CELEX: 62016TJ0236
Žig Europske unije
Prijava figurativnog žiga Europske unije ZUM wohl
Apsolutni razlog za odbijanje
Opisni karakter
Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009
Upućivanje na podnesak upućen žalbenom vijeću koji je ponovno iznesen u tužbi
Dokazi priloženi zahtjevu za javnu raspravu

Okolnosti spora
Tužitelj, Biogena Naturprodukte GmbH & Co. KG, podnio je 23. siječnja 2015. prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
Prijava za registraciju žiga podnesena je za sljedeći figurativni znak:
Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija pripadaju u razrede 29., 30., 32. i 43. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, te za svaki od tih razreda odgovaraju sljedećem opisu:
—
Razred 29.: „Meso; neživa perad; divljač; mesni ekstrakti; bistre juhe; džemovi i voće u konzervi; kuhano voće; zamrznuto voće; sušeno voće; želei; džemovi; voće, kuhano; želei, džemovi, kompoti, voćni i povrtni namazi; voćne salate; voćne grickalice; salate od povrća; mlijeko; mliječni proizvodi; ulja za prehranu; ulja i masti; prerađene mahunarke; prerađeno voće, gljive i povrće (uključujući orašaste plodove i mahunarke); riba”;
—
Razred 30.: „Kava; čaj; mješavine čaja; kakao; šećer; riža; tapioka; sago [škrob iz jezgre palme sago]; nadomjesci kave; brašno; žitarice; kruh; slastice od tijesta; konditorski proizvodi; sladoledi i mliječni sladoledi; kečap; med; sol; slačica [senf]; umaci (začinski); mješavine začina za hranu, ocat”;
—
Razred 32.: „Pivo; mineralna voda; gazirane vode; bezalkoholna pića; voćna pića; sokovi; sirupi za napitke; ekstrakti za proizvodnju napitaka; pripravci za pripremu pića”;
—
Razred 43.: „Usluge pripremanja hrane i pića; usluge iznošenja hrane; pružanje informacija u svezi s pripremanjem hrane i pića”.
Odlukom od 31. srpnja 2015., ispitivač je odbio prijavu za registraciju žiga podnesenu za proizvode i usluge navedene u točki 3. ove presude, na temelju članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009.
Tužitelj je 30. rujna 2015. podnio žalbu EUIPO‑u protiv odluke ispitivača, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.
Prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a odlukom od 23. veljače 2016. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo je žalbu. Ono je uvodno preciziralo da se relevantna javnost istovremeno sastojala od opće javnosti i specijalizirane javnosti koja je govorila njemački odnosno barem ga dovoljno poznavala (točke 13. i 14. pobijane odluke). Žalbeno je vijeće nadalje utvrdilo da je prijavljeni žig bio opisan u odnosu na obuhvaćene proizvode i usluge, u smislu članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, jer je njemački izraz „zum Wohl” relevantna javnost odmah shvatila na način da ti proizvodi i usluge doprinose dobrobiti ciljanih potrošača i da figurativni elementi prijavljenog žiga nisu omogućavali odvraćanje pažnje potrošača od laskave promidžbene poruke koja se tim izrazom jasno prenosi (točke 15. do 23. pobijane odluke). Ono je također istaknulo da prijavljeni žig nema razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (točke 25. do 32. pobijane odluke).
Zahtjevi stranaka
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
—
poništi pobijanu odluku;
—
„prihvati potpunu registraciju” prijavljenog žiga kao žiga Europske unije za proizvode i usluge iz razreda 29., 30., 32. i 43. navedene u prijavi za registraciju;
—
naloži EUIPO‑u snošenje troškova, uključujući one nastale u žalbenom postupku pred njim;
EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:
—
odbaci drugi tužbeni razlog kao nedopušten;
—
u preostalom dijelu tužbu odbije kao neosnovanu;
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Tužitelji su na raspravi povukli treći tužbeni razlog, o čemu je sastavljena zabilješka u zapisniku s navedene rasprave.
Pravo
Dopuštenost
Upućivanje na podnesak upućen žalbenom vijeću
Tužitelj u tužbi upućuje na podnesak u kojem se iznose razlozi žalbe pred žalbenim vijećem EUIPO‑a ističući da je taj podnesak „sastavni dio obrazloženja ove tužbe”.
U tom pogledu, valja podsjetiti da, na temelju članka 21. prvog stavka Statuta Suda Europske unije i članka 177. stavka 1. točke (d) Poslovnika Općeg suda, tužba treba sadržavati tužbene razloge i argumente kao i sažet prikaz tih razloga. Ta naznaka mora proizlaziti iz samog teksta tužbe i biti dovoljno jasna i precizna kako bi se tuženiku omogućilo da pripremi obranu, a Općem sudu da odluči o tužbi, prema potrebi, bez dodatnih informacija (vidjeti presude od 9. srpnja 2010., Exalation/OHIM (Vektor‑Lycopin),
T‑85/08
,
EU:T:2010:303
, t.
33.
i navedenu sudsku praksu, i od 12. studenoga 2015., CEDC International/OHIM – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT),
T‑449/13
, neobjavljenu,
EU:T:2015:839
, t.
16.
i navedenu sudsku praksu; vidjeti također u tom smislu presudu od 18. srpnja 2006., Rossi/OHIM,
C‑214/05 P
,
EU:C:2006:494
, t.
37.
).
Usto, iako jest točno da se tekst tužbe može u određenim točkama poduprijeti i nadopuniti upućivanjem na određene pasuse akata koji su joj priloženi, nije na Općem sudu da u prilozima traži i prepoznaje tužbene razloge i argumente koje bi mogao smatrati osnovama za tužbu jer prilozi imaju strogo dokaznu i pomoćnu funkciju (vidjeti presudu od 11. rujna 2014., MasterCard i dr./Komisija,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, točke
40.
i
41.
i navedenu sudsku praksu; rješenje od 14. travnja 2016., Best‑Lock (Europe)/EUIPO,
C‑452/15 P
, neobjavljeno,
EU:C:2016:270
, t.
14.
i navedenu sudsku praksu, i presudu od 2. prosinca 2015., Kenzo/OHIM – Tsujimoto (KENZO ESTATE),
T‑528/13
, neobjavljenu,
EU:T:2015:921
, t.
38.
i navedenu sudsku praksu). Slijedi da je tužba u dijelu u kojem upućuje na pismena podnesena EUIPO‑u nedopuštena ako se opće upućivanje koje ona sadržava ne može povezati s tužbenim razlozima i argumentima iznesenima u toj samoj tužbi (vidjeti u tom smislu presude od 13. veljače 2007., Mundipharma/OHIM – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, točke
14.
i
15.
, i od 25. studenoga 2015., Masafi/OHIM – Hd1 (JUICE masafi),
T‑248/14
, neobjavljenu,
EU:T:2015:880
, t.
14.
).
Također je tomu tako kad se upućivanje odnosi na akt koji se ponovno izlaže u tužbi a da se ne navode posebne točke u iznošenju tužbenih razloga iz tužbe koju tužitelj želi dopuniti, ni odlomci dotičnog akta u kojima se nalaze eventualni dokazi kojima se potkrjepljuju ili dopunjuju tužbeni razlozi iz tužbe jer se takvo uključivanje u tom slučaju ni po čemu ne razlikuje od općenitog upućivanja na prilog tužbi (vidjeti u tom smislu, u području javne službe, u vezi upućivanja na žalbu izloženu u tužbi, rješenje od 28. travnja 1993., De Hoe/Komisija,
T‑85/92
,
EU:T:1993:39
, t.
23.
, potvrđeno u žalbenom postupku rješenjem od 7. ožujka 1994., De Hoe/Komisija,
C‑338/93 P
,
EU:C:1994:85
, t.
29.
). Da je drugačije, tužitelji bi mogli pomoću jednostavnog izlaganja priloga u samoj tužbi zaobići sudsku praksu o nespojivosti općenitih upućivanja na priloge s formalnim zahtjevima iz odredaba Statuta Suda Europske unije i Poslovnika iz točke 11. ove presude
U ovom slučaju dakle iako je podnesak koji je iznesen pred žalbenim vijećem u potpunosti uključen u izlaganju okolnosti spora u tužbi, nije na Općem sudu da traži, ni u tom podnesku ni u odlomcima tužbe u kojima je taj dopis iznesen, argumente na koje se tužitelj poziva, te da ih ispituje jer su takvi argumenti nedopušteni. Tomu je tim više tako jer je navedeni podnesak sastavljen u svrhu osporavanja odluke ispitivača i ne može se smatrati relevantnim za potporu tužbi podignutoj protiv pobijane odluke.
Dokazi izneseni u prilogu zahtjevu za javnu raspravu
Tužitelj je zahtjevu za javnu raspravu podnesenom u roku od tri tjedna od priopćenja strankama o zatvaranju pisanog stadija postupka na temelju članka 106. Poslovnika priložio kopije fotografija proizvoda koje se odnose na prijavljeni žig i novinske članke o prenoćištu „Zum Wohl”, kao i izvatke s internetske stranice Wikipedije koji se odnose na dotične novinske naslove.
Valja podsjetiti da se prema članku 85. stavcima 1. i 3. Poslovnika dokazi podnose u okviru prve razmjene podnesaka, a iznimno, glavne stranke mogu podnositi dokaze i prije zatvaranja usmenog dijela postupka pod uvjetom da opravdaju kašnjenje u podnošenju takvih dokaza.
Iz sudske prakse proizlazi da dokazi o protivnom i dokumenti koji sadržavaju dopunu postojećih dokaznih prijedloga podneseni nakon dokaza o protivnom protivne stranke u njezinu odgovoru na tužbu nisu obuhvaćeni pravilom o prekluziji predviđenim u članku 85. stavku 1. Poslovnika. Naime, ta se odredba odnosi na nove dokaze i treba se tumačiti u kontekstu članka 92. stavka 7. tog poslovnika koji izričito predviđa da se mogu podnositi dokazi o protivnom i dopunjavati postojeći dokazni prijedlozi (vidjeti analogijom presude od 17. prosinca 1998., Baustahlgewebe/Komisija,
C‑185/95 P
,
EU:C:1998:608
, t.
72.
, i od 12. rujna 2012., Italija/Komisija,
T‑394/06
, neobjavljenu,
EU:T:2012:417
, t.
45.
).
U ovom slučaju tužitelj je prvi put u prilogu zahtjevu za raspravu, nakon zatvaranja pisanog stadija postupka, iznio dokaze iz točke 15. ove presude a da nije ponudio nikakvo objašnjenje za to zakašnjenje. Na raspravi je u odgovoru na pitanje Općeg suda objasnio (vidjeti u tom smislu presudu od 6. veljače 2013.Bopp/OHIM (Prikaz osmerokutnog zelenog okvira),
T‑263/11
, neobjavljenu,
EU:T:2013:61
, t.
31.
i navedenu sudsku praksu) da nije mogao podnijeti te dokaze u trenutku podnošenja tužbe zbog promjena osoblja njegove pravne službe i rodiljnog dopusta jednog od direktora.
Ne može se smatrati da takve nepotkrijepljene tvrdnje koje se odnose na isključivo unutarnje poteškoće, tim više što se tiču društva koje ima vlastitu pravnu službu, opravdavaju zakašnjelo podnošenje dotičnih dokaza.
Osim toga, EUIPO nije ni u odgovoru na tužbu ni u njegovu prilogu iznio niti jedan dokaz kojim bi se opravdalo to da se tužitelju treba dopustiti da u ovom stadiju postupka podnese dokaze, a sve da bi se poštovalo načelo kontradiktornosti.
Slijedi da dokaze iz priloga tužiteljevu zahtjevu za raspravu treba proglasiti nedopuštenima, tim više što se ti dokazi ne nalaze u spisu postupka pred žalbenim vijećem i što na Općem sudu nije da preispituje činjenične okolnosti u kontekstu dokumenata koji su mu podneseni prvi put (vidjeti rješenje od 13. rujna 2011., Wilfer/OHIM,
C‑546/10 P
, neobjavljeno,
EU:C:2011:574
, t.
41.
i navedenu sudsku praksu).
Meritum
Tužitelj u tužbi navodi dva tužbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, a drugi na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) navedene uredbe. On je tijekom rasprave u odgovoru na pitanje koje mu je postavio Opći sud precizirao da argumentima iznesenim u zahtjevu za javnu raspravu nije dodatno isticao povredu članka 7. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, o čemu je stavljena zabilješka u zapisniku s rasprave.
Na raspravi je tužitelj dodao da želi istaknuti treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja, koji valja ispitati prvi.
Tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja
Na raspravi je tužitelj istaknuo da pobijana odluka nije dovoljno obrazložena jer žalbeno vijeće nije posebno obrazložilo ocjenu opisnog i nerazlikovnog karaktera prijavljenog žiga za svaki od dotičnih proizvoda i usluga.
Međutim, bez potrebe da se odlučuje o dopuštenosti ovog tužbenog razloga i o zahtjevima kontradiktorne rasprave, valja utvrditi da je obrazloženje pobijane odluke u svakom slučaju dovoljno.
U tom pogledu valja podsjetiti da se na temelju članka 75. prve rečenice Uredbe br. 207/2009 u odlukama EUIPO‑a moraju navesti razlozi na kojima se one temelje. Prema sudskoj praksi, ta obveza ima isti opseg kao ona utvrđena člankom 296. UFEU‑a i njezin je cilj omogućiti, s jedne strane, zainteresiranim strankama da se upoznaju s opravdanjima poduzete mjere kako bi mogli obraniti svoja prava, i s druge strane, sudu Europske unije da izvrši nadzor zakonitosti odluke (vidjeti presudu od 28. travnja 2004., Sunrider/OHIM – Vitakraft‑Werke Wührmann i Friesland Brands (VITATASTE i METABALANCE 44),
T‑124/02 i T‑156/02
,
EU:T:2004:116
, t.
72.
i
73.
i navedenu sudsku praksu).
Treba također podsjetiti da iako odluka o odbijanju registracije žiga treba u načelu biti obrazložena za svaki od proizvoda ili usluga o kojima je riječ, nadležno tijelo može se, međutim, ograničiti na općenito obrazlaganje kada se isti razlog odbijanja suprotstavlja jednoj kategoriji ili grupi proizvoda ili usluga, među kojima postoji dovoljno izravna i konkretna veza, do točke da čine jednu kategoriju ili grupu proizvoda ili usluga dovoljne homogenosti (presuda od 16. listopada 2014., Larrañaga Otaño/OHIM (GRAPHENE),
T‑458/13
,
EU:T:2014:891
, t.
26.
; vidjeti također u tom smislu rješenje od 18. ožujka 2010., CFCMCEE/OHIM,
C‑282/09 P
,
EU:C:2010:153
, t.
37.
do
40.
, i analogijom, presudu od 15. veljače 2007., BVBA Management, Training en Consultancy,
C‑239/05
,
EU:C:2007:99
, t.
34.
do
38.
).
U ovom je slučaju žalbeno vijeće utvrdilo da je prijavljeni žig bio, s jedne strane, opisan za prehrambene proizvode iz razreda 29., 30. i 32., kao i za usluge vezane za hranu iz razreda 43. jer se njemački izraz „zum Wohl” može shvatiti na način da obuhvaćeni proizvodi i usluge doprinose dobrobiti, te da su figurativni elementi koji prate taj izraz bili nedovoljni da bi odvratili pažnju s te poruke, i, s druge strane, nerazlikovan kao uobičajena laskava naznaka tih proizvoda i usluga (vidjeti gornju točku 6.). Ono je zasigurno zbog jednostavnosti pripreme teksta i zbog toga što nije posebno osporavan niti jedan dotični proizvod ili usluga nekoliko puta općenito uputilo na navedene proizvode i usluge, pozivajući se osobito na „proizvode i usluge iz prehrambenog sektora” (točke 18. i 28. pobijane odluke). Ono je ipak, kad je to tražila analiza, prilagodilo svoje obrazloženje ovisno o tome o kojim proizvodima i uslugama je bila riječ i specificiralo to obrazloženje u odnosu na navedene proizvode, ponovno grupirajući određene među njima po vrsti namirnice ili pića i izdvajajući one koji nisu mogli biti ponovno grupirani (točke 20. i 21. pobijane odluke).
Valja dodati da se među dotičnim proizvodima i uslugama – po tome što svi pripadaju prehrambenim proizvodima tekuće potrošnje, odnosno uslugama izravno povezanim s takvim proizvodima – može uvidjeti dovoljno izravna i konkretna veza, do te mjere da oni čine dovoljno homogenu kategoriju kako bi se omogućilo da sva pravna i činjenična utvrđenja koja čine obrazloženje pobijane odluke, s jedne strane, dostatno obrazlože stajalište koje je zauzelo žalbeno vijeće za svaki proizvod i uslugu iz te kategorije i, s druge strane, kako bi ih se moglo neovisno primijeniti na svaki od predmetnih proizvoda ili usluga (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2007., Develey/OHIM,
C‑238/06 P
,
EU:C:2007:635
, t.
92.
).
Slijedi da se žalbenom vijeću ne može prigovoriti zbog toga što je u ovom slučaju u bitnome pružilo općenito obrazloženje ocjene apsolutnih razloga za odbijanje registracije prijavljenog žiga.
Tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009
U skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009, neće se registrirati „žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označavanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla ili vremena proizvodnje proizvoda ili pružanja usluge ili nekih drugih obilježja proizvoda ili usluga”.
Prema sudskoj praksi članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe br. 207/2009 sprječava to da znakovi ili podaci na koje se odnosi budu rezervirani za jednog poduzetnika kao posljedica njihove registracije kao žiga. Ta odredba želi ostvariti cilj od općeg interesa, koji podrazumijeva da se svi mogu slobodno koristiti takvim znakovima ili podacima (presude od 23. listopada 2003., OHIM/Wrigley,
C‑191/01 P
,
EU:C:2003:579
, t.
31.
; od 27. veljače 2002., Ellos/OHIM (ELLOS),
T‑219/00
,
EU:T:2002:44
, t.
27.
, i od 2. svibnja 2012., Universal Display/OHIM (UniversalPHOLED),
T‑435/11
, neobjavljena,
EU:T:2012:210
, t.
14.
).
Nadalje, za znakove ili podatke, koji u trgovini mogu služiti za označavanje obilježja proizvoda ili usluge za koje je podnesena prijava, smatra se na temelju članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 da ne mogu izvršavati glavnu funkciju žiga, a to je pokazivanje komercijalnog podrijetla proizvoda ili usluge kako bi se potrošaču koji stječe taj proizvod ili uslugu koja je označena žigom omogućilo da pri kasnijem stjecanju učini isti izbor, ako se iskustvo pokazalo pozitivnim, ili drugi izbor, ako se ono pokazalo negativnim (presude od 23. listopada 2003., OHIM/Wrigley,
C‑191/01 P
,
EU:C:2003:579
, t.
30.
, od 2. svibnja 2012., UniversalPHOLED,
T‑435/11
, neobjavljena,
EU:T:2012:210
, t.
15.
).
Iz toga slijedi da, kako bi neki znak potpao pod zabranu iznesenu u toj odredbi, potrebno je da ima dovoljno izravnu i konkretnu vezu s proizvodima ili uslugama o kojima je riječ, a koja je takve prirode da omogućuje dotičnoj javnosti da odmah i bez dodatnog promišljanja opazi opis proizvoda ili usluga o kojima je riječ, ili jedno od njihovih obilježja (vidjeti presudu od 16. listopada 2014.GRAPHENE,
T‑458/13
,
EU:T:2014:891
, t.
16.
i navedenu sudsku praksu).
Naposljetku, valja podsjetiti da se ocjena opisnog karaktera znaka može provesti samo, s jedne strane, u odnosu na percepciju relevantne javnosti i, s druge strane, u odnosu na proizvode ili usluge o kojima je riječ (vidjeti presudu od 7. lipnja 2005., Münchener Rückversicherungs‑Gesellschaft/OHIM (MunichFinancial Services),
T‑316/03
,
EU:T:2005:201
, t.
26.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom je slučaju žalbeno vijeće utvrdilo da se relevantna javnost na koju se odnosilo poimanje opisnog karaktera prijavljenog žiga istovremeno sastojala od opće javnosti i specijalizirane javnosti koja je govorila njemački odnosno barem ga dovoljno poznavala (točke 13. i 14. pobijane odluke).
Tužitelj ne dovodi u pitanje utvrđenje žalbenog vijeća prema kojem se relevantna javnost istovremeno sastoji od opće i specijalizirane javnosti, već kritizira ocjenu opisnog karaktera prijavljenog žiga samo s obzirom na javnost koja govori njemački odnosno barem ga osnovno poznaje. On osim toga osporava pobijanu odluku s obzirom na značenje verbalnog elementa prijavljenog žiga, na to što nisu u dovoljnoj mjeri uzeti u obzir figurativni elementi navedenog žiga i opisnu vezu ustanovljenu između tog žiga i obuhvaćenih proizvoda i usluga.
–
Znanje jezika relevantne javnosti
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se opisni karakter znaka koji sadržava verbalni element ocjenjuje s obzirom na potrošače koji dovoljno znaju jezik iz kojeg dolazi dotični verbalni element (vidjeti u tom smislu presude od 11. lipnja 2009., ERNI Electronics/OHIM (MaxiBridge),
T‑132/08
, neobjavljenu,
EU:T:2009:200
, t.
34.
i navedenu sudsku praksu, i od 9. srpnja 2014., Pågen Trademark/OHIM (gifflar),
T‑520/12
, neobjavljenu,
EU:T:2014:620
, t.
19.
i
20.
). Naime, članak 7. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 koji određuje da se stavak 1. primjenjuje čak i ako razlozi za odbijanje postoje samo u jednom dijelu Unije podrazumijeva da ako verbalni element žiga ima opisni karakter u samo jednom jeziku koji se koristi u trgovini unutar Unije, to utvrđenje može biti dovoljno da ga se smatra neprikladnim za registraciju kao žiga Europske unije (vidjeti što se tiče verbalnog žiga presudu od 20. rujna 2001., Procter & Gamble/OHIM,
C‑383/99 P
,
EU:C:2001:461
, t.
41.
). Nasuprot tomu, iako potrošač koji poznaje jezik u kojem verbalni element ima određen smisao ne doživljava taj element kao opisan,
a fortiori
, drugi potrošači u Uniji koji ne znaju taj jezik ga ne doživljavaju opisnim i u odnosu na predmetni žig se ne može isticati apsolutni razlog za odbijanje koji se temelji na opisnom karakteru.
Slijedi da treba odbiti tužiteljev prigovor kojim se kritizira ocjena opisnog karaktera prijavljenog žiga samo u odnosu na javnost koja govori njemački odnosno barem ga osnovno poznaje.
–
Značenje verbalnog elementa prijavljenog žiga
Žalbeno je vijeće utvrdilo da je njemački izraz „zum Wohl” uobičajena formula koja se koristi za „poželjeti dobrobit” nekomu i da se prijavljeni žig odmah shvaća na način da njime obuhvaćeni proizvodi i usluge pridonose dobrobiti ciljanih potrošača. Ono je preciziralo da razlike u korištenju velikih i malih slova između njemačkog izraza „zum Wohl” i prijavljenog žiga ne omogućuju da se takvo shvaćanje navedenog žiga dovede u pitanje (točke 16. do 18. pobijane odluke).
Tužitelj ističe da se verbalni element prijavljenog žiga ne može shvatiti kao da znači „za dobrobit” jer je element „zum” napisam velikim, a element „wohl” malim slovima, te potonji element time upućuje na prilog a ne na njemačku imenicu „Wohl” koja počinje velikim slovom „W” i znači „dobrobit”.
Valja podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da netočna gramatička struktura znaka nije dovoljna za zaključak o nepostojanju opisnog karaktera tog znaka, jer odstupanje koje eventualno nastaje vezano za riječ koja poštuje gramatička pravila dotičnog jezika ne može prijavljenom žigu pridati značenje koje je dovoljno daleko od značenja te riječi (vidjeti u tom smislu presude od 7. lipnja 2005., MunichFinancialServices,
T‑316/03
,
EU:T:2005:201
, t.
36.
, i od 2. prosinca 2015., adp Gauselmann/OHIM (Multi Win),
T‑529/14
, neobjavljenu,
EU:T:2015:919
, t.
32.
).
Tako u ovom slučaju, što se tiče njemačkog izraza koji u govornom jeziku ima jedno značenje kad se piše „zum Wohl”, odnosno „željeti dobrobit” nekomu, osobito prilikom nazdravljanja ili kihanja, što nije slučaj kad se prilog „wohl” koji znači „vjerojatno” pridružuje riječi „zum”, relevantna njemačka javnost će primijetiti razliku i zamijeniti pogrešno napisanu riječ „wohl” riječju „Wohl” (vidjeti u tom smislu presudu od 12. lipnja 2007., MacLean‑Fogg/OHIM (LOKTHREAD),
T‑339/05
, neobjavljenu,
EU:T:2007:172
, t.
55.
).
Tim je više tako jer, kako je istaknulo žalbeno vijeće u točki 18. pobijane odluke, s obzirom na to da je prijavljeni žig figurativan, korištenje malih i velikih slova se prije doživljava kao stilizacija verbalnog elementa navedenog žiga nego kao mogućnost izmjene značenja tog verbalnog elementa.
Proizlazi da je žalbeno vijeće pravilno utvrdilo da se verbalni element prijavljenog žiga treba shvatiti kao da znači „za dobrobit”.
–
Uzimanje u obzir figurativnih elemenata
Žalbeno vijeće je, nakon opisa figurativnih elemenata od kojih se sastoji prijavljeni žig, utvrdilo da ti elementi nisu mogli odvratiti pažnju potrošača od laskave promidžbene poruke koja se jasno prenosi njemačkim izrazom „zum Wohl”. U potporu tom utvrđenju ono je istaknulo da kružna crna pozadina, kao i njezine bijele konture, vrsta korištenih slova i veličina verbalnih elemenata odgovaraju uobičajenim grafičkim elementima (točke 15. i 19. pobijane odluke).
Tužitelj nasuprot tomu ističe da su figurativni elementi (vrsta slova, pozadina, odabir boja) svojom neobičnošću i kreativnošću dovoljni da znaku daju karakter koji nije isključivo opisan. On nadalje žalbenom vijeću prigovara da nije dovoljno obrazložilo svoju ocjenu figurativnih elemenata prijavljenog žiga.
Iz sudske prakse proizlazi da se u svrhu ocjene opisnog karaktera znaka koji sadržava verbalne i figurativne elemente odlučujuće pitanje odnosi na to odvraćaju li figurativni elementi relevantnog potrošača od poruke koju prenosi verbalni element prijavljenog žiga vezano za dotične proizvode i usluge (vidjeti u tom smislu presudu od 9. srpnja 2014., gifflar,
T‑520/12
, neobjavljenu,
EU:T:2014:620
, t.
24.
i navedenu sudsku praksu, i od 10. rujna 2015., Laverana/OHIM (BIO PROTEINREICHER PFLANZENKOMPLEX AUS EIGENER HERSTELLUNG),
T‑571/14
, neobjavljenu,
EU:T:2015:626
, t.
20.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom slučaju međutim žalbeno je vijeće precizno provelo takvu analizu u točki 19. pobijane odluke, ispitivanjem (ne)uobičajenosti svakog figurativnog elementa prijavljenog žiga te je zaključilo da oni ne odvraćaju potrošača od poruke koja se dotičnim žigom prenosi (vidjeti gornju točku 46.). Međutim, ne može mu se prigovoriti da u tom pogledu nije pružilo dovoljno obrazloženje.
Žalbeno je vijeće usto pravilno utvrdilo da figurativni elementi ne odvraćaju relevantnu javnost koja govori njemački od poruke o dobrobiti koja proizlazi iz verbalnog elementa prijavljenog žiga.
Naime, crna pozadina kružnog oblika, kao i krugovi koji sačinjavaju konturu odgovaraju osnovnom geometrijskom obliku, kao i uobičajenim okvirima (vidjeti u tom smislu presudu od 10. rujna 2015., BIO PROTEINREICHER PFLANZENKOMPLEX AUS EIGENER HERSTELLUNG,
T‑571/14
, neobjavljenu,
EU:T:2015:626
, t.
20.
). Jednako tako, razlika u veličini između dvaju verbalnih elemenata, kao i različitih vrsta slova korištenih za ta dva elementa dovode do toga da se pažnja potrošača usmjeri na riječ „Wohl” i prema tome, na ideju dobrobiti. Napokon, crna i bijela boja često se koriste za privlačenje pažnje potrošača (presuda od 3. prosinca 2015., Infusion Brands/OHIM (DUALTOOLS),
T‑648/14
, neobjavljena,
EU:T:2015:930
, t.
30.
] i u ovom slučaju doprinose tomu da ističu verbalni element „zum wohl” napisan bijelim na crnoj pozadini i stavljaju naglasak na njega. Dakle, čak i kad se razmotre zajedno, figurativni elementi prijavljenog žiga ne odvraćaju relevantnu javnost od poruke koju prenosi njemački izraz „zum Wohl”.
Prigovori koji se temelje na nedovoljnom obrazloženju i pogrešci u ocjeni prilikom uzimanja u obzir figurativnih elemenata prijavljenog žiga trebaju se, prema tome, odbiti.
–
Veza između prijavljenog žiga i njime obuhvaćenih proizvoda i usluga
Žalbeno je vijeće utvrdilo da je prijavljeni žig bio „kvalitativna naznaka i prema tome, opisan” u odnosu na dotične proizvode i usluge, jer je relevantna javnost shvatila odmah i bez daljnjeg razmišljanja da dotični prehrambeni proizvodi doprinose dobrobiti potrošača i da se dotične usluge nude za dobrobit potrošača (točke 20. do 23. pobijane odluke).
Tužitelj je istaknuo da poruka „za dobrobit” ne pruža nikakvu konkretnu naznaku kvalitete tako opisanih proizvoda i usluga i, osim toga, ne opisuje niti jednu značajku navedenih proizvoda i usluga.
Valja podsjetiti da iz sudske prakse proizlazi da „kvaliteta” spomenuta u članku 7. stavku 1. točki (c) Uredbe br. 207/2009 obuhvaća također laskave izraze kojima se opisuju svojstvene kvalitete proizvoda ili usluga, pod uvjetom da postoji dovoljno izravna i konkretna veza između te naznake kvalitete i dotičnih proizvoda i usluga (vidjeti u tom smislu presude od 9. prosinca 2009., Earle Beauty/OHIM (SUPERSKIN),
T‑486/08
, neobjavljenu,
EU:T:2009:487
, t.
33.
,
37.
i
38.
, i od 28. travnja 2015., Saferoad RRS/OHIM (MEGARAIL),
T‑137/13
, neobjavljenu,
EU:T:2015:232
, t.
47.
i
48.
).
Međutim, u ovom slučaju valja utvrditi, nakon žalbenog vijeća (točka 22. pobijane odluke) da prehrambeni proizvodi i pića iz razreda 29., 30. i 32. koji su obuhvaćeni prijavom žiga, time što su namijenjeni prehrani, mogu „biti na dobrobit tijela i duha”, odnosno doprinose dobrom zdravlju i fizičkoj, ali također i psihološkoj dobrobiti potrošača. Isto vrijedi i za usluge povezane s prehranom koje pripadaju razredu 43., također obuhvaćene prijavom žiga jer one isto mogu dobavom namirnica i pića odnosno informacija koje se odnose na njihovu pripremu doprinijeti dobrom zdravlju i dobrobiti svojih korisnika.
Slijedi da se kvaliteta dotičnih proizvoda i usluga spomenuta u točki 56. ove presude može smatrati značajkom, koju ciljana javnost može lako prepoznati, tih proizvoda i usluga za koje je zatražena registracija i da je razumno predvidjeti da će prijavljeni žig navedena javnost stvarno prepoznati kao opis jedne od značajki dotičnih proizvoda i usluga.
Suprotno tužiteljevim tvrdnjama, nije od značaja činjenica, čak i pod pretpostavkom da je točna, da ne doprinose sve namirnice i sva pića dobrobiti potrošača. Naime, činjenica da je znak opisan samo za jedan dio proizvoda ili usluga obuhvaćenih spomenutim razredom u prijavi za registraciju ne sprečava to da se tom znaku odbije registracija jer, iako je u tom slučaju dotični znak registriran kao žig Europske unije za taj razred, njegova nositelja ništa ne sprečava da ga također koristi za proizvode ili usluge tog razreda za koje je opisan (vidjeti presudu od 9. srpnja 2008., Reber/OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart),
T‑304/06
,
EU:T:2008:268
, t.
92.
i navedenu sudsku praksu). Prema tome, žalbenom se vijeću ne može prigovoriti ni da si je u točki 22. pobijane odluke proturječilo potvrđujući, s jedne strane, da je prijavljeni žig bio opisan za dotične proizvode i usluge te, s druge strane, da ne doprinose sve namirnice i pića dobrobiti.
Također nije od značaja tužiteljev navod prema kojem se poruka o dobrobiti odnosi na sve proizvode i usluge koje potrošač kupuje, jer potonji kupuje samo proizvode i usluge kojima stječe korist i koji time doprinose njegovoj dobrobiti. Naime, navodna okolnost prema kojoj se svi proizvodi i usluge kupuju jer doprinose dobrobiti potrošača ne isključuje to da prijavljeni žig koji precizno prenosi takvu poruku o dobrobiti može imati opisni karakter za proizvode i usluge dotičnog prehrambenog sektora.
Napokon, ni okolnost koju na raspravi navodi tužitelj, da je žig jednak žigu prijavljenom u ovom slučaju već registriran u Austriji ne omogućuje da se dovede u pitanje opisni karakter prijavljenog žiga. Naime, osim činjenice da tužitelj ničim nije dokazao svoj navod i da je priznao da je austrijski žig registriran nakon donošenja pobijane odluke, valja podsjetiti da EUIPO i, ovisno o slučaju, sud Unije ne vezuju, iako ih oni mogu uzeti u obzir, odluke donesene na razini država članica, i da ni jedna odredba Uredbe br. 207/2009 ne obvezuje EUIPO ili, povodom tužbe, Opći sud da dođu do istih rezultata kao nacionalna upravna tijela ili nacionalni sudovi u sličnoj situaciji (vidjeti presudu od 15. srpnja 2015., Australian Gold/OHIM – Effect Management & Holding (HOT),
T‑611/13
,
EU:T:2015:492
, t.
60.
i navedenu sudsku praksu).
Slijedi da prigovor kojim se kritizira dovoljno izravna i konkretna veza između prijavljenog žiga i njime obuhvaćenih proizvoda i usluga treba odbiti, isto kao i cjelokupni tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009.
Tužbeni razlog koji se temelji se na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009
Kao što to proizlazi iz članka 7. stavka 1. Uredbe br. 207/2009, dovoljno je da se može primijeniti jedan od apsolutnih razloga za odbijanje da se sporni znak ne može registrirati kao žig Europske unije (presude od 19. rujna 2002., DKV/OHIM,
C‑104/00 P
,
EU:C:2002:506
, t.
29.
, i od 7. listopada 2015., Chypre/OHIM (XAΛΛOYMI i HALLOUMI),
T‑292/14 i T‑293/14
,
EU:T:2015:752
, t.
74.
).
Slijedom toga, budući da za dotične proizvode i usluge iz ispitivanja prethodnog tužbenog razloga proizlazi da znak podnesen za registraciju ima opisan karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 i da taj razlog sam po sebi opravdava odbijanje sporne registracije, ni u kom slučaju nije potrebno ispitivati utemeljenost tužbenog razloga koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) navedene uredbe (vidjeti u tom smislu rješenje od 13. veljače 2008., Indorata‑Serviços e Gestão/OHIM,
C‑212/07 P
, neobjavljeno,
EU:C:2008:83
, t.
28.
).
Iz svega navedenog proizlazi da tužbu treba odbiti.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, treba mu naložiti da snosi troškove, sukladno zahtjevu EUIPO‑a.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (deveto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
Društvu Biogena Naturprodukte GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 22. lipnja 2017.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački