CELEX: 62019CJ0900
Trimitere preliminară
Mediu
Directiva 2009/147/CE
Conservarea păsărilor sălbatice
Articolele 5 și 8
Interzicerea utilizării oricărei metode de capturare a păsărilor
Articolul 9 alineatul (1)
Autorizarea utilizării, prin derogare, a unei astfel de metode consacrate de uzanțele tradiționale
Condiții
Lipsa unei alte soluții satisfăcătoare
Justificarea lipsei unei «alte soluții satisfăcătoare» prin simpla menținere a acestei metode tradiționale
Selectivitatea capturilor
Reglementare națională care autorizează capturarea păsărilor prin utilizarea unor nuiele unse cu clei

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (
JO 2010, L 20, p. 7
, denumită în continuare „Directiva păsări”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între One Voice și Ligue pour la protection des oiseaux (Liga pentru protecția păsărilor), pe de o parte, și ministre de la Transition écologique et solidaire (ministrul pentru tranziție ecologică și solidară, Franța), pe de altă parte, în legătură cu validitatea a cinci decrete din 24 septembrie 2018 privind utilizarea nuielelor unse cu clei pentru capturarea sturzilor și a mierlelor destinați să fie utilizați ca momeli în sezonul de vânătoare 2018-2019 în departamentele Alpes‑de‑Haute Provence, Alpes‑Maritimes, Bouches‑du‑Rhône, Vaucluse și Var (Franța) (JORF din 27 septembrie 2018, textele nr. 10-13 și 15, denumite în continuare „Decretele din 24 septembrie 2018”).
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Potrivit articolului 9 alineatul (1) Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (
JO 1979, L 103, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 77):
„Statele membre pot aplica derogări de la prevederile articolelor 5, 6, 7 și 8, în cazul în care nu există altă soluție satisfăcătoare, din următoarele motive:
[…]
(c)
pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase ale anumitor păsări în număr mic.”
Directiva păsări a codificat Directiva 79/409 și a abrogat‑o.
Potrivit considerentelor (3) și (5) ale Directivei păsări:
„(3)
Se constată o scădere, uneori chiar foarte rapidă, a efectivului dintr‑un mare număr de specii de păsări sălbatice care se găsesc în mod natural pe teritoriul european al statelor membre. Acest declin reprezintă o amenințare gravă pentru conservarea mediului natural, în special din cauza echilibrelor biologice care sunt astfel amenințate.
[…]
(5)
Este necesar să se asigure conservarea speciilor de păsări sălbatice care se găsesc în mod natural pe teritoriul european al statelor membre, în vederea îndeplinirii obiectivelor [Uniunii Europene] privind îmbunătățirea condițiilor de viață și dezvoltarea durabilă.”
Articolul 1 alineatul (1) din această directivă are următorul cuprins:
„Prezenta directivă se referă la conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre în care este aplicabil tratatul. Directiva reglementează protejarea, gestionarea și controlul asupra acestor specii și stabilește normele pentru exploatarea acestora.”
Articolul 2 din directiva menționată prevede:
„Statele membre iau măsurile necesare pentru a menține populația speciilor menționate la articolul 1 la un nivel care să îndeplinească condițiile ecologice, științifice și culturale, ținând seama în același timp de condițiile economice și de recreere sau pentru a adapta populația acestor specii la nivelul respectiv.”
Articolul 5 din aceeași directivă are următorul cuprins:
„Fără a se aduce atingere articolelor 7 și 9, statele membre iau măsurile impuse pentru a stabili un sistem de protecție pentru toate speciile de păsări menționate la articolul 1, interzicând în special următoarele:
(a)
omorârea sau capturarea deliberată a speciilor respective, indiferent de metoda utilizată;
[…]”
Articolul 7 alineatele (1) și (3) din Directiva păsări prevede:
„(1)   Datorită efectivului populației, a distribuției geografice și a ratei de reproducere pe întreg teritoriul [Uniunii], speciile menționate în anexa II pot face obiectul vânătorii în cadrul legislației naționale. Statele membre se asigură că vânarea acestor specii nu aduce atingere eforturilor de conservare în aria lor de răspândire.
[…]
(3)   Speciile menționate în anexa II partea B pot fi vânate numai în statele membre în dreptul cărora sunt indicate.”
În partea B din anexa II la această directivă se menționează, printre altele,
turdus merula
(mierla),
turdus pilaris
(sturzul),
turdus philomelos
(sturzul cântător),
turdus iliacus
(sturzul viilor) și
turdus viscivorus
(sturzul de vâsc).
Articolul 8 alineatul (1) din directiva menționată prevede:
„În privința vânării, a capturării sau a omorârii păsărilor care intră sub incidența prezentei directive, statele membre interzic utilizarea oricăror mijloace, sisteme sau metode folosite pentru capturarea sau omorârea pe scară largă sau neselectivă a păsărilor sau care pot produce dispariția pe plan local a unei specii, în special a uneia dintre speciile menționate în anexa IV litera (a).”
Nuielele unse cu clei [„sârme”] figurează printre mijloacele de capturare menționate la litera (a) din anexa IV la aceeași directivă.
Articolul 9 alineatele (1) și (2) din Directiva păsări prevede:
„(1)   Statele membre pot aplica derogări de la prevederile articolelor 5-8, în cazul în care nu există altă soluție satisfăcătoare, din următoarele motive:
[…]
(c)
pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase ale anumitor păsări în număr mic.
(2)   Derogările menționate la alineatul (1) trebuie să specifice următoarele:
(a)
speciile care fac obiectul derogărilor;
(b)
mijloacele, sistemele sau metodele autorizate pentru capturare sau sacrificare;
(c)
condițiile de risc și circumstanțele de timp și spațiu sub rezerva cărora pot fi acordate astfel de derogări;
(d)
autoritatea împuternicită să declare că sunt îndeplinite condițiile impuse și să decidă mijloacele, sistemele sau metodele care pot fi utilizate, în ce limite și de către cine;
(e)
controalele care trebuie efectuate.”
Dreptul francez
Titlul II din cartea IV din code de l’environnement (Codul mediului), referitor la vânătoare, cuprinde, printre altele, un capitol IV, intitulat „Desfășurarea vânătorii”, subdivizat, la rândul său, în șase secțiuni, secțiunea 3 fiind consacrată „[m]etodelor și mijloacelor de vânătoare”. Articolul L. 424-4 din acest cod, care figurează în secțiunea menționată, prevede:
„În timpul în care sezonul de vânătoare este deschis, permisul îi dă dreptul celui care l‑a obținut să vâneze pe timp de zi cu arme, la goană, cu corn sau în zbor, potrivit distincțiilor stabilite prin decrete ale ministrului responsabil cu vânătoarea. Ziua începe cu o oră înainte de răsăritul soarelui în capitala departamentului și se încheie la o oră după apus.
[…]
Pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, vânătoarea anumitor păsări migratoare în număr mic, ministrul responsabil cu vânătoarea autorizează, în condițiile pe care le stabilește, utilizarea modalităților și a mijloacelor de vânătoare consacrate de uzanțele tradiționale, derogatorii de la cele autorizate la primul paragraf.
[…]
Nuielele unse cu clei sunt fixate cu o oră înainte de răsăritul soarelui și sunt îndepărtate înainte de ora 11.
Toate celelalte mijloace de vânătoare, inclusiv avionul și autovehiculele, chiar ca mijloace de perturbare, sunt interzise.
[…]”
Articolul 1 din arrêté du secrétaire d’État auprès du Premier ministre, chargé de l’environnement et de la prévention des risques technologiques et naturels majeurs, du 17 août 1989, relatif à l’emploi des gluaux pour la capture des grives et des merles destinés à servir d’appelants dans les départements des Alpes-de-Haute-Provence, des Alpes-Maritimes, des Bouches-du-Rhône, du Var et de Vaucluse (Decretul secretarului de stat de pe lângă primul‑ministru, responsabil cu mediul înconjurător și prevenirea riscurilor tehnologice și naturale majore, din 17 august 1989 privind utilizarea nuielelor unse cu clei pentru capturarea sturzilor și a mierlelor destinați să fie utilizați ca momeli în departamentele Alpes‑de‑Haute‑Provence, Alpes‑Maritime, Bouches‑du Rhône, VAR și Vaucluse) (JORF din 13 septembrie 1989, p. 11560, denumit în continuare „Decretul din 17 august 1989”) prevede:
„Utilizarea nuielelor unse cu clei pentru capturarea sturzilor, a sturzilor viilor, a sturzilor de vâsc și cântători și a mierlelor destinați să fie utilizați ca momeli în scopuri personale este autorizată în departamentele Alpes‑de‑Haute‑Provence, Alpes‑Maritimes, Bouches‑du‑Rhône, Var și Vaucluse și în condiții strict controlate, definite în continuare, pentru a permite capturarea selectivă și în număr mic a acestor păsări, întrucât nu există o altă soluție satisfăcătoare.”
Potrivit articolului 4 primul paragraf din acest decret:
„Nuielele unse cu clei pot rămâne fixate numai în prezența vânătorului. Orice pasăre capturată este imediat curățată.”
Articolul 6 din decretul menționat prevede:
„Numărul maxim de păsări care pot fi capturate în timpul sezonului de vânătoare, precum și, dacă este cazul, specificațiile tehnice proprii unui departament sunt stabilite în fiecare an de ministrul responsabil cu vânătoarea.”
Articolul 11 din același decret precizează:
„Orice vânat capturat în mod accidental, altul decât sturzii, sturzii viilor, sturzii de vâsc și cântători și mierlele, este curățat și eliberat imediat.”
Pentru punerea în aplicare a Decretului din 17 august 1989, ministre d’État, ministre de la Transition écologique et solidaire (ministru de stat, ministrul tranziției ecologice și solidare) a stabilit, prin deciziile din 24 septembrie 2018, numărul maxim de sturzi și de mierle destinați să servească drept momeli care puteau fi capturați prin utilizarea nuielelor unse cu clei la 2900 în departamentul Alpes‑de‑Haute Provence, la 400 în departamentul Alpes‑Maritimes, la 11400 în departamentul Bouches‑du‑Rhône, la 15600 în departamentul Vaucluse și, respectiv, la 12200 în departamentul Var, pentru sezonul de vânătoare 2018-2019.
Litigiul principal și întrebările preliminare
One Voice a sesizat Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța) cu cinci acțiuni având ca obiect anularea decretelor din 24 septembrie 2018, precum și obligarea ministrului tranziției ecologice și solidare să abroge Decretul din 17 august 1989. Ligue pour la protection des oiseaux a sesizat aceeași instanță cu cinci acțiuni având ca obiect anularea decretelor din 24 septembrie 2018. Aceste diferite acțiuni au fost conexate de instanța de trimitere.
În susținerea acțiunilor formulate, reclamantele din litigiul principal au arătat în esență, printre altele, că Decretul din 17 august 1989, pentru a cărui punere în aplicare au fost adoptate Decretele din 24 septembrie 2018, încalcă dispozițiile articolului 9 alineatul (1) din Directiva păsări, în special în măsura în care autorizează utilizarea unui mod de vânătoare tradițional neselectiv, și anume utilizarea nuielelor unse cu clei, în plus fără ca acesta să fie justificat de lipsa unei alte soluții satisfăcătoare. Mai mult, Ligue pour la protection des oiseaux susține că Decretele din 24 septembrie 2018 încalcă această directivă și prin faptul că autorizează capturarea păsărilor în condiții care nu sunt strict controlate și fără să se demonstreze că respectivele capturi autorizate se limitează la un număr mic.
Instanța de trimitere arată, în primul rând, că, în Hotărârea din 27 aprilie 1988, Comisia/Franța (
252/85
,
EU:C:1988:202
), Curtea a statuat că dispozițiile prevăzute de Decretul din 27 iulie 1982, de care cele ale Decretului din 17 august 1989 nu diferă substanțial, erau compatibile cu cerințele Directivei 79/409 și, printre altele, că acestea nu încălcau cerința unei „utilizări judicioase a anumitor păsări în număr mic”, având în vedere „caracterul foarte precis” al prevederilor lor.
Această instanță arată însă că, în Hotărârea din 21 iunie 2018, Comisia/Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
), intervenită ulterior intrării în vigoare a articolului 3 TUE și a articolului 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), Curtea a statuat că o legislație națională care autorizează un alt procedeu de vânătoare tradițional nu îndeplinea una dintre condițiile prevăzute la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări pentru a putea deroga de la articolul 8 din această directivă, și anume caracterul selectiv al capturii în cauză, întemeindu‑se pe existența unor „capturi accidentale”, fără a preciza amploarea acestor capturi accidentale.
În acest context, instanța de trimitere urmărește să afle dacă articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări trebuie interpretat în sensul că se opune ca statele membre să permită utilizarea unor mijloace, sisteme sau metode pentru capturare sau omorâre care pot conduce, chiar și în mod minim și strict temporar, la capturi accidentale. În cazul unui răspuns negativ, ar trebui să se stabilească ce criterii, care țin în special de proporția sau de amploarea limitată a capturilor accidentale menționate ori de caracterul în principiu neletal al metodei de vânătoare autorizate și de obligația de a elibera fără prejudicii grave exemplarele capturate în mod accidental, pot fi reținute pentru a considera îndeplinit criteriul selectivității prevăzut de dispozițiile menționate.
În al doilea rând, instanța de trimitere subliniază că, deși, în Hotărârea din 27 aprilie 1988, Comisia/Franța (
252/85
,
EU:C:1988:202
), Curtea a statuat de asemenea că utilizarea nuielelor unse cu clei pentru capturarea sturzilor, modul de vânătoare consacrat de uzanțele tradiționale în anumite departamente franceze, nu încălca cerințele Directivei 79/409, preluate de Directiva păsări, ea a considerat totuși, în Hotărârea din 21 iunie 2018, Comisia/Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
), că dispozițiile articolului 9 din această din urmă directivă impun o motivare precisă și adecvată a inexistenței unei alte soluții satisfăcătoare la derogarea acordată de un stat membru.
Întrucât Decretul din 17 august 1989 afirmă că „nu există altă soluție satisfăcătoare”, având în vedere faptul că metoda de vânătoare cu nuiele unse cu clei este consacrată, în departamentele vizate, de uzanțele tradiționale, instanța de trimitere urmărește, așadar, să afle dacă Directiva păsări trebuie interpretată în sensul că obiectivul de a menține utilizarea unor modalități și mijloace de vânătoare de păsări consacrate de uzanțele tradiționale, în scopuri recreative și în măsura în care ansamblul celorlalte condiții prevăzute pentru o astfel de derogare la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată ar fi îndeplinite, poate să justifice în sine inexistența unei alte soluții satisfăcătoare, în sensul articolului 9 alineatul (1) din directiva respectivă, permițând astfel să se deroge de la principiul interzicerii acestor modalități și mijloace de vânătoare, prevăzut la articolul 8 din aceasta.
În aceste împrejurări, Conseil d’État (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Dispozițiile [articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări] trebuie interpretate în sensul că se opun ca statele membre să permită utilizarea unor mijloace, sisteme, metode de capturare sau de omorâre care pot conduce, chiar și în mod minim și strict temporar, la capturi accidentale? Dacă este cazul, ce criterii, referitoare în special la proporția sau la amploarea limitată a capturilor accidentale menționate, la caracterul în principiu neletal al metodei de vânătoare autorizate și la obligația de a elibera fără prejudicii grave exemplarele capturate în mod accidental, pot fi reținute pentru a considera îndeplinit criteriul selectivității prevăzut de dispozițiile menționate?
2)
Directiva [păsări] trebuie interpretată în sensul că obiectivul de a menține utilizarea unor modalități și mijloace de vânătoare de păsări consacrate de uzanțele tradiționale, în scopuri recreative, și în măsura în care toate celelalte condiții impuse în cazul unei astfel de derogări la [articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări] ar fi îndeplinite, poate justifica inexistența unei alte soluții satisfăcătoare, în sensul [articolului 9 alineatul (1) din aceasta], care să permită astfel să se deroge de la principiul interzicerii modalităților și a mijloacelor de vânătoare prevăzut la articolul 8 din aceasta?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, care trebuie analizată în primul rând, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări trebuie interpretat în sensul că este suficient, în sine, caracterul tradițional al unei metode de capturare a păsărilor pentru a dovedi că o altă soluție satisfăcătoare, în sensul acestei dispoziții, nu poate fi substituită respectivei metode.
Mai întâi, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, pentru a permite autorităților competente să utilizeze derogările prevăzute la articolul 9 din Directiva păsări numai într‑un mod conform cu dreptul Uniunii, cadrul legislativ și administrativ național trebuie conceput astfel încât punerea în aplicare a dispozițiilor derogatorii prevăzute de acesta să răspundă principiului securității juridice. Prin urmare, reglementarea națională aplicabilă în materie trebuie să prevadă în mod clar și precis criteriile de derogare și să oblige autoritățile responsabile cu aplicarea acestora să țină seama de ele. Fiind vorba despre un regim de exceptare care trebuie să fie de strictă interpretare și să atribuie autorității care ia decizia sarcina probei existenței condițiilor cerute pentru fiecare derogare, statele membre sunt obligate să garanteze că orice intervenție care aduce atingere speciilor protejate nu este autorizată decât pe baza unor decizii care conțin o motivare precisă și adecvată care face referire la motivele, la condițiile și la cerințele prevăzute la articolul 9 alineatele (1) și (2) din această directivă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 iunie 2018, Comisia/Malta,
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
, punctul
).
Mai precis, elementele care demonstrează că sunt îndeplinite condițiile impuse pentru a deroga de la regimul de protecție prevăzut de Directiva păsări trebuie să se întemeieze pe cunoștințe științifice solide. Astfel, autoritățile trebuie să aibă la dispoziție cele mai bune cunoștințe relevante în momentul în care acordă autorizațiile [Hotărârea din 23 aprilie 2020, Comisia/Finlanda (Vânătoarea de primăvară a eiderului mascul),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punctul
și jurisprudența citată].
În plus, dacă reglementarea națională aplicabilă în materie de conservare a păsărilor sălbatice trebuie, atunci când intenționează să aplice regimul derogatoriu prevăzut la articolul 9 din Directiva păsări, să prevadă în mod clar și precis criteriile de derogare și să impună autorității competente să verifice dacă nu există altă soluție satisfăcătoare în sensul acestui articol, motivarea reținută în cadrul exercitării acestui regim derogatoriu trebuie să demonstreze că este îndeplinită condiția privind inexistența unei alte soluții satisfăcătoare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 iunie 2018, Comisia/Malta,
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
, punctele
și
).
În aceste condiții, nu se poate considera că o reglementare națională care utilizează regimul derogatoriu prevăzut la articolul 9 din Directiva păsări îndeplinește condițiile referitoare la obligația de motivare, care decurg din articolul 9 alineatul (2) din această directivă, atunci când conține simpla indicație potrivit căreia nu există altă soluție satisfăcătoare, fără ca această indicație să fie susținută de o motivare detaliată, întemeiată pe cele mai bune cunoștințe științifice relevante și care să expună motivele care au condus autoritatea competentă la a concluziona că toate condițiile susceptibile să permită o derogare, în sensul articolului 9 din directiva menționată, printre care condiția privind inexistența unei alte soluții satisfăcătoare, sunt îndeplinite.
În continuare, trebuie amintit că Curtea a declarat deja că vânătoarea păsărilor sălbatice practicată în scopuri recreative în condițiile prevăzute de Directiva păsări poate constitui o „utiliz[are] judicioas[ă]” autorizată de această directivă [Hotărârea din 23 aprilie 2020, Comisia/Finlanda (Vânătoarea de primăvară a eiderului mascul),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punctul
și jurisprudența citată]. Pot intra de asemenea sub incidența noțiunii de „utilizări judicioase” metodele tradiționale de vânătoare, întrucât, astfel cum se menționează la articolul 2 din respectiva directivă, atunci când iau măsurile prevăzute la acest articol, statele membre trebuie să țină seama de condițiile de recreere.
Deși articolul 2 din Directiva păsări invită statele membre să pună în aplicare această directivă ținând seama de condițiile ecologice, științifice și culturale, precum și de condițiile economice și de recreere, trebuie să se constate însă că conservarea păsărilor constituie principalul obiectiv al acestei directive.
În această privință, Curtea a statuat în mod repetat că menținerea unor activități tradiționale nu constituie o derogare autonomă de la regimul de protecție instituit prin Directiva păsări [a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 1987, Comisia/Belgia,
247/85
,
EU:C:1987:339
, punctul
, Hotărârea din 28 februarie 1991, Comisia/Germania,
C‑57/89
,
EU:C:1991:89
, punctul
, și Hotărârea din 23 aprilie 2020, Comisia/Finlanda (Vânătoarea de primăvară a eiderului mascul),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punctul
].
Astfel, metodele de vânătoare țin adesea de tradiții sau de uzanțe locale, astfel încât, dacă scopul de a le conserva ca atare ar constitui un motiv autonom de derogare, acest lucru ar conduce la autorizarea unui mare număr de practici contrare cerințelor articolului 9 din Directiva păsări. O astfel de abordare ar fi contrară interpretării stricte a acestei dispoziții care trebuie să prevaleze.
Trebuie amintit de asemenea că, atunci când autoritatea competentă este chemată să verifice lipsa altor soluții satisfăcătoare, aceasta trebuie să facă o comparație a diferitor soluții care îndeplinesc condițiile regimului derogatoriu instituit la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări pentru a o determina pe cea care este cea mai satisfăcătoare [a se vedea în acest sens Hotărârea din 23 aprilie 2020, Comisia/Austria (Vânătoarea de primăvară a sitarului de pădure),
C‑161/19
, nepublicată,
EU:C:2020:290
, punctele
-
, precum și jurisprudența citată].
În această privință, Fédération nationale des Chasseurs (Federația Națională a Vânătorilor) și guvernul francez susțin că creșterea speciilor în discuție în litigiul principal nu poate constitui o soluție satisfăcătoare, având în vedere costul său și reglementarea în vigoare, care interzice comerțul cu aceste specii.
Astfel cum a arătat doamna avocată generală la punctul 36 din concluziile sale, trebuie să se ia în considerare articolul 13 TFUE, în temeiul căruia Uniunea și statele membre trebuie să țină seama de toate cerințele bunăstării animalelor atunci când formulează și pun în aplicare politica acesteia. În consecință, caracterul satisfăcător al soluțiilor alternative trebuie apreciat în lumina opțiunilor rezonabile și a celor mai bune tehnici disponibile (a se vedea prin analogie Hotărârea din 9 martie 2010, ERG și alții,
C‑379/08 și C‑380/08
,
EU:C:2010:127
, punctul
).
În această privință, Curtea a statuat deja că creșterea și reproducerea în captivitate a speciilor protejate pot constitui o altă soluție satisfăcătoare atunci când se dovedesc posibile (Hotărârea din 12 decembrie 1996, LRBPO și AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, punctul
, precum și jurisprudența citată) și că transportul de păsări capturate sau deținute în mod legal constituie, și acesta, o utilizare judicioasă, în sensul Directivei 79/409 (Hotărârea din 8 iulie 1987, Comisia/Belgia,
247/85
,
EU:C:1987:339
, punctul
). De asemenea, împrejurarea că creșterea și reproducerea în captivitate a speciilor în cauză nu sunt încă fezabile pe scară largă în temeiul reglementării naționale nu este în sine de natură să repună în discuție pertinența acestor alte soluții (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 1996, LRBPO și AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, punctul
).
În consecință, astfel cum a arătat în esență doamna avocată generală la punctele 30 și 38 din concluziile sale, pare să existe alte opțiuni susceptibile să respecte cerința prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din Directiva păsări.
Pe de altă parte, deși capturarea păsărilor cu ajutorul nuielelor unse cu clei ține în sine de activitatea cinegetică, aceasta nu constituie decât etapa preliminară altor metode de capturare, întrucât păsările astfel capturate au vocația de a servi drept momeli pentru a atrage alte păsări din aceeași specie, acestea din urmă fiind apoi împușcate cu arma.
Or, simplul fapt că o altă metodă de capturare ar necesita o adaptare și, în consecință, ar impune îndepărtarea de la anumite caracteristici ale unei tradiții nu poate fi suficient pentru a considera că nu există o „altă soluție satisfăcătoare” în sensul articolului 9 alineatul (1) din Directiva păsări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 1996, LRBPO și AVES,
C‑10/96
,
EU:C:1996:504
, punctul
).
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 9 alineatele (1) și (2) din Directiva păsări trebuie interpretat în sensul că nu este suficient, în sine, caracterul tradițional al unei metode de capturare a păsărilor pentru a dovedi că o altă soluție satisfăcătoare, în sensul acestei dispoziții, nu poate fi substituită acestei metode.
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care autorizează, prin derogare de la articolul 8 din această directivă, recurgerea la o metodă de capturare a păsărilor care generează capturi accidentale în număr mic și pe o durată limitată.
Trebuie să se arate că această întrebare implică interpretarea condiției, prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări, potrivit căreia capturarea, păstrarea sau utilizarea judicioasă a anumitor păsări trebuie să se efectueze pe bază selectivă.
Cu privire la acest aspect, părțile care au prezentat observații scrise au făcut referire la Hotărârea din 27 aprilie 1988, Comisia/Franța (
252/85
,
EU:C:1988:202
), la Hotărârea din 9 decembrie 2004, Comisia/Spania (
C‑79/03
,
EU:C:2004:782
), sau la Hotărârea din 21 iunie 2018, Comisia/Malta (
C‑557/15
,
EU:C:2018:477
).
În această privință, trebuie subliniat mai întâi că, în prima hotărâre, deși Curtea a constatat „caracterul foarte precis” al dispozitivului normativ național în vigoare și în special existența unui „număr semnificativ de condiții restrictive” privind acordarea autorizațiilor de capturare, aceasta s‑a limitat la a considera că elementele furnizate de Comisia Europeană nu permiteau susținerea afirmațiilor acestei instituții potrivit cărora reglementarea statului membru în cauză contravenea cerințelor Directivei 79/409 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 aprilie 1988, Comisia/Franța,
252/85
,
EU:C:1988:202
, punctele
și
), fără a examina însă în mod special și explicit conținutul dispozitivului de capturare din perspectiva criteriului selectivității. Prin urmare, această hotărâre nu poate fi înțeleasă în sensul că a validat în mod expres dispozitivul menționat în raport cu acest criteriu.
În continuare, în ceea ce privește a doua hotărâre, reglementarea națională în discuție în cauza care a determinat pronunțarea acestei hotărâri, care permitea o formă specială de vânătoare cu nuiele unse cu clei, era mai puțin riguroasă decât cea în discuție în litigiul principal, astfel încât soluția reținută în hotărârea menționată nu poate fi transpusă în speță.
În sfârșit, în a treia hotărâre, statul membru în cauză recunoscuse el însuși caracterul neselectiv al metodei de capturare autorizate de reglementarea sa.
Odată amintit acest lucru, din modul de redactare a articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări reiese că statele membre pot deroga de la interdicția, prevăzută la articolul 8 din această directivă, de a utiliza metodele de capturare enumerate la litera (a) din anexa IV la directiva menționată, cu condiția, printre altele, ca aceste metode să permită capturarea anumitor păsări „pe bază selectivă”.
Trebuie să se arate că articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări nu precizează modul în care această condiție trebuie înțeleasă. În plus, analiza diferitor versiuni lingvistice ale acestei dispoziții nu furnizează, astfel cum a arătat doamna avocată generală la punctele 53 și 54 din concluziile sale, indicații cu privire la sensul în care trebuie înțeleasă noțiunea de „selectivitate”.
În măsura în care articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări nu conține nicio trimitere la legislațiile naționale, este necesar să se constate că noțiunea de „selectivitate” constituie o noțiune autonomă a dreptului Uniunii care trebuie interpretată în mod uniform pe teritoriul acesteia din urmă [a se vedea prin analogie Hotărârea din 25 iunie 2020, A și alții (Turbine eoliene la Aalter și Nevele),
C‑24/19
,
EU:C:2020:503
, punctul
]. În plus, dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că interpretarea unei dispoziții de drept al Uniunii impune să se țină seama nu numai de termenii acesteia, ci și de contextul în care se înscrie, precum și de obiectivele și de finalitatea pe care le urmărește actul din care aceasta face parte (Hotărârea din 9 octombrie 2019, BGL BNP Paribas,
C‑548/18
,
EU:C:2019:848
, punctul
).
În ceea ce privește, mai întâi, termenul „selectivitate”, trebuie să se arate că acesta acoperă, în sensul său curent, tot ceea ce operează o selecție, și anume un proces prin care, în cadrul unui anumit ansamblu, anumite elemente sunt alese sau reținute, cu excluderea celorlalte, în funcție de caracteristici determinate.
În continuare, în ceea ce privește contextul în care se înscrie articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări, trebuie amintit că articolul 5 litera (a) din directiva menționată prevede, fără a aduce atingere articolelor 7 și 9 din aceasta, o interdicție generală, oricare ar fi metoda utilizată, de a omorî sau de a captura în mod intenționat speciile de păsări menționate la articolul 1 din respectiva directivă. În acest cadru, articolul 8 alineatul (1) din aceeași directivă prevede că statele membre interzic „utilizarea oricăror mijloace, sisteme sau metode folosite pentru capturarea sau omorârea pe scară largă sau neselectivă a păsărilor sau care pot produce dispariția pe plan local a unei specii, în special a uneia dintre speciile menționate în anexa IV litera (a)”, printre care figurează utilizarea nuielelor unse cu clei [„sârme”].
Astfel cum a arătat doamna avocată generală la punctul 21 din concluziile sale, din aceste dispoziții rezultă că Directiva păsări interzice în principiu utilizarea metodei de capturare constând în utilizarea nuielelor unse cu clei.
Astfel, posibilitatea de derogare oferită la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări constituie contrapartida interzicerii metodelor de capturare neselective prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din această directivă și în special a celor enumerate la litera (a) din anexa IV la directiva menționată.
În sfârșit, în ceea ce privește obiectivele urmărite de Directiva păsări, trebuie subliniat că, astfel cum reiese din considerentele (3) și (5) ale acestei directive, „[c]onservarea speciilor de păsări sălbatice care se găsesc în mod natural pe teritoriul european al statelor membre, în vederea îndeplinirii obiectivelor [Uniunii] privind îmbunătățirea condițiilor de viață și dezvoltarea durabilă” și declinul unui mare număr de specii reprezintă „o amenințare gravă pentru conservarea mediului natural, în special din cauza echilibrelor biologice care sunt astfel amenințate”.
Pentru a remedia acest pericol, articolul 1 alineatul (1) din Directiva păsări precizează că această directivă „se referă la conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre pentru care se aplică tratatul” și are ca obiect „protejarea, gestionarea și controlul asupra acestor specii și stabilește normele pentru exploatarea acestora”.
În plus, directiva menționată se înscrie în cadrul prevăzut atât la articolul 3 TUE, cât și la articolul 37 din cartă, potrivit cărora, în esență, Uniunea acționează pentru dezvoltarea durabilă și asigură un nivel ridicat de protecție a mediului.
Pe de altă parte, din dispozițiile articolului 9 din Directiva păsări, care face referire la controlul strict al derogării prevăzute la acest articol și la caracterul selectiv al capturilor, precum, de altfel, și din principiul general al proporționalității reiese că derogarea pe care înțelege să o folosească un stat membru trebuie să fie proporțională cu nevoile care o justifică [Hotărârea din 23 aprilie 2020, Comisia/Finlanda (Vânătoarea de primăvară a eiderului mascul),
C‑217/19
,
EU:C:2020:291
, punctul
și jurisprudența citată].
În consecință, la aprecierea caracterului selectiv al unei metode de capturare, în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări, trebuie să se țină seama nu numai de modalitățile acestei metode și de amploarea capturilor pe care le implică pentru păsările nevizate, ci și de eventualele sale consecințe asupra speciilor capturate în termeni de prejudicii cauzate, având în vedere obiectivele de protecție urmărite de directiva menționată.
În această privință, trebuie să se facă distincție după cum metoda de capturare este sau nu letală. Deși, în prima ipoteză, trebuie reținută o concepție mai degrabă strictă a condiției selectivității, în schimb, în cea de a doua ipoteză, această condiție poate fi considerată îndeplinită în prezența unor capturi accidentale, cu condiția însă ca speciile care nu sunt vizate de această metodă să fie capturate în număr mic, pe o durată determinată și să poată fi eliberate fără alte prejudicii decât unele neglijabile.
Astfel, deși împrejurarea că o metodă de capturare în principiu neletală determină capturi accidentale nu permite, prin ea însăși, să se stabilească caracterul neselectiv al acestei metode, numărul respectivelor capturi accidentale, precum și întinderea eventualelor efecte asupra speciilor vizate și nevizate sunt revelatoare pentru nivelul de selectivitate al unei asemenea metode.
Atât din modul de redactare a articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări, interpretat în lumina articolului 8 alineatul (1) din această directivă, din obiectivele directivei menționate, cât și din cadrul în care aceasta se înscrie, astfel cum reiese din dispozițiile articolului 3 TUE, ale articolului 37 din cartă, ale articolului 191 alineatul (2) primul paragraf TFUE și ale articolului 13 TFUE, referitor la bunăstarea animalelor, rezultă că condiția selectivității prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din aceeași directivă trebuie înțeleasă în sensul că nu poate fi considerată ca fiind îndeplinită, în cazul unei metode de capturare neletale care determină capturi accidentale, decât dacă acestea au o amploare limitată, cu alte cuvinte nu privesc decât un număr foarte redus de exemplare capturate în mod accidental, pe o durată limitată, și pot fi eliberate fără alte prejudicii decât unele neglijabile.
În speță, instanța de trimitere subliniază că metoda de capturare în discuție în litigiul principal este „în principiu” neletală și nu duce la capturi accidentale decât în număr mic și pe o perioadă foarte limitată. În plus, articolul 11 din Decretul din 17 august 1989 prevede că orice pasăre care face obiectul unei capturi accidentale „este curățată și eliberată imediat”.
Cu toate acestea, astfel cum au remarcat atât reclamantele din litigiul principal, cât și Comisia și după cum a arătat doamna avocată generală la punctele 51 și 64 din concluziile sale, este foarte probabil, sub rezerva constatărilor făcute, în ultimul rând, de instanța de trimitere, ca, în pofida curățării, păsările capturate să sufere un prejudiciu iremediabil, nuielele unse cu clei fiind, prin natura lor, susceptibile să deterioreze penajul tuturor păsărilor capturate.
În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că, din jurisprudența expusă la punctul 30 din prezenta hotărâre, rezultă că, la momentul acordării autorizațiilor, autoritățile competente trebuie să dispună de cele mai bune cunoștințe științifice care să permită să se demonstreze că sunt îndeplinite condițiile necesare pentru a deroga de la regimul de protecție instituit prin Directiva păsări.
Pe de altă parte, odată acordate derogările, autoritățile competente trebuie, în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) litera (e) din această directivă, să efectueze controalele necesare pentru a se asigura că respectivele capturi accidentale corespund cât mai mult posibil nivelurilor anticipate și nu produc alte prejudicii decât unele neglijabile.
Rezultă că nu îndeplinește cerința selectivității prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări o metodă de capturare neletală, care generează capturi accidentale, atunci când acestea, chiar în număr mic și pe o durată limitată, pot cauza speciilor capturate nevizate alte prejudicii decât unele neglijabile.
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva păsări trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care autorizează, prin derogare de la articolul 8 din această directivă, o metodă de capturare care generează capturi accidentale, atunci când acestea, chiar în număr mic și pe o durată limitată, pot cauza speciilor capturate nevizate alte prejudicii decât unele neglijabile.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:

1)
Articolul 9 alineatele (1) și (2) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice trebuie interpretat în sensul că nu este suficient, în sine, caracterul tradițional al unei metode de capturare a păsărilor pentru a dovedi că o altă soluție satisfăcătoare, în sensul acestei dispoziții, nu poate fi substituită acestei metode.

2)
Articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care autorizează, prin derogare de la articolul 8 din această directivă, o metodă de capturare care generează capturi accidentale, atunci când acestea, chiar în număr mic și pe o durată limitată, pot cauza speciilor capturate nevizate alte prejudicii decât unele neglijabile.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.