37 do 39 te sodbe, člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006 s tem, da omogoča sklicevanje na „splošno“ zdravstveno trditev, ki ni navedena na seznamih dovoljenih trditev, na katere se nanaša ta uredba, če ji je dodana zdravstvena trditev, ki je vpisana skupaj z njo, uvaja odstopanje od načela iz člena 10(1) te uredbe, v skladu s katerim so zdravstvene trditve prepovedane, razen tistih, ki so na teh seznamih. Člen 10(3) navedene uredbe je zato treba razlagati ozko.
Iz tega sledi, da je treba zadnjenavedeno določbo razlagati tako, da mora „splošna“ zdravstvena trditev v smislu te določbe, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, izpolnjevati zahteve glede dokazovanja, ki jih določa ta uredba.
Vendar v ta namen zadostuje – kot je generalni pravobranilec poudaril v točkah 71 in 72 sklepnih predlogov – da so sklicevanjem na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje, dodane posebne zdravstvene trditve, utemeljene s splošno sprejetimi znanstvenimi dokazi, ki so bile preverjene in odobrene, če so te zadnje trditve navedene na seznamih iz člena 13 ali 14 te uredbe.
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006 razlagati tako, da morajo biti sklicevanja na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje, utemeljena z znanstvenimi dokazi v smislu člena 5(1)(a) in člena 6(1) te uredbe. V ta namen zadostuje, da so tem sklicevanjem dodane posebne zdravstvene trditve s seznama iz člena 13 ali člena 14 navedene uredbe.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Člen 10(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 107/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008, je treba razlagati tako, da zahteva, ki je določena v tem členu, da mora biti vsakemu sklicevanju na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo, dodana posebna zdravstvena trditev s seznama iz člena 13 ali 14 te uredbe, ni izpolnjena, če je na sprednji strani embalaže prehranskega dopolnila navedeno sklicevanje na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za zdravje, medtem ko je posebna zdravstvena trditev, ki naj bi bila dodana temu sklicevanju, navedena le na hrbtni strani te embalaže, med obema pa ni nobene posebne napotitve, kakršna je zvezdica.

2.
Člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 107/2008, je treba razlagati tako, da morajo biti sklicevanja na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje, utemeljena z znanstvenimi dokazi v smislu člena 5(1)(a) in člena 6(1) te uredbe. V ta namen zadostuje, da so tem sklicevanjem dodane posebne zdravstvene trditve s seznama iz člena 13 ali člena 14 navedene uredbe.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.