CELEX: 62019CJ0462
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Jēdziens “tiesa” LESD 267. panta izpratnē
Kritēriji
Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Valsts tirgu un konkurences komisija, Spānija)
Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 101. pantu un Padomes Regulu (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102. pantā] (
OV 2003, L 1, 1. lpp.
).
Šis lūgums ir iesniegts procedūrā, ko
Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia
(CNMC)
(Valsts tirgu un konkurences komisija, Spānija) ir ierosinājusi pret
Asociación Nacional de Empresas Estibadoras y Consignatarias de Buques (Anesco)
,
Comisiones Obreras
,
Coordinadora Estatal de Trabajadores del Mar (CETM)
,
Confederación Intersindical Gallega, Eusko Langileen Alkartasuna
,
Langile Abertzaleen Batzordeak
un
Unión General de Trabajadores (UGT)
saistībā ar darba koplīguma – kurā ir noteikts, ka ir jāpārņem ostu kravu apstrādes pakalpojumu darbinieku darba līgumi – noslēgšanu; šī tiesvedība ir ierosināta, pamatojoties uz to, ka šis koplīgums iespējami esot pretrunā LESD 101. pantam un attiecīgajam valsts tiesiskajam regulējumam.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 1/2003 17. un 18. apsvērumā ir teikts:
“(17)
Ja konkurences noteikumi jāpiemēro vienoti un, vienlaikus, tīkls jāpārvalda vislabākajā iespējamajā veidā, būtiski ir saglabāt noteikumu, ka dalībvalstu konkurences iestādes ir automātiski atbrīvotas no savas kompetences, ja Komisija pati uzsāk lietas izskatīšanu. Ja dalībvalsts konkurences iestāde jau rīkojas attiecībā uz lietu un Komisija plāno uzsākt lietas izskatīšanu, to jācenšas izdarīt pēc iespējas ātrāk. Pirms lietas izskatīšanas uzsākšanas Komisijai jākonsultējas ar attiecīgo valsts iestādi.
(18)
Lai nodrošinātu, ka ar lietām nodarbojas vispiemērotākās iestādes minētajā tīklā, jānosaka vispārēji noteikumi, kas konkurences iestādēm ļauj pārtraukt [apturēt] vai aizvērt [izbeigt] lietu, pamatojoties uz to, ka cita iestāde nodarbojas vai ir jau nodarbojusies ar to, ar mērķi, lai ar katru lietu nodarbojas viena iestāde. Šim noteikumam nav jāliedz Komisijai sūdzību noraidīšana Kopienas interešu trūkuma dēļ, kā Eiropas Kopienu Tiesas prakse apliecinājusi, tā var tā darīt, pat ja neviena cita konkurences iestāde nav norādījusi savu nodomu nodarboties ar attiecīgo lietu.”
Šīs regulas 11. panta 6. punktā ir noteikts:
“Lietas izskatīšanas uzsākšana, ko veic Komisija, lai pieņemtu lēmumu saskaņā ar III nodaļu, atbrīvo dalībvalstu konkurences iestādes no to kompetences piemērot [LESD 101. pantu] un [LESD 102. pantu]. Ja dalībvalsts konkurences iestāde jau darbojas lietā, Komisija uzsāk lietas izskatīšanu vienīgi pēc konsultēšanās ar šo valsts konkurences iestādi.”
Spānijas tiesības
Likums par konkurences aizsardzību
2007. gada 3. jūlija
Ley 15/2007 de Defensa de la Competencia
(Likums 15/2007 par konkurences aizsardzību), (2007. gada 4. jūlija
BOE
Nr. 159, 12946. lpp., turpmāk tekstā – “Likums par konkurences aizsardzību”) 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ir aizliegta ikviena vienošanās, lēmums vai kolektīvs ieteikums, saskaņotas vai apzināti paralēlas darbības, kuru mērķis vai radītās vai iespējamās sekas ir konkurences kavēšana, ierobežošana vai deformēšana visā valsts tirgū vai daļā no tā [..].”
Šā likuma 36. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Maksimālais termiņš, kurā ir jāpieņem un jāpaziņo lēmums, ar kuru tiek pabeigta procedūra soda piemērošanai pret konkurenci vērstas rīcības gadījumā ir astoņpadsmit mēneši no minētās procedūras uzsākšanas dienas [..].”
Minētā likuma 38. panta 1. punktā ir noteikts:
“Beidzoties maksimālajam astoņpadsmit mēnešu termiņam, kurā saskaņā ar 36. panta 1. punktu ir jāpabeidz procedūra soda piemērošanai aizliegto vienošanos un darbību jomā, šai procedūrai iestājas noilgums.”
Saskaņā ar šā paša likuma 44. pantu:
“[
CNMC
] var neuzsākt procedūru vai izbeigt iesniegto prasību vai lietu izskatīšanu piekritības vai priekšmeta neesamības vai zuduma dēļ. Konkrēti, kāds no šiem nosacījumiem ir uzskatāms par iestājušos šādos gadījumos:
a)
kad [
CNMC
] piekritībā nav izvērtēt rīcību, kas konstatēta vai paziņota saskaņā ar Regulu [Nr. 1/2003], vai kad ir izpildīti šajā regulā paredzētie nosacījumi sūdzību noraidīšanai.
[..].”
Likuma par konkurences aizsardzību 45. pantā ir noteikts:
“Konkurences aizsardzības jomā esošās administratīvās procedūras ir reglamentētas gan šajā likumā un tā īstenošanas normās, gan papildus – 1992. gada 26. novembra Likumā 30/1992 par publiskās pārvaldes tiesisko regulējumu un vispārīgo administratīvo procesu [..].”
Šā likuma 48. panta 1. punktā ir paredzēts:
“[
CNMC
] Padomes priekšsēdētāja lēmumus un rīcību nevar apstrīdēt administratīvā ceļā, bet gan tikai ceļot administratīvi‑tiesisku prasību tiesā [..].”
Šā likuma 49. panta 1. punktā ir noteikts:
“Procedūru [Konkurences] direkcija uzsāk
ex officio
vai nu pēc savas vai [
CNMC
] Padomes ierosmes, vai pamatojoties uz sūdzību [..].”
Likums par CNMC izveidi
2013. gada 4. jūnija
Ley 3/2013 de creación de la Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia
(Likums 3/2013 par Valsts tirgu un konkurences komisijas izveidi, 2013. gada 5. jūnija
BOE
Nr. 134, 42191. lpp.; turpmāk tekstā – “Likums par
CNMC
izveidi”) 1. panta 2. punktā ir paredzēts:
“[
CNMC
] mērķis ir patērētāju un lietotāju labā nodrošināt, saglabāt un sekmēt pareizu darbību, pārskatāmību un faktiskas konkurences esamību visos tirgos un visās ražošanas nozarēs.”
Šā likuma 2. panta 1. punktā ir noteikts:
“[
CNMC
] ir apveltīta ar tiesībspēju un pilnu publiski‑tiesisko un privāttiesisko rīcībspēju un savā darbībā un mērķu sasniegšanā tā ir organizatoriski un funkcionāli autonoma un pilnīgi neatkarīga no valdības, publiskās pārvaldes iestādēm un tirgus dalībniekiem. Turklāt tā ir pakļauta parlamentārajai un tiesu kontrolei.”
Minētā likuma 3. pantā ir noteikts:
“1.   Savā darbībā un mērķu sasniegšanā [
CNMC
] rīkojas neatkarīgi no kādām ar darījumdarbību saistītām vai komerciālajām interesēm.
2.   Tiesību aktos uzticēto uzdevumus izpildē nedz [
CNMC
] personāls, nedz tās institūciju locekļi nedrīkst lūgt un saņemt norādījumus no neviena publisko vai privāto tiesību subjekta; tas gan viņiem neliedz sadarboties ar citām institūcijām un savu reglamentēšanas kompetenču izmantošanas ceļā īstenot valdības vispārīgo politiku.”
Šā paša likuma 15. pantā ir paredzēts:
“1.   [
CNMC
] Padomes locekļus, t.sk. tās priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku amatā ieceļ valdība ar Karaļa dekrētu pēc
Ministro de Economía y Competitividad
[(ekonomikas un konkurences ministrs, Spānija)] ieteikuma no to personu vidus, kurām ir atzīta reputācija un profesionālās iemaņas [
CNMC
] darbības jomā, pēc tam, kad amatam ierosinātā persona ir tikusi uzklausīta attiecīgajā Deputātu kongresa komisijā. [Deputātu] kongress ar atbildīgās komisijas starpniecību un ar absolūta vairākuma pieņemtu lēmumu var izmantot savas veto tiesības pret ierosinātā kandidāta iecelšanu amatā viena kalendāra mēneša laikā no attiecīgā paziņojuma saņemšanas. Ja šā termiņa beigās [Deputātu] kongress nav skaidri paudis savu nostāju, attiecīgās iecelšanas amatā tiek uzskatītas par pieņemtām.
2.   Padomes locekļu amata pilnvaru laiks ir seši gadi, bez iespējas šo termiņu pagarināt. Padomes sastāvs tiek daļēji atjaunots ik pēc diviem gadiem tālab, lai neviens Padomes loceklis amatā nepaliktu ilgāk par sešiem gadiem.”
Likuma par
CNMC
izveidi 17. panta 1. punktā ir noteikts:
“Padomes plēnumu veido viss Padomes locekļu kopums. Tā darbu vada [
CNMC
] priekšsēdētājs. Priekšsēdētāja amata vakances vai priekšsēdētāja prombūtnes vai slimības gadījumā viņu aizstāj priekšsēdētāja vietnieks vai – gadījumā, ja viņa nav – amatā visilgāk esošais Padomes loceklis vai – gadījumā, ja amatā visi bijuši vienlīdz ilgi – gados vecākais Padomes loceklis.”
Šā likuma 19. panta 1. punktā ir noteikts:
“[
CNMC
] priekšsēdētāja kompetencē ir:
[..]
f)
ierosināt [
CNMC
] rīcību un pildīt viņam uzticētās funkcijas. Konkrēti – ikgadējo vai daudzgadīgo rīcības plānu ierosināšana, nosakot tās mērķus un prioritātes;
g)
pildīt [
CNMC
] personāla vadības funkcijas atbilstoši viņam speciālajās tiesību normās noteiktajām kompetencēm;
h)
vadīt, koordinēt, novērtēt un pārraudzīt dažādās [
CNMC
] nodaļas pakārtoti Padomes funkcijām; konkrēti – ar Padomes sekretāra palīdzību koordinēt [
CNMC
] nodaļu pareizu darbību.
[..].”
Minētā likuma 20. pantā ir paredzēts:
“[
CNMC
] Padome ir lēmējinstitūcija saistībā ar šajā likumā paredzētajām lietu izspriešanas, konsultēšanas, konkurences veicināšanas, kā arī šķīrējtiesas un strīdu izšķiršanas funkcijām. Konkrēti Padomes kompetencē ir:
[..]
13.   pēc Padomes priekšsēdētāja priekšlikuma iecelt amatā un atbrīvot no amata vadošo personālu.
[..].”
Šā paša likuma 25. panta “Vadības institūcijas” 1. punktā ir paredzēts, ka
CNMC
ir četras izmeklēšanas direkcijas, kuru vidū ir Konkurences direkcija (
Dirección de Competencia
). Tās kompetencē ir izskatīt visas lietas saistībā ar
CNMC
funkcijām, kuru mērķis ir saglabāt un veicināt faktisku konkurenci visos tirgos un visās ražošanas nozarēs.
Šā paša likuma 29. pants par sodu piemērošanas pilnvarām ir formulēts šādi:
“1.   [
CNMC
] īsteno pārbaudes un sodīšanas pilnvaras saskaņā ar to, kas noteikts [Likuma par konkurences aizsardzību] IV sadaļas II nodaļā, [2010. gada 31. marta
Ley 7/2010 General de la Comunicación Audiovisual
(Vispārīgais likums 7/2010 par audiovizuālo komunikāciju; 2010. gada 1. aprīļa
BOE
Nr. 70)] VI sadaļā, [2003. gada 3. novembra
Ley 32/2003 General de Telecomunicaciones
(Vispārīgais likums 32/2003 par telekomunikācijām; 2003. gada 4. novembra
BOE
Nr. 264)] VIII sadaļā, [1997. gada 27. novembra
Ley 54/1997 del Sector Eléctrico
(Likums 54/1997 par elektrības nozari); 1997. gada 28. novembra
BOE
Nr. 285, 35097. lpp.)] X sadaļā, [1998. gada 7. oktobra
Ley 34/1998 del sector de hidrocarburos
(Likums 34/1998 par ogļūdeņražu nozari; 1998. gada 8. oktobra
BOE
Nr. 241)] VI sadaļā, [2010. gada 30. decembra
Ley 43/2010 del servicio postal universal, de los derechos de los usuarios y del mercado postal
(Likums 43/2010 par universālo pasta pakalpojumu, lietotāju tiesībām un pasta tirgu; 2010. gada 31. decembra
BOE
Nr. 318, 109195. lpp.)] VII sadaļā un [2003. gada 17. novembra
Ley 39/2003 del Sector Ferroviario
(Likums 39/2003 par dzelzceļa nozari; 2003. gada 17. novembra
BOE
Nr. 276)] VII sadaļā.
2.   Sodu piemērošanas pilnvaru īstenošanas vajadzībām tiek nodrošināts, ka izmeklēšanas posms, kas ir par attiecīgo jomu atbildīgās direkcijas personāla ziņā, tiek pienācīgi funkcionāli nodalīts no lēmumpieņemšanas posma, kas ir Padomes ziņā.
3.   Sodu piemērošanas pilnvaru izmantošanas kārtību nosaka šis likums, šā panta 1. punktā minētie likumi, kā arī iepriekš minētajos tiesību aktos neparedzētajos jautājumos – [1992. gada 26. novembra
Ley 30/1992 de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común
(Likums 30/1992 par publiskās pārvaldes tiesisko regulējumu un vispārīgo administratīvo procesu (1992. gada 27. novembra
BOE
Nr. 285)] un tā īstenošanas noteikumi. Konkrēti sodu piemērošanas kārtība konkurences aizsardzības jomā ir reglamentēta 2007. gada 3. jūlija Likuma 15/2007 speciālajās normās.
4.   Lēmums izbeidz administratīvo procesu iestādē un var tikt apstrīdēts, ceļot administratīvi‑tiesisku prasību tiesā.”
Karaļa dekrēts 657/2013
Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia
statūtu, kas apstiprināti ar 2013. gada 30. augusta
Real Decreto 657/2013 por el que se aprueba el Estatuto Orgánico de la Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia
(Karaļa dekrēts 657/2013, ar kuru apstiprina Valsts tirgu un konkurences komisijas statūtus; 2013. gada 31. augusta
BOE
Nr. 209, 63623. lpp., turpmāk tekstā – “
CNMC
statūti”) 4. pantā “Institucionālā koordinācija un sadarbība” ir noteikts:
“[
CNMC
] ir uzskatāma par katru no šādām iestādēm Eiropas Savienības vai valsts tiesību aktu izpratnē:
a)
valsts konkurences iestādi;
[..].”
Minēto statūtu 15. panta 2. punktā ir paredzēts:
“[
CNMC
] priekšsēdētājs, kas ir arī tās Padomes plēnuma un Konkurences kolēģijas priekšsēdētājs, veic [
CNMC
] vadības un pārstāvības funkcijas saskaņā ar [Likuma par
CNMC
izveidi] 19. pantā noteikto. Šo funkciju izpildē viņa kompetencē ir:
[..]
b)
ierosināt [
CNMC
] plēnumam iecelt amatā un atcelt no amata Padomes sekretāru, izmeklēšanas direktorus un pārējos [
CNMC
] vadības personāla locekļus.
[..].”
Likums par administratīvo procesu tiesā
1998. gada 13. jūlija
Ley 29/1998 reguladora de la Jurisdicción Contencioso administrativa
(Likums 29/1998 par administratīvo procesu tiesā; 1998. gada 14. jūlija
BOE
Nr. 167) 75. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Atbildētāji var atzīt prasību, ja ir izpildīti iepriekšējā panta 2. punktā paredzētie nosacījumi.
2.   Pēc šādas prasības atzīšanas, tiesnesis vai tiesa bez kādām citām formalitātēm izspriež lietu atbilstoši prasītāja prasījumiem, ja vien tā rezultātā nerodas acīmredzams tiesiskās kārtības apdraudējums, kura gadījumā savukārt tiesu iestāde paziņo lietas dalībniekiem iemeslus, kas būtu pretrunā prasījumu apmierināšanai, un šos lietas dalībniekus uzklausa parasti desmit dienu termiņā, pēc tam izspriežot lietu tā, kā uzskata par tiesisku.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Ar 2014. gada 11. decembra spriedumu Komisija/Spānija (
C‑576/13
, nav publicēts,
EU:C:2014:2430
) lietā, kurā tika aplūkots Spānijā toreiz spēkā esošais regulējums par ostu kravu apstrādes pakalpojumu sniegšanai nepieciešamo darbinieku pārvaldību, Tiesa nosprieda, ka, uzliekot pienākumu citu dalībvalstu uzņēmumiem, kuri vēlas veikt kravu apstrādes darbību Spānijas vispārējas nozīmes ostās, pirmkārt, reģistrēties
Sociedad Anónima de Gestión de Estibadores Portuarios
(Ostu stividoru pārvaldības akciju sabiedrība, turpmāk tekstā – “
SAGEP
”), kā arī attiecīgajā gadījumā piedalīties tās kapitālā, un, otrkārt, liekot tiem prioritāri pieņemt darbā šīs sabiedrības piedāvātos darbiniekus, tostarp pastāvīgi nodarbinot minimālo skaitu šādu darbinieku, Spānijas Karaliste nav izpildījusi LESD 49. pantā paredzētos pienākumus.
Lai izpildītu 2014. gada 11. decembra spriedumu Komisija/Spānija (
C‑576/13
, nav publicēts,
EU:C:2014:2430
), Spānijas Karaliste ir pieņēmusi 2017. gada 12. maija
Real Decreto‑ley 8/2017 por el que se modifica el régimen de los trabajadores para la prestación del servicio portuario de manipulación de mercancías dando cumplimiento a la Sentencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea de 11 de diciembre de 2014, recaída en el Asunto C‑576/13 (procedimiento de infracción 2009/4052)
[Dekrētlikums 8/2017, ar kuru regulējumā par ostu kravu apstrādes pakalpojumu darbiniekiem tiek izdarīti grozījumi atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas 2014. gada 11. decembra spriedumam lietā C‑576/13 (pārkāpuma procedūra 2009/4052)], (2017. gada 13. maija
BOE
Nr. 114). Tajā ir paredzēts, ka ostas darbiniekus var brīvi pieņemt darbā kravu apstrādes pakalpojumu sniegšanai, un būtībā precizēts, ka šo darbu veikšanai nav vajadzīgs, lai ostu kravu apstrādes pakalpojumus sniedzošie uzņēmumi (turpmāk tekstā – “kravu apstrādes uzņēmumi”) piedalītos
SAGEP
kapitālā.
Tomēr pielāgošanās vajadzībām Karaļa dekrētlikumā 8/2017 tika noteikts triju gadu pārejas posms līdz 2020. gada 14. maijam, kurā kravu apstrādes uzņēmumiem bija pienākums noteiktai procentuālajai daļai savu darbību izmantot kādas
SAGEP
darbiniekus neatkarīgi no tā, vai šie uzņēmumi ir vai nav attiecīgās
SAGEP
akcionāri. Tika arī precizēts, ka šā pārejas posma beigās
SAGEP
būs iespēja izvēlēties vai nu likvidēties, vai turpināt darbību brīvā konkurencē attiecīgi ar ostu nodarbinātības centriem un citām pagaidu darba aģentūrām.
2017. gada 6. jūlijā ostu nozares uzņēmumu apvienība
Anesco
, no vienas puses, un vairākas arodbiedrību organizācijas (
CETM
,
UGT
,
Comisiones Obreras
,
Confederación Intersindical Gallega
,
Langile Abertzaleen Batzordeak
un
Eusko Langileen Alkartasuna
), no otras puses, noslēdza darba koplīgumu ar mērķi “saglabāt sociālo mieru” un nodrošināt, ka tiek saglabāta visu
SAGEP
līdz 2017. gada 30. septembrim darbā pieņemto stividoru nodarbinātība. Ar šo darba koplīgumu
Anesco
un šīs arodbiedrību organizācijas grozīja Ceturto valsts mēroga pamatnolīgumu, papildinot to ar jaunu septīto papildnoteikumu, kurā ir paredzēts, ka kravu apstrādes uzņēmumi, kas izstājas no
SAGEP
, pārņem attiecīgajai
SAGEP
piesaistīto ostu kraušanas darbu personālu, nemainot viņu nodarbinātības noteikumus, tādā skaitā, kas proporcionāli atbilst šo uzņēmumu līdzdalībai attiecīgās
SAGEP
kapitālā.
2017. gada 3. novembrī Konkurences direkcija uzsāka pārkāpuma procedūru S/DC/0619/17,
Acuerdo Marco de la Estiba
(Kraušanas darbu pamatnolīgums), pret
Anesco
un minētajām arodbiedrību organizācijām. Šīs procedūras uzsākšanu pamatojošo iemeslu starpā tika norādīts fakts, ka pret vienīgo sabiedrību, kas bija pieteikusies izstāties no
SAGEP
pārejas posmā, tika veikta virkne pasākumu, kas nopietni kaitē tās darbībai un konkurētspējai un būtu uzskatāmi par boikotu.
2018. gada 12. novembrī Konkurences direkcija iesniedza
CNMC
Padomes Konkurences kolēģijai lēmuma projektu, kurā tā secināja, ka pamatlietā aplūkotais darba koplīgums, ko
Anesco
noslēgusi ar arodbiedrību organizācijām, ir rīcība, kas ir aizliegta Likuma par konkurences aizsardzību 1. pantā un LESD 101. pantā, jo ar šo koplīgumu noteiktie papildpienākumi pārsniedzot to, kas var būt kolektīvo sarunu priekšmets, un tādējādi ierobežojot iespējas izmantot izstāšanās tiesības un līdz ar to – brīvas konkurences nosacījumus.
2019. gada 29. martā Spānijas Karaliste pieņēma 2019. gada 29. marta
Real Decreto‑Ley 9/2019 por el que se modifica la Ley 14/1994, de 1 de junio, por la que se regulan las empresas de trabajo temporal, para su adaptación a la actividad de la estiba portuaria y se concluye la adaptación legal del régimen de los trabajadores para la prestación del servicio portuario de manipulación de mercancías
(Karaļa dekrētlikums 9/2019, ar kuru tiek izdarīti grozījumi 1994. gada 1. jūnija Likumā 14/1994 par pagaidu darba aģentūrām, lai to pielāgotu ostu kraušanas darbiem un pabeigtu regulējuma par ostu kravu apstrādes pakalpojuma sniegšanā nodarbinātajiem darbiniekiem juridisko pielāgošanu; 2019. gada 30. marta
BOE
Nr. 77, 32836. lpp.). Tajā tika piedāvāta iespēja pārejas posmā nolīgumu vai darba koplīgumu ceļā paredzēt
SAGEP
personāla obligātu pārņemšanu gadījumā, ja kravu apstrādes uzņēmumi nolemtu no tām izstāties, vai tās tiktu likvidētas.
CNMC
norāda, ka šā, ar likuma spēku apveltītā, tiesību akta rezultātā izstāšanās tiesību izmantošanas termiņš tika pagarināts uz visu Karaļa dekrētlikumā 8/2017 paredzēto pārejas posmu, proti, līdz 2020. gada 14. maijam.
Tādējādi
CNMC
ir šaubas par to, vai ar LESD 101. pantu ir saderīgi, pirmkārt, darba koplīgumi, ar kuriem ir izdarīti grozījumi Ceturtajā valsts mēroga pamatnolīgumā, un, otrkārt, Karaļa dekrētlikums 9/2019, un tāpēc, tās ieskatā, ir pamats vērsties Tiesā saskaņā ar LESD 267. pantu.
Šajā ziņā
CNMC
uzskata, ka tā ir “tiesa” LESD 267. panta izpratnē tāpēc, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai tā ir izveidota ar likumu, ir pastāvīga un tās jurisdikcija ir obligāta, ka tā spriež lietas uz sacīkstes principa balstītā tiesvedībā un ka tā ir neatkarīga iestāde, kā arī pilda šos uzdevumus, pilnībā ievērojot objektivitāti un taisnīgumu attiecībā uz lietas dalībniekiem un viņu attiecīgajām interesēm saistībā ar tiesvedības priekšmetu.
Šajos apstākļos
CNMC
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par aizliegtām ir uzskatāmas darba devēju ar darba ņēmēju pārstāvjiem noslēgtās vienošanās – pat tad, ja tās tiek dēvētas par darba koplīgumiem –, ja uzņēmumiem, kas izstājas no
SAGEP
, tajās ir noteikts pienākums pārņemt ar
SAGEP
saistītos darbiniekus, kā arī paredzēta minētās pārņemšanas kārtība?
2)
Vai – ja uz iepriekšējo jautājumu atbilde ir apstiprinoša – LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā [Karaļa dekrētlikumā 9/2019] iekļautās, ciktāl tās veido pamatu darba koplīgumiem, kuros ir noteikts konkrēts darbinieku pārņemšanas veids, kas pārsniedz ar nodarbinātību saistītus jautājumus un izraisa tirdzniecības nosacījumu saskaņošanu?
3)
Vai – ja minētās tiesību normas ir pretrunā Savienības tiesībām – šīs Tiesas judikatūra par Savienības tiesību pārākumu un tā sekām, kas tostarp ir iekļauta spriedumos [1976. gada 15. decembris, Simmenthal (
35/76
,
EU:C:1976:180
), un 1989. gada 22. jūnijs, Costanzo (
103/88
,
EU:C:1989:256
)], ir jāinterpretē tādējādi, ka tādam publisko tiesību subjektam kā [
CNMC
] ar to ir noteikts pienākums nepiemērot ar LESD 101. pantu nesaderīgas valsts tiesību normas?
4)
Vai – ja uz pirmo jautājumu atbilde ir apstiprinoša – LESD 101. pants, Regula [Nr. 1/2003] un pienākums nodrošināt Savienības tiesību normu efektivitāti ir jāinterpretē tādējādi, ka tādai administratīvai iestādei kā [
CNMC
] ir noteikta prasība piemērot naudas sodus un soda maksājumus uzņēmumiem, kas īsteno aprakstīto rīcību?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
Lai arī lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu
CNMC
izklāsta iemeslus, kāpēc tā sevi uzskata par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē, un
Asoport
savos apsvērumos norāda, ka tam piekrīt, pārējās pamatlietas puses, kā arī Spānijas valdība un Komisija tomēr par to šaubās. Pēdējās no tām apgalvo tostarp, ka
CNMC
notiekošo procedūru – kā tas ir šeit aplūkotās procedūras gadījumā – nav paredzēts pieņemt lēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu, un tāpēc šī iestāde nav uzskatāma par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē.
Tiesas pastāvīgās judikatūra atziņa ir tāda, ka, lai izvērtētu, vai iesniedzējiestāde ir “tiesa” LESD 267. panta izpratnē – kas ir vienīgi Savienības tiesības jautājums –, Tiesa ņem vērā virkni faktoru, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai procedūra tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga. Turklāt valsts tiesām ir tiesības vērsties Tiesā tikai tad, ja tām ir jāizskata strīds tādā procedūrā, kurā ir jāpieņem lēmums, kuram ir tiesas nolēmuma raksturs (spriedums, 2005. gada 31. maijs, Syfait u.c.,
C‑53/03
,
EU:C:2005:333
,
29.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Visbeidzot jautājumā par jēdzienu “dalībvalsts tiesa” LESD 267. panta izpratnē Tiesa ir atkārtoti atgādinājusi, ka šis jēdziens jau pēc savas būtības var nozīmēt tikai iestādi, kas ir trešā persona attiecībā pret iestādi, kura pieņēmusi lēmumu, par kuru ir celta prasība (spriedumi, 1993. gada 30. marts, Corbiau,
C‑24/92
,
EU:C:1993:118
,
15.
punkts, un 2006. gada 19. septembris, Wilson,
C‑506/04
,
EU:C:2006:587
,
49.
punkts).
Taču, pirmām kārtām, runājot par to, vai
CNMC
ir “trešās personas” statuss, ir jāteic, ka no Likuma par
CNMC
izveidi 17. panta 1. punkta un 19. panta 1. punkta f)–h) apakšpunkta izriet, ka
CNMC
priekšsēdētājs ir arī priekšsēdētājs
CNMC
Padomei, kura pieņem lēmumus
CNMC
vārdā un ka šajā amatā viņš pilda
CNMC
personāla vadības funkcijas un vada, koordinē, novērtē un pārrauga visas šīs organizācijas nodaļas, t.sk. Konkurences direkciju, kura ir sagatavojusi priekšlikumu lēmumam, kas ir šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā. Turklāt no Likuma par
CNMC
izveidi 20. panta pirmās daļas 13. punkta un no
CNMC
statūtu 15. panta 2. punkta b) apakšpunkta izriet, ka
CNMC
priekšsēdētāja ziņā ir ierosināt tās Padomei iecelt amatā un atcelt no amata vadības personālu, kura starpā ir arī Konkurences direkcijas vadības personāls.
Tādējādi ‑ gluži tāpat kā 2005. gada 31. maija sprieduma Syfait u.c. (
C‑53/03
,
EU:C:2005:333
) 33. punktā Tiesa nosprieda par
Epitropi Antagonismou
(Konkurences komisija, Grieķija), kas bija funkcionāli saistīta ar savu Sekretariātu, kurš savukārt bija izmeklēšanas institūcija, pēc kuras priekšlikuma minētā Konkurences komisija izlemj lietas ‑ arī
CNMC
Padome ir organizatoriski un funkcionāli saistīta ar savu Konkurences direkciju, kura sagatavo lēmumu priekšlikumus, par kuriem tai ir jālemj.
Tāpēc
CNMC
– pretēji tam, ko tā apgalvo, – nav uzskatāma par “trešo personu” attiecībā pret iestādi, kas pieņem lēmumu, kuru tajā var apstrīdēt, un līdz ar to nav kvalificējama kā “dalībvalsts tiesa” LESD 267. panta izpratnē.
Otrām kārtām, ir jākonstatē, ka lēmumi, kas
CNMC
ir jāpieņem tādās lietās kā pamatlietā esošā, līdzinās administratīvas iedabas lēmumiem, un tāpēc ir izslēgts, ka tie būtu pieņemti, īstenojot tiesas funkcijas (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2013. gada 14. novembris, MF 7,
C‑49/13
,
EU:C:2013:767
,
17.
punkts).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka atbilstoši
CNMC
statūtu 4. pantā noteiktajam
CNMC
ir konkurences iestāde, kam saskaņā ar Likuma par
CNMC
izveidi 1. panta 2. punktu ir uzticēts Spānijas patērētāju un lietotāju labā nodrošināt, saglabāt un sekmēt pareizu darbību, pārskatāmību un faktiskas konkurences esamību visos tirgos un visās ražošanas nozarēs.
Pamatlietā aplūkotā procedūra ir soda piemērošanas procedūra, ko saskaņā ar Likuma par konkurences aizsardzību 49. panta 1. punktu
ex officio
uzsāka
CNMC
Konkurences direkcija pret
Anesco
un pamatlietā esošajām arodbiedrību organizācijām, un to apstiprina apstāklis, ka šajā
CNMC
veiktajā procedūrā
Asoport
ir ieinteresētā puse.
Taču apstāklis, ka
CNMC
rīkojas
ex officio
kā specializētā administrācija, kas īsteno sodu piemērošanas pilnvaras tās kompetencē esošajās jomās, ir pazīme, kas liecina par to, ka lēmums, kas tai ir jāpieņem šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā esošajā procedūrā, ir administratīvs, nevis judikatīvs (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2013. gada 14. novembris, MF 7,
C‑49/13
,
EU:C:2013:767
,
18.
punkts).
Tas pats ir sakāms par faktu, ka
CNMC
ir jāstrādā ciešā sadarbībā ar Komisiju un tā var tikt atbrīvota no kompetences īstenošanas par labu Komisijai saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 11. panta 6. punktu, pat ja tas notiek tikai tad, ja ir piemērojamas Savienības tiesību normas, vai lietu vislabāk spēj izskatīt Komisija (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2005. gada 31. maijs, Syfait u.c.,
C‑53/03
,
EU:C:2005:333
,
34.
un
35.
punkts).
Turklāt Likuma par konkurences aizsardzību 36. panta 1. punktā
CNMC
ir noteikts pienākums pieņemt un paziņot lēmumu, ar kuru tiek pabeigta sodu piemērošanas procedūra lietā par rīcību, kas vērsta pret konkurenci, ne vēlāk kā 18 mēnešu laikā, savukārt šā likuma 38. panta 1. punktā ir precizēts, ka, izbeidzoties šim termiņam, procedūrai iestājas noilgums neatkarīgi no procedūrā iesaistīto pušu un konkrēti – iespējamo sūdzības iesniedzēju gribas.
Jāuzsver arīdzan tas, ka atbilstoši Likuma par administratīvo procesu tiesā 75. pantam, gadījumā, ja administratīvajā tiesā ir iesniegta administratīvi‑tiesiskā prasība par lēmumu, ko pieņēmusi
CNMC
, šī iestāde var šo prasību atzīt, proti, atsaukt savu lēmumu, ja vien tam piekrīt puse, kas par attiecīgo
CNMC
lēmumu ir cēlusi prasību tiesā pēc piekritības.
No iepriekš minētā izriet, ka
CNMC
notiekošā sodu piemērošanas procedūra notiek ārpus valsts tiesu sistēmas un neietilpst tiesas funkciju īstenošanā. Proti,
CNMC
lēmums par procedūras pabeigšanu ir administratīvas iedabas lēmums, kuram, lai arī tas ir galīgs un tūlītēji izpildāms, nevar būt tiesas nolēmuma atribūtu, it īpaši
res judicata
spēka (šajā ziņā skat. spriedumu, 2017. gada 16. februāris, Margarit Panicello,
C‑503/15
,
EU:C:2017:126
,
34.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Apstiprinājums tam, ka pamatlietā aplūkotajai procedūrai piemīt administratīva iedaba, ir rodams arī Likuma par
CNMC
izveidi 29. panta 4. punktā, kurā ir paredzēts, ka ar
CNMC
Padomes lēmumu tiek pabeigta procedūra, kas skaidri tiek kvalificēta kā “administratīva”. Turklāt saskaņā ar Likuma par konkurences aizsardzību 48. panta 1. punktu par šādu lēmumu var celt administratīvi‑tiesisku prasību tiesā, kuras gadījumā – kā savos rakstveida apsvērumos norādījusi konkrēti Spānijas valdība –
CNMC
darbojas kā atbildētāja tiesvedībā, kas notiek pirmajā instancē
Audiencia Nacional
(Valsts mēroga lietu tiesa, Spānija), vai kā kasācijas sūdzības iesniedzēja, vai atbildētāja kasācijas sūdzībā gadījumā, ja
Audiencia Nacional
spriedums tiek pārsūdzēts kasācijas kārtībā
Tribunal Supremo
(Augstākā tiesa, Spānija).
Iepriekš izklāstītos apsvērumus neliek apšaubīt 1992. gada 16. jūlija spriedums Asociación Española de Banca Privada u.c. (
C‑67/91
,
EU:C:1992:330
), kurā Tiesa implicīti atzina par pieņemamu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko bija iesniegusi
Tribunal de Defensa de la Competencia
(Konkurences aizsardzības tiesa, Spānija). Šajā ziņā jānorāda, ka minētais spriedums tika pasludināts saistībā ar Spānijas agrāko Likumu par konkurences aizsardzību, saskaņā ar kuru minētā institūcija bija nošķirta no konkurences jomā izmeklēšanu veicošās institūcijas, kas bija izveidota saskaņā ar minēto likumu, proti,
Dirección General de Defensa de la Competencia
(Konkurences aizsardzības ģenerāldirekcija, Spānija). Taču šajā gadījumā – kā izriet no Likuma par
CNMC
izveidi 29. panta 1. punkta –
CNMC
pilda gan tās funkcijas, kas agrāk bija uzticētas
Tribunal de Defensa de la Competencia
(Konkurences aizsardzības tiesa), gan tās, kas agrāk bija uzticētas Konkurences aizsardzības ģenerāldirekcijai.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, ir jākonstatē, ka
CNMC
iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējiestāde, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2019. gada 12. jūnija lēmumu ir iesniegusi
Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia
(Valsts tirgu un konkurences komisija, Spānija), ir nepieņemams.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – spāņu.