CELEX: 62017CJ0088
Řízení o předběžné otázce
Spolupráce v občanských a obchodních věcech
Nařízení (ES) č. 44/2001
Soudní příslušnost
Článek 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka
Příslušnost soudu místa splnění závazku
Místo poskytování služeb
Smlouva o přepravě zboží z jednoho členského státu do druhého členského státu
Přeprava sestávající z několika úseků a uskutečněná za použití různých dopravních prostředků

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 bodu 1 písm. b) druhé odrážky nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (
Úř. věst. 2001, L 12, s. 1
; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Zurich Insurance plc, pojišťovnou se sídlem v Irsku (dále jen „Zurich“), a Metso Minerals Oy, společností založenou podle finského práva (dále jen „Metso“) na jedné straně a Abnormal Load Services (International) Ltd, společností založenou podle práva Spojeného království (dále jen „ALS“) na straně druhé ve věci náhrady škody za ztrátu nákladu během jeho přepravy uskutečněné společností ALS.
Právní rámec
Body 11 a 12 odůvodnění nařízení č. 44/2001 uvádějí:
„(11)
Pravidla pro určení příslušnosti musí být vysoce předvídatelná a založená na zásadě, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného, a musí být na tomto základě vždy určitelná [příslušnost na tomto základě musí být dána vždy], kromě několika přesně určených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného určujícího hlediska [hraničního určovatele]. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost.
(12)
Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a právním sporem nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti.“
Článek 5 tohoto nařízení, který je součástí oddílu 2 kapitoly II tohoto nařízení, nadepsaného „Zvláštní příslušnost“, v bodě 1 stanoví:
„Osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být v jiném členském státě žalována:
1.
a)
pokud předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy [ve smluvních věcech], u soudu místa, kde závazek, o nějž se jedná, byl nebo měl být splněn;
b)
pro účely tohoto ustanovení, a pokud nebylo dohodnuto jinak, je místem plnění zmíněného závazku:
–
v případě prodeje zboží místo na území členského státu, kam podle smlouvy zboží bylo nebo mělo být dodáno,
–
v případě poskytování služeb místo na území členského státu, kde služby podle smlouvy byly nebo měly být poskytovány,
c)
nepoužije-li se písmeno b), použije se písmeno a)“.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Společnost Metso jako odesílatel a společnost ALS jako přepravce uzavřely smlouvu o přepravě rotačního kuželového drtiče (dále jen „drtič“) z Pori (Finsko) do Sheffieldu (Spojené království).
Drtič byl nejprve přepraven v nákladovém prostoru nákladního vozidla z Pori do přístavu Rauma (Finsko), kde byl vyložen a pomocí vlastního mechanického pohonu převezen na loď. Poté, co byl přepraven po moři do přístavu Hull (Spojené království), byl drtič opět pomocí vlastního mechanického pohonu vyvezen z lodi a následně naložen na druhé nákladní vozidlo. Nakonec byl drtič přepravován z Hull po pozemních komunikacích, avšak před předáním svému příjemci v Sheffieldu se ztratil.
Společnost Zurich nahradila společnosti Metso hodnotu drtiče, která byla snížena o částku spoluúčasti stanovenou v pojistné smlouvě.
Společnosti Zurich a Metso se prostřednictvím žaloby podané k Satakunnan käräjäoikeus (soud prvního stupně Satakunta, Finsko) domáhaly, aby byla společnosti ALS uložena povinnost zaplatit jim z titulu náhrady škody částku odpovídající hodnotě drtiče. Společnost ALS navrhla, aby byla žaloba odmítnuta jako nepřípustná, jelikož soud, kterému byla žaloba předložena, není příslušný.
Satakunnan käräjäoikeus (soud prvního stupně Satakunta) se usnesením ze dne 5. dubna 2012 prohlásil za příslušný k rozhodnutí tohoto sporu.
Rozsudkem ze dne 22. března 2013 uvedený soud uložil společnosti ALS povinnost zaplatit společnostem Zurich a Metso částku požadovanou v jejich žalobě.
Společnost ALS podala proti tomuto rozsudku odvolání u Vaasan hovioikeus (odvolací soud Vaasa, Finsko). V rozsudku ze dne 30. března 2015 dospěl tento soud k závěru o nedostatku příslušnosti finských soudů k rozhodnutí o uvedeném sporu na základě čl. 5 bodu 1 nařízení č. 44/2001 a žalobu odmítl jako nepřípustnou.
Společnosti Zurich a Metso podaly dovolání proti rozsudku Vaasan hovioikeus (odvolací soud Vaasa) u Korkein oikeus (Nejvyšší soud, Finsko). Tento soud má za to, že v projednávané věci, ve které se místa odeslání a dodání drtiče stanovená ve smlouvě o přepravě zboží nacházejí ve dvou různých členských státech, je třeba zkoumat, zda čl. 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že existuje pouze jediné místo poskytování přepravní služby, a sice místo, kde přeprava končí a zboží je dodáno příjemci, nebo zda má dotčená smlouva o přepravě totožné charakteristiky jako smlouva o přepravě, která vedla k vydání rozsudku ze dne 9. července 2009, Rehder (
C‑204/08
,
EU:C:2009:439
), s tím důsledkem, že žalobce by měl možnost volby mezi přinejmenším dvěma různými soudy.
Za těchto podmínek se Korkein oikeus (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Jak se určuje místo, respektive místa poskytnutí služby ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. b) druhé odrážky nařízení č. 44/2001, pokud se jedná o smlouvu, která se týká přepravy zboží mezi členskými státy, a pokud se přeprava skládá z více úseků, v jejichž rámci jsou použity různé dopravní prostředky?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci smlouvy o přepravě zboží mezi členskými státy, sestávající z několika úseků a uskutečňované prostřednictvím různých dopravních prostředků, jako je přeprava, o niž jde ve věci v původním řízení, jsou místy, kde je přepravní služba poskytována ve smyslu tohoto ustanovení, jak místo odeslání zboží, tak místo jeho dodání.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pravidlo zvláštní příslušnosti v oblasti poskytování služeb stanovené v čl. 5 bodu 1 písm. b) druhé odrážce nařízení č. 44/2001 označuje jako příslušný soud „míst[a] na území členského státu, kde služby podle smlouvy byly nebo měly být poskytnuty“.
Pokud jde o určení „míst[a] na území členského státu, kde služby podle smlouvy byly nebo měly být poskytnuty“, měl Soudní dvůr za to, že v případě většího počtu míst poskytování služeb v různých členských státech je třeba v zásadě místem plnění rozumět místo, které zajišťuje nejužší vztah mezi smlouvou a příslušným soudem, přičemž nejužší vztah je zpravidla v místě hlavního poskytování služeb (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. března 2010, Wood Floor Solutions Andreas Domberger,
C‑19/09
,
EU:C:2010:137
, bod
).
V souvislosti s tímto ustanovením dospěl Soudní dvůr ve vztahu k přímému letu uskutečněnému smluvním partnerem dotčeného cestujícího poté, co provedl analýzu služeb, jejichž poskytování odpovídalo plnění závazků vyplývajících ze smlouvy o letecké přepravě osob, k závěru, že jedinými místy, která mají přímou vazbu s uvedenými službami poskytovanými v rámci plnění závazků souvisejících s předmětem této smlouvy, jsou místa odletu a příletu letadla (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2009, Rehder,
C‑204/08
,
EU:C:2009:439
, body
a
).
Soudní dvůr z toho vyvodil, že místa odletu a příletu letadla musí být ze stejného důvodu považována za místo hlavního poskytování služeb, které jsou předmětem uvedené smlouvy o letecké přepravě, což odůvodňuje, že k rozhodnutí o návrhu na náhradu škody, založeném na této smlouvě o přepravě, má být na základě volby žalobce příslušný soud, v jehož obvodě se nachází místo odletu nebo místo příletu letadla, která jsou sjednána v uvedené smlouvě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2009, Rehder,
C‑204/08
,
EU:C:2009:439
, body
a
).
V projednávané věci je třeba zkoumat, zda v kontextu takové smlouvy o přepravě zboží, jako je smlouva, o kterou jde ve věci v původním řízení, je třeba považovat za místo poskytování služeb ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. b) druhé odrážky nařízení č. 44/2001, které zaručí úzký vztah mezi smlouvou o přepravě a příslušným soudem, nejen místo dodání zboží, ale také místo jeho odeslání.
V této souvislosti je nutné, jak uvedl generální advokát v bodech 50 až 53 svého stanoviska, konstatovat, že v rámci smlouvy o přepravě zboží má místo odeslání zboží úzkou vazbu s hlavními službami vyplývajícími z uvedené smlouvy.
Během přepravy zboží musí totiž dopravce právě v místě odeslání uskutečnit důležitou součást poskytování smluvené služby, a sice převzít zboží, vhodně jej uskladnit a obecně je chránit před poškozením.
Vadné plnění smluvních závazků spojených s místem odeslání zboží, jako je zejména povinnost uskladnění, může mít za následek vadné plnění smluvních závazků v místě určení přepravy.
Z toho vyplývá, že za místo poskytování služeb ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. b) druhé odrážky nařízení č. 44/2001, které zaručí úzký vztah mezi smlouvou o přepravě a příslušným soudem, je třeba považovat nejen místo dodání zboží, ale také místo jeho odeslání.
Toto řešení odpovídá požadavku předvídatelnosti, neboť umožňuje jak žalobci, tak žalovanému určit soudy místa odeslání a dodání zboží, jak jsou stanovena ve smlouvě o přepravě, jakožto soudy, kterým může být věc předložena (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. září 2014, Nickel & Goeldner Spedition,
C‑157/13
,
EU:C:2014:2145
, bod
).
S ohledem na předcházející úvahy musí být čl. 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 44/2001 vykládán v tom smyslu, že v rámci smlouvy o přepravě zboží mezi členskými státy, sestávající z několika úseků s překládkami a uskutečňované prostřednictvím různých dopravních prostředků, jako je přeprava, o niž jde ve věci v původním řízení, jsou místy, kde je přepravní služba poskytována ve smyslu tohoto ustanovení, jak místo odeslání zboží, tak místo jeho dodání.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

Článek 5 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci smlouvy o přepravě zboží mezi členskými státy, sestávající z několika úseků s překládkami a uskutečňované prostřednictvím různých dopravních prostředků, jako je přeprava, o niž jde ve věci v původním řízení, jsou místy, kde je přepravní služba poskytována ve smyslu tohoto ustanovení, jak místo odeslání zboží, tak místo jeho dodání.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: finština.