CELEX: 62018CJ0244
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
Kapitalo įnašas ir valstybės garantija
Valstybės pagalbos sąvoka
Pranašumo sąvoka
Privataus ūkio subjekto principas
Privataus investuotojo kriterijus
Komisijai nustatyta rūpestingo ir nešališko tyrimo pareiga
Teisminė kontrolė
Įrodinėjimo pareiga
Sunkumų patiriančios įmonės sąvoka
Gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti
Pranešimas dėl garantijų
2011 m. laikinoji sistema
Susigrąžintinos pagalbos dydis
Komisijai ir Europos Sąjungos Bendrajam Teismui nustatyta pareiga motyvuoti

Apeliaciniu skundu
Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE
(toliau –
Larko
) prašo panaikinti 2018 m. vasario 1 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Larko / Komisija
(T‑423/14, toliau – skundžiamas sprendimas,
EU:T:2018:57
); juo jis atmetė jos ieškinį dėl 2014 m. kovo 27 d. Europos Komisijos sprendimo 2014/539/ES dėl valstybės pagalbos SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), kurią Graikija suteikė
Larco General Mining & Metallurgical Company SA
(
OL L 254, 2014, p. 24
, toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.
Teisinis pagrindas
Gairės dėl valstybės pagalbos sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti
Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (
OL C 244, 2004, p. 2
, toliau – gairės dėl valstybės pagalbos įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti) 9–11 punktuose nustatyta:
„9.
Bendrijoje nėra bendrai naudojamo „sunkumus patiriančios įmonės“ apibrėžimo. Tačiau šiose gairėse Komisija laiko sunkumus patiriančia įmone tokią įmonę, kuri nei naudodamasi savo ištekliais, nei savininkų, akcininkų ar kreditorių lėšomis nesugeba sumažinti nuostolių, kurie, institucijoms neįsikišus, artimiausiu arba vidutinės trukmės laikotarpiu beveik neabejotinai priverstų ją nutraukti veiklą.
10.
Šiose gairėse sunkum[ų] patiriančia įmone laikoma įmonė apskritai, nepriklausomai nuo jos dydžio:
a)
ribotos turtinės atsakomybės bendrovė, jei ji yra praradusi daugiau kaip pusę savo registruoto kapitalo ir daugiau kaip vieną ketvirtadalį to kapitalo – per pastaruosius 12 mėnesių, arba
b)
bendrovė, kurios nors keletas narių turi neribotą turtinę atsakomybę už bendrovės skolą, kai prarasta daugiau nei pusė bendrovės ataskaitose nurodyto kapitalo ir daugiau kaip vienas ketvirtadalis to kapitalo – per pastaruosius 12 mėnesių; arba
c)
bet kurios rūšies bendrovė, jei, remiantis jos šalies teisės aktuose nustatytais kriterijais, prieš ją gali būti pradėta vykdyti kolektyvinė nemokumo procedūra.“
11.
Net jei nėra 10 punkte nurodytų aplinkybių, įmonė vis tiek gali būti laikoma patiriančia sunkum[ų], ypač jei jai būdingi įprasti sunkum[ų] patiriančios įmonės bruožai, pvz., augantys nuostoliai, mažėjanti apyvarta, didėjančios atsargos, pajėgumų perteklius, mažėjantys grynųjų pinigų srautai, augančios skolos, didėjančios palūkanos ir mažėjanti arba nulinė grynojo turto vertė. Ypač sudėtingais atvejais įmonė jau gali būti tapusi nemokia arba, remiantis šalies teisės aktais, prieš ją gali būti pradėta vykdyti kolektyvinė nemokumo procedūra. Pastaruoju atveju šios gairės taikomos bet kokiai tokios procedūros metu suteiktai pagalbai, kuri leidžia įmonei tęsti veiklą. Bet kuriuo atveju sunkum[ų] patiriančiai įmonei gali būti teikiama pagalba tik tada, jei akivaizdu, kad savo ištekliais arba savininkų ar akcininkų lėšomis ar sutelkus rinkos išteklius ji negali atsigauti.“
Pranešimas dėl garantijų
Komisijos pranešimo dėl [SESV 107 ir 108] straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (
OL C 155, 2008, p. 10
, toliau – pranešimas dėl garantijų) 2.1 punkto trečioje pastraipoje nustatyta:
„Todėl, siekiant išvengti neaiškumų, reikėtų išaiškinti valstybinių išteklių sąvoką valstybės garantijų srityje. Valstybės garantijos nauda yra ta, kad su garantija susijusią riziką prisiima valstybė. Valstybei už prisiimamą riziką turėtų būti atlyginama, sumokant tam tikrą priemoką. Kai valstybė visai arba iš dalies atsisako tokios priemokos, įmonė iš to gauna naudos, bet kartu sumažėja valstybiniai ištekliai. Vadinasi, net jeigu pagal garantiją valstybė nėra nieko išmokėjusi, remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi, valstybės pagalba vis vien gali būti laikoma egzistuojančia. Pagalba suteikiama tada, kai suteikiama garantija, o ne tada, kai garantija pasinaudojama arba pagal jos sąlygas išmokami pinigai. Ar garantija yra valstybės pagalba, ar ne, o jei taip, koks gali būti tokios valstybės pagalbos dydis, reikia vertinti suteikiant garantiją.“
To pranešimo 3.2 punkto a ir d papunkčiuose nustatyta:
„Komisijos nuomone, individuali valstybės garantija nelaikoma valstybės pagalba, jeigu atitinka visas šias sąlygas.
a)
paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų,
Sprendžiant, ar paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų, reikėtų atsižvelgti į [gairėse dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti] pateiktą apibrėžimą. Prieš mažiau nei trejus metus įsisteigusios MVĮ šiame pranešime nelaikomos sunkumų patiriančiomis įmonėmis.
<…>
d)
Už garantiją sumokama rinkos sąlygas atitinkanti kaina.
Kaip nurodyta 2.1 punkte, už prisiimamą riziką turėtų būti atlyginama nustatant tam tikrą priemoką [įmoką] garantuotai arba netiesiogiai garantuotai sumai. Kai už garantiją mokama kaina yra bent tokia pati, kaip atitinkamos garantijos priemokos [įmokos] atitikmuo finansų rinkose, tokia garantija nesudaro valstybės pagalbos.
Jeigu finansų rinkose negalima rasti jokio tinkamo garantijos priemokos [įmokos] atitikmens, bendrą garantuotos paskolos finansinę kainą, įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką [įmoką], reikia palyginti su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina.
Abiem atvejais, norint nustatyti tam tikrą rinkos kainą, reikėtų atsižvelgti į garantijos ir pagrindinės paskolos savybes, kurias sudaro: sandorio dydis ir trukmė, paskolos gavėjo pateiktas užstatas ir kita patirtis, susijusi su susigrąžinimo koeficiento įvertinimu, tikimybė, kad paskolos gavėjas gali neįvykdyti savo įsipareigojimų dėl savo finansinės padėties, sektorius, kuriame veikia paskolos gavėjas, ir sektoriaus perspektyvos bei kitos ekonominės sąlygos. Toks tyrimas turėtų labai padėti klasifikuojant paskolos gavėją pagal rizikos reitingą. Šią klasifikaciją gali atlikti tarptautiniu lygiu pripažinta reitingo agentūra arba, jeigu įmanoma, galima naudoti pagrindinę paskolą suteikusio banko vidaus reitingą. Šiuo atveju Komisija atkreipia dėmesį į ryšį tarp reitingo ir įsipareigojimų nevykdymo koeficiento, nustatyto tarptautinių finansų įstaigų, apie kurių veiklą informacija taip pat skelbiama viešai. Vertindama priemokų [įmokų] atitikimą rinkos kainoms, valstybė narė gali palyginti kainas, kurias rinkoje moka panašų reitingą turinčios įmonės.
Todėl Komisija nepatvirtins garantijos priemokos [įmokos], kaip nustatytos pagal vieną tarifą, laikomą atitinkančiu bendrą sektoriaus standartą.“
Šio pranešimo 3.6 punkte nustatyta:
„Jeigu garantija neatitinka kurios nors iš 3.2–3.5 punktuose nustatytų sąlygų, tai nereiškia, kad garantija arba garantijų schema savaime laikoma valstybės pagalba. Jeigu kyla abejonių dėl to, ar planuojama garantija arba garantijų schema tikrai yra valstybės pagalba, apie ją reikėtų pranešti Komisijai.“
Pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto pirmoje ir antroje pastraipose bei trečios pastraipos a punkte nustatyta:
„Jeigu individuali garantija arba garantijų schema neatitinka rinkos ekonomikos investuotojo principo, ji laikoma susijusia su valstybės pagalba. Todėl, norint patikrinti, ar tokia pagalba yra suderinama pagal konkrečią valstybės pagalbos išimtį, reikia kiekybiškai įvertinti valstybės pagalbos elementą. Iš esmės valstybės pagalbos elementas laikomas lygus skirtumui tarp individualiai arba pagal garantijų schemą suteiktos garantijos atitinkamos rinkos kainos ir už tą priemonę iš tikrųjų sumokėtos kainos.
Susiję metiniai grynųjų pinigų subsidijos ekvivalentai turėtų būti diskontuojami pagal jų dabartinę vertę, taikant orientacinę normą, o paskui susumuojami, kad būtų galima apskaičiuoti bendrą subsidijos ekvivalentą.
Apskaičiuodama garantijos pagalbos elementą, Komisija ypatingą dėmesį kreipia į šiuos elementus:
a)
Ar individualios garantijos atveju paskolos gavėjas turi finansinių sunkumų? Ar garantijų schemų atvejais schemos tinkamumo kriterijuose numatyta, kad tokios įmonės negali būti įtrauktos? (žr. 3.2 punkto a papunktyje pateiktą informaciją)?
Komisija nurodo, kad finansinių sunkumų turinčioms įmonėms rinkos garantas, jeigu toks yra, garantijos suteikimo metu turėtų taikyti didelę priemoką dėl tikėtino įsipareigojimų nevykdymo lygio. Jeigu tikimybė, kad paskolos gavėjas nesugebės grąžinti paskolos, tampa ypač didelė, tokia rinkos norma gali nebeegzistuoti, o išimtiniais atvejais garantijos pagalbos elementas gali pasirodyti esąs toks didelis, kaip suma, kurią iš tikrųjų padengia minėta garantija.“
2011 m. laikinoji sistema
Komisijos komunikato dėl Sąjungos laikinosios valstybės pagalbos, priemonių sistemos siekiant padidinti galimybes gauti finansavimą dabartinės finansų ir ekonomikos krizės sąlygomis pakeitimo (
OL C 6, 2011, p. 5
, toliau – 2011 m. laikinoji sistema), 2.3 punkto pirmoje pastraipoje ir antros pastraipos f ir i punktuose nurodyta:
„Siekiant toliau didinti galimybes gauti finansavimą ir mažinti didelį dabartinį bankų nenorą rizikuoti, ribotą laikotarpį subsidijuojamos paskolų garantijos gali būti tinkamas tikslinis sprendimas, kad įmonės galėtų lengviau gauti finansavimą.
Komisijos manymu, tokia valstybės pagalba bus suderinama su vidaus rinka pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies b punktą, jeigu bus laikomasi visų toliau nurodytų sąlygų:
<…>
f)
garantija negali viršyti 80 % paskolos per paskolos laikotarpį;
<…>
i)
sunkumų patiriančios įmonės [kaip jos apibrėžtos gairėse dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti] į priemonės taikymo sritį nepatenka.“
2011 m. laikinosios sistemos priede pateikta lentelė dėl „saugaus uosto“ priemokos [įmokos] – laikinosios sistemos baziniais punktais pagal reitingų agentūros
Standard & Poor’s
reitingų kategorijas.
Ginčo aplinkybės
Skundžiamo sprendimo 1–14 punktuose pateikiama tokia ginčo aplinkybių santrauka:
„1
[
Larko
] yra didelė bendrovė, kuri specializuojasi laterito rūdos gavybos ir perdirbimo, lignito gavybos, taip pat feronikelio ir šalutinių produktų gamybos srityje.
Ji buvo įsteigta 1989 m. kaip nauja įmonė likvidavus bendrovę
Hellenic Mining and Metallurgical SA
. Tuo metu, kai klostėsi pagrindinėje byloje nagrinėjamos faktinės aplinkybės, ši bendrovė turėjo tris akcininkus: Graikijos valstybei priklausė 55,2 % akcijų per tarpininkę
Hellenic Republic Asset Development Fund
, kuri yra privati finansų įstaiga,
National Bank of Greece SA
(toliau – ETE) priklausė 33,4 % akcijų, o
Public Power Corporation SA
(pagrindinė elektros energijos gamintoja Graikijoje, kurios didžiausia akcininkė yra valstybė) priklausė 11,4 % akcijų.
2012 m. kovo mėn.
Hellenic Republic Asset Development Fund
informavo Komisiją apie bendrovės
Larko
privatizavimo programą.
2012 m. balandžio mėn. Komisija savo iniciatyva pradėjo preliminarų šio privatizavimo tyrimą, laikydamasi normų valstybės pagalbos srityje.
Buvo nagrinėjamos šios šešios priemonės:
–
pirmoji, susijusi, viena vertus, su 1998 m.
Larko
skolų pagrindiniams jos kreditoriams padengimo sutartimi, pagal kurią šios bendrovės skolos kreditoriams turėjo būti sumokėtos su 6 % metinių palūkanų, ir, kita vertus, su Graikijos valstybės sprendimu nesusigrąžinti šios skolos (toliau – 1 priemonė),
–
antroji, susijusi su 2008 m. Graikijos valstybės suteikta garantija dėl
ATE Bank
bendrovei
Larko
suteiktos 30 mln. eurų paskolos (toliau – 2 priemonė <…>. Ši garantija taikyta 100 % paskolos ne ilgesnį kaip trejų metų laikotarpį, ir buvo numatyta, kad garantijos įmoka sudarys 1 % per metus,
–
trečioji, susijusi su 2009 m.
Larko
valdybos pasiūlytu įstatinio kapitalo padidinimu 134 mln. eurų, kurį patvirtino trys jos akcininkai ir kurį vykdant visiškai dalyvavo Graikijos valstybė ir iš dalies ETE (toliau – 3 priemonė <…>),
–
ketvirtoji, susijusi su 2010 m. suteikta neribotos trukmės valstybės garantija, skirta visiškai padengti raštui dėl garantijos, kurią ETE suteiktų
Larko
už maždaug 108 mln. eurų; tame rašte numatyta, kad garantijos įmoka sudarys 2 % per metus (toliau – 4 priemonė <…>). Garantijos raštu buvo užtikrinta, kad
Areios Pagos
(Kasacinis teismas, Graikija) sustabdys sprendimo, kuriame
Efeteio Athinon
(Atėnų apeliacinis teismas, Graikija) pripažino 10,8 mln. eurų
Larko
skolą vienam kreditoriui, vykdymą,
–
penktoji, susijusi su garantijos raštais, kurie, Graikijos teismų sprendimu, pakeičia privalomą išankstinį 25 % dydžio mokestinės baudos mokėjimą (toliau – 5 priemonė),
–
šeštoji, susijusi su 2011 m. valstybės suteiktomis dviem garantijomis dėl dviejų paskolų, atitinkamai 30 mln. eurų ir 20 mln. eurų dydžio paskolų, kurias suteikė
ATE Bank
; šios garantijos užtikrino 100 % šių paskolų, ir buvo numatyta, kad garantijos įmoka sudarys 1 % per metus (toliau – 6 priemonė <…>).
Atlikdama šį tyrimą, Komisija Graikijos valdžios institucijų paprašė papildomos informacijos; ši informacija jai buvo pateikta 2012 m. ir 2013 m. Taip pat buvo surengti Komisijos tarnybų ir Graikijos valdžios institucijų atstovų susitikimai.
2013 m. kovo 6 d. sprendimu (
OL C 136, 2013 p. 27
) Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį dėl valstybės pagalbos SA.34572 (13/C) (ex 13/NN).
Vykstant procedūrai pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, Komisija pakvietė Graikijos valdžios institucijas ir trečiąsias suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šio sprendimo 5 punkte nurodytų pagalbos priemonių. 2013 m. balandžio 30 d. Komisija gavo Graikijos valdžios institucijų pastabas, o iš trečiųjų suinteresuotųjų šalių negavo jokių pastabų.
2014 m. kovo 27 d. Komisija priėmė [ginčijamą] sprendimą.
Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė, pirma, kad tuo metu, kai buvo taikomos šešios aptariamos priemonės,
Larko
buvo sunkumų patirianti bendrovė, kaip tai suprantama pagal [gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti].
Dėl šio sprendimo 5 punkte išvardytų priemonių Komisija visų pirma nusprendė, kad 2–4 ir 6 priemonės yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, paskui – kad šios priemonės buvo pritaikytos pažeidžiant pareigą pranešti ir draudimą vykdyti, nustatytą SESV 108 straipsnio 3 dalyje, ir, galiausiai – kad šios priemonės yra su vidaus rinka nesuderinama pagalba, kurią reikia susigrąžinti, kaip tai suprantama pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (
OL L 83, 1999, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 14 straipsnio 1 dalį.
Komisija taip pat nusprendė, kad <…> 1 ir 5 priemonės <…> nėra valstybės pagalba.
Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:
„<…>
2 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią sudaro 135820824,35 EUR valstybės garantijų, 2008, 2010 ir 2011 m. suteiktų bendrovei [
Larko
], ir valstybės dalyvavimas 2009 m. didinant bendrovės kapitalą, ir kurią Graikija neteisėtai suteikė pažeisdama [SESV] 108 straipsnio 3 dalį, yra nesuderinama su vidaus rinka.
3 straipsnis
1.   Graikija turi susigrąžinti 2 straipsnyje nurodytą nesuderinamą pagalbą iš jos gavėjo.
2.   Susigrąžinamoms sumoms skaičiuojamos palūkanos už laikotarpį nuo jų perdavimo pagalbos gavėjams disponuoti dienos iki susigrąžinimo dienos.
<…>
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Graikijos Respublikai.“
Ginčijamo sprendimo priede pateikta „informacija apie gautas, susigrąžintinas ir jau susigrąžintas pagalbos sumas“; jis išdėstytas taip:
Pagalbos gavėjas – priemonė
Visa gautos pagalbos suma
Bendra susigrąžintinos pagalbos suma (Pagrindinė suma)
Bendra jau grąžinta suma

Pagrindinė suma
Palūkanos
Larko
– 2 priemonė
30 000 000
30 000 000
Larko
– 3 priemonė
44 999 999,40
44 999 999,40
Larko
– 4 priemonė
10 820 824,95
10 820 824,95
Larko
– 6 priemonė
50 000 000
50 000 000
“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2014 m. birželio 6 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
Larko
ieškinį, juo prašoma panaikinti ginčijamą sprendimą ir nurodyti kartu su palūkanomis grąžinti visas sumas, kurios vykdant tą sprendimą buvo tiesiogiai arba netiesiogiai iš jos susigrąžintos.
Ieškiniui pagrįsti
Larko
nurodė tris pagrindus, iš kurių pirmasis grindžiamas tuo, kad Komisija klaidingai nusprendė, jog 2–4 ir 6 priemonės yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba, antrasis – ginčijamo sprendimo nemotyvavimu, o trečiasis, kuris pateiktas subsidiariai, tuo, kad Komisija klaidingai nustatė susigrąžintinos pagalbos dydį, kiek tai susiję su šiomis priemonėmis, ir nurodė ją susigrąžinti, pažeisdama pagrindinius Europos Sąjungos principus.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį ir priteisė iš
Larko
bylinėjimosi išlaidas.
Šalių reikalavimai
Larko
prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš
Larko
bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Apeliaciniam skundui pagrįsti
Larko
nurodo keturis pagrindus, iš kurių pirmasis grindžiamas klaidingu privataus investuotojo kriterijaus taikymu ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu, antrasis – klaidingu ekonominio pranašumo sąvokos aiškinimu ir to sprendimo nemotyvavimu, trečiasis – su teisės klaidomis vertinant 6 priemonės suderinamumą su vidaus rinka ir to sprendimo nemotyvavimu, o ketvirtasis – su teisės klaidomis vertinant susigrąžintos pagalbos dydį pagal 2, 4 ir 6 priemones ir to paties sprendimo nemotyvavimu.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo klaidingu privataus investuotojo kriterijaus taikymu ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu
Šalių argumentai
Pirma,
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė privataus investuotojo kriterijų, kai skundžiamo sprendimo 117 ir 118 punktuose nusprendė, jog ji nepateikė jokių duomenų apie padėtį iki 3 priemonės taikymo, kurie įrodytų, kad taikydama šią priemonę Graikijos valstybė siekė įgyti šios bendrovės kontrolinį akcijų paketą, kad galėtų pradėti jos pardavimo procedūrą, ar kad toks įsigijimas sudarė palankesnes sąlygas pradavimui. Iš tiesų, užtikrindamas sunkumų patiriančios įmonės išlikimą ir dėl tos priežasties – galimybę ją parduoti, apdairus privatus investuotojas apribotų dėl šios įmonės bankroto kylančią žalą.
Antra,
Larko
teigimu, klaidinga manyti, kad negalima atsižvelgti į šios bendrovės privatizavimo pradžią iš karto po to, kai pritaikyta 3 priemonė, nes privatizuoti pradėta po to, kai ta priemonė pritaikyta. Kadangi tos bendrovės pardavimas negalėjo būti ankstesnis už tos priemonės taikymą, tai, kad Graikijos valstybė neatskleidė ketinimo tai padaryti, neturi reikšmės. Iš tiesų sudėtingą 3 priemonės ir privatizavimo pradžios ekonominį ryšį lemia jų chronologinis artumas.
Trečia, verslo plano ir įrodymų, patvirtinančių, kad Graikijos valstybė įvertino
Larko
ilgalaikį pelningumą, nebuvimo taip pat nepakanka pagrįsti Bendrojo Teismo vertinimui, atliktam taikant privataus investuotojo kriterijų, nes toks investuotojas galėtų pagrįstai investuoti be verslo plano ne tam, kad siektų ilgalaikio pelno, o tam kad taptų įmanoma parduoti įmonę.
Ketvirta,
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas perkėlė įrodinėjimo naštą, išnagrinėjęs, ar Komisijos vertinimas nebuvo akivaizdžiai klaidingas, nors Komisija turi įrodyti, kad privataus investuotojo kriterijaus taikymo sąlygos buvo akivaizdžiai netenkinamos. Remiantis jurisprudencija, šis reikalavimas iš tiesų taikomas visoms privataus ūkio subjekto principo apraiškoms ir visiškai negali būti apribotas kiekybiniu privataus kreditoriaus kriterijaus aspektu.
Bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti ne tik pateiktų įrodymų faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir patikrinti, ar šie įrodymai sudaro reikšmingų duomenų, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą padėtį, visumą ir ar tais įrodymais galima pagrįsti jų pagrindu padarytas išvadas. Tačiau neatkreipęs dėmesio į kapitalo didinimo ekonominę reikšmę Bendrasis Teismas atsisakė atsižvelgti į esminius įrodymus vertinant privataus investuotojo kriterijaus taikymo sąlygas, todėl padarė teisės klaidą.
Penkta, skundžiamo sprendimo 120 punkte pateikti argumentai, kad ETE dalyvavo didinant kapitalą mažesne dalimi nei valstybė ir visiškai panaikino jam priklausiusios kapitalo dalies buhalterinę vertę, nepaneigia to, kad privatus investuotojas kartu su valstybe nusprendė investuoti didelę sumą, kad išlaikytų reikšmingą
Larko
akcijų mažumą jos privatizavimo tikslais. Tokiomis aplinkybėmis negalima teigti, kad
Larko
akivaizdžiai nebūtų gavusi panašių lengvatų iš privataus investuotojo.
Šešta,
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas neatsakė į papildomą jos argumentą, kad dėl valstybės dalyvavimo didinant kapitalą jai nebuvo suteiktas pranašumas, bent jau tokio dydžio, kad valstybė galėtų išlaikyti tokią pačią šios įmonės akcijų dalį.
Komisija ginčija
Larko
argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėstydama pirmąjį argumentą
Larko
iš esmės ir neteigdama, kad buvo iškraipyti įrodymai, ginčija skundžiamo sprendimo 117 ir 118 punktuose Bendrojo Teismo atliktą nepriklausomą faktinių aplinkybių vertinimą, kuriuo remiantis
Larko
neįrodė, kad Graikijos valstybė įgijo kontrolinį
Larko
akcijų paketą, siekdama parduoti šią bendrovę, ir juo labiau neįrodė, kad šio įsigijimo buvo sudarytos palankesnės sąlygos parduoti.
Vis dėlto remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija Bendrojo Teismo atliktas faktinių aplinkybių vertinimas nėra teisės klausimas, kuriam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė, nebent jam pateikti įrodymai būtų iškraipyti (2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir kt. / Komisija,
C‑57/00 P ir C‑61/00 P
,
EU:C:2003:510
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Tuo remiantis darytina išvada, kad šis argumentas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Dėstydama antrąjį argumentą
Larko
tvirtina, kad Graikijos valstybės tikslas sudaryti palankesnes sąlygas jai privatizuoti turi būti kildinamas iš Graikijos valdžios institucijų veiksmų, kurių jos ėmėsi pritaikius 3 priemonę, būtent dėl jų chronologinio artumo, ir kad verslo plano bet kokių įrodymų, patvirtinančių, jog Graikijos valstybė įvertino
Larko
ilgalaikį pelningumą, nebuvimo nepakanka Bendrojo Teismo vertinimui, atliktam taikant privataus investuotojo kriterijų, pagrįsti.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad vertinant, ar ta pati priemonė įprastomis rinkos sąlygomis būtų taikoma privataus investuotojo, reikia remtis privataus investuotojo, esančio kaip galima panašesnėje į valstybės padėtyje, veiksmais (šiuo klausimu žr. 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija / FIH Holding ir FIH Erhvervsbank,
C‑579/16 P
,
EU:C:2018:159
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Būtent tokiomis aplinkybėmis Komisija privalo atlikti bendrą vertinimą, atsižvelgdama į bet kokias kitas byloje svarbias aplinkybes, jai leidžiančias nustatyti, ar įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų gavusi panašių lengvatų iš privataus ūkio subjekto (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Frucona Košice / Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
punktą).
Šiuo atveju svarbia turi būti laikoma bet kokia informacija, galinti daryti nemenką įtaką privataus ūkio subjekto, kuris yra vidutiniškai apdairus ir rūpestingas ir kurio padėtis yra kuo artimesnė valstybės padėčiai, sprendimų priėmimo procesui (šuo klausimu žr. 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Frucona Košice / Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
punktą ir 2013 m. kovo 21 d. Sprendimo Komisija / Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:186
,
punktą).
Taigi taikant privataus ūkio subjekto kriterijų svarbi yra tik sprendimo taikyti aptariamą priemonę priėmimo momentu turima informacija ir numatomos aplinkybės (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
punktą).
Vadinasi, taikant privataus ūkio subjekto principą negalima atsižvelgti į aplinkybes, susiklosčiusias po to, kai buvo priimta aptariama priemonė (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija ir Orange,
C‑486/15 P
,
EU:C:2016:912
,
punktą).
Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad dėl to, jog valstybės intervencijos gali būti įvairių formų ir turi būti analizuojamos atsižvelgiant į jų pasekmes, negalima atmesti galimybės, kad kelios paeiliui valstybės įvykdytos intervencijos SESV 107 straipsnio 1 dalies taikymo tikslais turi būti laikomos viena intervencija. Taip gali būti, be kita ko, tuo atveju, kai viena po kitos vykdomos intervencijos, atsižvelgiant į jų eiliškumą, tikslą ir įmonės padėtį šių intervencijų metu, yra taip glaudžiai susijusios, kad jų neįmanoma atskirti (2013 m. kovo 19 d. Sprendimo Bouygues ir Bouygues Télécom / Komisija ir kt. ir Komisija / Prancūzija ir kt.,
C‑399/10 P ir C‑401/10 P
,
EU:C:2013:175
,
ir
punktai).
Vis dėlto, kadangi Bendrasis Teismas šioje byloje konkrečiai konstatavo, kad neįrodyta, jog priimdama 3 priemonę Graikijos valstybė tęsė
Larko
pardavimą, vien to, kad vėlesni Graikijos valdžios institucijų veiksmai tariamai buvo artimi chronologiškai, nepakanka, kad būtų įrodyta, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Kadangi dėstydama trečiąjį argumentą
Larko
ginčija Bendrojo Teismo atliktą vertinimą taikant privataus investuotojo kriterijų ir teigia, kad toks investuotojas gali pagrįstai investuoti be verslo plano ir siekti ne ilgalaikio pelno, o sudaryti galimybę parduoti aptariamą įmonę, pakanka pažymėti, kad
Larko
taip prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes, o tai, atsižvelgiant į šio sprendimo 25 punkte primintą jurisprudenciją, nepriklauso jo jurisdikcijai.
Taigi trečiasis argumentas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Dėstydama ketvirtąjį argumentą
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas nesilaikė Komisijos atlikto privataus investuotojo kriterijaus taikymo vertinimo teisminės kontrolės, kurią jis turi atlikti, ribų.
Žinoma, kaip teisingai teigia
Larko
ir kaip pažymėta šio sprendimo 29 punkte, taikydama privataus ūkio subjekto principą Komisija turi atlikti bendrą vertinimą, kuriame būtų atsižvelgta į visus šiuo atveju reikšmingus aspektus, jai leidžiančias nustatyti, ar įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų gavusi panašių lengvatų iš tokio subjekto.
Suformuotoje jurisprudencijoje taip pat nustatyta, kad atliekant tokį tyrimą reikia sudėtingo ekonominio vertinimo ir kad vykdydami Komisijos atliktų sudėtingų ekonominių vertinimų valstybės pagalbos srityje kontrolę Sąjungos teismai neturi pakeisti Komisijos vertinimo savuoju (2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Komisija / Frucona Košice,
C‑300/16 P
,
EU:C:2017:706
,
ir
punktai).
Taigi Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime nepadarė teisės klaidos, kai vykdydamas Komisijos atlikto privataus investuotojo kriterijaus taikymo vertinimo teisminę kontrolę apsiribojo akivaizdžios vertinimo klaidos teismine kontrole.
Nors
Larko
pagrįstai teigia, kad Bendrasis Teismas vis dėlto turėjo patikrinti ne tik pateiktų įrodymų faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir išnagrinėti, ar šie įrodymai sudaro visumą esminių įrodymų, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą padėtį, ir ar tais įrodymais galima pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Komisija / Frucona Košice,
C‑300/16 P
,
EU:C:2017:706
,
punktas), ši įmonė tik tvirtina, kad Bendrasis Teismas nepaisė kapitalo padidinimo ekonominės reikšmės, todėl kelia nepriimtiną klausimą dėl Bendrojo Teismo nepriklausomai atlikto faktinių aplinkybių vertinimą.
Tą patį reikia pasakyti ir dėl
Larko
pateikto penktojo argumento, kuriuo ši įmonė ginčija skundžiamo sprendimo 120 punkte Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių, susijusių su ETE dalyvavimo didinant kapitalą ekonomine reikšme, vertinimą.
Galiausiai dėl šeštojo
Larko
argumento pakanka priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją pareiga motyvuoti neįpareigoja Bendrojo Teismo pateikti detalaus atsakymo į kiekvieną bylos šalių pateiktą argumentą, todėl Bendrojo Teismo motyvavimas gali būti numanomas, jeigu leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, dėl ko Bendrasis Teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę (2017 m. kovo 9 d. Sprendimo Ellinikos Chrysos / Komisija,
C‑100/16 P
,
EU:C:2017:194
,
punktas).
Iš tiesų, kaip teisingai teigia Komisija, skundžiamo sprendimo 112–120 punktai leidžia Teisingumo Teismui vykdyti kontrolę, o
Larko
– sužinoti priežastis, dėl kurių Bendrasis Teismas numanomai atmetė jos papildomą argumentą, kad valstybės dalyvavimas įgyvendinant 3 priemonę nesuteikė
Larko
tokio pranašumo, kokio reikia tam, kad valstybė išlaikytų tą pačią šios įmonės akcijų dalį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo klaidingu ekonominio pranašumo sąvokos aiškinimu ir to sprendimo nemotyvavimu
Antrasis pagrindas sudarytas iš dviejų dalių, iš kurių pirmoji susijusi su 2 priemone, o antroji – su 4 priemone.
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su 2 priemone
–
Šalių argumentai
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė dvi teisės klaidas, kai nusprendė, kad 2 priemone jai suteikiamas pranašumas.
Pirma, Bendrasis Teismas klaidingai kvalifikavo
Larko
kaip sunkumų patiriančią įmonę, nes faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas šis vertinimas, susiklostė po to, kai buvo pritaikyta ta priemonė. Visų pirma nurodyti finansiniai rezultatai iš tikrųjų apėmė rezultatus iki 2012 m. ir konkrečiai neigiamus 2009 m. rezultatus. 2008 m. finansiniai rezultatai taip pat yra vėlesni už tos pačios priemonės taikymą ir Graikijos valstybei nebuvo žinomi taikant tą priemonę, nes finansiniai metai dar nebuvo pasibaigę. Galiausiai, net jeigu 2008 m. duomenys nebuvo būsimi duomenys, tame etape jie buvo trumpojo laikotarpio duomenys.
Taigi
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tuo metu buvusias aplinkybes, kaip to reikalaujama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją. Be to, remiantis gairių dėl sunkumų patiriančių įmonių sanavimo ir restruktūrizavimo 9–11 punktais galima teigti, kad įmonės turtinės padėties analizė turi būti grindžiama pakankamos trukmės duomenimis, o ne momentine informacija.
Kita vertus, Bendrasis Teismas,
Larko
teigimu, klaidingai išaiškino atlyginimo kriterijų, kiek tai susiję su 2 priemone. Šiuo klausimu
Larko
pažymi, kad skundžiamo sprendimo 95 punkte Bendrasis Teismas pats konstatavo, kad Komisija nenustatė nė vieno pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto d papunktyje nustatyto kriterijaus elemento. Tačiau tame pranešime, kuriame nenustatyta jokia išimtis tais atvejais, kai, pasak Komisijos, „akivaizdu“, jos šios nuostatos taikymo sąlygos netenkinamos, ta institucija nusistatė ribas ir suteikė teisėtų lūkesčių dėl vienodo požiūrio.
Taigi, kai Bendrasis Teismas vis dėlto nusprendė, kad ginčijamame sprendime nėra akivaizdžios vertinimo klaidos dėl
Larko
ekonominių sunkumų ir to, kad per administracinę procedūrą nebuvo pateikta įrodymų, kad 2 priemonėje nustatyta garantijos įmoka yra tinkama, jis kartu pakeitė pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto d papunktyje nustatytą kriterijų sistemą ir įmonei
Larko
su Graikijos valstybe perkėlė pareigą įrodyti tinkamą šios įmokos dydį ir taip atleido Komisiją nuo jai skirtos pareigos nustatyti šią sumą.
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas, remdamasis iki 2008 m. gruodžio 22 d. susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis, konstatavo, kad
Larko
yra sunkumų patirianti įmonė, nes būtent 2008 m.
Larko
turėjo neigiamų nuosavų lėšų, jos apyvartos dydis buvo beveik per pusę mažesnis, palyginti su ankstesniais metais, ir ji buvo patyrusi didelių nuostolių. Aplinkybė, kad šie duomenys oficialiai buvo paskelbti vėliau
Larko
finansinėse ataskaitose, negali paneigti šio teiginio. Be to, kaip nustatyta Bendrojo Teismo jurisprudencijoje, tam tikru laikotarpiu susiklosčiusios faktinės aplinkybės taip pat gali būti įrodytos vėlesniais dokumentais, grindžiamais tomis ankstesnėmis faktinėmis aplinkybėmis. Bet kuriuo atveju privatus investuotojas, kuris 2008 m. gruodžio 22 d. būtų buvęs Graikijos valstybės vietoje, būtų stengęsis pasidomėti esama
Larko
ekonomine padėtimi prieš suteikdamas jai tokią garantiją, kuri numatyta 2 priemonėje.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip šio sprendimo 48 ir 49 punktuose apibendrintuose argumentuose teisingai pažymi
Larko
, visų pirma Bendrasis Teismas savo analizę, išdėstytą skundžiamo sprendimo 78–82 punktuose, grindė aplinkybėmis, susiklosčiusiomis po to, kai buvo priimta 2 priemonė, t. y. 2008 m.
Larko
finansiniais rezultatais, kad nustatytų iki šios priemonės priėmimo susiklosčiusias faktines aplinkybes, t. y. kad 2 priemonės suteikimo momentu
Larko
buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip tai suprantama pagal gairių dėl sunkumų patiriančių įmonių sanavimo ir restruktūrizavimo 9–11 punktus.
Antra, to sprendimo 83 ir 84 punktuose Bendrasis Teismas patikrino, ar 2 priemonės priėmimo momentu Graikijos valdžios institucijoms buvo žinoma apie tuos sunkumus, ir to paties sprendimo 85 punkte nusprendė, kad nėra duomenų, „tvirtai“ įrodančių, jog toms valdžios institucijoms tuo momentu apie tai buvo žinoma.
Trečia, nuo skundžiamo sprendimo 85 punkto Bendrasis Teismas ėmė taikyti prezumpciją, kad Graikijos valstybei turėjo būti žinoma apie
Larko
patiriamus sunkumus 2 priemonės priėmimo momentu.
Tokiomis aplinkybėmis to sprendimo 86 punkte jis pirmiausia padarė nuorodą į 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF (
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
)
–
punktus, būtent kuriais remiantis darytina išvada, kad jeigu per administracinę procedūrą valstybė narė remiasi privataus investuotojo kriterijumi, kilus abejonių ji privalo nedviprasmiškai ir remdamasi objektyviais ir patikrintinais duomenimis įrodyti, kad priemonę įgyvendino veikdama kaip akcininkė.
Toliau skundžiamo sprendimo 87 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad, kaip Komisija konstatavo 2013 m. kovo 6 d. sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą, remiantis 2008 m.
Larko
finansiniais rezultatais ir šios įmonės raštais teigtina, kad nuo 2008 m. ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
Galiausiai to paties sprendimo 88 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, be kita ko, kad Graikijos valdžios institucijos per administracinę procedūrą neįrodė, kad domėjosi
Larko
ekonomine ir finansine padėtimi 2 priemonės skyrimo momentu ir kad jos negalėjo žinoti šios padėties.
Tuo pagrindu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 89 ir 90 punktuose nusprendė, kad apdairus akcininkas būtų bent pasidomėjęs esama įmonės ekonomine ir finansine padėtimi prieš jai suteikdamas tokią garantiją, kokia yra 2 priemonė, ir kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai
Larko
kvalifikavo kaip sunkumų patiriančią įmonę tos priemonės suteikimo momentu.
Taigi būtent iš esmės nuspręsdamas, kad nėra jokių duomenų apie ankstesnę ar tuo pat metu, kai buvo skiriama 2 priemonė, buvusią padėtį, kuriais remiantis būtų galima įrodyti, kad tos priemonės skyrimo momentu Graikijos valdžios institucijoms buvo žinoma apie
Larko
sunkumus, Bendrasis Teismas padarė prielaidą, kad privačiam ūkio subjektui, esančiam Graikijos valdžios institucijų padėtyje, tuo momentu būtų buvę žinoma apie šiuos sunkumus.
Taip argumentuodamas Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kaip pagrįstai teigia
Larko
.
Iš tiesų, kadangi
Larko
priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis neatsižvelgė į 2 priemonės priėmimo aplinkybes ir kad pritaikė prezumpciją, jog Graikijos valstybei turėjo būti žinoma apie sunkią tos įmonės padėtį priimant aptariamą priemonę, reikia išsyk priminti, kad poreikio taikyti privataus ūkio subjekto principą nagrinėjimą reikia skirti nuo šio principo taikymo nagrinėjimo (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Land Burgenland ir kt. / Komisija,
C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P
,
EU:C:2013:682
,
punktą ir 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija / FIH Holding ir FIH Erhvervsbank,
C‑579/16 P
,
EU:C:2018:159
,
ir
punktus).
Iš tiesų, kai kyla abejonių dėl poreikio taikyti tą principą būtent dėl to, kad nagrinėjamos priemonės priėmimo momentu suinteresuotoji valstybė narė naudojasi viešosios valdžios prerogatyva, valstybė narė privalo nedviprasmiškai ir remdamasi objektyviais bei patikrinamais duomenimis įrodyti, kad įgyvendintos priemonės ėmėsi kaip privatus ūkio subjektas (2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
punktas ir 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Land Burgenland ir kt. / Komisija,
C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P
,
EU:C:2013:682
,
punktas).
Atvirkščiai, kai privataus ūkio subjekto principas taikomas, jis yra vienas iš veiksnių, į kuriuos Komisija privalo atsižvelgti, siekdama įrodyti pagalbos buvimą, todėl jis nėra tik valstybės narės prašymu taikoma išimtis, jei buvo konstatuota, jog yra visi „valstybės pagalbos“ sąvoką sudarantys elementai, nurodyti SESV 107 straipsnio 1 dalyje (šiuo klausimu žr. 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija / FIH Holding ir FIH Erhvervsbank,
C‑579/16 P
,
EU:C:2018:159
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Taigi būtent Komisijai tenka našta įrodyti, ar tenkinamos privataus ūkio subjekto principo taikymo sąlygos (šiuo klausimu žr. 2013 m. kovo 21 d. Sprendimo Komisija / Buczek Automotive,
C‑405/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:186
,
punktą).
Dėl šio aspekto pažymėtina, kad šio sprendimo 29 ir 31 punktuose jau buvo priminta, kad būtent Komisija turi atlikti bendrą vertinimą, kuriame būtų atsižvelgta į visus šiuo atveju reikšmingus aspektus, jai leidžiančias nustatyti, ar įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų gavusi panašių lengvatų iš tokio subjekto, ir kad tokiomis aplinkybėmis svarbi yra tik sprendimo taikyti aptariamą priemonę priėmimo momentu turima informacija ir numatomos aplinkybės.
Vis dėlto Komisija, siekdama užtikrinti gerą SESV nustatytų valstybės pagalbą reglamentuojančių taisyklių taikymą, privalo kruopščiai ir nešališkai įvykdyti ginčijamų priemonių tyrimo procedūrą, kad priimdama galutinį sprendimą turėtų kuo išsamesnių ir patikimesnių įrodymų (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Scott,
C‑290/07 P
,
EU:C:2010:480
,
punktą).
Taigi, kai paaiškėja, kad privataus kreditoriaus kriterijus gali būti taikomas, Komisija privalo paprašyti valstybės narės pateikti jai visą reikšmingą informaciją, kuri leistų patikrinti, ar tenkinamos šio kriterijaus taikymo sąlygos (2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Komisija / Frucona Košice,
C‑300/16 P
,
EU:C:2017:706
,
punktas.)
Vis dėlto, net jeigu ši institucija turi reikalų su valstybe nare, kuri neįvykdė pareigos bendradarbiauti ir nepateikė jai reikalaujamos informacijos, priimamus sprendimus ji turi pagrįsti tam tikro patikimumo ir nuoseklumo įrodymais, kurie suteikia pakankamą pagrindą padaryti išvadai, kad įmonė įgijo pranašumą, kuris yra valstybės pagalba, ir kuriais dėl tos priežasties galima pagrįsti padarytas išvadas (2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Komisija / MTU Friedrichshafen,
C‑520/07 P
,
EU:C:2009:557
,
–
punktai).
Iš tiesų, kadangi susigrąžinant nagrinėjamą pagalbą iš jos gavėjo siekiama pašalinti konkurencijos iškraipymą, atsiradusį dėl konkretaus konkurencinio pranašumo, ir taip atkurti iki šios pagalbos suteikimo buvusią padėtį, Komisija negali daryti prielaidos, kad įmonė įgijo pranašumą, kuris yra valstybės pagalba, remdamasi tik neigiama prezumpcija, pagrįsta informacijos, leidžiančios padaryti priešingą išvadą, nebuvimu, nesant kitų įrodymų, galinčių patvirtinti tokio pranašumo buvimą (2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Komisija / MTU Friedrichshafen,
C‑520/07 P
,
EU:C:2009:557
,
ir
punktai).
Vis dėlto preziumuodamas (nors iš esmės padarė išvadą, jog nėra jokių duomenų apie ankstesnę ar tuo pat metu, kai buvo skiriama 2 priemonė, buvusią padėtį, kuriais remiantis būtų galima įrodyti, kad tos priemonės skyrimo momentu Graikijos valdžios institucijoms buvo žinoma apie
Larko
sunkumus), kad Graikijos valdžios institucijų padėtyje esančiam privačiam ūkio subjektui tuo momentu turėjo būti žinoma apie šiuos sunkumus, Bendrasis Teismas nepaisė ankstesniame punkte nurodytos jurisprudencijos ir neatsižvelgė į tos priemonės priėmimo aplinkybės, kaip teigia
Larko
.
Dėl tos priežasties reikia pritarti antrojo pagrindo pirmai daliai, nesant reikalo nagrinėti šio sprendimo 50 ir 51 punktuose trumpai išdėstytų
Larko
argumentų.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies, susijusios su 4 priemone
–
Šalių argumentai
Larko
teigia, kad skundžiamame sprendime yra keturi nemotyvavimo aspektai, susiję su 4 priemone. Skundžiamo sprendimo 127 punkte Bendrasis Teismas neatsakė į argumentą, kad tai, jog vienas iš pagrindinių akcininkų suteikia garantiją, kad būtų įvykdyta teismo sprendime dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo nustatyta sąlyga, yra įprasta praktika; to sprendimo 128 punkte neatsakė į argumentą, kad jei 4 priemonė nebūtų buvusi suteikta,
Larko
būtų patyrusi nepataisomą žalą dėl jos turto arešto, o tai būtų pakenkę jos privatizavimui; to paties sprendimo 130 punkte neatsakė į argumentą, kad 4 priemonėje numatyta garantijos apimtis, trukmė ir įmoka atitiko vyraujančias rinkos sąlygas; galiausiai to sprendimo 131 punkte Bendrasis Teismas neatsakė į argumentą, kad ši priemonė atitinka privataus investuotojo kriterijų dėl ypatingos ETE padėties.
Komisija ginčija
Larko
argumentus.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Atsižvelgiant į šio sprendimo 43 punkte primintą jurisprudenciją reikia konstatuoti, kad remdamasi skundžiamo sprendimo 125–132 punktais
Larko
gali suprasti priežastis, dėl kurių šio sprendimo 73 punkte trumpai išdėstyti argumentai buvo aiškiai ir numanomai atmesti, ir kad Teisingumo Teismui tuose punktuose pateikta pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti teisminę kontrolę šiuo klausimu.
Kadangi
Larko
argumentais taip ginčijamas Bendrojo Teismo vertinimas, kad 2 % garantijos įmoka neatspindėjo
Larko
įsipareigojimų neįvykdymo rizikos, ši įmonė nepriimtinu būdu ginčija Bendrojo Teismo savarankiškai atliktą faktinių aplinkybių vertinimą.
Dėl tos priežasties, priešingai, nei teigia
Larko
, skundžiamame sprendime nėra motyvavimo trūkumų ir tariamos teisės klaidos, kurią nurodo ši įmonė.
Tuo remiantis darytina išvada, kad antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis vertinant 6 priemonės suderinamumą su vidaus rinka ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu
Trečiąjį pagrindą sudaro dvi dalys: pirma susijusi su 2011 m. laikinosios sistemos pažeidimu ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu, o antra – su gairių dėl valstybės pagalbos įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti pažeidimu ir to sprendimo nemotyvavimu.
Dėl trečiojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su 2011 m. laikinosios sistemos pažeidimu ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu
–
Šalių argumentai
Larko
pažymi, jog skundžiamo sprendimo 170 ir 171 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad 6 priemonė neatitinka 2011 m. laikinosios sistemos, nes šioje priemonėje numatyta garantijos įmoka yra nepakankama, ta garantija padengtų paskolų dydis viršija 2010 m.
Larko
išlaidas darbo užmokesčiui, ta garantija padengia 100 % šių paskolų, suteikiant 2011 m. laikinojoje sistemoje numatytą garantiją sunkumų patiriančios įmonės nepatenka į šios sistemos taikymo sritį ir kad Graikijos valdžios institucijos neįrodė, jog 6 garantija yra reikalinga, tinkama ir proporcinga suinteresuotoje valstybėje narėje kilusiems dideliems ekonomikos sukrėtimams atremti.
Vis dėlto, kadangi ginčijamame sprendime nekalbama apie 2011 m. laikinosios sistemos priede nustatytas įmokas, o Bendrasis Teismas nepaaiškino, kaip Komisija vis dėlto įvykdė pareigą įvertinti tokią įmoką, galima teigti, kad tas teismas nemotyvavo skundžiamo sprendimo. Be to, kadangi 2011 m. bendra garantija užtikrintų paskolų suma neviršijo 2010 m.
Larko
išlaidų darbo užmokesčiui, Bendrasis Teismas pažeidė pareigą atlikti veiksmingą ginčijamo sprendimo kontrolę. Beje, nusprendęs, kad nustatant, ar įmonė patiria sunkumų, lemiamos reikšmės turi pagalbos suteikimo, o ne 2008 m. liepos 1 d. data, Bendrasis Teismas pažeidė 2011 m. laikinosios sistemos 2.3 punkto antros pastraipos i papunktį.
Galiausiai Bendrasis Teismas nemotyvavo skundžiamo sprendimo, nes tik pažymėjo, kad Graikijos valdžios institucijos nepateikė reikšmingų įrodymų, susijusių su tuo, ar 6 priemonė buvo reikalinga suinteresuotoje valstybėje narėje kilusiems dideliems ekonomikos sukrėtimams atremti.
Komisija ginčija
Larko
argumentus.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip teisingai teigia Komisija, 2011 m. laikinosios sistemos 2.3 punkte nustatytos sąlygos yra kumuliacinės, o
Larko
neginčija, kad 6 priemonė padengė 100 % aptariamų paskolų. Taigi dėl to, kad
Larko
neginčija Bendrojo Teismo vertinimo, kad šios nuostatos antros pastraipos f punkte numatyta sąlyga netenkinama, jos argumentas dėl esmės yra nereikšmingas.
Dėl nurodomo skundžiamo sprendimo nemotyvavimo reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 43 punkte primintą jurisprudenciją, remdamasi skundžiamo sprendimo 168–171 punktais
Larko
gali suprasti priežastis, dėl kurių šio sprendimo 81 ir 82 punktuose trumpai išdėstyti argumentai buvo aiškiai ir numanomai atmesti, ir kad Teisingumo Teismui tuose punktuose pateikta pakankamai informacijos, kad šis galėtų vykdyti teisminę kontrolę šiuo klausimu.
Darytina išvada, kad trečiojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl trečiojo pagrindo antros dalies, susijusios su gairių dėl valstybės pagalbos įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti pažeidimu bei skundžiamo sprendimo nemotyvavimu
–
Šalių argumentai
Larko
teigia, kad neatsižvelgęs į jos argumentus, jog apie 6 priemonę buvo pranešta Komisijai, kuri kartu su Graikijos valdžios institucijomis dirbo rengiant šios bendrovės restruktūrizavimo planą, Bendrasis Teismas klaidingai aiškino gaires dėl valstybės pagalbos įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti, neatsižvelgė į Komisijai pagal sąžiningo bendradarbiavimo principą tenkančias pareigas ir skundžiamame sprendime nepateikė jokių motyvų.
Komisija ginčija
Larko
argumentus.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip teisingai teigia Komisija,
Larko
nepriimtinu būdu ginčija Bendrojo Teismo savarankiškai nustatytas faktines aplinkybes, pagal kurias per administracinę procedūrą Graikijos valdžios institucijos nesirėmė gairėmis dėl valstybės pagalbos įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti, per šešis mėnesius nepranešė apie restruktūrizavimo ar likvidavimo planą ir nepateikė įrodymų, kad 6 priemonė apsiribojo būtiniausiu minimumu.
Dėl nurodomo skundžiamo sprendimo nemotyvavimo reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 43 punkte primintą jurisprudenciją, remdamasi skundžiamo sprendimo 172–174 punktais
Larko
gali suprasti priežastis, dėl kurių šio sprendimo 87 punkte trumpai išdėstyti argumentai buvo aiškiai ir numanomai atmesti, ir kad Teisingumo Teismui tame punkte pateikta pakankamai informacijos, kad šis galėtų vykdyti teisminę kontrolę šiuo klausimu.
Tuo remiantis darytina išvada, kad trečiojo pagrindo antra dalis, o dėl tos priežasties – visas trečiasis pagrindas, turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.
Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis, padarytomis vertinant pagal 2, 4 ir 6 priemones susigrąžintinos pagalbos dydį, ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu
Šalių argumentai
Larko
teigia, kad skundžiamo sprendimo 180–194 punktuose nusprendęs, jog pagalbos, kuri turi būti susigrąžinta pagal 4, 2 ir 6 priemones, dydžio vertinimas ginčijamame sprendime atitiko Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalį ir pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto trečios pastraipos a punktą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų ir nemotyvavo to sprendimo.
Pirma, anot
Larko
, skundžiamo sprendimo 193 punkte Bendrasis Teismas pats pateikė motyvus, taip pakeisdamas ginčijamame sprendime neegzistuojančius motyvus, ir nustatė
Larko
įrodinėjimo naštą, kiek tai susiję su pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto trečios pastraipos a papunktyje nurodytais išimtiniais atvejais.
Antra, nors ginčijamo sprendimo priėmimo momentu buvo aišku, kad nė viena iš aptariamų garantijų nebuvo panaudota, Bendrasis Teismas patvirtino Komisijos, kuri, nesikreipusi į Graikijos valdžios institucijas, tik konstatavo, kad neturi pakankamai informacijos, kuria remiantis būtų matyti, jog minėtos garantijos buvo panaudotos, metodą. Taip Bendrasis Teismas nepaisė Komisijai tenkančių pareigų atlikti kruopštų ir nešališką tyrimą.
Iš tiesų, pirma, remiantis Komisijos turima 2008 m. paskolos sutartimi darytina išvada, kad toje sutartyje numatytos paskolos turėjo būti grąžintos 2012 m. kovo 31 d., gerokai prieš 2014 m. kovo 27 d. priimant ginčijamą sprendimą. Taigi Komisija turėjo visą informaciją, leidžiančią jai padaryti išvadą, kad šios paskolos jau turėjo būti grąžintos. Be to, 2010 m. suteikta paskola turėjo būti grąžinta praėjus 45 dienoms po ginčijamo sprendimo priėmimo. Galiausiai tą dieną Komisija galėjo konstatuoti, kad 6 priemonėje numatyta paskola jau buvo iš dalies grąžinta.
Trečia, pareiga grąžinti tiek paskolos davėjui, tiek valstybei, užtikrinančiai visą suteiktą paskolą, lemtų paradoksalų rezultatą, pagal kurį paskolą grąžinanti bendrovė atsidurtų sudėtingesnėje padėtyje nei bendrovė, kuri pasinaudojo valstybės garantija. Kadangi skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas neatsakė į šiuo klausimu pateiktus argumentus, šis sprendimas yra nemotyvuotas.
Ketvirta,
Larko
pažymi, kad ginčijamo sprendimo priėmimo momentu nei jurisprudencijoje, nei Komisijos praktikoje nebuvo precedento dėl visos garantija užtikrintos paskolos vertės susigrąžinimo garantijos forma, kai garantija nebuvo pasinaudota. Iš tikrųjų bylos, kurias nurodo Komisija, susijusios su kitomis faktinėmis aplinkybėmis, kai buvo pasinaudota garantijomis. Tačiau panašioje byloje, kurioje paskolos vėliau buvo grąžintos, Komisija atsižvelgė į šią aplinkybę ir nereikalavo grąžinti paskolos sumos, o taikė padidintą bazinę palūkanų normą. Šioje byloje ji turėjo padaryti tą patį.
Penkta, iš pareigos susigrąžinti nagrinėjamas paskolas kylančios pasekmės prieštarauja suformuotai jurisprudencijai, pagal kurią Komisijos sprendimais, kuriais nurodoma susigrąžinti valstybės pagalbą, siekiama atkurti ankstesnę padėtį ir jie negali būti laikomi sankcija, viršijančia faktiškai gautą naudą.
Šešta, tai, kad ginčijamas sprendimas yra neteisėta sankcija, lemia klaidingas pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto trečios pastraipos a papunkčio taikymas, kuris leidžia imtis tokių veiksmų tik išimtiniais atvejais. Tačiau toks vertinimas turi būti tiksliai motyvuotas ir negali būti grindžiamas nei Komisijos „abejonėmis“ dėl
Larko
gebėjimo gauti paskolą, kaip antai išreikštomis ginčijamo sprendimo 77 ir 104 konstatuojamosiose dalyse, nei aplinkybių, rodančių, kad garantija buvo panaudota, nebuvimu, kaip nurodyta to sprendimo 78, 95 ir 105 konstatuojamosiose dalyse.
Taigi nusprendęs, kad ginčijamas sprendimas buvo pakankamai motyvuotas šiuo klausimu, visų pirma Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl reikalaujamo įrodymų lygio. Be to, jis padarė tokią klaidą įvertindamas, kad buvo išimtinių atvejų. Galiausiai Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime nurodė prieštaringus, todėl nepakankamus motyvus.
Komisija ginčija
Larko
argumentus. Konkrečiai kalbant, ši institucija teigia, kad
Larko
ginčija ne Bendrojo Teismo taikytą teisinį patikrinimą, o faktinių aplinkybių, kurioms Bendrasis Teismas taikė tą patikrinimą, nustatymą, o tai yra nepriimtina. Iš tiesų Bendrasis Teismas konstatavo, kad yra išimtinis atvejis, nes skiriant 2, 4 ir 6 priemones
Larko
buvo „itin keblioje padėtyje“, kuri pasireiškė „
Larko
negalėjimu grąžinti visos paskolos savo jėgomis“.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pradžių reikia priminti, kad Komisijai įgyvendinant jai suteiktus įgaliojimus priimtas sprendimas valstybės pagalbos srityje turi būti turi būti vertinamas teisiškai ir kad dėl to visi pagrindai, pateikti prieštaraujant tokiam Bendrojo Teismo pateiktam aiškinimui yra priimti apeliaciniame procese (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Komisija / Andersen,
C‑303/13 P
,
EU:C:2015:647
,
punktą).
Kadangi Komisijos argumentai, kuriais ji neigė
Larko
argumentų priimtinumą, turėjo būti pateikti dėl argumentų, susijusių su ginčijamo sprendimo aiškinimu, juos reikia atmesti.
Pirma, kadangi
Larko
teigia, kad Bendrasis Teismas viršijo kontrolės ribas, reikia priminti, kad vykdydami SESV 263 straipsnyje numatytą teisėtumo kontrolę Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nagrinėti ieškinius dėl kompetencijos nebuvimo, esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo, SESV ar kokios nors su jos taikymu susijusios teisės normos pažeidimo arba piktnaudžiavimo įgaliojimais. SESV 264 straipsnyje nustatyta, kad jei ieškinys yra pagrįstas, ginčijamas aktas paskelbiamas negaliojančiu. Taigi Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju negali ginčijamo teisės akto rengėjo motyvų pakeisti savaisiais (2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Frucona Košice / Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija; taip pat 2013 m. vasario 28 d. Sprendimas Portugalija / Komisija,
C‑246/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:118
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 102 punkte nurodyta jurisprudencija, ginčijamo teisės akto aiškinimas patenka į šios kontrolės sritį.
Nagrinėjamu atveju remiantis skundžiamo sprendimo 184–194 punktais akivaizdžiai galima teigti, kad Bendrasis Teisimas tik pateikė tokį aiškinimą ir visiškai nepakeitė motyvų.
Taigi pirmąjį
Larko
argumentą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Antra, priešingai, nei teigia
Larko
, tuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas neperkėlė įrodinėjimo pareigos dėl pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto trečios pastraipos a punkte nurodytų išimtinių atvejų buvimo, tik patikrino, ar Komisijos atliktame vertinime padaryta teisės klaidų arba akivaizdžių vertinimo klaidų, kaip nustatyta šio sprendimo 39 ir 41 punktuose primenamoje jurisprudencijoje.
Trečia, kadangi
Larko
tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino šį 4.1 punkto trečios pastraipos a punktą ir tą sąvoką, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 189–191 punktuose Bendrasis Teismas išimtinių atvejų buvimą pripažino tik tuo atveju, kai paskolos gavėjas nebegali savo jėgomis grąžinti paskolos, kuriai taikoma nagrinėjama garantija.
Vis dėlto, priešingai, nei teigia
Larko
, tokia prielaida gali įrodyti išimtinių atvejų buvimą, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą, ir tam nereikia pateikti jokių kitų įrodymų, išskyrus tų atvejų realumą.
Šiuo klausimu, viena vertus, skundžiamo sprendimo 186–188 punktuose Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad aiškinant ginčijamo sprendimo 55–66, 94, 77 ir 104 konstatuojamąsias dalis kaip visumą galima teigti, jog vartodama netinkamą žodį „vargu“ Komisija iš tikrųjų išreiškė vertinimą, kad be 2 ir 6 priemonių
Larko
nebūtų galėjusi gauti atitinkamo finansavimo.
Kita vertus, skundžiamo sprendimo 181, 182, 192 ir 193 punktuose Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į šio sprendimo 43 punkte primintą jurisprudenciją, pakankamai motyvavo
Larko
argumentų dėl išimtinių atvejų nebuvimo, kaip tai suprantama pagal pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto trečios pastraipos a papunktį, atmetimą, nes šiuose skundžiamo sprendimo punktuose išdėstyti argumentai iš tiesų leidžia
Larko
suprasti priežastis, dėl kurių buvo atmesti šie argumentai, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai duomenų teisminei kontrolei šiuo klausimu atlikti.
Ketvirta, dėl šio sprendimo 94–96 punktuose apibendrintų argumentų, kuriais
Larko
ginčija Bendrojo Teismo pateikto susigrąžintinos pagalbos vertinimo pagrįstumą, pakanka pažymėti, kad tie argumentai grindžiami tuo, kad atsižvelgta į įvykius po to, kai buvo skirtos 4 ir 6 priemonės, todėl, net jeigu tie argumentai priimtini, bet kuriuo atveju jie turi būti atmesti kaip nereikšmingi, atsižvelgiant į šio sprendimo 28–32 punktuose primintą jurisprudenciją.
Penkta, kiek
Larko
remiasi tariama ankstesne Komisijos sprendimų priėmimo praktika, pakanka pažymėti, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, vertinti, ar tam tikra priemonė yra valstybės pagalba, reikia tik taikant SESV 107 straipsnio 1 dalį, o ne atsižvelgiant į tariamą ankstesnę Komisijos sprendimų priėmimo praktiką (2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė,
C‑106/09 P ir C‑107/09 P
,
EU:C:2011:732
,
punktas).
Šešta, dėl tariamo jurisprudencijos, pagal kurią įpareigojama susigrąžinti visą garantija užtikrintos paskolos vertę, nebuvimo Komisija teisingai pažymi, kad Teisingumo Teismas jau yra nagrinėjęs atvejį, kai valstybė suteikia garantijas sunkumų patiriančioms įmonėms, ir nusprendęs, kad tokios garantijos turi būti laikomos pagalba, kurios dydis lygus garantija užtikrintai paskolai (2000 m. spalio 5 d. Sprendimo Vokietija / Komisija,
C‑288/96
,
EU:C:2000:537
,
punktas ir 2003 m. sausio 28 d. Sprendimo Vokietija / Komisija,
C‑334/99
,
EU:C:2003:55
,
punktas).
Septinta, tuo remiantis darytina išvada, kad tokiu atveju susigrąžinant iš įmonės gavėjos pagalbą, kurios dydis lygus garantija užtikrintai paskolai, būtent siekiama atkurti ankstesnę padėtį, o ne skirti tai įmonei sankciją, priešingai, nei teigia
Larko
. Konkrečiai kalbant, kaip teisingai pažymi Komisija, paskolos grąžinimas bankui nėra valstybės pagalbos grąžinimas.
Aštunta, dėl nurodomo skundžiamo sprendimo nemotyvavimo atvejų pakanka konstatuoti, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 43 punkte primintą jurisprudenciją, remdamasi skundžiamo sprendimo 180–194 punktais
Larko
gali suprasti priežastis, dėl kurių jos argumentai buvo aiškiai ir numanomai atmesti, ir kad Teisingumo Teismui tame punkte pateikta pakankamai informacijos, kad šis galėtų vykdyti teisminę kontrolę šiuo klausimu.
Darytina išvada, kad ketvirtasis pagrindas turi būti atmestas.
Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus darytina išvada, pirma, kad skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas tiek, kiek juo Bendrasis Teismas atmetė ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, kiek ji susijusi su 2 priemone, ir, antra, likusi apeliacinio skundo dalis turi būti atmesta.
Dėl ginčo pirmojoje instancijoje
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas neturi reikiamos informacijos, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl ieškinio pirmojo pagrindo pirmos dalies, kiek ji susijusi su 2 priemone, grindžiamos SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu dėl neteisingo privataus ūkio subjekto principo taikymo.
Iš tiesų, kaip galima teigti remiantis būtent šio sprendimo 53–71 punktais, viena vertus, ginčijamame sprendime konstatavimą, kad 2 priemonės skyrimo momentu
Larko
buvo sunkumų patirianti įmonė, Komisija grindžia
Larko
finansiniais rezultatais, kurių akivaizdžiai nebuvo tuo metu. Kita vertus, Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad nėra jokių įrodymų, „tvirtai“ patvirtinančių, kad Graikijos valdžios institucijoms tuo momentu buvo žinoma apie tokius sunkumus.
Vis dėlto, atsižvelgiant į šio sprendimo 69 punkte primintą jurisprudenciją, Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar administracinės bylos medžiagoje yra tam tikro patikimumo ir nuoseklumo įrodymų, kurie yra pakankamas pagrindas daryti išvadą, pirma, kad Graikijos valdžios institucijos 2 priemonės skyrimo momentu žinojo ar turėjo žinoti apie įtariamus
Larko
sunkumus, ir, antra, kad per administracinę procedūrą Komisija ir Graikijos valdžios institucijos dėl šio punkto nesiginčijo.
Iš tiesų, remiantis suformuota jurisprudencija, jeigu Komisijos sprendimas buvo priimtas suinteresuotiems asmenims gerai žinomomis aplinkybėmis, jis gali būti motyvuojamas glaustai (šiuo klausimu žr. 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Vokietija / Komisija,
C‑156/98
,
EU:C:2000:467
,
punktą ir 2012 m. birželio 26 d. Sprendimo Lenkija / Komisija,
C‑335/09 P
,
EU:C:2012:385
,
punktą).
Taigi bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2018 m. vasario 1 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Larko / Komisija (
T‑423/14
,
EU:T:2018:57
)
tiek, kiek tame sprendime Bendrasis Teismas atmetė ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, kiek ji susijusi su 2008 m. Graikijos valstybės suteikta garantija bendrovei
Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE
dėl
ATE Bank
šiai bendrovei suteiktos 30 mln. eurų paskolos
.

2.
Atmesti likusią apeliacinio skundo dalį.

3.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.

4.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: graikų.