CELEX: 62017CJ0088
Zahtjev za prethodnu odluku
Suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima
Uredba (EZ) br. 44/2001
Sudska nadležnost
Članak 5. točka 1. podtočka (b) druga alineja
Nadležnost suda mjesta izvršenja obveze
Mjesto pružanja usluga
Ugovor o prijevozu robe između dviju država članica
Prijevoz u nekoliko faza obavljen različitim prijevoznim sredstvima

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. točke 1. podtočke (b) druge alineje Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (
SL 2001., L 12, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Zurich Insurance plc, osiguravajućeg društva sa sjedištem u Irskoj (u daljnjem tekstu: Zurich) i Metso Minerals Oy, društva osnovanog u skladu s finskim pravom (u daljnjem tekstu: Metso) te Abnormal Load Services (International) Ltd, društva sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini (u daljnjem tekstu: ALS), u vezi s plaćanjem naknade štete za štetu zbog gubitka tereta prilikom njegova prijevoza koji je obavilo društvo ALS.
Pravni okvir
Uvodne izjave 11. i 12. Uredbe br. 44/2001 glase:
„(11)
Propisi o nadležnosti moraju biti izuzetno predvidljivi i utemeljeni na načelu da se nadležnost uglavnom utvrđuje prema domicilu tuženika, pri čemu takva nadležnost mora uvijek postojati, osim u nekim točno određenim slučajevima, u kojima je zbog predmeta spora ili autonomije stranaka opravdana neka druga poveznica. Domicil pravne osobe mora biti autonomno utvrđen kako bi zajednička pravila bila transparentnija i kako bi se izbjegli sukobi nadležnosti.
(12)
Osim domicila tuženika, trebale bi postojati alternativne osnove za utvrđivanje nadležnosti, utemeljene na bliskoj vezi između suda i postupka ili radi olakšavanja ispravnog suđenja.”
Članak 5. te uredbe, koji se nalazi u njezinu odjeljku 2. poglavlja II., naslovljen „Posebna nadležnost”, u točki 1. propisuje:
„Osoba s domicilom u državi članici može u drugoj državi članici biti tužena:
1.
(a)
u stvarima [koje] se odnose na ugovore [ako je predmet postupka ugovor ili zahtjevi iz ugovora], pred sudom u mjestu u kojemu [je obveza izvršena ili treba biti izvršena];
(b)
u svrhe ove odredbe, osim ako nije drukčije ugovoreno, mjesto izvršenja obveze je:
–
u slučaju kupoprodaje robe, mjesto u državi članici u kojemu je, u skladu s ugovorom, roba isporučena ili je trebala biti isporučena,
–
u slučaju pružanja usluga, mjesto u državi članici u kojemu su, u skladu s ugovorom, usluge pružene ili su trebale biti pružene;
(c)
ako se ne primjenjuje [točka] (b), primjenjuje se [točka] (a)”.
Glavni postupak i prethodno pitanje
Društvo Metso, u svojstvu pošiljatelja, i društvo ALS, u svojstvu prijevoznika, sklopili su ugovor o prijevozu cilindrično konusne drobilice (u daljnjem tekstu: drobilica) iz Porija (Finska) u Sheffield (Ujedinjena Kraljevina).
Drobilica je kamionom s niskim utovarivačem najprije prevezena iz Porija do luke Rauma (Finska), gdje je istovarena s kamiona i vlastitim pogonom odvezena na brod. Nakon prijevoza morem do luke Hull (Ujedinjena Kraljevina) drobilica je također vlastitim pogonom odvezena s broda i utovarena na drugi kamion. Naposljetku, iz Hulla je otpremljena cestom, ali je nestala prije nego što je isporučena primatelju u Sheffieldu.
Društvo Zurich je društvu Metso naknadilo vrijednost drobilice, umanjenu za odbitnu franšizu predviđenu ugovorom o osiguranju.
Tužbom podnesenom Satakunnan käräjäoikeusu (Prvostupanjski sud u Satakunti, Finska), društva Zurich i Metso zahtijevala su da se društvu ALS, na ime naknade štete, naloži da im isplati iznos koji odgovara vrijednosti drobilice. Društvo ALS zahtijevalo je da se tužba proglasi nedopuštenom zbog nenadležnosti suda pred kojim je postupak pokrenut.
Rješenjem od 5. travnja 2012. Satakunnan käräjäoikeus (Prvostupanjski sud u Satakunti) proglasio se nadležnim za odlučivanje u tom sporu.
Presudom od 22. ožujka 2013. taj je sud društvu ALS naložio da društvima Zurich i Metso isplati iznos koji su zahtijevali u svojoj tužbi.
Društvo ALS je protiv te presude uložilo žalbu pred Vaasan hovioikeusom (Žalbeni sud u Vaasi, Finska). Presudom od 30. ožujka 2015. taj je sud zaključio da su na temelju članka 5. točke 1. Uredbe br. 44/2001 finski sudovi nenadležni za odlučivanje u tom sporu te je tužbu odbacio kao nedopuštenu.
Društva Zurich i Metso uložila su žalbu protiv presude Vaasan hovioikeusa (Žalbeni sud u Vaasi) pred Korkein oikeusom (Vrhovni sud, Finska). Taj sud smatra da je u ovom slučaju, u kojem se mjesta otpreme i isporuke drobilice predviđena u ugovoru o prijevozu robe nalaze u dvjema različitim državama članicama, potrebno ispitati treba li članak 5. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe br. 44/2001 tumačiti na način da postoji samo jedno mjesto pružanja usluge prijevoza, a to je mjesto u kojem prijevoz završava i u kojem je roba isporučena primatelju, ili predmetni ugovor o prijevozu ima ista obilježja kao onaj povodom kojeg je donesena presuda od 9. srpnja 2009., Rehder (
C‑204/08
,
EU:C:2009:439
), što za posljedicu ima to da tužitelj ima mogućnost izbora između najmanje dva suda.
U tim okolnostima, Korkein oikeus (Vrhovni sud) odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Kako se utvrđuju mjesto ili mjesta pružanja usluga u smislu članka 5. točke 1. podtočke (b) druge alineje Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 u predmetu koji uključuje ugovor o prijevozu robe između država članica u kojima se roba prevozi u nekoliko faza i različitim prijevoznim sredstvima?”
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi doznati treba li članak 5. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe br. 44/2001 tumačiti na način da su, u ugovoru o prijevozu robe između država članica u nekoliko faza i različitim prijevoznim sredstvima, poput onog o kojem je riječ u glavnom predmetu, i mjesto otpreme i mjesto isporuke robe mjesta pružanja usluge prijevoza u smislu te odredbe.
S tim u vezi, treba podsjetiti da se pravilom o posebnoj nadležnosti u stvarima koje se tiču pružanja usluga, predviđenim člankom 5. točkom 1. podtočkom (b) drugom alinejom Uredbe br. 44/2001, kao nadležan određuje sud „mjest[a] u državi članici u kojemu su, u skladu s ugovorom, usluge pružene ili su trebale biti pružene”.
Kad je riječ o utvrđivanju „mjest[a] u državi članici u kojemu su, u skladu s ugovorom, usluge pružene ili su trebale biti pružene”, Sud je smatrao da se, u slučaju višestrukih mjesta pružanja usluga u različitim državama članicama, mjestom izvršenja mora u načelu smatrati mjesto koje osigurava najužu poveznicu između ugovora i nadležnog suda, pri čemu se ta najuža poveznica provjerava u mjestu glavnog pružanja usluga (vidjeti u tom smislu presudu od 11. ožujka 2010., Wood Floor Solutions Andreas Domberger,
C‑19/09
,
EU:C:2010:137
, t.
33.
).
U pogledu te iste odredbe, u vezi s izravnim letom koji je obavio suugovaratelj predmetnog putnika, Sud je, nakon što je proveo analizu usluga čije je pružanje odgovaralo izvršenju obveza koje proizlaze iz ugovora o zračnom prijevozu osoba, zaključio da su jedina mjesta koja su izravno povezana s tim uslugama, pruženima izvršavanjem obveza koje su povezane s predmetom tog ugovora, mjesta polaska i odredišta zrakoplova (vidjeti u tom smislu presudu od 9. srpnja 2009., Rehder,
C‑204/08
,
EU:C:2009:439
, t.
40.
i 41).
Sud je na temelju toga zaključio da mjesta polaska i odredišta zrakoplova, zbog istog razloga, treba smatrati glavnim mjestima pružanja usluga koje su predmet tog ugovora o zračnom prijevozu, čime se opravdava da sud koji je nadležan za odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete na temelju tog ugovora o prijevozu, po tužiteljevu izboru, bude sud koji je mjesno nadležan prema mjestu polaska ili mjestu odredišta zrakoplova, kao što su mjesta koja su ugovorena u tom ugovoru (vidjeti u tom smislu presudu od 9. srpnja 2009., Rehder,
C‑204/08
,
EU:C:2009:439
, t.
43.
i
47.
).
U ovom slučaju, valja ispitati treba li u kontekstu ugovora o prijevozu robe, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, ne samo mjesto isporuke robe nego i mjesto njezine otpreme smatrati mjestom pružanja usluga u smislu članka 5. točke 1. podtočke (b) druge alineje Uredbe br. 44/2001, koje osigurava usku poveznicu između ugovora o prijevozu i nadležnog suda.
S tim u vezi, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 50. do 53. svojeg mišljenja, treba utvrditi da je u ugovoru o prijevozu robe mjesto njezine otpreme uska poveznica s bitnom naravi usluga iz tog ugovora.
Naime, prilikom prijevoza robe, u mjestu otpreme prijevoznik mora izvršiti velik dio ugovorene usluge, to jest mora primiti robu, na odgovarajući način je složiti i, općenito govoreći, zaštititi je kako se ne bi oštetila.
Nepravilno izvršenje ugovornih obveza povezanih s mjestom otpreme robe, poput, među ostalim, obveze slaganja, može imati za posljedicu nepravilno izvršenje ugovornih obveza u mjestu odredišta prijevoza.
Iz toga slijedi da ne samo mjesto isporuke nego i mjesto otpreme robe treba smatrati mjestom pružanja usluge u smislu članka 5. točke 1. podtočke (b) druge alineje Uredbe br. 44/2001, koje osigurava usku poveznicu između ugovora o prijevozu i nadležnog suda.
Takvo rješenje udovoljava zahtjevu predvidljivosti jer omogućuje i tužitelju i tuženiku da kao sudove pred kojima se može pokrenuti postupak utvrde sudove mjesta otpreme i mjesta isporuke robe, kako su navedena u ugovoru o prijevozu (vidjeti u tom smislu presudu od 4. rujna 2014., Nickel & Goeldner Spedition,
C‑157/13
,
EU:C:2014:2145
, t.
41.
).
S obzirom na prethodna razmatranja, članak 5. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti na način da su, u ugovoru o prijevozu robe između država članica u nekoliko faza, sa zaustavljanjima i različitim prijevoznim sredstvima, poput onog o kojem je riječ u glavnom predmetu, i mjesto otpreme i mjesto isporuke robe mjesta pružanja usluge prijevoza u smislu te odredbe.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:

Članak 5. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da su, u ugovoru o prijevozu robe između država članica u nekoliko faza, sa zaustavljanjima i različitim prijevoznim sredstvima, poput onog o kojem je riječ u glavnom predmetu, i mjesto otpreme i mjesto isporuke robe mjesta pružanja usluge prijevoza u smislu te odredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: finski