CELEX: 62018CJ0524
Ennakkoratkaisupyyntö
Kansanterveys
Tietojen antaminen kuluttajille ja kuluttajansuoja
Asetus (EY) N:o 1924/2006
Täytäntöönpanopäätös 2013/63/EU
Elintarvikkeita koskevat ravitsemus- ja terveysväitteet
10 artiklan 3 kohta
Viittaus yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn
Yksittäisen terveysväitteen ”liittymisen” käsite
Velvollisuus esittää tieteellistä näyttöä
Ulottuvuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 (
EUVL 2006, L 404, s. 9
), sellaisena kuin se on muutettuna 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 107/2008 (
EUVL 2008, L 39, s. 8
) (jäljempänä asetus N:o 1924/2006), 10 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG (jäljempänä Schwabe) ja Queisser Pharma GmbH & Co. KG ja jossa on kyse ravintolisän pakkauksen väitetysti harhaanjohtavasta luonteesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1924/2006
Asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan 1, 9, 14, 16, 17, 23 ja 29 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Yhä useampi yhteisössä merkitty ja mainostettu elintarvike on varustettu ravitsemus- ja terveysväittein. Kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi ja kuluttajien valinnan helpottamiseksi markkinoille saatettujen tuotteiden, maahantuodut tuotteet mukaan lukien, olisi oltava turvallisia ja asianmukaisin merkinnöin varustettuja. – –
– –
(9)
On olemassa useita ravitsemuksellisia tai fysiologisia vaikutuksia omaavia ravintoaineita ja muita aineita, kuten vitamiinit, kivennäisaineet ja hivenaineet, aminohapot, välttämättömät rasvahapot, ravintokuidut sekä erilaiset kasvit ja yrttiuutteet, joita elintarvikkeet voivat sisältää ja joista voidaan esittää väitteitä. Tästä syystä olisi vahvistettava kaikkiin elintarvikkeita koskeviin väitteisiin sovellettavat yleiset periaatteet. Näin voidaan varmistaa kuluttajansuojan korkea taso ja antaa kuluttajille tarvittavat tiedot tietoisten valintojen tekemiseksi sekä luoda elintarviketeollisuudelle yhtäläiset kilpailuolosuhteet.
– –
(14)
Muutamissa jäsenvaltioissa käytetään elintarvikkeiden merkinnässä ja mainonnassa useita erilaisia väitteitä aineista, joilla ei ole osoitettu olevan myönteisiä ominaisuuksia tai joiden osalta ei ole riittävää tieteellistä yhteisymmärrystä. On tarpeen varmistaa, että aineilla, joista esitetään väitteitä, on osoitettu olevan suotuisia ravitsemuksellisia tai fysiologisia vaikutuksia.
– –
(16)
On tärkeää, että kuluttajat ymmärtävät elintarvikkeita koskevien väitteiden sisällön, ja on tarpeen suojella kaikkia kuluttajia harhaanjohtavilta väitteiltä. [Harhaanjohtavaa mainontaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 10.9.1984 annetun neuvoston direktiivin 84/450/ETY [(
EYVL 1984, L 250, s. 17
)] säätämisestä alkaen Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin ratkaistessaan mainontaa koskevia asioita katsonut tarpeelliseksi tarkastella vaikutusta kuvitteelliseen, tyypilliseen kuluttajaan. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja tässä asetuksessa edellytettyjen suojelutoimenpiteiden tehokkaan soveltamisen mahdollistamiseksi tässä asetuksessa otetaan mittapuuksi yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukainen kohtuullisen valistunut, tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja ottaen huomioon sosiaaliset, kulttuuriset ja kielelliset tekijät. Lisäksi se sisältää myös säännöksiä, joilla estetään sellaisten kuluttajien hyväksikäyttö, jotka erityispiirteidensä vuoksi ovat erityisen alttiita harhaanjohtaville väitteille. – –
(17)
Tieteellisen näytön olisi oltava ravitsemus- ja terveysväitteiden käytön tärkein näkökohta, ja väitteitä käyttävien elintarvikealan toimijoiden olisi perusteltava ne. Väite olisi näytettävä tieteellisesti toteen ottamalla huomioon kaikki saatavilla olevat tieteelliset tiedot ja arvioimalla todistusaineistoa.
– –
(23)
Terveysväitteet olisi hyväksyttävä käytettäviksi yhteisössä vain, jos niitä on arvioitu tieteellisesti korkeimpien standardien mukaisesti. – –
– –
(29)
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen [(EFSA)] lausunnossa ja sitä seuraavissa menettelyissä olisi otettava huomioon terveysväitteiden sanamuoto ja esitystapa, jotta voitaisiin varmistaa terveysväitteiden oikeellisuus, selkeys sekä luotettavuus ja jotta terveysväitteistä olisi kuluttajille hyötyä terveellisen ruokavalion valinnassa.”
Kyseisen asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tällä asetuksella lähennetään jäsenvaltioissa annettujen ravitsemus- ja terveysväitteitä koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden tehokas toiminta ja kuluttajansuojan korkea taso.”
Asetuksen 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdan määritelmän mukaan terveysväitteellä tarkoitetaan ”väitettä, jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikeryhmän, elintarvikkeen tai sen ainesosan ja terveyden välillä on yhteys.”
Asetuksen II luku, joka koskee yleisiä periaatteita, sisältää asetuksen 3–7 artiklan.
Asetuksen N:o 1924/2006 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Väitteitä koskevat yleiset periaatteet”, säädetään seuraavaa:
”Ravitsemus- ja terveysväitteitä voidaan käyttää yhteisön markkinoille saatettujen elintarvikkeiden pakkausmerkinnöissä, esillepanossa ja mainonnassa vain, jos ne ovat tämän asetuksen säännösten mukaisia.
Ravitsemus- ja terveysväitteet eivät saa
a)
olla totuudenvastaisia, moniselitteisiä tai harhaanjohtavia; – –
sanotun kuitenkaan rajoittamatta [elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.3.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY (
EYVL 2000, L 109, s. 29
) ja direktiivin 84/450 soveltamista].”
Asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset edellytykset”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Ravitsemus- ja terveysväittämien käyttö on sallittua ainoastaan, mikäli seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
ravintoaineen tai muun aineen sisältymisellä, puuttumisella tai sen määrän vähentämisellä elintarvikkeessa tai elintarvikeryhmässä on osoitettu olevan väitteessä esitetyllä tavalla hyödyllinen ravitsemuksellinen tai fysiologinen vaikutus, joka on todettu yleisesti hyväksytyn tieteellisen näytön perusteella;
– –
2.   Ravitsemus- ja terveysväitteet ovat sallittuja vain, mikäli keskivertokuluttajan voidaan olettaa ymmärtävän väitteessä esitetyt hyödyt.”
Mainitun asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Väitteitä koskeva tieteellinen näyttö”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Ravitsemus- ja terveysväitteiden on perustuttava yleisesti hyväksyttyyn tieteelliseen näyttöön, jolla ne on osoitettu oikeiksi.
2.   Elintarvikealan toimijan, joka esittää ravitsemus- tai terveysväitteen, on perusteltava väitteen käyttö.”
Asetuksen IV luku, joka koskee terveysväitteitä, sisältää sen 10–19 artiklan.
Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan, jonka otsikko on ”Erityiset edellytykset”, 1, 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Terveysväitteet ovat kiellettyjä, jolleivät ne täytä II luvun yleisiä edellytyksiä ja tämän luvun erityisiä edellytyksiä, jolleivät ne ole saaneet tämän asetuksen mukaista hyväksyntää ja jolleivät ne sisälly 13 ja 14 artiklassa tarkoitettuihin hyväksyttyjen väitteiden luetteloihin.
– –
3.   Viittaus ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaan yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta on sallittu ainoastaan, jos siihen liittyy 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite.
4. Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat suuntaviivat hyväksytään tarvittaessa 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen ja kuullen tarvittaessa sidosryhmiä, erityisesti elintarvikealan toimijoita ja kuluttajajärjestöjä.”
Asetuksen 13 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kuultuaan [EFSA:ta] komissio hyväksyy 25 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen yhteisön luettelon, jonka tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia sitä täydentämällä, 1 kohdassa tarkoitetuista sallituista väitteistä ja kaikki tarpeelliset näiden väitteiden käyttöä koskevat edellytykset viimeistään 31 päivänä tammikuuta 2010.”
Asetuksen 17 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikki elintarvikealan toimijat voivat käyttää 13 ja 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyviä terveysväitteitä niihin sovellettavien edellytysten mukaisesti, jollei niiden käyttöä ole rajoitettu 21 artiklan säännösten mukaisesti.”
Täytäntöönpanopäätös 2013/63/EU
Suuntaviivojen vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklassa mainittujen terveysväitteiden erityisedellytysten soveltamista varten 24.1.2013 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen 2013/63/EU (
EUVL 2013, L 22, s. 25
ja oikaisu
EUVL 2013, L 272, s. 56
) liitteessä olevan 3 kohdan, jonka otsikko on ”Viittaus yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn – 10 artiklan 3 kohta”, sanamuoto on seuraava:
”Asetuksen 10 artiklan 3 kohdassa annetaan mahdollisuus käyttää yksinkertaisia, houkuttelevia ilmaisuja, joissa viitataan elintarvikkeen yleiseen täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta, ilman ennakkohyväksyntää tiettyjen edellytysten täyttyessä. Tällaisten ilmaisujen käyttö voisi olla hyödyllistä kuluttajille, koska niiden sisältämät viestit olisivat kuluttajaystävällisempiä. Kuluttajat voisivat kuitenkin helposti ymmärtää tai tulkita ilmaisut väärin, mikä voisi johtaa siihen, että elintarvikkeesta ajatellaan saatavan muita ja parempia hyötyjä kuin sillä todella on. Tästä syystä viittaukset yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn ovat sallittuja ainoastaan, jos niihin liittyy unionin rekisterissä oleviin sallittujen terveysväitteiden luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite. Kun asetusta sovelletaan, hyväksytty terveysväite, joka liittyy ilmaisuun, johon sisältyy viittaus yleisluontoiseen, täsmentämättömään terveyshyötyyn, tulisi sijoittaa tällaisen ilmaisun ’viereen’ tai ’jälkeen’.
Sallittujen terveysväittämien luettelosta valittavalla yksittäisellä väitteellä olisi oltava yhteys yleisluontoiseen viittaukseen. Jotta kuluttajia ei johdettaisi harhaan, elintarvikealan toimijoiden vastuulla on osoittaa, että elintarvikkeen yleisluontoiseen täsmentämättömään hyötyyn viittaavan ilmaisun ja siihen liittyvän sallitun yksittäisen terveysväitteen välillä on yhteys.
Tieteellisen arvioinnin aikana todettiin, että jotkin hyväksyttäväksi esitetyistä väitteistä olivat liian yleisluontoisia ja yksilöimättömiä, eikä niitä voitu sen vuoksi arvioida. Näitä väitteitä ei voitu hyväksyä, ja ne on sen vuoksi sisällytetty ravitsemusta ja terveysväitteitä koskevassa unionin rekisterissä olevaan ei-hyväksyttyjen väitteiden luetteloon. Näitä väitteitä voidaan kuitenkin käyttää 10 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti, jos niihin liittyy unionin rekisterissä oleviin sallittujen terveysväitteiden luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite kyseisen artiklan mukaisesti.”
Saksan oikeus
Sopimattoman kilpailun estämisestä annetun lain (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb, jäljempänä UWG; BGBl. 2010 I, s. 254), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 3 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Sopimattomat kaupalliset menettelyt ovat kiellettyjä, jos ne ovat omiaan loukkaamaan tuntuvasti kilpailijoiden, kuluttajien tai muiden markkinatoimijoiden etuja.”
UWG:n 5 §:n, jonka otsikko on ”Harhaanjohtavat kaupalliset menettelyt”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Sopimatonta menettelyä ovat kaikki harhaanjohtavat kaupalliset menettelyt. Kaupallinen menettely on harhaanjohtavaa, kun siinä esitetään paikkansa pitämättömiä mainintoja tai muita mainintoja, jotka ovat omiaan aiheuttamaan sekaannusta ja jotka koskevat yhtä tai useampaa seuraavista tekijöistä:
1.
tavaran tai palvelun olennaisia ominaispiirteitä, kuten sen saatavuutta, luonnetta, käyttämistä, etuja, riskejä, koostumusta, lisävarusteita, valmistus-, toimitus- tai suorittamistapaa tai ‑päivämäärää, soveltuvuutta käyttöön, mahdollisia käyttötapoja, määrää, ominaisuuksia, huoltopalveluja ja valitusten käsittelyä, maantieteellistä tai kaupallista alkuperää, käyttämisestä odotettuja tuloksia sekä tavaralle tai palvelulle suoritettujen testien tuloksia ja pääasiallisia ominaisuuksia;
– –”
Elintarvikkeista, kulutustavaroista ja eläinten rehuista annetun lain (Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch; BGBl. 2013 I, s. 1426), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 11 §:n, jonka otsikko on ”Harhaanjohtavalta menettelyltä suojaamista koskevat säännökset”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Elintarviketta ei saa saattaa markkinoille käyttämällä siitä harhaanjohtavaa nimitystä, väitettä tai esillepanoa tai mainostaa sitä yleensä tai yksittäistapauksessa harhaanjohtavalla kuvauksella tai muilla toteamuksilla. Menettely on harhaanjohtavaa erityisesti, jos
1.
elintarvikkeen yhteydessä käytetään sellaista nimitystä, väitettä, esillepanoa, kuvausta tai muita toteamuksia jotka ovat omiaan johtamaan harhaan elintarvikkeen ominaisuuksista, erityisesti luonteesta, ominaispiirteistä, koostumuksesta, määrästä, säilyvyydestä, alkuperästä, lähtöpaikasta tai valmistus- tai tuotantotavasta,
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Queisser Pharma pitää kaupan ravintolisää, jota kutsutaan nimellä Doppelherz
®
aktiv Ginkgo + B-Vitamine + Cholin. Se koostuu kahdeksasta ainesosasta, muun muassa sinkistä ja vitamiineista B1 (tiamiini), B2, B5 (pantoteenihappo) ja B12.
Tämän ravintolisän pakkauksen etupuolella on joukko erikokoisia ja ‑värisiä väitteitä, joissa on käytetty eri kirjasintyyppejä, ja muun muassa seuraava pääasiassa kyseessä oleva väite: ”B-Vitamine und Zink für Gehirn, Nerven, Konzentration und Gedächtnis” (B-vitamiinit ja sinkki aivoja, hermostoa, keskittymiskykyä ja muistia varten).
Pakkauksen selkäpuolella ovat neidonhiuspuuta ja koliinia koskevien erityisten väitteiden lisäksi seuraavat maininnat:
”Säännölliset älylliset haasteet ja terveellinen ravinto ovat tärkeitä muistin, keskittymiskyvyn ja arkipäivän tehtävien hoitamista koskevan kyvyn kannalta. Aivojen ja hermoston aineenvaihdunta edellyttää näin ollen hyvää ravintoaineiden saantia.
Doppelherz-kapselit sisältävät 100 mg koliinia, B-vitamiineja ja hivenaine sinkkiä. Lisäksi ne sisältävät 100 mg neidonhiuspuu-uutetta.
B1- ja B12-vitamiini edistävät normaalia energia-aineenvaihduntaa ja normaalia hermoston toimintaa ja auttavat ylläpitämään psyyken normaalia toimintaa.
B2-vitamiini on B1-vitamiinin tavoin tärkeä normaalin energia-aineenvaihdunnan ja hermoston toiminnan kannalta. Lisäksi se auttaa suojaamaan soluja oksidatiiviselta stressiltä.
Myös foolihappo vaikuttaa osaltaan psyyken normaalin toimintaan. Sillä on myös tehtävä solunjakautumisessa.
Pantoteenihappo ylläpitää normaalia henkistä suorituskykyä ja auttaa foolihapon ja B12-vitamiinin tavoin vähentämään väsymystä ja uupumusta.
Hivenaine sinkki myötävaikuttaa normaaliin kognitiiviseen toimintaan ja auttaa suojaamaan soluja oksidatiiviselta stressiltä.
– –”
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tekemien toteamusten mukaan Schwabe valmistaa ja myy Queisser Pharman tuotteiden kanssa kilpailevia tuotteita. Schwabe katsoi, että tämän tuomion 19 kohdassa tarkoitetulla pääasiassa kyseessä olevalla väitteellä rikotaan asetuksen N:o 1924/2006 3 artiklan toisen kohdan a alakohtaa, 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 6 artiklan 1 kohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa, UWG:n 5 §:n 1 momenttia sekä elintarvikkeista, kulutustavaroista ja eläinten rehuista annetun lain 11 §:n 1 momenttia, ja nosti Landgericht Düsseldorfissa (Düsseldorfin alueellinen tuomioistuin, Saksa) kanteen muun muassa Queisser Pharman velvoittamiseksi uhkasakon uhalla lopettamaan ravintolisän markkinointi niin kauan kuin pääasiassa kyseessä oleva väite esiintyi ravintolisän pakkauksen etupuolella.
Landgericht Düsseldorf hylkäsi tämän kanteen 28.8.2014 antamallaan tuomiolla.
Oberlandesgericht Düsseldorf (Düsseldorfin alueellinen ylioikeus, Saksa) hylkäsi Schwaben tästä tuomiosta tekemän valituksen 30.6.2016 antamallaan ratkaisulla.
Schwabe teki Oberlandesgericht Düsseldorfin antamasta ratkaisusta Revision-valituksen Bundesgerichtshofiin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa).
Bundesgerichtshof on epävarma sen asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa asetetun vaatimuksen ulottuvuudesta, jonka mukaan yleisluontoista täsmentämätöntä hyötyä koskevaan viittaukseen on liityttävä yksittäinen terveysväite, ja erityisesti siitä, edellyttääkö kyseinen säännös välitöntä fyysistä yhteyttä viittauksen ja yksittäisen terveysväitteen välillä. Se toteaa tältä osin yhtäältä, että tämä ”liittymistä” koskeva vaatimus voidaan ymmärtää siten, että se edellyttää fyysistä läheisyyttä niin, että kuluttajat voivat ”välittömästi” havaita sallitun yksittäisen terveysväitteen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää kuitenkin katsovansa, että jos tämä välittömän läheisyyden vaatimus ei täyttyisi, voisi riittää myös se, että väitteeseen viitataan asteriskin avulla. Toisaalta kyseistä vaatimusta voitaisiin tulkita myös muutoksenhakutuomioistuimen esittämällä tavalla, jonka mukaan keskivertokuluttaja, joka tekee ostopäätöksensä valmisteen koostumuksen perusteella, lukee ensin ainesosaluettelon (tuomio 4.6.2015, Teekanne,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
). Kun otetaan huomioon, että tällainen luettelo löytyy usein pakkausten selkäpuolelta, on hyvinkin mahdollista, että pääasiassa kyseessä olevan ravintolisän kaltaisten tuotteiden osalta tällainen kuluttaja voi näin ollen saada tietoonsa tällä selkäpuolella esitetyt yksittäiset terveysväitteet.
Näissä olosuhteissa Bundesgerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
’Liittyykö’ asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla viittaukseen yleisluontoisista, täsmentämättömistä terveyshyödyistä asetuksen N:o 1924/2006 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite jo silloin, jos viittaus on ulkopakkauksen etupuolella ja hyväksytyt väitteet sen selkäpuolella ja väitteet sisältönsä puolesta koskevat yleisön käsityksen mukaan yksiselitteisesti viittausta, mutta viittaus ei kuitenkaan sisällä yksiselitteistä viitettä, esimerkiksi asteriskia, selkäpuolen väitteisiin?
2)
Kun viitataan asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin yleisluontoisiin, täsmentämättömiin hyötyihin, onko niidenkin osalta oltava olemassa kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua näyttöä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Alustavat huomautukset
Schwaben mukaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset perustuvat virheelliseen oletukseen, jonka mukaan tämän tuomion 19 kohdassa tarkoitettu pääasiassa kyseessä oleva väite on viittaus asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin yleisluontoisiin, täsmentämättömiin hyötyihin, vaikka kyseessä on tosiasiassa tämän asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yksittäinen terveysväite.
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta (tuomio 10.7.2019, Federal Express Corporation Deutsche Niederlassung,
C‑26/18
,
EU:C:2019:579
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Mainittua olettamaa siitä, että kysymyksillä on merkitystä pääasian ratkaisun kannalta, ei voida kumota pelkästään sillä, että yksi pääasian asianosaisista riitauttaa tietyt tosiseikat, joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä ja joista mainitun pääasian kohteen määrittäminen riippuu (tuomio 7.6.2007, van der Weerd ym.,
C‑222/05–C‑225/05
,
EU:C:2007:318
,
kohta)
Ennakkoratkaisukysymysten aineellinen muuttaminen tai vastaaminen asianosaisten mainitsemiin lisäkysymyksiin olisi lisäksi vastoin unionin tuomioistuimen velvollisuutta varmistaa, että jäsenvaltioiden hallituksille ja asianomaisille osapuolille annetaan mahdollisuus esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti, kun otetaan huomioon se, että tämän määräyksen mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi osapuolille (tuomio 16.10.2014, Welmory,
C‑605/12
,
EU:C:2014:2298
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen esitettyihin kysymyksiin on vastattava sen lähtökohdan perusteella, johon kyseinen tuomioistuin tukeutuu, eli sen, että pääasiassa kyseessä oleva väite merkitsee viittausta yleisluontoisiin, täsmentämättömiin terveyshyötyihin, ja että se kuuluu näin ollen asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan.
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetty vaatimus siitä, että viittaukseen ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaan yleisluontoiseen, täsmentämättömään terveyshyötyyn on liityttävä kyseisen asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite, täyttyy siinä tapauksessa, että ravintolisän pakkauksen etupuolella on viittaus ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn, kun tähän viittaukseen liittyväksi tarkoitettu yksittäinen terveysväite esitetään vain tämän pakkauksen selkäpuolella ja näitä kahta ei yhdistä mikään eksplisiittinen viite, kuten asteriski.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (ks. vastaavasti tuomio 17.4.2018, Egenberger,
C‑414/16
,
EU:C:2018:257
,
kohta ja tuomio 30.1.2019, Planta Tabak,
C‑220/17
,
EU:C:2019:76
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdan sanamuodon mukaan ravintolisän tai elintarvikkeen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevaan viittaukseen on ”liityttävä” yksittäinen terveysväite.
Asetuksen N:o 1924/2006 tavoitteiden osalta on seuraavaksi muistutettava, että tällä asetuksella pyritään sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan takaamaan sisämarkkinoiden tehokas toiminta ja samalla varmistamaan kuluttajansuojan korkea taso. Terveyden suojelu on yksi kyseisen asetuksen pääasiallisista tavoitteista. Tähän tavoitteeseen vastaamiseksi on erityisesti annettava kuluttajille tarvittavat tiedot, jotta he voivat tehdä tietoisia valintoja (tuomio 14.7.2016, Verband Sozialer Wettbewerb,
C‑19/15
,
EU:C:2016:563
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tältä osin on lisäksi muistutettava, että asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan 16 perustelukappaleessa todetaan, että on tärkeää, että kuluttajat voivat ymmärtää elintarvikkeita koskevien väitteiden sisällön, ja että on tarpeen suojella kaikkia kuluttajia harhaanjohtavilta väitteiltä, ja siinä täsmennetään, että tässä asetuksessa otetaan erityisesti mittapuuksi tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja, kun otetaan huomioon sosiaaliset, kulttuuriset ja kielelliset tekijät.
Siltä osin kuin vielä on kyse asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdan asiayhteydestä on aluksi todettava, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdan mukaan terveysväitteellä tarkoitetaan kyseisessä asetuksessa ”väitettä, jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikeryhmän, elintarvikkeen tai sen ainesosan ja terveyden välillä on yhteys”.
Lisäksi on korostettava, että asetuksen N:o 1924/2006 IV lukuun, jonka otsikko on ”Terveysväitteet”, sisältyvän 10 artiklan 1 kohdassa säädetään, että terveysväitteet ovat kiellettyjä, jolleivät ne täytä II luvun yleisiä edellytyksiä ja IV luvun erityisiä edellytyksiä, jolleivät ne ole saaneet tämän asetuksen mukaista hyväksyntää ja jolleivät ne sisälly 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin hyväksyttyjen väitteiden luetteloihin. Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 1 kohdassa ilmaistaan siis terveysväitteitä koskeva periaatteellinen kielto niitä väitteitä lukuun ottamatta, jotka sisältyvät tämän asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin hyväksyttyjen väitteiden luetteloihin.
Lisäksi asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan systemaattisesta tulkinnasta seuraa, että kyseisen artiklan 3 kohdassa otetaan käyttöön poikkeus 1 kohdassa vahvistetusta periaatteesta, minkä vuoksi unionin tuomioistuimen vakiintunen oikeuskäytännön mukaan 3 kohdassa vahvistettua liittymistä koskevaa vaatimusta on tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 16.3.2017, AKM,
C‑138/16
,
EU:C:2017:218
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdassa erotetaan siis toisistaan kaksi terveysväitteiden ryhmää, eli yhtäältä kyseessä oleviin luetteloihin mainitun asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa vahvistetun periaatteen mukaisesti sisältyvä yksittäinen terveysväite ja toisaalta ”yleisluontoinen” terveysväite, joka viittaa näihin yleisluontoisiin, täsmentämättömiin hyötyihin ja johon on liityttävä näihin luetteloihin sisältyvä terveysväite.
Täytäntöönpanopäätöksessä 2013/63, jonka komissio antoi unionin lainsäätäjän sille asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 4 kohdan ja 25 artiklan nojalla antamien täytäntöönpanovaltuuksien puitteissa, säädetään tältä osin sen liitteessä olevassa 3 kohdassa, että kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdassa annetaan mahdollisuus ilman ennakkohyväksyntää käyttää yksinkertaisia, houkuttelevia ilmaisuja, joissa viitataan tällaiseen hyötyyn ja jotka kuluttajat voisivat helposti ymmärtää tai tulkita väärin, minkä vuoksi viittaukset tällaiseen hyötyyn ovat sallittuja ainoastaan, jos niihin ”liittyy unionin rekisterissä oleviin sallittujen terveysväitteiden luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite”. Samassa kohdassa täsmennetään, että kun asetusta sovelletaan, hyväksytty terveysväite, joka liittyy ilmaisuun, johon sisältyy viittaus tällaiseen hyötyyn, tulisi sijoittaa tällaisen ilmaisun ”viereen” tai ”jälkeen”.
Näistä seikoista ilmenee, että kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua ”liittymisen” vaatimusta on tulkittava siten, että siinä ei ainoastaan edellytetä, että yksittäisessä terveysväitteessä selvennetään yleisesti ilmaistun terveysväitteen sisältöä, vaan myös, että näiden kahden väitteen sijainti asianomaisen tuotteen pakkauksessa mahdollistaa sen, että tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja ymmärtää mainittujen väitteiden välisen yhteyden. Näin ollen on katsottava, että kyseisen säännöksen mukaista ”liittymisen” käsitettä on tulkittava siten, että sillä on sekä aineellinen että visuaalinen ulottuvuus.
On siis yhtäältä niin, että aineellisen ulottuvuuden kannalta tarkastellen tämä ”liittymisen” käsite edellyttää yhtäältä yleisluontoisen terveysväitteen ja yksittäisen terveysväitteen sisältöjen vastaavuutta, mikä merkitsee pääasiallisesti sitä, että jälkimmäinen tukee ensimmäistä täysimääräisesti.
Toisaalta – toisin kuin pääasian vastaaja väittää – asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa säädetyn ”liittymistä” koskevan vaatimuksen ei voida katsoa pätevästi täyttyvän pelkästään sillä, että aineellisesti tarkasteltuna ”yleisluontoisen” terveysväitteen ja tätä tukemaan tarkoitetun yksittäisen terveysväitteen välillä on ilmeinen sisällöllinen yhteys, riippumatta siitä, miten nämä väitteet on sijoitettu asianomaiseen pakkaukseen, eli siis riippumatta tämän vaatimuksen visuaalisesta ulottuvuudesta.
Tältä osin on huomattava, että asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan 29 perustelukappaleessa todetaan, että olisi otettava huomioon terveysväitteiden sanamuoto ja esitystapa, jotta voitaisiin varmistaa terveysväitteiden oikeellisuus, selkeys sekä luotettavuus ja jotta terveysväitteistä olisi kuluttajille hyötyä terveellisen ruokavalion valinnassa. Näin ollen eri väitteiden visuaalinen sijoittelu tietyn tuotteen pakkaukseen on tekijä, joka on otettava huomioon arvioitaessa, voidaanko ”liittymistä” koskevaa vaatimusta pitää täytettynä.
Lisäksi tämän asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappaleesta ja 6 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että elintarvikealan toimijan, joka esittää ravitsemus- tai terveysväitteen, on perusteltava väitteen käyttö.
Tältä osin täytäntöönpanopäätöksen 2013/63 liitteessä olevassa 3 kohdassa korostetaan, että jotta kuluttajia ei johdettaisi harhaan, elintarvikealan toimijoiden vastuulla on osoittaa, että elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn viittaavan ilmaisun ja siihen liittyvän sallitun yksittäisen terveysväitteen välillä on yhteys.
Näistä seikoista seuraa, että elintarvikealan toimijoiden on esitettävä selkeästi ja täsmällisesti yksittäiset terveysväitteet, jotka tukevat niiden käyttämiä viittauksia yleisluontoisiin, täsmentämättömiin hyötyihin.
Näin ollen asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ”liittymistä” koskevan vaatimuksen visuaalinen ulottuvuus on ymmärrettävä viittauksena siihen, että tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen keskivertokuluttaja ymmärtää välittömästi suoran visuaalisen yhteyden viittauksen, joka koskee yleisluontoisia, täsmentämättömiä terveyshyötyjä, ja yksittäisen terveysväitteen välillä, mikä edellyttää lähtökohtaisesti sitä, että viittaus ja väite ovat fyysisesti lähekkäin tai välittömästi vierekkäin.
Siinä erityisessä tilanteessa, jossa yksittäisiä terveysväitteitä ei voida niiden suuren lukumäärän tai pituuden vuoksi kokonaisuudessaan sijoittaa sille samalle pakkauksen puolelle, jossa on esitetty viittaus, jota niillä on tarkoitus tukea, on katsottava, että suoran visuaalisen yhteyden vaatimus voisi poikkeuksellisesti täyttyä asteriskin kaltaisen eksplisiittisen viitteen keinoin, kun tällä viitteellä varmistetaan terveysväitteiden ja viittauksen sisällön vastaavuus fyysisen sijainnin kannalta selvästi ja kuluttajan kannalta täysin ymmärrettävästi.
Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on näin ollen nyt käsiteltävän asian kaikkien olosuhteiden perusteella tarkistaa ja ratkaista täyttyykö asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdasta johtuva visuaalista läheisyyttä koskeva vaatimus yhdistävän asteriskin käytöllä.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetty vaatimus siitä, että ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaa yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevaan viittaukseen on liityttävä kyseisen asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite, ei täyty siinä tapauksessa, että ravintolisän pakkauksen etupuolella on viittaus ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään terveyshyötyyn, kun siihen liittyväksi tarkoitettu yksittäinen terveysväite on vain tämän pakkauksen selkäpuolella ja näitä kahta ei yhdistä mikään eksplisiittinen viite, kuten asteriski.
Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut viittaukset ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaan yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta perusteltava tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tieteellisellä näytöllä.
Tältä osin on aluksi todettava, että – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa – asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdan sanamuodossa, toisin kuin tämän asetuksen 10 artiklan 1 kohdan sanamuodossa, ei eksplisiittisesti viitata tämän asetuksen II luvun, johon sisältyvät sen 5 ja 6 artikla, yleisiin edellytyksiin.
On kuitenkin huomattava, että mainittujen 5 ja 6 artiklan sanamuoto osoittaa selvästi, että kaikkien tässä asetuksessa tarkoitettujen terveysväitteiden on oltava tieteellisesti perusteltuja.
Asetuksen N:o 1924/2006 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa näet säädetään, että ravitsemus- ja terveysväitteiden käyttö on sallittua ainoastaan siinä tapauksessa, että ravintoaineen tai muun aineen sisältymisellä, puuttumisella tai sen määrän vähentämisellä elintarvikkeessa tai elintarvikeryhmässä on osoitettu olevan väitteessä esitetyllä tavalla hyödyllinen ravitsemuksellinen tai fysiologinen vaikutus, joka on todettu yleisesti hyväksytyn tieteellisen näytön perusteella. Kyseisen asetuksen 6 artiklaan sisältyy myös tämän suuntainen toteamus, kun sen 1 kohdassa säädetään, että ”ravitsemus- ja terveysväitteiden on perustuttava yleisesti hyväksyttyyn tieteelliseen näyttöön, jolla ne on osoitettu oikeiksi”.
Tällaista tulkintaa tukevat tavoitteet, joihin pyritään asetuksella N:o 1924/2006, jolla halutaan taata erityisesti – kuten tämän tuomion 35 kohdasta ilmenee – terveyden suojelu ja kuluttajansuojan korkea taso erityisesti harhaanjohtavia väitteitä vastaan. Lisäksi asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappaleessa korostetaan, että on tarpeen varmistaa, että aineilla, joista esitetään väitteitä, on osoitettu olevan suotuisia ravitsemuksellisia tai fysiologisia vaikutuksia. Lisäksi mainitun asetuksen 17 perustelukappaleessa täsmennetään, että tieteellisen näytön on oltava ravitsemus- ja terveysväitteiden käytön tärkein näkökohta, kun taas sen 23 perustelukappaleessa todetaan, että terveysväitteet olisi hyväksyttävä käytettäviksi unionissa vain, jos niitä on arvioitu tieteellisesti korkeimpien standardien mukaisesti.
Todettakoon lopuksi, että asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 1 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että terveysväitteen on täytettävä asetuksen II luvun, johon 5 ja 6 artikla sisältyvät, yleiset edellytykset. Kuten kuitenkin tämän tuomion 37–39 kohdasta ilmenee, on niin, että siltä osin kuin asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa sallitaan viittaaminen ”yleisluontoiseen” terveysväitteeseen, joka ei sisälly tässä asetuksessa tarkoitettujen hyväksyttyjen väitteiden luetteloon mutta johon liittyy siihen sisältyvä terveysväite, siinä otetaan käyttöön poikkeus tämän asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa vahvistetusta periaatteesta, jonka mukaan terveysväitteet ovat kiellettyjä näihin luetteloihin sisältyviä väitteitä lukuun ottamatta. Kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohtaa on näin ollen tulkittava suppeasti.
Tästä seuraa, että viimeksi mainittua säännöstä on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ”yleisluontoisen” terveysväitteen on täytettävä tässä asetuksessa vaaditut näyttövaatimukset.
Kuten julkisasiamies on kuitenkin todennut ratkaisuehdotuksensa 71 ja 72 kohdassa, tätä varten on riittävää, että viittauksiin ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta liittyy yksittäisiä terveysväitteitä, joita yleisesti hyväksytty tieteellinen näyttö, joka on todennettu ja vahvistettu, tukee, kun viimeksi mainitut väitteet sisältyvät tämän saman asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että viittaukset ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta on perusteltava tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tieteellisellä näytöllä. Tätä varten riittää, että näihin viittauksiin liittyy yksittäisiä terveysväitteitä, jotka sisältyvät mainitun asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 107/2008, 10 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetty vaatimus siitä, että viittaukseen ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaan yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn on liityttävä kyseisen asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite, ei täyty siinä tapauksessa, että ravintolisän pakkauksen etupuolella on viittaus ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään terveyshyötyyn, kun siihen liittyväksi tarkoitettu yksittäinen terveysväite on vain tämän pakkauksen selkäpuolella ja näitä kahta ei yhdistä mikään eksplisiittinen viite, kuten asteriski.

2)
Asetuksen N:o 1924/2006, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 107/2008, 10 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että viittaukset ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta on perusteltava tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tieteellisellä näytöllä. Tätä varten riittää, että näihin viittauksiin liittyy yksittäisiä terveysväitteitä, jotka sisältyvät mainitun asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.