CELEX: 62016CJ0301
Pritožba
Trgovinska politika
Damping
Uvoz solarnega stekla s poreklom s Kitajske
Uredba (ES) št. 1225/2009
Člen 2(7)(b) in (c)
Status podjetja, ki deluje v pogojih tržnega gospodarstva
Pojem ‚bistveno izkrivljanje, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva‘, v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea
Davčne ugodnosti

Evropska komisija s pritožbo zahteva razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. marca 2016, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija (T‑586/14, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:T:2016:154
), s katero je Splošno sodišče za nično razglasilo Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 470/2014 z dne 13. maja 2014 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz solarnega stekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (
UL 2014, L 142, str. 1
, in popravek v
UL 2014, L 199, str. 11
, v nadaljevanju: sporna uredba), v delu, v katerem se nanaša na družbo Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (v nadaljevanju: Xinyi PV).
Pravni okvir
V času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari so bile določbe, ki urejajo sprejetje protidampinških ukrepov s strani Evropske unije, določene v Uredbi Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (
UL 2009, L 343, str. 51
, in popravek v
UL 2010, L 7, str. 22
, v nadaljevanju: osnovna uredba). Ta uredba je bila razveljavljena z Uredbo (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (
UL 2016, L 176, str. 21
).
Člen 2(7) osnovne uredbe je določal:
„(a)
V primeru uvoza iz držav brez tržnega gospodarstva [(vključno z Albanijo, Armenijo, Azerbajdžanom, Belorusijo, Gruzijo, Severno Korejo, Kirgizistanom, Moldavijo, Mongolijo, Tadžikistanom, Turkmenistanom in Uzbekistanom)], se določi normalna vrednost na podlagi cene ali računsko določene vrednosti v tretji državi s tržnim gospodarstvom ali cene, ki velja pri izvozu iz te tretje države v druge države, vključno s Skupnostjo, ali, kjer to ni mogoče, na kateri koli drugi razumni osnovi, vključno s ceno, ki se je dejansko plačevala ali se plačuje v Skupnosti za podoben proizvod, po potrebi primerno prilagojeno [prilagojeni], tako da vsebuje razumno profitno maržo.
[…]
(b)
Pri proti dampinških preiskavah v zvezi z uvozom iz Ljudske republike Kitajske, Vietnama in Kazahstana ter katere koli države, ki nima tržnega gospodarstva in je članica [Svetovne trgovinske organizacije (WTO)] na dan začetka preiskave, se normalna vrednost določi v skladu z odstavki od 1 do 6, če se na podlagi ustrezno utemeljenih zahtevkov enega ali več proizvajalcev, vključenih v preiskavo, in v skladu z merili in postopki, določenimi v pododstavku (c), pokaže, da za tega proizvajalca ali proizvajalce prevladujejo pogoji tržnega gospodarstva glede proizvodnje in prodaje zadevnega podobnega proizvoda. Kadar ni tako, se uporabljajo pravila, določena v skladu s pododstavkom (a).
(c)
Zahtevek pod pododstavkom (b) mora […] vsebovati zadostne dokaze, da proizvajalec deluje v pogojih tržnega gospodarstva, to je če:
–
se odločitve podjetij glede cen, stroškov in vložkov, vključno npr. s surovinami, stroški tehnologije in dela, obsegom proizvodnje, prodajo in vlaganji sprejemajo kot odziv na tržne signale, ki odražajo ponudbo in povpraševanje, in brez večjega vmešavanja države s tem v zvezi, stroški za glavne vložke pa v glavnem odražajo tržne vrednosti,
–
imajo podjetja jasno določeno zbirko računovodskih evidenc, ki se pregledujejo neodvisno, v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi in se uporabljajo v vse namene,
–
proizvodni stroški in finančna situacija podjetij niso podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, zlasti v zvezi z amortizacijo sredstev, druge vrste odpisov, blagovne menjave in plačila preko kompenzacij dolgov,
–
za zadevna podjetja velja stečajno pravo in pravo lastninskih razmerij, ki zagotavlja pravno varnost in stabilnost za delovanje podjetij, in
–
se pretvorbe glede menjalnega tečaja izvajajo po tržnem tečaju.
[…]“
Dejansko stanje
Dejansko stanje spora, kot izhaja iz izpodbijane sodbe, je mogoče povzeti, kot sledi.
Družba Xinyi PV je družba s sedežem na Kitajskem, ki proizvaja in izvaža solarno steklo. Edini delničar te družbe je družba Xinyi Solar (Hong Kong) Ltd s sedežem v Hongkongu (Kitajska), ki kotira na hongkonški borzi.
Komisija je na podlagi pritožbe, vložene 15. januarja 2013, 28. februarja 2013 začela protidampinško preiskavo v zvezi z uvozom nekaterih izdelkov iz solarnega stekla s poreklom iz Kitajske.
Družba Xinyi PV je 21. maja 2013 na Komisijo vložila zahtevek, da se ji odobri status podjetja, ki deluje v pogojih tržnega gospodarstva (v nadaljevanju: tržnogospodarska obravnava oziroma TGO), v smislu člena 2(7)(b) osnovne uredbe, da bi se normalna vrednost zanjo določila v skladu s členom 2, od (1) do (6), te uredbe, in ne po metodi „primerljive države“, ki jo opredeljujejo pravila iz člena 2(7)(a) te uredbe.
Komisija je z dopisom z dne 22. avgusta 2013 družbo Xinyi PV obvestila, da meni, da temu zahtevku ne more ugoditi. Komisija je v tem dopisu v zvezi s tem med drugim navedla:
„Preiskava je pokazala, da je bila [družba Xinyi PV] upravičena do različnih davčnih ugodnosti glede svojega davka od dohodka, kot je:
–
program ‚2 Free 3 Halve‘. Ta davčni režim družbam s tujim kapitalom omogoča, da so v obdobju dveh let upravičene do davčne oprostitve v celoti (0 odstotkov) in v naslednjih treh letih do 12,5‑odstotne davčne stopnje namesto običajne 25‑odstotne davčne stopnje;
–
davčni režim visokotehnoloških podjetij. Na podlagi tega režima velja za družbo nižja 15‑odstotna davčna stopnja namesto običajne 25‑odstotne davčne stopnje. Ta preferenčna davčna stopnja pomeni subvencijo, ki jo je mogoče tako rekoč stalno prilagajati in katere namen bi bilo lahko tudi privabljanje naložb po nižjih stopnjah, kar bi povzročilo izkrivljanje konkurence.
Šteje se, da nižje davčne stopnje povzročajo znatne davčne ugodnosti, tako da [družba Xinyi PV] ni uspela dokazati, da njeni proizvodni stroški in njen finančni položaj niso predmet nobenega bistvenega izkrivljanja, ki se prenaša iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva […].
Zato Komisija predlaga zavrnitev zahtevka [družbe Xinyi PV za] TGO.“
Družba Xinyi PV je 1. septembra 2013 predstavila svoja stališča glede tega dopisa, na katera je Komisija odgovorila z dopisom z dne 13. septembra 2013, v katerem je potrdila zavrnitev zahtevka za TGO, ki ga je vložila ta družba.
Komisija je v tem dopisu med drugim navedla:
„Režim obdavčitve dohodkov, ki [ugodno] obravnava nekatere družbe ali nekatere gospodarske sektorje, za katere vlada šteje, da so strateškega pomena, pomeni, da ta davčni režim ne spada v sistem tržnega gospodarstva, ampak da je še vedno pod močnim vplivom državnega planiranja in ga je zato mogoče presojati na podlagi tretjega merila [iz člena 2(7)(c), tretja alinea, Uredbe (ES) št. 1225/2009]. Uporaba režima preferenčnih davčnih stopenj spreminja znesek dobička pred obdavčitvijo, ki ga mora ustvariti družba, da bi lahko privabila vlagatelje […].
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je bilo za [družbo Xinyi PV] mogoče uporabiti nižjo davčno stopnjo (14,01 %), ker je lahko davčni režim visokotehnoloških podjetij združila z drugim režimom, in sicer s programom ‚2 Free 3 Halve‘. Njun skupni učinek je bila občutno nižja stopnja v primerjavi z običajno stopnjo (25 %), ki bi lahko, med drugim, sledila cilju privabljanja kapitala po nižji stopnji ter tako vplivala na finančni in gospodarski položaj celotne družbe.
[…]
Nazadnje, trdite, da presoja Komisije, v skladu s katero se davčni režim tako rekoč stalno prilagaja, ni utemeljena. Vaše trditve o tem, da sta oba davčna režima časovno omejena, so bile upoštevane. Vendar dejstvo, da oba davčna režima nista bila stalna, ne bi moglo nasprotovati dejstvu, da […] je bil njun namen vplivati na finančni in gospodarski položaj podjetja.“
Komisija je 26. novembra 2013 sprejela Uredbo (EU) št. 1205/2013 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz solarnega stekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (
UL 2013, L 316, str. 8
, v nadaljevanju: začasna uredba). Pri uporabi metode primerljive države je bila za izračun normalne vrednosti za vse kitajske proizvajalce izvoznike, vključno z družbo Xinyi PV, izbrana Republika Turčija. Na izvoz zadevnega proizvoda, ki ga je proizvajal ta proizvajalec, je bila uvedena začasna protidampinška dajatev v višini 39,3 %.
Uvodne izjave od 34 do 47 začasne uredbe se nanašajo na zahtevke za TGO. V uvodnih izjavah 40, 41, 43 in od 45 do 47 te uredbe je navedeno:
„(40)
[…] [P]reiskani [so bili] zahtevki za TGO štirih proizvajalcev izvoznikov (skupin družb), sestavljenih iz enajstih pravnih oseb.
(41)
Med preverjanjem je bilo ugotovljeno, da nobeden od štirih proizvajalcev izvoznikov (skupin družb), ki so zahtevali TGO, ni dokazal, da izpolnjuje vsa merila iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe.
[…]
(43)
[N]obeden od štirih proizvajalcev izvoznikov, samostojno ali kot skupina, ni dokazal, da niso izpostavljeni znatnim izkrivljanjem, prenesenim iz sistema netržnega gospodarstva. Zato te družbe ali skupina družb ni izpolnjevala merila št. 3 v zvezi s TGO. Natančneje, vsi štirje proizvajalci izvozniki ali skupine proizvajalcev izvoznikov so uživali ugodnosti preferenčnih davčnih režimov.
[…]
(45)
Komisija je razkrila rezultate preiskave v zvezi s TGO zadevnim družbam, [kitajskim] organom […] in pritožniku ter jih pozvala k predložitvi pripomb.
(46)
Prejete pripombe niso zadostovale za spremembo predhodnih ugotovitev Komisije. Vsi vložniki so bili 13. septembra 2013 po posvetovanju z državami članicami v skladu s členom 2(7)(c) [osnovne uredbe] individualno in uradno obveščeni o dokončni odločitvi Komisije v zvezi z njihovimi zahtevki za TGO.
(47)
Ugotovljeno je bilo, da nobeden od štirih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov ali skupin proizvajalcev izvoznikov iz [Kitajske], ki so zahtevali TGO, ni mogel dokazati, da izpolnjuje vsa merila iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe, zato so bili njihovi zahtevki za TGO zavrnjeni.“
Komisija je 13. maja 2014 sprejela sporno uredbo, s katero je zlasti v njeni uvodni izjavi 34 potrdila ugotovitve, navedene v uvodnih izjavah od 34 do 47 začasne uredbe, v skladu s katerimi je treba zahtevke za TGO zavrniti. Na podlagi sporne uredbe je bila uvedena 36,1‑odstotna dokončna protidampinška dajatev na uvoz izdelkov iz solarnega stekla, ki jih proizvaja družba Xinyi PV.
Ta dokončna protidampinška dajatev je bila nato spremenjena in določena v višini 75,4 % na podlagi Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/1394 z dne 13. avgusta 2015 o spremembi Uredbe (EU) št. 470/2014, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2015/588, o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz solarnega stekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, po ponovni preiskavi za ugotavljanje absorpcije v skladu s členom 12 Uredbe št. 1225/2009 (
UL 2015, L 215, str. 42
).
Vzporedno z protidampinško preiskavo je bila 23. aprila 2013 uvedena protisubvencijska preiskava, na podlagi katere je bila sprejeta Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 471/2014 z dne 13. maja 2014 o uvedbi dokončnih izravnalnih dajatev na uvoz solarnega stekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (
UL 2014, L 142, str. 23
). S členom 1(2) te uredbe je bila uvedena 3,2‑odstotna izravnalna dajatev na uvoz solarnega stekla, ki ga proizvaja družba Xinyi PV.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba Xinyi PV je 7. avgusta 2014 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne uredbe.
Družba Xinyi PV je v utemeljitev svoje tožbe navajala štiri tožbene razloge. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi preizkusilo le prvega od teh tožbenih razlogov, ki se je nanašal na člen 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, zato je v okviru te pritožbe upošteven le ta.
Družba Xinyi PV je s tem tožbenim razlogom trdila, da je Komisija v sporni uredbi napačno štela, da so njeni proizvodni stroški in finančni položaj podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 62 izpodbijane sodbe presodilo, da je treba šteti, da je presoja Komisije v zvezi s tem očitno napačna.
Splošno sodišče je v točkah od 63 do 67 izpodbijane sodbe ta sklep v bistvu utemeljilo s tem, da ni mogoče ugotoviti, da so zadevne davčne ugodnosti prenesene iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva v smislu, da iz njega izhajajo ali so njegova posledica, ker je znano, da tudi države s tržnim gospodarstvom, kakršne so države članice Unije, podjetjem podeljujejo davčne ugodnosti v obliki davčnih oprostitev v nekem obdobju ali nižje davčne stopnje, kot to med drugim izhaja iz sodne prakse Sodišča na področju državnih pomoči.
Splošno sodišče je nato v točkah od 68 do 78 izpodbijane sodbe zavrnilo utemeljitve Komisije, da so zadevne davčne ugodnosti zaradi svojih posebnih lastnosti neskladne s tržnim gospodarstvom, ker so, med drugim, povezane z različnimi plani, ki se izvajajo na Kitajskem.
Splošno sodišče je zato ugodilo prvemu tožbenemu razlogu in zato člen 1 sporne uredbe v delu, v katerem se nanaša na družbo Xinyi PV, razglasilo za ničen, ne da bi preizkusilo druge razloge za razglasitev ničnosti, ki jih je ta družba navedla.
Predlogi strank in postopek pred Sodiščem
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
prvi del prvega tožbenega razloga na prvi stopnji zavrne kot pravno neutemeljen;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to ponovno preuči drugi del prvega tožbenega razloga ter drugi, tretji in četrti tožbeni razlog na prvi stopnji;
–
odločitev o stroških na obeh stopnjah pridrži.
Družba Xinyi PV Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne ter
–
tožeči stranki in intervenientki naloži plačilo stroškov.
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 13. oktobra 2016, Komisija/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (
C‑301/16 P
, neobjavljen,
EU:C:2016:796
), GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (v nadaljevanju: GMB) dovolil intervencijo v podporo predlogom Komisije.
Pritožba
Komisija v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge, od katerih se prvi nanaša na napačno uporabo prava pri razlagi besedila „ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“ iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, drugi na kršitev obveznosti obrazložitve, tretji pa na napake v postopku.
Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, ker je Splošno sodišče pri razlagi besedila „ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“ napačno uporabilo pravo
Trditve strank
Prvi pritožbeni razlog, ki ga navaja Komisija, je sestavljen iz petih delov.
–
Prvi del
Komisija v prvem delu prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah 63 in 69 izpodbijane sodbe presodilo, da za to, da bi se štelo, da je bil ukrep prenesen še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, ni dovolj le dokazati, da je ukrep namenjen izvajanju petletnega plana na Kitajskem, ker bi se sicer tej določbi odvzel polni učinek.
Člen 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe naj bi bilo namreč treba razlagati v tem smislu, da so davčne ugodnosti, namenjene izvajanju petletnega plana, vedno prenesene še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva
Družba Xinyi PV v odgovor na ta prvi del navaja, da iz točke 57 izpodbijane sodbe izhaja, da trditev Komisije, da so davčne ugodnosti, namenjene izvajanju petletnega plana, vedno prenesene še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, pred Splošnim sodiščem nikoli ni bila predmet razprave. Šlo naj bi torej za novo trditev, ki bi jo moralo Sodišče zavreči kot nedopustno.
Splošno sodišče naj bi v vsebinski presoji v točki 69 izpodbijane sodbe pravilno presodilo, da bi se z zavrnitvijo zahtevka za TGO iz razloga, da med zadevnimi davčnimi ugodnostmi in plani, ki jih izvaja sedanja Ljudska republika Kitajska, obstaja posredna povezava, besedilu „prenesene še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“ odvzel polni učinek.
–
Drugi del
Komisija v drugem delu prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 74 do 76 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da podpora nekaterim industrijskim sektorjem, ki jih država obravnava kot strateške, kot so napredne tehnologije, pomeni legitimen cilj v tržnem gospodarstvu.
Komisija v zvezi s tem trdi, da čeprav koncept tržnega gospodarstva dopušča nekatere državne posege, je njihov cilj splošni interes, in ne izbira „prvakov“, ki se kaže v tem, da se nekemu ekonomskemu sektorju, ki se določi za „strateškega“, daje prednost glede na druge sektorje, tako da je drugače obdavčen ali se mu prednost zagotavlja v drugačni obliki. V tržnem gospodarstvu naj bi bile državne pomoči upravičene le, če se z njimi popravljajo napake pri delovanju trga ali če so namenjene zagotavljanju pravičnosti.
Družba Xinyi PV navaja, da se ta utemeljitev v delu, v katerem zadeva točki 75 in 76 izpodbijane sodbe, nanaša na suverene presoje Splošnega sodišča v zvezi z dokazi, ki mu jih je ta družba predložila, pri čemer te presoje ne morejo biti predmet preizkusa na pritožbeni stopnji, ker Komisija ni niti zatrjevala niti dokazala očitnega izkrivljanja katerega od teh dokazov.
Ti točki 75 in 76 naj bi služili le prikazu tega, da zadevne davčne ugodnosti niso enakovrstna izkrivljanja, kot so tista, do katerih prihaja v gospodarstvih z državno trgovino, za uporabo merila iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe.
–
Tretji del
Komisija v tretjem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah 77 in 78 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da je trditev Komisije, da zadevne davčne ugodnosti niso vplivale izključno na stroške, neposredno povezane s ciljem, ki se mu sledi, ampak na celoten finančni rezultat družbe Xinyi PV in torej na njen splošen ekonomski položaj, upošteven zgolj za ugotovitev teže izkrivljanja v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, in ne za presojo, ali je to izkrivljanje preneseno iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva v smislu te določbe.
Komisija je tako v okviru upravnega postopka kot pred Splošnim sodiščem zatrjevala, da je ena od skupnih značilnosti shem pomoči v tržnih gospodarstvih ta, da so pomoči ciljno usmerjene in omejene na javno financiranje, ki je potrebno za uresničitev zastavljenih ciljev. Ukrepi, ki so bili preučeni v tem primeru, pa naj ne bi bili tako omejeni na posebno kategorijo stroškov, povezanih z neko naložbo, in naj prav tako ne bi bili časovno omejeni.
Družba Xinyi PV trdi, da Komisija ne navaja nobenega dokaza v utemeljitev svoje trditve, da so zgolj subvencije, ki obstajajo v tržnih gospodarstvih, ciljno usmerjene in omejene na javno financiranje, potrebno za uresničitev zastavljenih ciljev, ter se tudi ne sklicuje na noben dokaz, ki bi bil predložen Splošnemu sodišču.
Ta trditev naj bi bila poleg tega brez pravne podlage, ker se člen 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe ne nanaša na vprašanje, ali je izkrivljanje posledica neke vrste ukrepov, ki so sprejemljivi v tržnem gospodarstvu, ampak na vprašanje, ali je posledica neke vrste ukrepov, ki so obstajali v predhodnem sistemu netržnega gospodarstva.
–
Četrti del
Komisija v četrtem delu prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je v točkah 66 in 67 izpodbijane sodbe presodilo, da so sheme državnih pomoči, za katere je bilo v sodbah z dne 29. januarja 1998, Komisija/Italija,
C‑280/95
,
EU:C:1998:28
), z dne 21. marca 2002, Španija/Komisija (
C‑36/00
,
EU:C:2002:196
), in z dne 28. julija 2011, Diputación Foral de Vizcaya in drugi/Komisija (od
C‑471/09 P do C‑473/09 P
, neobjavljena,
EU:C:2011:521
), presojeno, da so nezakonite in nezdružljive z notranjim trgom, primerljive z davčnimi ukrepi, ki so bili preučeni v tem primeru, tako da sam obstoj teh ukrepov ne zadostuje za to, da bi se štelo, da se prenašajo še iz netržnega gospodarstva.
Najprej, zadevne sheme pomoči v teh treh sodbah Sodišča naj bi imele skupno to, da so bile ciljno usmerjene in omejene na znesek, ki je bil potreben za dosego zastavljenega strateškega cilja, tako da naj bi imele eno od lastnosti, ki velja v tržnem gospodarstvu. Dva ukrepa, ki sta predmet te zadeve, pa naj ne bi bila omejena na določeno kategorijo stroškov, poleg tega pa naj nižja davčna stopnja, določena v korist visokotehnoloških podjetij, ne bi bila časovno omejena.
Dalje, z omenjenimi tremi shemami pomoči naj bi se želeli doseči strateški cilji, ki so značilni za tržno gospodarstvo, in sicer varstvo okolja, prestrukturiranje podjetij v težavah in regionalni razvoj. Z ukrepi, ki so predmet preučitve v tej zadevi, pa naj bi se v ugodnejši položaj postavili strateški sektorji in naj torej ne bi služili doseganju cilja, ki je značilen za tržno gospodarstvo.
Nazadnje, po navedbah Komisije upravičenci do državnih pomoči, za katere je bilo v treh sodbah, navedenih v točki 66 izpodbijane sodbe, ugotovljeno, da so nezakonite in nezdružljive z notranjim trgom, v nasprotju z družbo Xinyi PV niso imeli pravice, da te pomoči obdržijo, saj je bilo odrejeno njihovo vračilo.
Družba Xinyi PV meni, da pomenijo ugotovitve Splošnega sodišča iz točk 66 in 67 izpodbijane sodbe presojo dejstev, ki je ni mogoče preizkusiti v fazi pritožbe, saj Komisija ni niti zatrjevala niti dokazala očitnega izkrivljanja dokazov.
Glede vsebine naj Komisija ne bi pojasnila, zakaj naj zadevne davčne ugodnosti ne bi bile omejene na znesek, ki je potreben za uresničitev cilja, ki se z njimi želi doseči. Nikakor naj merilo iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe ne bi zahtevalo, da se ugotovi, da so prejete subvencije omejene na znesek, ki je potreben za uresničitev ciljev, ki se z njimi želijo doseči. Poleg tega naj bi se zadevne davčne ugodnosti nanašale na okoljske cilje.
Družba GMB najprej graja točko 66 izpodbijane sodbe, pri čemer navaja, da je Splošno sodišče zamenjalo dva različna pojma. Pojem „bistveno izkrivljanje, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“, v tem primeru Ljudske republike Kitajske, naj bi se nanašal na vprašanje zakonodaje in protidampinške politike Unije, pri čemer je treba ugotoviti, ali je neki kitajski izvoznik upravičen do TGO. Po drugi strani pa naj bi pojem „subvencije ali državne pomoči“ spadal v sklop pravil, s katerimi se ureja drugo vprašanje, in sicer ali so državne pomoči, dodeljene v neki državi s tržnim gospodarstvom, dovoljene.
Splošno sodišče naj nato ne bi upoštevalo razlike med centraliziranim nadzorom nekega gospodarstva ter omejenimi in ciljno usmerjenimi posegi, do katerih prihaja v tržnih gospodarstvih in so namenjeni spodbujanju tujih naložb in gospodarske dejavnosti.
Družba GMB nazadnje graja razlogovanje iz točke 67 izpodbijane sodbe, pri čemer navaja, da so bile zadevne davčne ugodnosti izrecno in namenoma zasnovane, da bi se struktura kitajskega gospodarstva organizirala na določen način, zato jih ni mogoče obravnavati ločeno od vseobsežnega planiranja kitajskega gospodarstva, ki je namenjeno manipulaciji s tržnimi dejavniki, ki delujejo v tem gospodarstvu.
–
Peti del
Komisija v petem delu prvega pritožbenega razloga navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker se je v točkah 75 in 76 ter 66 in 67 izpodbijane sodbe oprlo na napačno razlago pojma „netržno gospodarstvo“ v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe.
Komisija na prvem mestu navaja, da se je Splošno sodišče, ker je v točki 76 izpodbijane sodbe navedlo, da je za netržno gospodarstvo značilen „način organizacije gospodarstva, ki temelji na kolektivni ali državni lastnini podjetij, za katera veljajo proizvodni cilji, opredeljeni s centraliziranim planom“, napačno sklicevalo na opredelitev države z državno trgovino.
Pojem „sistem netržnega gospodarstva“ naj bi bil namreč širši od pojma „država z državno trgovino“, ker naj bi med drugim obsegal države, vključene na seznam iz opombe k členu 2(7)(a) osnovne uredbe, ki so, vsaj nekatere izmed njih, gospodarstva, ki so na prehodu v tržno gospodarstvo.
Poleg tega, kar zadeva Ljudsko republiko Kitajsko, naj bi bila ta država, tudi v obdobju, ko je bila vključena na ta seznam, preden je bila potem s sprejetjem Uredbe Sveta (ES) št. 905/98 z dne 27. aprila 1998 o spremembah Uredbe (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškem uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (
UL 1998, L 128, str. 18
) prenesena na seznam držav iz določbe, ki ustreza členu 2(7)(b) osnovne uredbe, od leta 1979 že gospodarstvo „na prehodu“.
Tako naj bi Ljudska republika Kitajska leta 1986 uvedla ukrepe za spodbujanje neposrednih tujih naložb, med katerimi je bil tudi program „2 Free 3 Halve“, zlasti za tuja podjetja iz visokotehnološkega sektorja.
Splošno sodišče naj bi zato s tem, da je v točki 76 izpodbijane sodbe navedlo, da je cilj spodbujanja neposrednih tujih naložb diametralno nasproten pojmu „netržnega gospodarstva“, napačno uporabilo pravo, ker naj bi se oprlo na napačno razlago tega pojma. V veliki večini primerov, če ne v vseh, naj bi namreč države brez tržnega gospodarstva, potem ko so začele gospodarske reforme, poskušale pritegniti tuje naložbe tako, da so se pogosto zatekle k davčnim oprostitvam, kakršne so te v postopku v glavni stvari.
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi se v točkah 66, 67, 75 in 76 izpodbijane sodbe oprlo na domnevo, da vse tisto, kar lahko opazimo v tržnem gospodarstvu, ne more biti preneseno iz sistema netržnega gospodarstva.
Taka domneva naj bi bila napačna, prvič, ker ima večina držav brez tržnega gospodarstva gospodarstvo na prehodu, ki se usmerja proti tržnemu gospodarstvu, in drugič, ker lahko izkrivljanja zaradi državnih posegov opazimo tudi v tržnih gospodarstvih. Odločilno vprašanje naj ne bi bilo, ali je mogoče nekatere elemente opaziti tudi v tržnem gospodarstvu, ampak ali so za tako gospodarstvo značilni.
Družba Xinyi PV trdi, da izraz „predhodni“ iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe ne dopušča nobenega dvoma o tem, da mora Komisija pri presoji zahtevkov za TGO, ki jih kitajski proizvajalci vlagajo od 1. julija 1998, to je od datuma začetka veljavnosti Uredbe (ES) št. 905/98, s katero je bila uvedena možnost take obravnave, preučiti, ali obstaja izkrivljanje, preneseno iz netržnega gospodarstva, ki je bilo v veljavi pred tem datumom, torej ko je bila Ljudska republika Kitajska še tradicionalna država z državno trgovino.
Splošno sodišče naj bi torej v točki 76 izpodbijane sodbe izraz „netržno gospodarstvo“ iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe pravilno razlagalo, kot da pomeni „gospodarstvo z državno trgovino“.
Družba GMB trdi, da je bilo v točkah 65 in 67 izpodbijane sodbe napačno uporabljeno pravo. Navaja, da se lahko izkrivljanje šteje za „preneseno“ v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, dokler kitajsko gospodarstvo odločno ne zavrne netržnega gospodarstva in se preusmeri v tržno gospodarstvo.
Kitajsko gospodarstvo pa naj bi še v marsičem ostalo nereformirano gospodarstvo, v katerem imajo ukrepi državnega nadzora še vedno organizacijsko vlogo. Zaporedni petletni plani naj bi pomenili obvezen sklop navodil kitajske centralne vlade, ki se izvaja na nacionalni, regionalni in lokalni ravni, da bi se kitajsko gospodarstvo organiziralo natančno v skladu s centralnim planom. Kitajski ekonomski model naj se po letu 1998 ne bi spremenil na bistven način, tako da bi ga bilo mogoče šteti za tržno gospodarstvo.
Družba GMB kot preveč formalističen graja pristop Splošnega sodišča v zvezi s pojmom „izkrivljanja, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“, ker naj bi pomenil, da Komisija ne sme zavrniti TGO za nobeno od izkrivljanj, ki jih je Ljudska republika Kitajska v svojem gospodarstvu uvedla po letu 1998.
Ta družba meni, da je Splošno sodišče tudi napačno uporabilo pravo, ker se ustrezna analiza izkrivljanja nanaša ne le na „obstoj“ zadevnih ukrepov kot spodbujevalcev gospodarstva, temveč bolj na vlogo, ki jo imajo ti ukrepi kot nadaljevanje političnih ciljev kitajske centralne vlade. Iz spremembe višine protidampinške dajatve s 36,1 na 75,4 %, ki je bila naložena družbi Xinyi PV, naj bi bilo razvidno, da so tej družbi izkrivljanja, od katerih je imela korist pri uresničevanju planiranih gospodarskih ciljev kitajske vlade, bistveno pomagala pri znižanju cen na najnižjo raven, s tem da ni imela nobenih produkcijskih stroškov. Brez zadevnih izkrivljanj naj ne bi prišlo do popolne neelastičnosti cen.
Družba GMB, nazadnje, trdi, da je v točki 65 izpodbijane sodbe napaka, ker je plan „2 Free 3 Halve“ kitajska vlada uvedla leta 1986 in se torej nanaša na obdobje, ko Kitajska še ni imela nobenih značilnosti tržnega gospodarstva.
Presoja Sodišča
–
Uvodne ugotovitve
Uvodoma je treba opozoriti, da se v skladu s členom 2(7)(a) osnovne uredbe in z odstopanjem od pravil, določenih v členu 2, od (1) do (6), osnovne uredbe, pri uvozu iz držav brez tržnega gospodarstva normalna vrednost načeloma določi na podlagi cene ali računsko določene vrednosti v tretji državi s tržnim gospodarstvom, to je po metodi primerljive države. Namen navedene določbe je namreč preprečiti upoštevanje cen in stroškov, ki veljajo v državah, ki nimajo tržnega gospodarstva, ker tam ti dejavniki niso običajna posledica delovanja tržnih sil (glej med drugim sodbo z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, točka
).
Vendar se v skladu s členom 2(7)(b)osnovne uredbe pri protidampinških preiskavah v zvezi z uvozom, med drugim iz Kitajske, normalna vrednost določi v skladu s členom 2, od (1) do (6), osnovne uredbe in zato ne po metodi primerljive države, če se na podlagi ustrezno utemeljenih zahtevkov enega ali več proizvajalcev v preiskavi ter v skladu z merili in postopki, določenimi v členu 2(7)(c) te uredbe, dokaže, da za tega proizvajalca ali proizvajalce prevladujejo pogoji tržnega gospodarstva glede proizvodnje in prodaje zadevnega podobnega izdelka.
Kot izhaja iz različnih uredb, iz katerih izhaja člen 2(7)(b) osnovne uredbe, ureditev iz te določbe proizvajalcem, za katere veljajo razmere tržnega gospodarstva, ki so nastale, med drugim, na Kitajskem, omogoča, da se njihov položaj obravnava individualno, ne pa glede na položaj celotne države, v kateri imajo sedež (sodba z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma,
C‑659/13 in C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, točka
).
Komisija mora v skladu s pooblastili, ki jih ima na podlagi osnovne uredbe, presoditi, ali podatki, ki jih je predložil zadevni proizvajalec, zadostujejo za dokaz, da so merila iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe izpolnjena, zato da se mu prizna TGO iz člena 2(7)(b) te uredbe, sodišče Unije pa mora preveriti, ali ta presoja ni očitno napačna (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, točka
).
V tej zadevi ni sporno, da je bil zahtevek družbe Xinyi PV za TGO zavrnjen, ker ta družba ni dokazala, da izpolnjuje merilo iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe.
V skladu s to določbo mora zadevni proizvajalec predložiti zadostne dokaze, s katerimi lahko dokaže, da njegovi proizvodni stroški in njegov finančni položaj niso podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, zlasti v zvezi z amortizacijo sredstev, drugimi vrstami odpisov, blagovno menjavo in plačili prek kompenzacij dolgov.
Kot je Splošno sodišče navedlo v točki 46 izpodbijane sodbe, je iz besedila te določbe razvidno, da vsebuje dva kumulativna pogoja, ki se nanašata, prvič, na obstoj bistvenega izkrivljanja proizvodnih stroškov in finančnega položaja zadevnega podjetja ter, drugič, na dejstvo, da se je navedeno izkrivljanje preneslo iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva.
Izpodbijana sodba se nanaša le na drugega od teh dveh pogojev, saj je Splošno sodišče preučilo in nato ugodilo le delu prvega tožbenega razloga družbe Xinyi PV, v katerem je ta družba navajala, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker je štela, da je treba davčne ugodnosti, določene v kitajskih predpisih, do katerih je bila upravičena družba Xinyi PV, opredeliti za izkrivljanje, „ki se prenaša iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“, v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe.
–
Peti del
Komisija v petem delu prvega pritožbenega razloga, ki ga je treba preizkusiti na prvem mestu, prereka razlago Splošnega sodišča iz točke 76 izpodbijane sodbe v zvezi z drugim pogojem iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, tako da v bistvu navaja, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da se izraz „predhodni sistem netržnega gospodarstva“ v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe nanaša na „način organizacije gospodarstva, ki temelji na kolektivni ali državni lastnini podjetij, za katera veljajo proizvodni cilji, opredeljeni s centraliziranim planom“.
V tem kontekstu je treba spomniti, da je družba Xinyi PV pred Splošnim sodiščem med drugim trdila, da se za davčne ugodnosti, do katerih je bila upravičena, ne more šteti, da spadajo v sistem s popolnoma ali skoraj popolnoma monopolno trgovino in v katerem domače cene določa država, torej država z državno trgovino.
Iz tega izhaja – česar poleg tega ni prerekala nobena od strank pred Sodiščem – da se je Splošno sodišče pri opredelitvi izraza „predhodni sistem netržnega gospodarstva“ iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe v točki 76 izpodbijane sodbe izrecno sklicevalo na gospodarski sistem države z državno trgovino.
V zvezi s tem je treba spomniti, kot je razvidno iz četrte in pete uvodne izjave Uredbe št. 905/98, da je bil razlog za uvedbo ureditve, ki je bila pozneje povzeta med drugim v členu 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe, dejstvo, da so reforme na Kitajskem bistveno spremenile njeno gospodarstvo in so pripeljale do nastanka podjetij, za katera veljajo pogoji tržnega gospodarstva, tako da se je ta država premaknila iz gospodarskega položaja, zaradi katerega se je sistematično uporabljala metoda primerljive države (sodba z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, točka
).
Ker pa Ljudska republika Kitajska kljub tej reformi še vedno ni država s tržnim gospodarstvom, za katero se pri izvozu avtomatično uporabljajo pravila iz člena 2, od (1) do (6), osnovne uredbe, mora v skladu s členom 2(7)(c) te uredbe vsak proizvajalec, ki želi, da se zanj uporabljajo ta pravila, predložiti zadostne dokaze, določene z zadnjenavedeno določbo, da deluje v pogojih tržnega gospodarstva, kar upravičuje TGO (sodba z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, točka
).
Zato je treba šteti, da se izraz „predhodni sistem netržnega gospodarstva“, kot je naveden v členu 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, nanaša na prejšnji gospodarski sistem, zaradi katerega je bila za kitajske proizvajalce upravičena sistematična uporaba metode primerljive države, ki pa jo je Ljudska republika Kitajska opustila.
Znano pa je, da sistem državne trgovine že precej pred 1. julijem 1998, ko je začela veljati Uredba št. 905/98, s katero je bila uvedena ureditev, ki je bila pozneje povzeta med drugim v členu 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe, ni bil več prevladujoč gospodarski sistem na Kitajskem. Kitajsko gospodarstvo je bilo namreč gospodarstvo države, ki sicer še vedno nima tržnega gospodarstva, čeprav so bile izvedene nekatere reforme, ki so zmanjšale državni nadzor, vendar pa je za številne sektorje še vedno značilna, med drugim, osrednja vloga petletnih planov.
Poleg tega ni sporno, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 59 sklepnih predlogov, da je bil cilj uvedbe te ureditve priznanje že izvedenih reform v nekaterih sektorjih kitajskega gospodarstva in spodbuditev še bolj korenite reforme, zato da v bližnji prihodnosti v vseh sektorjih tega gospodarstva stroški, ki jih imajo proizvajalci, in cene, ki jih zaračunavajo, ne bi bili več določeni ali pod bistvenim vplivom države, ampak bi bili v glavnem rezultat svobodne ponudbe in povpraševanja.
Vendar pa se v vmesnem času na podlagi člena 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe metoda primerljive države načeloma še naprej uporablja za izračun normalne vrednosti, tako da se ta metoda za proizvajalca ne bo uporabila le, če bo v pravno zadostni meri dokazal, da izpolnjuje vseh pet pogojev, ki so določeni v členu 2(7)(c) osnovne uredbe; Komisija bo morala v tem primeru normalno vrednost za tega proizvajalca izračunati v skladu z metodo iz člena 2, od (1) do (6), osnovne uredbe, ki se uporablja za uvoz, ki izvira iz države s tržnim gospodarstvom.
Za ugotovitev, da se izraz „predhodni sistem netržnega gospodarstva“, kakršen je ta v členu 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, ne nanaša nujno in posebej na zgodovinski gospodarski sistem neke države z državno trgovino, temveč, bolj na splošno, na gospodarski sistem brez tržnega gospodarstva, v katerem so bile, odvisno od primera, že izvedene nekatere reforme, govori tudi dejstvo, da so v več jezikovnih različicah te določbe navedeni različni izrazi, kot so „prejšnji gospodarski sistem, v katerem ne veljajo tržni pogoji“ („
sistema anterior de economia no sujeta a las leyes del mercado
“ v španskem jeziku), „prejšnji sistem brez tržnega gospodarstva“ („
former non-market economy system
“ v angleškem jeziku) ali še „prejšnji centralizirani gospodarski sistem“ („
antigo sistema de economia centralizada
“ v portugalskem jeziku).
Poleg tega to ugotovitev potrjuje okoliščina, da je treba, kot je generalni pravobranilec v bistvu prav tako navedel v točkah od 70 do 73 sklepnih predlogov, besedo „se prenaša“, ki je pred besedilom „še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“, glede na
ratio legis
določb, ki se nanašajo na TGO, razumeti v tem smislu, da je moral ta prejšnji sistem povzročiti ali voditi do zadevnih izkrivljanj, ali – z drugimi besedami – v tem smislu, da morajo zadevne prednosti izhajati iz takega sistema, kot je sicer Splošno sodišče glede na primerjavo nekaterih jezikovnih različic osnovne uredbe presodilo v točki 64 izpodbijane sodbe.
To ugotovitev, nazadnje, potrjuje cilj člena 2(7)(c) osnovne uredbe, katerega namen je zagotoviti, da proizvajalec deluje v pogojih tržnega gospodarstva in predvsem da so stroški, ki jih ima, in cene, ki jih zaračunava, posledica prostega delovanja tržnih sil (sodba z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group,
C‑337/09 P
,
EU:C:2012:471
, točka
).
Glede na ta cilj je namreč za namen člena 2(7)(c), tretja alinea, te uredbe vseeno, ali je zadevni gospodarski sistem gospodarstvo z državno trgovino ali druga vrsta gospodarstva brez tržnega gospodarstva.
Iz tega izhaja, da je treba člen 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe razumeti tako, da proizvajalcu nalaga, da mora v pravno zadostni meri dokazati, da na njegove proizvodne stroške in finančni položaj ne vpliva nobeno bistveno izkrivljanje, ki bi izhajalo iz gospodarskega sistema brez tržnega gospodarstva, ki je – odvisno od primera – lahko tudi sistem, ki je za nekatere sektorje že na prehodu v tržno gospodarstvo.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče s tem, da se je v točki 76 izpodbijane sodbe pri opredelitvi izraza „predhodni sistema netržnega gospodarstva“ iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe sklicevalo na gospodarski sistem z državno trgovino, napačno uporabilo pravo.
Zato je treba petemu delu prvega pritožbenega razloga ugoditi.
–
Prvi del
Komisija v prvem delu prvega pritožbenega razloga, ki ga je treba obravnavati na drugem mestu, Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah 63 in 69 izpodbijane sodbe presodilo, da za to, da bi se štelo, da je bil ukrep prenesen še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, ni dovolj le dokazati, da je ukrep povezan z izvajanjem petletnega plana, izpeljanega na Kitajskem, sicer bi se tej določbi odvzel polni učinek.
V zvezi s tem je treba najprej zavrniti ugovor, ki ga je navedla družba Xinyi PV, da je ta trditev Komisije nedopustna, ker naj bi šlo za novo trditev, ki pred Splošnim sodiščem ni bila obravnavana.
Komisija namreč lahko vloži pritožbo, v kateri se pred Sodiščem sklicuje na razloge, ki izhajajo iz izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost (glej v tem smislu med drugim sodbo z dne 10. aprila 2014, Komisija in drugi/Siemens Österreich in drugi,
od C‑231/11 P do C‑233/11 P
,
EU:C:2014:256
, točka
). Poleg tega iz točk 52 in 53 izpodbijane sodbe izhaja, da je zadevno trditev Komisija navedla pred Splošnim sodiščem, tako da bi to nanjo moralo odgovoriti.
V okviru vsebinske presoje je treba najprej ugotoviti, da se Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdi družba Xinyi PV, v točki 69 izpodbijane sodbe ni oprlo na trditev, da petletni plani današnje Ljudske republike Kitajske niso primerljivi s plani, ki so se izvajali, ko je bila ta država še gospodarstvo z državno trgovino.
Splošno sodišče je namreč v tej točki najprej zavrnilo trditev Komisije v zvezi s „posredno povezanostjo zadevnih davčnih ugodnosti z različnimi plani, izpeljanimi na Kitajskem“, ker „izhaja iz prekomernega formalizma, saj ohranitev navedenih planov ne pomeni nujno, da so bili navedeni režimi preneseni iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva na Kitajskem, razen če bi se ugotovilo, da so bili vsi ukrepi, sprejeti na Kitajskem in povezani s planom, preneseni iz njenega predhodnega sistema netržnega gospodarstva, kar bi členu 2(7)(b) in (c), osnovne uredbe, odvzelo polni učinek“.
Splošno sodišče je poleg tega v točki 76 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je uporaba centraliziranih planov, ki opredeljujejo proizvodne cilje, značilna za netržno gospodarstvo.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da tudi če zdaj kitajski petletni plani za vse gospodarske sektorje ne določajo več natančnih proizvodnih ciljev, kot je to bilo v času, ko je bila Ljudska republika Kitajska še država z državno trgovino, pa je znano – kot generalni pravobranilec v bistvu navaja v točkah 89 in 99 sklepnih predlogov – da imajo ti plani tudi po reformah kitajskega gospodarskega sistema še vedno bistveno vlogo pri organizaciji tega gospodarstva, ker za številne sektorje določajo natančne cilje, ki so zavezujoči za vse vladne ravni.
Ker – kot je bilo že navedeno v točki 85 te sodbe – merilo iz člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe proizvajalcu nalaga, da v pravno zadostni meri dokaže, da na njegove proizvodne stroške in finančni položaj ne vpliva nobeno bistveno izkrivljanje, ki bi izhajalo iz gospodarskega sistema brez tržnega gospodarstva, ne glede na to, ali gre za sistem z državno trgovino ali za sistem na prehodu v tržno gospodarstvo, je povezava ukrepa – kakršen je ta v tej stvari, ki tujim naložbam v sektorjih, ki se štejejo za strateške, kot je sektor visoke tehnologije, dodeljuje davčne ugodnosti – z različnimi plani, ki se izvajajo na Kitajskem, zadostna, da se lahko domneva, da je ta ukrep izkrivljanje, „ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“, v smislu te določbe.
Poleg tega, v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče presodilo v točki 69 izpodbijane sodbe, ta domneva členu 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe ne odvzema polnega učinka.
Poleg tega, da se uporablja le za ukrepe, ki so dejansko povezani s petletnim planom, lahko namreč zadevni proizvajalec to domnevo tudi ovrže, če v pravno zadostni meri dokaže, da zadevni ukrep po svojem bistvu ni v nasprotju s tržnim gospodarstvom.
Vsekakor ta proizvajalec ohrani možnost, da dokaže, da ta ukrep, kakor se je uporabil zanj, ne povzroča izkrivljanja, ki bi se lahko opredelilo za „bistveno“ v smislu iste določbe.
Iz tega izhaja, da navedbe iz točke 69 izpodbijane sodbe temeljijo na napačni uporabi prava.
Zato je treba ugotoviti, da je tudi prvi del prvega pritožbenega razloga utemeljen.
–
Drugi in četrti del
Komisija v drugem in četrtem delu prvega pritožbenega razloga, ki ju je treba preučiti skupaj, Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je v točkah 66, 67, 75 in 76 izpodbijane sodbe presodilo, da ni mogoče šteti, da se zadevne ugodnosti prenašajo še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, napačno uporabilo pravo, prvič, ker je znano, da tudi države s tržnim gospodarstvom, kakršne so države članice Unije, podjetjem podeljujejo davčne ugodnosti, s katerimi spodbujajo tuje naložbe v sektorje, za katere menijo, da so strateški, kot je sektor visoke tehnologije, in drugič, ker je tak cilj vsaj v teoriji diametralno nasproten od načina organizacije gospodarstva, ki temelji na kolektivni ali državni lastnini podjetij, za katera veljajo proizvodni cilji, opredeljeni s centraliziranim planom, kar je značilno za sistem netržnega gospodarstva.
Čeprav – kot trdi družba Xinyi PV – Sodišče na pritožbeni stopnji res ne more preizkusiti ugotovitve iz teh točk izpodbijane sodbe, ki se v bistvu nanaša na dejansko stanje, in sicer da obstajajo istovrstne davčne ugodnosti, kot so tiste, do katerih je bil upravičen ta proizvajalec, tudi v državah s tržnim gospodarstvom, med drugim v državah članicah Unije, pa Komisija v pritožbi dopustno graja pravno kvalifikacijo, ki jo je Splošno sodišče opravilo na podlagi te ugotovitve, namreč da ni mogoče šteti, da te ugodnosti pomenijo izkrivljanje, „ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“, v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe.
Ugotoviti pa je treba, da je ta graja upravičena.
Ugotoviti je treba, kot je v točkah od 95 do 99 sklepnih predlogov v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec, da ker ni sporno, da se lahko zadevne davčne ugodnosti povežejo z različnimi plani, ki se izvajajo na Kitajskem, in ker se ta država kljub reformam svojega gospodarskega modela, kot to izhaja iz ureditve iz člena 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe, načeloma še vedno šteje za državo, ki nima tržnega gospodarstva, je namreč kontekst, v katerem te davčne ugodnosti učinkujejo, bistveno drugačen kot kontekst, v katerem morebitni podobni ukrepi učinkujejo v državah s tržnim gospodarstvom.
Glede držav članic Unije je treba v zvezi s tem spomniti, da so take davčne ugodnosti načeloma neskladne z notranjim trgom in zato prepovedane, če jih je mogoče opredeliti za „državne pomoči“ v smislu člena 107(1) PDEU, za kar morajo biti izpolnjeni štirje v tej določbi navedeni pogoji (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2016, Komisija/World Duty Free Group in drugi,
C‑20/15 P in C‑21/15 P
,
EU:C:2016:981
, točka
).
Poleg tega, kot je tudi trdila Komisija, ne da bi se ji glede tega oporekalo, je šlo pri treh sodbah, ki jih Splošno sodišče omenja v točki 66 izpodbijane sodbe, za državne pomoči, za katere je bilo presojeno, da so nezakonite in neskladne s pravom Unije ter da se mora od prejemnikov teh pomoči zahtevati njihovo vračilo, čeprav so se pri njihovi dodelitvi uporabljale omejitve za uresničitev natančno določenih ciljev. V tem primeru pa so davčne ugodnosti dodeljene v korist široko opredeljenih strateških sektorjev, niso časovno omejene, poleg tega pa ni razvidno, da bi obstajal državni nadzor nad dodeljevanjem pomoči, zaradi katerega bi bili upravičenci izpostavljeni nevarnosti, da jih bo treba vrniti.
V zvezi s posebnim gospodarskim sistemom, ki prevladuje na Kitajskem, na kakršnega se nanaša ureditev iz člena 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe – to je gospodarski sistem, ki je na prehodu v tržno gospodarstvo, vendar se načeloma še vedno šteje za sistem brez tržnega gospodarstva, če, kot je to v tem primeru, so davčne ugodnosti povezane z različnimi plani, ki se izvajajo na Kitajskem – ni mogoče šteti, da so te ugodnosti diametralno nasprotne s tem sistemom.
Nasprotno, kot je v točki 104 sklepnih predlogov navedel tudi generalni pravobranilec, ker se z zadevnimi davčnimi ugodnostmi izvaja petletni plan, ki je značilen element netržnih gospodarstev in je bistvenega pomena za organizacijo kitajskega gospodarstva, je lahko Komisija domnevala, da so bili to ukrepi, „ki se prenašajo še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“.
Zato je treba ugotoviti, da sta drugi in četrti del prvega pritožbenega razloga Komisije utemeljena.
Iz tega izhaja, ne da bi bilo treba preizkusiti tretji del prvega pritožbenega razloga, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da je Komisija z zavrnitvijo TGO družbi Xinyi PV na podlagi ugotovitve, da se izkrivljanja, ki izhajajo iz teh ukrepov, niso „prenašala še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“ v smislu člena 2(7)(c), tretja alinea, osnovne uredbe, storila očitno napako pri presoji.
Ker so bili prvi, drugi, četrti in peti del prvega pritožbenega razloga Komisije utemeljeni, je treba izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi bilo treba preizkusiti drugi in tretji pritožbeni razlog.
Tožba pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to ob morebitni razveljavitvi odločbe Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
To v tem primeru ni tako, ker je Splošno sodišče tožbi družbe Xinyi PV za razveljavitev ugodilo, ne da bi preizkusilo drugi del prvega tožbenega razloga ter drugi, tretji in četrti tožbeni razlog, ki so bili navedeni pred tem sodiščem. Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču.
Stroški
Ker se zadeva vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, se odločitev o stroških pridrži.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. marca 2016, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija (
T‑586/14
,
EU:T:2016:154
), se razveljavi.

2.
Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

3.
Odločitev o stroških se pridrži.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.