CELEX: 62014CJ0483
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Romos konvencija
Taikytina teisė
Vienos valstybės ribas peržengiantis jungimas
Direktyva 78/855/EEB
Direktyva 2005/56/EB
Prijungimas
Kreditorių apsauga
Įsigyjamos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perdavimas įsigyjančiai bendrovei

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Romos konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje (
OL L 266, p. 1
, toliau – Romos konvencija), 1978 m. spalio 9 d. Trečiosios Tarybos direktyvos 78/855/EEB, pagrįstos Sutarties 54 straipsnio 3 dal[ies g punktu], dėl akcinių bendrovių jungimo (
OL L 295, p. 36
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 42), iš dalies pakeistos 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/109/EB (
OL 259, p. 14
, toliau – Direktyva 78/855), ir 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/56/EB dėl ribotos atsakomybės bendrovių jungimųsi, peržengiančių vienos valstybės ribas (
OL L 310, p. 1
), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
KA Finanz AG
(toliau –
KA Finanz
), įsteigtos Austrijoje, perėmusios
Kommunalkredit International Bank LTD
(toliau –
Kommunalkredit
), įsteigtos Kipre, teises, ir
Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group
(toliau –
Sparkassen Versicherung
), įsteigtos Austrijoje, ginčą dėl
Sparkassen Versicherung
prašymo, susijusio su
KA Finanz
palūkanų, susijusių su subordinuotomis paskolomis, dėl kurių ji sudarė sutartis su
Kommunalkredit
iki to laiko, kol šią bendrovę prisijungė
KA Finanz
, sumokėjimu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Romos konvencija
Romos konvencijos 1 straipsnyje, kuriame nustatyta jos taikymo sritis, numatyta:
„1.   Šios Konvencijos taisyklės taikomos sutartinėms prievolėms esant bet kuriai situacijai, susijusiai su skirtingų valstybių teisės pasirinkimu.
2.   Jos netaikomos:
<...>
e)
klausimams, kuriuos reglamentuoja bendrovių, asociacijų ir juridinių asmenų teisė, pavyzdžiui, bendrovių, asociacijų ir juridinių asmenų steigimui, registruojant ar kitokiu būdu, veiksnumui, vidaus organizacijai ar likvidavimui bei dalyvių ir organų narių asmeninei atsakomybei už bendrovės, asociacijos ar juridinio asmens prievoles;
<...>“
Šios konvencijos 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Sutarčiai taikoma šalių pasirinkta teisė. Pasirinkimas turi būti pakankamai aiškiai išreikštas sutarties sąlygose arba gali būti nustatomas pagal faktines bylos aplinkybes. <...>“
Šios konvencijos 10 straipsnyje nurodyta:
„1.   Pagal šios konvencijos 3–6 ir 12 straipsnius sutarčiai taikytina teisė pirmiausia yra taikoma:
a)
sutarties aiškinimui;
b)
sutarties vykdymui;
c)
neperžengiant proceso teisės teismui suteiktų įgaliojimų, sutarties neįvykdymo teisinėms pasekmėms, taip pat ir nuostolių apskaičiavimui tiek, kiek tai reguliuoja teisės normos;
d)
įvairiems prievolių įvykdymo būdams bei įgyjamajai senačiai ir ieškinio senačiai;
<...>
2.   Dėl vykdymo būdo ir veiksmų, kurių reikia imtis netinkamo vykdymo atveju, turi būti atsižvelgiama į vykdymo valstybės teisę.“
Romos konvencija buvo pakeista 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (
OL L 177, p. 6
, toliau – reglamentas „Roma I“). Šis reglamentas, remiantis jo 28 straipsniu, taikomas sutartims, sudarytoms po 2009 m. gruodžio 17 d.
Direktyva 78/855
Direktyvos 78/855 3 ir 6 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„<...> narių ir trečiųjų asmenų interesų apsauga reikalauja, kad valstybėse narėse akcinių bendrovių jungimo srityje galiojantys teisės aktai būtų koordinuojami ir bendrovių jungimą reglamentuojančios nuostatos būtų visų valstybių narių teisės aktuose,
<...>
kreditoriai, įskaitant ir akcinės bendrovės obligacijų turėtojus, ir asmenys, turintys kitokius ieškinius besijungiančioms bendrovėms [kitokių besijungiančių bendrovių vertybinių popierių], privalo būti apsaugoti taip, kad bendrovių jungimas nepakenktų jų interesams“.
Šios direktyvos 13 straipsnis išdėstytas taip:
„1.   Valstybių narių teisės aktuose turi būti numatyta tinkama jungiamų bendrovių kreditorių, kurių reikalavimai yra ankstesni nei paskelbtas jungimo sąlygų projektas ir iki tokio paskelbimo nesibaigė kreditorių reikalavimų teisė, interesų apsauga.
2.   Tuo tikslu valstybių narių teisės aktuose turi būti bent numatyta, kad tokiems kreditoriams suteikiamos vienodos apsaugos garantijos, kai dėl jungiamų bendrovių finansinės padėties tokia apsauga yra būtina, ir jeigu šie kreditoriai dar neturi tokių garantijų.
Valstybės narės nustato 1 dalyje ir šios dalies pirmoje pastraipoje numatytos apsaugos sąlygas. Bet kuriuo atveju valstybės narės užtikrina, kad kreditoriams būtų leidžiama kreiptis į atitinkamą administracinę arba teisminę instituciją dėl tinkamų apsaugos priemonių, jeigu jie gali patikimai įrodyti, kad dėl jungimo kyla grėsmė jų reikalavimų įvykdymui ir kad iš bendrovės nebuvo gauta tinkamų apsaugos priemonių.
3.   Tokia įsigyjančios bendrovės kreditorių ir įsigyjamos bendrovės kreditorių apsauga gali būti skirtinga.“
Šios direktyvos 14 straipsnyje nurodyta:
„Nedarant poveikio taisyklėms, reglamentuojančioms jų kolektyvinių teisių įgyvendinimą, 13 straipsnis taikomas jungiamų bendrovių obligacijų turėtojams, išskyrus jeigu jungimui pritarė obligacijų turėtojų susirinkimas, jeigu toks susirinkimas numatytas nacionalinės teisės aktuose, arba atskirai kiekvienas iš obligacijų turėtojų.“
Tos pačios direktyvos 15 straipsnyje numatyta:
„Įsigyjančioje bendrovėje kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, turėtojams turi būti suteiktos bent lygiavertės teisės, kurias jie turėjo įsigyjamoje bendrovėje, nebent tų teisių pakeitimui pritarė tokių vertybinių popierių turėtojų susirinkimas, jei toks susirinkimas yra numatytas nacionalinės teisės aktuose, arba kiekvienas iš tų vertybinių popierių turėtojų, arba nebent turėtojai turi teisę reikalauti, kad jų vertybinius popierius nupirktų įsigyjanti bendrovė.“
Direktyva 78/855 buvo pakeista 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/35/ES dėl akcinių bendrovių jungimo (
OL 110, p. 1
). Pagal jos 33 straipsnį Direktyva 2011/35 įsigaliojo 2011 m. liepos 1 d.
Direktyva 2005/56
Iš Direktyvos 2005/56 1 konstatuojamosios dalies matyti, kad ja siekiama palengvinti įvairių rūšių ribotos atsakomybės bendrovių jungimąsi, peržengiantį vienos valstybės ribas ir reglamentuojamą skirtingų valstybių narių teisės aktais.
Pagal šios direktyvos 3 konstatuojamąją dalį, „siekiant palengvinti vienos valstybės ribas peržengiantį jungimąsi, turėtų būti nustatyta, kad kiekvienai taip besijungiančiai bendrovei ir bet kuriam susijusiam trečiajam asmeniui ir toliau galiotų nacionalinės teisės nuostatos ir formalumai, kurie taikomi valstybės viduje vykstančiam jungimuisi <...>“
Tos pačios direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje:
<...>
2.
„jungimasis“ – tai operacija, kuria:
a)
vienos ar kelių bendrovių, baigiančių savo veiklą be likvidavimo procedūros, turtas bei įsipareigojimai pereina kitai veikiančiai bendrovei – įsigyjančiai bendrovei – už jų nariams išleistus vertybinius popierius ar dalis, išreiškiančias tos kitos bendrovės kapitalą, ir, jeigu taikoma, apmokėjimą grynaisiais pinigais, kuris neviršija 10 % tų vertybinių popierių ar dalių nominalios vertės arba, jeigu nominalios vertės nėra, – jų buhalterinės vertės;
<...>“
Direktyvos 2005/56 4 straipsnyje „Sąlygos, susijusios su vienos valstybės ribas peržengiančiu jungimusi“ numatyta:
„1.   Jei šioje direktyvoje nenumatyta kitaip,
<...>
b)
bendrovė, dalyvaujanti vienos valstybės ribas peržengiančiame jungimesi, laikosi jai taikomų nacionalinės teisės aktų ir formalumų. <...>
2.   1 dalies b punkte numatytos nuostatos ir formalumai, be kita ko, apima klausimus dėl su jungimusi susijusių sprendimų priėmimo procedūrų, ir, atsižvelgiant į tai, kad jungimasis peržengia vienos valstybės ribas, dėl besijungiančių bendrovių kreditorių, obligacijų turėtojų ir vertybinių popierių ar dalių turėtojų, taip pat darbuotojų, kai kalbama ne apie 16 straipsnyje reglamentuojamas teises, apsaugos. <...>“
Šios direktyvos 14 straipsnio „Darbo sutarties sąlygos“ 1 dalyje nustatyta:
„Vienos valstybės ribas peržengiantis jungimasis, įvykdytas 2 straipsnio 2 punkto a ir c papunkčiuose nustatyta tvarka, nuo 12 straipsnyje nurodytos datos turi šias pasekmes:
a)
visas įsigyjamos bendrovės turtas ir įsipareigojimai pereina ją įsigyjančiai bendrovei;
<...>
c)
įsigyjama bendrovė pasibaigia.“
Austrijos teisė
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytos redakcijos 1965 m. kovo 31 d. Akcinių bendrovių įstatymo (
Aktiengesetz
,
BGB1
98/1965, toliau –
AktG
) 226 straipsnis „Kreditorių apsauga“ reglamentuoja kreditorių apsaugą jungimosi atveju. Jis suformuluotas taip:
„1.   Jeigu atitinkamų bendrovių kreditoriai kreipiasi per šešis mėnesius nuo paskelbimo apie jungimosi įregistravimą, jie turi gauti apsaugą, jeigu negali reikalauti, kad būtų atsiskaityta su jais. Ši teisė suteikiama kreditoriams tik jeigu jie įtikinamai įrodo, kad jungimasis kelia grėsmę jų reikalavimo patenkinimui. Paskelbiant apie įregistravimą, kreditoriai turi būti informuojami apie šią teisę.
2.   Teisė reikalauti apsaugos nesuteikiama kreditoriams, kurie, vykstant nemokumo procedūrai, turi teisę į tai, kad su jais būtų atsiskaityta pirmenybės tvarka iš pinigų fondo, kuris sudarytas pagal teisės aktų nuostatas siekiant apsaugoti kreditorius ir kurį pavesta prižiūrėti kompetentingai institucijai.
3.   Lygiavertes teises reikia suteikti obligacijų ir vertybinių popierių, suteikiančių teisę gauti dalį pelno, turėtojams arba išmokėti jiems tinkamą kompensaciją už pačių teisių arba teisės pakeitimą.“
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu,
AktG
226 straipsnio 3 dalis buvo priimta siekiant perkelti Direktyvos 78/855 15 straipsnį.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2005 m.
Sparkassen Versicherung
pasirašė dvi subordinuotąsias paskolas, kurias išdavė
Kommunalkredit
. Šių paskolų suteikimo sąlygose, vienodose abiejų paskolų atveju (toliau – emisijos sąlygos), nustatytas paskolų statusas, t. y. apibrėžtos jų subordinacijos sąlygos ir palūkanų mokėjimo tvarka, ir nustatyta taikytina teisė.
Šių emisijos sąlygų 2 straipsnyje numatyta:
„Statusas. Reikalavimai pagal šiuos vertybinius popierius yra neužtikrinti ir subordinuoti reikalavimai emitentei, kurie tarpusavyje ir palyginti su visais kitais subordinuotais reikalavimais emitentei yra
pari passu
. Emitentės veiklos nutraukimo, likvidavimo ar bankroto atveju reikalavimai pagal vertybinius popierius gali būti tenkinami tik po to, kai patenkinami nesubordinuotieji kreditorių reikalavimai, dėl to už vertybinius popierius bet kuriuo atveju jokių sumų nemokama tol, kol nebus visiškai patenkinti visi nesubordinuotieji kreditorių reikalavimai emitentei arba visoms šioms sumoms nebus suformuoti atidėjimai. Turėtojas negali iš vertybinių popierių kylančių savo reikalavimų įskaityti į bendrovės emitentės reikalavimus. Emitentė ar trečiasis asmuo niekada ateityje negali suteikti ir nesuteiks sutartinės apsaugos tam, kad būtų užtikrintos vertybinių popierių suteikiamos turėtojų teisės. Joks būsimas susitarimas negali apriboti subordinuotumo, apibrėžto šiame straipsnyje, paankstinti vertybinių popierių išpirkimo termino arba sutrumpinti taikomo pranešimo termino.“
Emisijos sąlygų 4 straipsnio 1 dalies b punktas suformuluotas taip:
„Palūkanų mokėjimas. Nominaliosios vertės ir palūkanų mokėjimas gali būti atliekamas tik tuomet, jeigu dėl to bendrovės emitentės nuosavas kapitalas, į kurį reikia atsižvelgti, dėl šio mokėjimo nesumažėja daugiau nei minimali riba, nustatyta Kipro centrinio banko išleistose gairėse dėl bankų nuosavo kapitalo apskaičiavimo.“
Šių emisijos sąlygų 9 straipsnyje numatyta:
„Neįvykdymas. Bet kuris turėtojas gali paskelbti savo vertybinius popierius išperkamais ir pareikalauti nedelsiant juos išpirkti sumokant išankstinio išpirkimo sumą <...> ir (galimai) iki išpirkimo termino susikaupusias palūkanas, jeigu emitentė likviduojama ar nustoja vykdyti veiklą (išskyrus jungimo, reorganizavimo arba restruktūrizavimo tikslu ar pagrindu, kol ji yra moki, ir jei toliau egzistuosianti įmonė iš esmės perima visą emitentės turtą ir įsipareigojimus).“
Galiausiai šių emisijos sąlygų 12 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Taikytina teisė. Vertybinių popierių formai ir turiniui, taip pat visoms turėtojų ir emitentės teisėms ir pareigoms taikoma Vokietijos teisė.“
Kadangi 2008 m. pabaigoje
Kommunalkredit
nebeatitiko Kipro centrinio banko gairėse nustatytų minimalių nuosavam kapitalui taikomų reikalavimų, ji nustojo mokėti
Sparkassen Versicherung
emisijos sąlygose numatytas palūkanas.
Bendrovę
Kommunalkredit
prisijungė
KA Finanz
. Šis prijungimas buvo įregistruotas 2010 m. rugsėjo 18 d. Austrijos prekybos ir įmonių registre ir todėl tą dieną įsigaliojo.
Austrijos teisme
Sparkassen Versicherung
pareikalavo, kad
KA Finanz
sumokėtų 2009 ir 2010 m. palūkanas už dvi pagrindinėje byloje nagrinėjamas subordinuotąsias paskolas. Papildomai
Sparkassen Versicherung
reikalavo, kad
KA Finanz
jai suteiktų lygiavertes teises, kaip tai suprantama pagal
AktG
226 straipsnio 3 dalį, ir atlygintų visą žalą, patirtą dėl šių teisių nesuteikimo.
Pirmiausia
KA Finanz
teigia, kad jungimosi operacija anuliavo pagrindinėje byloje nagrinėjamas subordinuotąsias paskolas. Papildomai ji tvirtina, kad iš šių paskolų kylančios prievolės jai neperėjo, nes paskolos buvo bevertės visiškai nelikus
Kommunalkredit
nuosavo kapitalo.
KA Finanz
mano, kad, kadangi palūkanų mokėjimas ir kapitalo grąžinimas priklausė nuo
Kommunalkredit
nuosavo kapitalo, šios paskolos turėjo nuosavo kapitalo pobūdį ir tai buvo teisę gauti dalį pelno suteikiantys vertybiniai popieriai, kaip tai suprantama pagal
AktG
226 straipsnio 3 dalį.
KA Finanz
teigimu, atsižvelgiant į
Kommunalkredit
, kurios egzistavimui buvo iškilusi grėsmė ir kuri2008 m. gruodžio 31 d. paskelbė apie maždaug milijono eurų dydžio neigiamą nuosavą kapitalą, patirtus nuostolius, pagrindinėje byloje nagrinėjami vertybiniai popieriai jungimosi operacijos dieną buvo beverčiai. Dėl šių nuostolių
KA Finanz
nusprendė, kad šių vertybinių popierių turėtojams ji neprivalėjo nei suteikti lygiaverčių teisių, nei išmokėti kompensacijos.
Pirmojoje instancijoje
Handelsgericht Wien
(Vienos komercinių bylų teismas) atmetė
KA Finanz
prašymą dėl pradinio konstatavimo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami vertybiniai popieriai nebegalioja po jungimosi operacijos ir
Kommunalkredit
iš subordinuotųjų paskolų kylančios prievolės jai neperėjo.
Šis teismas nusprendė, kad nagrinėjami vertybiniai popieriai nėra nei suteikiantys teisę gauti dalį pelno, nei kiti vertybiniai popieriai, panašūs į akcijas, nes jie neturi nuosavo kapitalo pobūdžio ir nepriklauso nuo
Kommunalkredit
pelno. Todėl,
Handelsgericht Wien
(Vienos komercinių bylų teismas) nuomone,
KA Finanz
neturėjo teisės jungimosi atveju anuliuoti šių vertybinių popierių. Be to, šis teismas nusprendė, kad subordinuotosios paskolos buvo perduotos
KA Finanz
perdavus visą
Kommunalkredit
turtą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad
Handelsgericht Wien
(Vienos komercinių bylų teismas) išsprendė nagrinėtą bylą nepriėmęs sprendimo dėl to, kokia teisė jai taikytina.
Oberlandesgericht Wien
(Vienos apygardos aukštesnysis teismas) apeliacinėje byloje patvirtino
Handelsgericht Wien
(Vienos komercinių bylų teismas) sprendimą primindamas, kad jungimosi teisiniai padariniai yra asmens statuso dalis ir kad kreditorių apsaugą reikia vertinti atsižvelgiant į šį statusą reglamentuojančią teisę, šiuo atveju – Austrijos bendrovių teisę.
Oberlandesgericht Wien
(Vienos apygardos aukštesnysis teismas) nusprendė, kad
AktG
226 straipsnio 3 dalis, kuria remiasi
KA Finanz
teikdama, kad dėl jungimosi buvo anuliuoti pagrindinėje byloje nagrinėjami vertybiniai popieriai, jiems netaikoma. Ši nuostata apima tik obligacijų turėtojus, kurių savybės leidžia juos prilyginti akcininkams arba obligacijas prilygina nuosavam kapitalui, ir teisių gauti dalį pelno, kurios paprastai gali būti finansinės ir turtinės akcininko teisės, įskaitant teisę gauti dalį pelno ar likviduojant dalijamo turto, turėtojus.
Tačiau šis teismas nusprendė, kad taip nebuvo šiuo atveju ir tai taip pat buvo matyti iš emisijos sąlygų. Jis pridūrė, kad šiose sąlygose buvo numatyta ne tai, kad nagrinėjama paskola netampa galutinai mokėtina, kai nuosavas kapitalas tampa mažesnis nei minimali nustatyta riba, bet tik tai, kad paskolos nėra mokėtinos, kai nėra įvykdyti minimalūs reikalavimai.
KA Finanz
padavė kasacinį skundą
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas) dėl klausimo, kaip šis teismas patikslino, ar
AktG
226 straipsnio 3 dalis taikytina pagrindinėje byloje nagrinėjamoms subordinuotosioms paskoloms.
Norėdamas išspręsti pagrindinę bylą
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas) klausia, kokia teisė turi būti taikoma šioje byloje. Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad jis sutinka, jog pasirašant pagrindinėje byloje nagrinėjamą paskolą buvo taikoma Vokietijos teisė, šios paskolos bendrovės emitentės, šiuo atveju
Kommunalkredit
, registruota buveinė buvo Kipre, o
Kommunalkredit
prisijungusios bendrovės, t. y.
KA Finanz
, ir šias paskolas pasirašiusios bendrovės, šiuo atveju
Sparkassen Versicherung
, registruotos buveinės buvo Austrijoje.
Šis teismas pažymi, kad reglamentas „Roma I“ netaikomas pagrindinėje byloje nagrinėjamoms paskoloms, nes jos buvo suteiktos iki 2009 m. gruodžio 17 d.
Be to,
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas) klausia, pirma, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami vertybiniai popieriai yra vertybiniai popieriai, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 78/855 15 straipsnį, ir, antra, ar šiame straipsnyje numatytos kreditorių apsaugos nuostatos draudžia nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai
AktG
226 straipsnio 3 dalį, pagal kurią kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, bendrovė emitentė gali vienašališkai nutraukti teisinius santykius su šių vertybinių popierių turėtojais ir atsiskaityti su jų turėtojais.
Šiomis aplinkybėmis
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Romos konvencijos 1 straipsnio 2 dalies e punktas aiškintinas taip, kad „bendrovių teisės“ sričiai taikoma išimtis apima:
a)
reorganizavimo operacijas, kaip antai jungimą ir skaidymą, ir
b)
Direktyvos 78/855 15 straipsnyje įtvirtintą kreditorių apsaugos vykdant reorganizavimo operacijas nuostatą?
2.
Ar atsakymas yra tas pats, jeigu taikomas Direktyvos 2011/35 15 straipsnis?
3.
Jeigu atsakymai į pirmąjį ir antrąjį klausimus būtų teigiami, ar reglamento „Roma I“ 1 straipsnio 2 dalies d punkte įtvirtintos atitinkamai sričiai taikomos išimties, kuri pakeitė Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės 1 straipsnio 2 dalies e punkte esančią nuostatą, rezultatas yra tas pats, ar ji turi būti aiškinama kitaip? Jei taip, tai kaip?
4.
Ar Sąjungos pirminėje teisėje, pavyzdžiui, nuostatose dėl įsisteigimo laisvės pagal SESV 49 straipsnį, nuostatose dėl paslaugų teikimo laisvės pagal SESV 56 straipsnį arba nuostatose dėl laisvo kapitalo ir mokėjimų judėjimo pagal SESV 63 straipsnį, įtvirtinti jungimųsi vertinimo pagal kolizinės teisės normas reikalavimai, ar visų pirma taikoma įsigyjamos bendrovės valstybės nacionalinė teisė, ar įsigyjančios bendrovės valstybės nacionalinė teisė?
5.
Jeigu atsakymas į ketvirtąjį klausimą būtų neigiamas, ar Sąjungos antrinėje teisėje, pavyzdžiui, Direktyvoje 2005/56, Direktyvoje 2011/35 arba 1982 m. gruodžio 17 d. Šeštojoje Tarybos direktyvoje 82/891/EEB, pagrįstoje Sutarties 54 straipsnio 3 dalies g punktu, dėl akcinių bendrovių skaidymo (
OL L 378, p. 47
), įtvirtinti vertinimo pagal kolizinės teisės normas principai, ar visų pirma taikoma įsigyjamos bendrovės valstybės nacionalinė teisė, ar įsigyjančios bendrovės valstybės nacionalinė teisė, ar vis dėlto pagal nacionalinės kolizinės teisės aktus galima laisvai nuspręsti, kurios valstybės nacionaline materialine teise bus remiamasi?
6.
Ar Trečiosios direktyvos 78/855 15 straipsnis aiškintinas taip, kad vienos valstybės ribas peržengiančio jungimosi atveju emitentas turi teisę nutraukti teisinius santykius su kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, visų pirma subordinuotųjų obligacijų, turėtojais ir atsiskaityti su turinčiais atitinkamas teises asmenimis?
7.
Ar atsakymas yra tas pats, jeigu taikomas Direktyvos 2011/35 15 straipsnis?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia primintina, kad pagal 1988 m. gruodžio 19 d. Pirmojo protokolo dėl Europos Bendrijų Teisingumo Teismo jurisdikcijos aiškinti Konvenciją dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateikto pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje (
OL L 48
, 1989, p. 1), 2 straipsnio a dalį Teisingumo Teismas yra kompetentingas nagrinėti klausimus, susijusius su šia konvencija, atsižvelgdamas į
Oberster Gerichtshof
(Aukščiausiasis Teismas) pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
Be to, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytas faktines aplinkybes ir teisinius pagrindus, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma reikšmingumo prezumpcija. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gali atmesti, tik jei akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Sąjungos teisę visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės ar teisiniai pagrindai, būtini, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (Sprendimo Verder LabTec,
C‑657/13
,
EU:C:2015:331
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Šiuo klausimu pirmiausia primintina: kadangi Direktyva 2011/35 įsigaliojo tik 2011 m. liepos 1 d., t. y. vėliau, nei susiklostė pagrindinės bylos aplinkybės, antrasis klausimas, penktasis klausimas, kiek jis susijęs su šios direktyvos išaiškinimu, ir septintasis klausimas yra nepriimtini.
Antra, reglamentas „Roma I“, kurio 28 straipsnyje nurodyta, kad jis taikomas sutartims, sudarytoms nuo 2009 m. gruodžio 17 d., kaip taip pat nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, dar negaliojo, kai buvo sudaryta pagrindinėje byloje nagrinėjama sutartis, t. y. 2005 m. Vadinasi, trečiasis klausimas yra nepriimtinas.
Trečia, neginčijama, kad pagrindinė byla susijusi su prijungimo esant dviem bendrovėms poveikiu subordinuotosioms paskoloms. Todėl pirmasis klausimas yra nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su Romos konvencijos 1 straipsnio 2 dalies e punkto aiškinimu dėl bendrovių skaidymo. Be to, kadangi Direktyva 82/891 yra susijusi su akcinių bendrovių skaidymu, penktasis klausimas taip pat nepriimtinas, nes jis susijęs su šios direktyvos aiškinimu.
Iš to matyti, kad priimtinas tik pirmasis klausimas, nes jis nesusijęs su Romos konvencijos 1 straipsnio 2 dalies e punkto aiškinimu dėl bendrovių skaidymo, taip pat ketvirtasis klausimas ir penktasis klausimas, kiek jis susijęs su Direktyvos 2005/56 aiškinimu, ir šeštasis klausimas.
Kiek tai susiję su pirmuoju, ketvirtuoju ir penktuoju klausimais, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuos klausimus pateikė tam, kad galėtų nuspręsti dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų sutarčių, sudarytų
KA Finanz
prijungus
Kommunalkredit
, nes, šio teismo nuomone, pirmiausia būtina išspręsti po šio jungimosi šioms sutartims taikomos teisės klausimą.
Todėl reikia nuspręsti, kad pirmasis, ketvirtasis ir penktasis klausimai tiek, kiek jie priimtini, iš esmės susiję su teisės, taikytinos Sąjungos teisės požiūriu po vienos valstybės ribas peržengiančio prijungimo taikytinos, pirma, įsigytos bendrovės sudarytos paskolos sutarties, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutartys, aiškinimui, vykdymui ir prievolių įvykdymo būdams, ir, antra, prašymui, kaip antai papildomai pateiktam
Sparkassen Versicherung
, kuriuo kreditorius siekia remtis kreditorių apsauga, nurodyta Direktyvos 78/855 15 straipsnyje.
Dėl šeštojo klausimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 78/855 15 straipsnį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata suteikia teisių kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, emitentei.
Siekiant atsakyti į klausimą dėl teisės, taikytinos po vienos valstybės ribas peržengiančio prijungimo įsigytos bendrovės sudarytos paskolos sutarties, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutartys, aiškinimui, vykdymui ir prievolių įvykdymo būdams, pirmiausia reikia išnagrinėti, ar Romos konvencija taikoma šiai sutarčiai ir kiek taikoma.
Šiomis aplinkybėmis primintina, kad pagal Romos konvencijos 1 straipsnio 1 dalį šios Konvencijos taisyklės taikomos sutartinėms prievolėms esant bet kuriai situacijai, susijusiai su skirtingų valstybių teisės pasirinkimu.
Tačiau viena iš tokių Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės 1 straipsnio 2 dalies e punkte nustatytų išimčių yra bendrovių, asociacijų ar juridinių asmenų steigimas, teisnumas ir veiksnumas, vidaus struktūra ar likvidavimas ir narių ir valdymo organų asmeninė atsakomybė už bendrovės ar kito subjekto prievoles.
Remiantis Milano universiteto profesoriaus Mario Giuliano ir Paryžiaus I universiteto profesoriaus Paul Lagarde parengta ataskaita dėl sutartiniams įsipareigojimams taikomos teisės (
OL C 282, 1980, p. 1
) matyti, kad klausimai, susiję su bendrovių, asociacijų ir juridinių asmenų teise, nebuvo įtraukti į Romos konvencijos taikymo sritį dėl darbų bendrovių teisės Europos Bendrijose srityje. Taip pat iš ataskaitos matyti, kad bendrovių likvidavimo, kaip bendrovių jungimas ar grupavimas, aktai yra tarp tų, kurie nustatyti šios konvencijos 1 straipsnio 2 dalyje numatytoje išimtyje. Taigi ši konvencija netaikoma bendrovių jungimuisi.
Tačiau, kadangi iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutartys iki
Kommunalkredit
prijungimo prie
KA Finanz
pateko į Romos konvencijos taikymo sritį ir kad sutarties šalys pagal šios sutarties 3 straipsnio 1 dalį pasirinko Vokietijos teisę, kaip taikytiną šioms sutartims, reikia nustatyti, ar ši teisė ir toliau reglamentuoja šias sutartis po šio jungimosi ir pagal šios konvencijos 10 straipsnio 1 dalį jų aiškinimą, vykdymą ir prievolių įvykdymo būdus.
Antra, šiuo tikslu svarbu išnagrinėti Europos Sąjungos teisės aktų leidėjo priimtus tekstus bendrovių jungimosi srityje. Šiomis aplinkybėmis primintina, kad ši sritis yra dviejų teisės aktų, skirtų tiek jungimosi procedūrai organizuoti, tiek jungimosi teisinėms pasekmėms reglamentuoti, t. y., pirma, Direktyvos 78/855, priimtos, kaip matyti iš jos 3 konstatuojamosios dalies, siekiant, kad valstybėse narėse akcinių bendrovių jungimo srityje galiojantys teisės aktai būtų koordinuojami ir bendrovių jungimą reglamentuojančios nuostatos būtų visų valstybių narių teisės aktuose, ir, antra, Direktyvos 2005/56, priimtos siekiant, kaip matyti iš jos 1 konstatuojamosios dalies, palengvinti įvairių rūšių ribotos atsakomybės bendrovių jungimąsi, peržengiantį vienos valstybės ribas ir reglamentuojamą skirtingų valstybių narių teisės aktais, dalykas.
Kadangi pagrindinė byla iš esmės susijusi su subordinuotųjų paskolų likimu po vienos valstybės ribas peržengiančio jungimosi, reikia, remiantis Direktyva 2005/56, nustatyti šio jungimosi pasekmes tokio pobūdžio paskoloms.
Iš Direktyvos 2005/56 2 straipsnio 2 dalies a punkto matyti, kad prijungimas reiškia tokią operaciją, kuria viena arba daugiau bendrovių nutraukia veiklą, tačiau nėra likviduojama ir visą savo turtą bei įsipareigojimus perduoda kitai egzistuojančiai, t. y. įsigyjančiai, bendrovei.
Dėl tokios operacijos pasekmių iš šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalies a punkto matyti, kad nuo tos dienos, kai vienos šalies ribas peržengiantis susijungimas įsigalioja, jis reiškia įsigyjamos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perėjimą įsigyjančiai bendrovei.
Taigi prijungimas reiškia, kad įsigyjanti bendrovė įsigyja visą įsigyjamą bendrovę, neišnykstant prievolėms dėl likvidavimo, ir be novacijos įsigyjanti bendrovė pakeičia įsigyjamą bendrovę kaip visų pastarosios sudarytų sutarčių šalis. Todėl iki susijungimo šioms sutartims taikyta teisė ir toliau taikoma po šio susijungimo.
Iš to matyti, kad Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad po vienos valstybės ribas peržengiančio prijungimo taikoma teisė paskolos sutarties, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamos įsigytos bendrovės sudarytos sutartys, aiškinimui, vykdymui ir prievolių įvykdymo būdams yra ta pati, kuri buvo taikoma iki šio jungimosi.
Dėl kreditorių interesų apsaugos vykstant vienos valstybės ribas peržengiančiam jungimuisi, kuriuo papildomame prašyme remiasi
Sparkasse Versicherung
, reikia priminti, kad iš Direktyvos 2005/56 3 konstatuojamosios dalies ir 4 straipsnio matyti, kad bendrovei, dalyvaujančiai vykstant vienos valstybės ribas peržengiančiam jungimuisi, kiek tai susiję, visų pirma, su kreditorių apsauga, ir toliau taikomi nacionalinės teisės nuostatos ir formalumai, kurie taikomi vykstant jungimuisi valstybės viduje.
Iš to matyti, kad įsigytos bendrovės kreditorių apsaugą reglamentuojančios nuostatos tokiu atveju, kaip pagrindinėje byloje, yra nacionalinės teisės nuostatos, taikomos šiai bendrovei.
Kadangi vykstant jungimuisi valstybės viduje valstybės narės turi laikytis Direktyvos 78/855 13–15 straipsnių, kiek tai susiję su kreditorių apsauga, todėl vykstant vienos valstybės ribas peržengiančiam jungimuisi jos taip pat turi laikytis šių nuostatų.
Tačiau, kadangi šios direktyvos 13 ir 14 straipsniai susiję su kreditorių, kurie atitinkamai yra (nėra) obligacijų turėtojai, apsauga, šios direktyvos 15 straipsnis susijęs su kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, turėtojų apsauga.
Taigi pateiktas klausimas dėl to, kaip atskirti Direktyvos 78/855 15 straipsnyje numatytus vertybinius popierius nuo kitų vertybinių popierių.
Šiuo klausimu iš šios direktyvos parengiamųjų darbų, šiuo atveju iš Trečiosios Tarybos direktyvos dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos tokias priemones suvienodinti, reikalauja iš Sutarties 58 straipsnio antroje pastraipoje apibrėžtų akcinių bendrovių, jų narių ir kitų interesų apsaugai, kiek tai susiję su akcinių bendrovių jungimu (
OL C 89, 1970, p. 20
), pasiūlymo ir pakeisto Trečiosios Tarybos direktyvos dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos tokias priemones suvienodinti, reikalauja iš Sutarties 58 straipsnio antroje pastraipoje apibrėžtų akcinių bendrovių, jų narių ir kitų interesų apsaugai, kiek tai susiję su akcinių bendrovių jungimu (COM (72) 1668
final
), pasiūlymo matyti, kad kitokie nei akcijos vertybiniai popieriai, suteikiantys specialių teisių, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 15 straipsnį, be kitų vertybinių popierių, apima į akcijas keičiamas obligacijas, obligacijas, suteikiančias pirmenybės teisę į įstatinį kapitalą, obligacijas, suteikiančias teisę į pelno dalį ir teisę į akcijų išleidimą.
Taigi šie vertybiniai popieriai turėtojams suteikia daugiau teisių nei vien paskolos su atitinkamomis palūkanomis grąžinimą. Tas pats, be kita ko, taikoma vertybiniams popieriams, kurie turėtojams suteikia teisę juos keisti į akcijas ar teisę į bendrovės emitentės pelno dalį.
Šiuo atveju iš emisijos sąlygų, kaip antai pateiktų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, matyti, kad, neatrodo, jog pagrindinėje byloje nagrinėjami vertybiniai popieriai jų turėtojams suteiktų daugiau teisių nei vien paskolos su atitinkamomis palūkanomis grąžinimą. Taigi atrodo, kad šie vertybiniai popieriai nepatenka į Direktyvos 78/855 15 straipsnio taikymo sritį, tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Tuo atveju, jei šis teismas padarytų priešingą išvadą, reikia priminti, kad Direktyvos 78/855 15 straipsnyje numatyta, kad įsigyjančioje bendrovėje kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, turėtojams turi būti suteiktos bent lygiavertės teisės, kurias jie turėjo įsigyjamoje bendrovėje, nebent tų teisių pakeitimui pritarė tokių vertybinių popierių turėtojų susirinkimas, jei toks susirinkimas yra numatytas nacionalinės teisės aktuose, arba kiekvienas iš tų vertybinių popierių turėtojų, arba nebent turėtojai turi teisę reikalauti, kad jų vertybinius popierius nupirktų įsigyjanti bendrovė.
Kaip matyti iš Direktyvos 78/855 15 straipsnio teksto, jos tikslas yra apsaugoti kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, turėtojų interesus.
Tačiau tiek, kiek iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
AktG
226 straipsnio 3 dalis buvo priimta siekiant perkelti Direktyvos 78/855 15 straipsnį, o pirmoji nuostata, atrodo, suteikia šių vertybinių popierių emitentei teisę vienašališkai nutraukti teisinius santykius su šių vertybinių popierių turėtojais ir su jais atsiskaityti, reikia priminti, kad tokia teisė nenumatyta Direktyvos 78/855 15 straipsnio tekste ir ji neatitinka jo tikslo, nes ši nuostata suteikia teisių vertybinių popierių turėtojams, bet ne jų emitentei. Todėl nuostata, kaip antai
AktG
226 straipsnio 3 dalis, neperkelia Direktyvos 78/855 15 straipsnio.
Iš to matyti, kad Direktyvos 78/855 15 straipsnį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata suteikia teisių kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, turėtojams, o ne jų emitentei.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad:
—
po vienos valstybės ribas peržengiančio prijungimo taikoma teisė įsigytos bendrovės sudarytos paskolos sutarties, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutartys, aiškinimui, vykdymui ir prievolių įvykdymo būdams yra ta pati, kuri buvo taikoma iki šio jungimosi,
—
įsigytos bendrovės kreditorių apsaugą reglamentuojančios nuostatos tokiu atveju, kaip pagrindinėje byloje, yra nacionalinės teisės nuostatos, taikomos šiai bendrovei.

2.
1978 m. spalio 9 d. Trečiosios Tarybos direktyvos 78/855/EEB, pagrįstos Sutarties 54 straipsnio 3 dal[ies g punktu], dėl akcinių bendrovių jungimo, iš dalies pakeistos 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/109/EB, 15 straipsnį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata suteikia teisių kitokių nei akcijos vertybinių popierių, suteikiančių specialių teisių, turėtojams, o ne tokių vertybinių popierių emitentei.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.