CELEX: 62014CJ0461
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 2009/147/EB
Laukinių paukščių apsauga
Specialios apsaugos teritorijos
Direktyva 85/337/EEB
Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas
Direktyva 92/43/EEB
Natūralių buveinių apsauga

Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nesiėmusi tinkamų priemonių tam, kad būtų išvengta natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, taip pat rūšių, kurioms ši teritorija buvo įsteigta, trikdymo specialioje apsaugos teritorijoje (toliau – SAT) „Campiñas de Sevilla“, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (
OL L 175
, 1985, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 248) su pakeitimais, padarytais 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11/EB (
OL L 73
, 1997, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 151) (toliau – Direktyva 85/337), 3 straipsnį, 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos (
OL L 20, 2010, p. 7
; toliau – Paukščių direktyva) 4 straipsnio 4 dalį ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (
OL L 206
, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102, ir klaidų ištaisymas
OL L 81, 2015, p. 5
; toliau – Buveinių direktyva) 6 straipsnio 2 dalį.
Teisinis pagrindas
Direktyva 85/337
Pagal Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalį valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, jog prieš duodant sutikimą projektams, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl pobūdžio, savo masto ar vietos, bus reikalaujama sutikimo planuojamai veiklai ir poveikio aplinkai vertinimo. Tokie projektai apibrėžti šios direktyvos 4 straipsnyje.
Minėtos direktyvos 3 straipsnyje nustatyta:
„Vertinant poveikį aplinkai pagal 4–11 straipsnių nuostatas ir kiekvienu konkrečiu atveju nustatomas, apibūdinamas ir įvertinamas tiesioginis ir netiesioginis projekto poveikis šiems veiksniams:
—
žmonėms, gyvūnijai ir augmenijai,
—
dirvožemiui, vandeniui, orui, klimatui ir kraštovaizdžiui,
—
materialinėms vertybėms ir kultūros paveldui,
—
pirmoje, antroje ir trečioje įtraukose išvardintų veiksnių sąveikai.“
Tos pačios direktyvos 4 straipsnyje nurodyta:
„1.   <…> I priede išvardyti projektai turi būti vertinami pagal 5–10 straipsnių nuostatas.
2.   <…> [V]alstybės narės:
a)
išnagrinėjusios kiekvieną atvejį
arba
b)
pagal valstybės narės nustatytas ribas ar kriterijus
nusprendžia, ar projektai, išvardyti II priede, turi būti vertinami pagal 5–[10] straipsnių nuostatas.
Valstybės narės gali apsispręsti naudoti abi a ir b punktuose nurodytas procedūras.
3.   Kai pagal 2 dalį nagrinėjamas kiekvienas atvejis arba naudojamasi valstybės narės nustatytomis ribomis ar kriterijais, privaloma atsižvelgti į atrankos kriterijus, išvardytus III priede.
<…>“
Direktyvos 85/337 I priede pateiktas jos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų projektų sąrašas. Šio priedo 7 punkto a ir b papunkčiuose minimas „[t]olimojo susisiekimo geležinkelio linijų tiesimas ir oro uostų, turinčių 2100 metrų ar ilgesnį pagrindinį pakilimo taką, statyba“ ir „automagistralių ir greitkelių tiesimas“.
Šios direktyvos III priedo 2 punkte „Projekto vieta“, kiek tai susiję su minėtos direktyvos 4 straipsnio 3 dalyje nurodytais atrankos kriterijais, numatyta:
„Geografinės srities, kuriai projektas gali daryti poveikį, jautrumas aplinkosaugos požiūriu turi būti svarstomas būtinai atsižvelgiant į:
—
esamą žemėnaudos pobūdį;
—
santykinį teritorijos gamtinių išteklių kiekį, kokybę ir regeneracinį pajėgumą,
—
natūralios aplinkos buferinį pajėgumą, atkreipiant ypatingą dėmesį į šias teritorijų rūšis:
a)
pelkes;
<…>
d)
gamtinius parkus ir draustinius;
e)
teritorijas, kurioms valstybės narės teisės aktai suteikia saugomų teritorijų statusą, ypač saugomas teritorijas, kurioms tokį statusą valstybės narės suteikė pagal [1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (
OL L 103
, 1979, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 98) ir Buveinių direktyvos nuostatas];
<…>“
Paukščių direktyva
Direktyva 79/409 kelis kartus buvo iš esmės pakeista. Todėl, siekiant aiškumo ir racionalumo, minėta direktyva buvo kodifikuota Paukščių direktyvoje.
Pagal Paukščių direktyvos 1 straipsnį šia direktyva siekiama apsaugoti visų rūšių laukinius paukščius, natūraliai paplitusius valstybių narių europinėje teritorijoje, kuriai taikoma ESV sutartis. Ji apima šių rūšių apsaugą, tvarkymą ir kontrolę ir nustato jų naudojimo taisykles.
Šios direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:
„1.   Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios apsaugos priemonės.
Todėl būtina atsižvelgti į:
a)
rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti;
b)
rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai;
c)
rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo;
d)
kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio.
Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais.
Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia kiekiu ir dydžiu tinkamiausias specialias apsaugos teritorijas.
2.   Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgiant į jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai.
<…>
4.   1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio tikslus. Valstybės narės taip pat stengiasi išvengti buveinių taršos ar pažeidimo už šių saugomų teritorijų ribų.“
Tarp Paukščių direktyvos I priede paminėtų įvairių rūšių yra
Otis tarda
(didysis einis).
Buveinių direktyva
Pagal Buveinių direktyvos 2 straipsnio 1 dalį šios direktyvos tikslas ‐ padėti užtikrinti biologinę įvairovę, apsaugant natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą europinėje valstybių narių, kurioms taikoma Sutartis, teritorijoje.
Šios direktyvos 6 straipsnio 1‐3 dalyse nustatyta:
„1.   Specialioms saugomoms teritorijoms valstybės narės nustato būtinas apsaugos priemones, tarp jų, jei reikia, atitinkamus tvarkymo planus, parengtus specialiai šioms teritorijoms ar integruotus į kitus plėtros planus, ir atitinkamas įstatymais nustatytas, administracines arba sutartyje numatytas priemones, kurios atitinka teritorijoje esančių į I priedą įtrauktų natūralių buveinių tipų ir į II priedą įtrauktų rūšių ekologinius reikalavimus.
2.   Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, o taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.
3.   Bet kokiems planams ir projektams, tiesiogiai nesusijusiems arba nebūtiniems teritorijos tvarkymui, bet galintiems ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas [tinkamas] jų galimo poveikio teritorijai įvertinimas [šios teritorijos apsaugos tikslų atžvilgiu]. Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisum[o] ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.“
Šios direktyvos 7 straipsnyje nurodyta:
„Šios direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti įpareigojimai pakeičia bet kuriuos Direktyvos 79/409/EEB 4 straipsnio 4 dalies pirmajame sakinyje nustatytus įpareigojimus teritorijoms, atrinktoms pagal 4 straipsnio 1 dalį arba panašiai pripažintoms pagal jos 4 straipsnio 2 dalį, nuo šios direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės narės atlikto atrinkimo arba pripažinimo datos pagal Direktyvą 79/409/EEB, jei pastaroji data yra vėlesnė.“
Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
2010 m. vasario mėnesį gavusi skundą dėl naujos greitojo geležinkelio linijos tarp Sevilijos (Ispanija) ir Almerijos (Ispanija) ruožų Marčena–Osūna I, Marčena–Osūna II ir „Variante de Osuna“ tiesimo projekto, 2011 m. birželio 17 d. Komisija išsiuntė Ispanijos Karalystei oficialų pranešimą; jame teigė, kad ši valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 85/337 3 straipsnį, Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalį ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį. Prie šio skundo buvo pridėta Andalūzijos skersinės geležinkelio ašies, kertančios SAT „Campiñas de Sevilla“, darbų galimo poveikio ataskaita.
Apskritai projekte numatyti, pirma, esamo geležinkelio pagerinimo ir pritaikymo infrastruktūros darbai ir, antra, papildomų įrenginių statybos darbai, būtini tam, kad būtų pastatyta ir parengta eksploatuoti nauja geležinkelio platforma.
Kiek tai susiję su esamo geležinkelio pagerinimo ir pritaikymo dalimi, 2006 m. liepos 4 d. poveikio aplinkai vertinimas pateiktas viešosioms konsultacijoms. Remiantis minėtu vertinimu, 2006 m. lapkričio 26 d. sprendimu patvirtintas pareiškimas dėl poveikio aplinkai. Su infrastruktūra susiję darbai prasidėjo 2007 m. gruodžio 4 d. ir buvo sustabdyti 2009 m. Pagal minėtą projektą numatyta kirsti gamtos teritoriją, kurią Ispanijos valdžios institucijos 2008 m. liepos 29 d. pripažino paukščiams skirta SAT. Ši teritorija buvo pripažinta SAT vėliau, nei išduotas nagrinėjamo projekto leidimas ir Ispanijos valdžios institucijos patvirtino pareiškimą dėl šio projekto poveikio aplinkai. Tačiau nagrinėjama teritorija dar nuo 1998 m. buvo įtraukta į Paukščių apsaugai svarbių arealų Europos bendrijoje inventorių (jos eilės numeris 238), t. y. į
Inventory of Important Bird Areas in the European Community
(toliau – IBA 98).
2011 m. liepos 20 d. Ispanijos Karalystė paprašė Komisijos pratęsti atsakymo pateikimo terminą; prašymas buvo patenkintas.
2011 m. rugsėjo 20 d. Ispanijos Karalystė atsakė į oficialų pranešimą.
2013 m. birželio 20 d. raštu Komisija pateikė pagrįstą nuomonę; joje kaltino Ispanijos Karalystę neįvykdžius įsipareigojimų pagal Direktyvos 85/337 3 straipsnį, Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalį ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį.
2013 m. rugpjūčio 21 d. Ispanijos Karalystė atsakė į šią pagrįstą nuomonę ir prie savo rašto pridėjo priedą – ataskaitą „Análisis de la afección del Eje Ferroviario Transversal a la avifauna de la ZEPA Campiñas de Sevilla“ („Skersinės geležinkelio ašies poveikio SAT „Campiñas de Sevilla“ paukščiams analizė“), kurią 2013 m. liepos mėnesį parengė
Consejería de Agricultura, Pesca y Medio Ambiente de la Junta de Andalucia
(Andalūzijos regiono žemės ūkio, žvejybos ir aplinkos ministerija, Ispanija) aplinkos ir vandenų tarnyba.
Manydama, kad priemonės, kurių ėmėsi Ispanijos Karalystė, vis dar nepatenkinamos, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio priimtinumo
Šalių argumentai
Ispanijos vyriausybė ginčija ieškinio priimtinumą motyvuodama tuo, kad ieškinys pagrįstas kaltinimu, kuris skiriasi nuo nurodyto per ikiteisminę procedūrą.
Šiuo klausimu valstybė narė tvirtina, kad, vykstant ikiteisminei procedūrai, ginčo objektas aiškiai apsiribojo geležinkelio linijos ruožais Marčena–Osūna I ir Marčena–Osūna II. Tačiau ieškinyje Komisija apkaltino Ispanijos Karalystę ir tuo, kad ši nesilaikė Direktyvos 85/337 reikalavimų, kiek tai susiję su 3 km ilgio ruožu „Variante de Osuna“, ir taip išplėtė ginčo dalyką.
Komisija primena, kad pažeidimų procedūra pradėta gavus skundą dėl naujos greitojo geležinkelio linijos tarp Sevilijos ir Almerijos ruožų Marčena–Osūna I, Marčena–Osūna II ir „Variante de Osuna“ projekto. Todėl, nors per procedūrą aiškiai nurodytos faktinės aplinkybės, kurios yra pažeidimo pagrindas, susijusios su ruožais Marčena–Osūna I ir Marčena–Osūna II, nuoroda į platesnį projekto kontekstą yra svarbi.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma pažymėtina, kad pagrįstos nuomonės teisėtumas ir prieš ją vykusi procedūra nagrinėjamu atveju nėra ginčijami. Vis dėlto Ispanijos Karalystė tvirtina, kad ieškinyje pateiktas kaltinimas skiriasi nuo to, kuris buvo nurodytas oficialiame pranešime ir pagrįstoje nuomonėje.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisijos atitinkamai valstybei narei adresuotame oficialiame pranešime, o vėliau – jos išsiųstoje pagrįstoje nuomonėje apibrėžiamas ginčo dalykas, kuris nuo to laiko nebegali būti išplečiamas. Iš tiesų atitinkamos valstybės narės galimybė pateikti savo pastabas (net jei mano, kad neturi ja pasinaudoti) yra esminė Sutartimi siekta įtvirtinti garantija, o jos paisymas – esminė procedūros, per kurią pripažįstamas valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas, teisėtumo forma. Todėl Komisijos pagrįsta nuomonė ir ieškinys turi būti grindžiami tais pačiais kaltinimais, kaip pateikti oficialiame pranešime, kuriuo pradedama ikiteisminė procedūra (2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑127/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:2130
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Tačiau Komisija po to, kai išsiunčia oficialų pranešimą, gali patikslinti savo kaltinimus, jeigu jų dalykas lieka iš esmės tas pats (2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑127/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:2130
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad vykstant ikiteisminei procedūrai apibrėžtas ginčo dalykas buvo išplėstas arba pakeistas.
Konstatuotina, kad vykstant ikiteisminei procedūrai ruožas „Variante de Osuna“ nebuvo nagrinėtas, dėl to ieškinys turi būti pripažintas nepriimtinu tiek, kiek jis susijęs su šiuo ruožu.
Dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Dėl pirmojo kaltinimo, grindžiamo Direktyvos 85/337 3 straipsnio pažeidimu
Šalių argumentai
Komisija pirmiausia nurodo neneigianti, kad buvo atliktas viso aptariamo projekto poveikio aplinkai vertinimas; ji taip pat neteigia, kad šis projektas buvo padalytas į kelis ruožus siekiant išvengti jų kumuliacinio poveikio aplinkai vertinimo. Taigi jos pirmasis kaltinimas susijęs su tuo, kad atliktas poveikio aplinkai vertinimas neatitinka Direktyvos 85/337 3 straipsnio reikalavimų.
Komisija priekaištauja Ispanijos Karalystei, kad ši neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtos direktyvos 3 straipsnį, nes nei identifikavo, nei aprašė, nei tinkamai įvertino aptariamo greitojo geležinkelio linijos projekto poveikį aplinkai ir konkrečiai – paukščiams. Iš tiesų, atliekant aptariamą poveikio aplinkai vertinimą nebuvo atsižvelgta į tai, kad geležinkelio linija kerta ekologiniu atžvilgiu jautrią teritoriją, kurios svarbą mokslo bendruomenė pripažįsta nuo 1998 m. ir kuri buvo įtraukta į IBA 98.
Komisijos teigimu, aptariamame pareiškime dėl poveikio aplinkai nebuvo paminėtos buveinės, turinčios esminę reikšmę paukščių gyvenimui, kaip antai šlapžemės, būtent Ochuelos lagūna. Be to, aptariamoje teritorijoje esančios paukščių rūšys buvo paprasčiausiai išvardytos ir visiškai neįvertintas projekto poveikis jį patiriančioms paukščių rūšims. Atlikto poveikio aplinkai vertinimo išvadose nurodytos tik dvi bendros apsaugos priemonės, būtent darbų nutraukimas dauginimosi ir jauniklių auginimo laikotarpiais ir būtinumas imtis priemonių siekiant išvengti paukščių žūties nuo elektros smūgio.
Komisija taip pat pažymi, kad nagrinėjamas projektas poveikį paukščiams darys net ir tada, kai darbai bus baigti. Greitojo geležinkelio linijos veikimas darys aiškų poveikį paukščių gyvenimui, kaip antai dėl triukšmo, žūties nuo susidūrimo ar elektros smūgio rizikos, o tai, Ispanijos valdžios institucijoms atliekant poveikio aplinkai vertinimą, nebuvo nagrinėta. Dublike Komisija nurodo, kad, kadangi galutinis projekto tikslas yra naujos greitojo geležinkelio linijos nutiesimas ir atidavimas eksploatuoti, į šios linijos eksploatavimo etapą turėjo būti atsižvelgta atliekant pirminį poveikio vertinimą, kad būtų išvengta to, jog dėl projekto išskaidymo siekiama aplinkos apsauga taptų nevientisa.
Dėl to, kad nebuvo atliktas tinkamas aptariamo projekto poveikio aplinkai vertinimas, Ispanijos valdžios institucijos taip pat neįvykdė joms tenkančios pareigos informuoti atitinkamą visuomenę apie galimą šio projekto poveikį aptariamai teritorijai prieš priimdamos sprendimą dėl prašymo leisti įgyvendinti šį projektą.
Ji mano, jog dėl to, kad planuojama greitojo geležinkelio linija yra lygiagreti su įprasta geležinkelio linija, neapribojamos paukščiams žalingos pasekmės. Iš tiesų greitojo geležinkelio linija daro intensyvesnį ir labiau invazinį poveikį nei tas, kuris gali atsirasti dėl įprastos geležinkelio linijos, t. y. poveikį, kuris nebuvo teisingai įvertintas, kiek tai susiję ne tik su darbais ir reikalinga įranga, bet ir su vėlesne greitojo geležinkelio linijos eksploatacija.
Komisija tvirtina, kad Direktyvos 85/337 išskirtinis dėmesys skiriamas tikėtino projekto poveikio vertinimui, kai jis turi būti įgyvendinamas ekologiniu atžvilgiu svarbiose teritorijose, be kita ko, pagal šios direktyvos III priedo 2 punktą „Projekto vieta“, kuriame, kiek tai susiję su minėtos direktyvos 4 straipsnio 3 dalyje nurodytais kriterijais, nurodytas pelkėms skiriamas ypatingas dėmesys.
Be to, Komisija mano, kad Ispanijos Karalystės priimtas įsipareigojimas atlikti papildomą poveikio aplinkai vertinimą patvirtina, jog tinkamas šio poveikio įvertinimas prieš išduodant projekto leidimą nebuvo atliktas.
Ispanijos Karalystė nesutinka su nurodomu įsipareigojimų neįvykdymu. Pirmiausia ji tvirtina, kad nėra jokios teisės normos, pagal kurią pareiškimuose dėl poveikio aplinkai turi būti nurodoma, jog teritorija įtraukta į Paukščių apsaugai svarbių arealų Europoje inventorių (toliau – IBA). Teisingumo Teismas ne kartą yra pripažinęs, kad IBA neturi privalomo pobūdžio (1998 m. gegužės 19 d. Sprendimo Komisija / Nyderlandai,
C‑3/96
,
EU:C:1998:238
,
punktas). Vienintelis dalykas, kurį jam pripažįsta Teisingumo Teismas, yra tai, kad valstybė narė gali jį naudoti kaip referencinį pagrindą vertindama, ar, nesant mokslinių įrodymų, ji įsteigė pakankamai ir pakankamo dydžio SAT (2007 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑235/04
,
EU:C:2007:386
,
ir
punktai).
Taigi Komisijos argumentas yra visiškai nesvarbus, kai reikia įvertinti, ar įsipareigojimai pagal Direktyvos 85/337 3 straipsnį nebuvo įvykdyti dėl to, kad poveikio aplinkai vertinimas nesusijęs su tiesioginiu ir netiesioginiu poveikiu aplinkai apskritai ir konkrečiai paukščiams. Svarbu tik tai, kad atliekant poveikio aplinkai vertinimą identifikuojama, kokiai faunai daromas poveikis, o šis vertinimas sudaro galimybes priimti tinkamas priemones, kurios padėtų išvengti galimo neigiamo poveikio ir atitaisyti padėtį. Taigi atliktas poveikio aplinkai vertinimas visiškai atitiko šiuos reikalavimus, net jei IBA 98 ir nebuvo paminėtas.
Antra, Ispanijos Karalystė mano, kad pelkių arba teritorijų, kurios teisiškai pripažintos saugomomis, buvimas buvo įtrauktas ne į Direktyvos 85/337 I priedą, o į jos III priedą, dėl to tokias aplinkybes Europos Sąjunga laiko turinčiomis santykinę, o ne esminę reikšmę.
Trečia, kiek tai susiję su Komisijos argumentu dėl to, kad geležinkelio linijos, kuri yra lygiagreti su planuojama, buvimas daro intensyvesnį ir labiau invazinį poveikį, galintį generuoti kumuliacinį poveikį, kuris nebuvo įvertintas, Ispanijos Karalystė mano, kad atliktas poveikio aplinkai vertinimas leidžia daryti išvadą, jog šis poveikis bus gerokai mažesnis dėl to, kad bus nutiesta nauja lygiagreti geležinkelio linija netoli jau esamos linijos.
Ketvirta, Ispanijos Karalystė mano, kad atliktame poveikio aplinkai vertinime numatyta pakankamai prevencinių ir korekcinių priemonių, būtent atsižvelgimas į stepių paukščių dauginimosi laikotarpius sustabdant darbus, pasivaikščiojimo takų palei trasą įrengimas po to, kai šie darbai dar kartą bus išnagrinėti, kad būtų išvengta tiesioginio poveikio paukščių rūšims, taip pat kitų atmosferos, žemės ir hidrologinės sistemos apsaugos priemonių, kurios taip pat sustiprina neigiamo poveikio paukščiams prevenciją.
Be to šios priemonės buvo išplėstos, siekiant dalį atitinkamos teritorijos pripažinti SAT.
Penkta, Ispanijos Karalystė pažymi, kad nagrinėjamas poveikio aplinkai vertinimas susijęs tik su žemės paruošimo, platformų statybos ir aptvėrimo darbų projektu.
Be to, ši valstybė narė tvirtina, kad Komisija iškreiptai aiškina Ispanijos valdžios institucijų ketinimą atlikti naują poveikio aplinkai vertinimą, nes buvo aiškiai numatyta, kad vėliau bus pradėtas naujas projektas, skirtas darbams, kurie yra būtini tam, kad būtų atiduota eksploatuoti geležinkelio linija, atlikti, įskaitant elektros liniją, kurios atitinkamą vertinimą taip pat būtinai reikės atlikti. Jos teigimu, Komisija neįrodė, kad dviejų paeiliui vykdomų projektų, kurie turi būti atitinkamai vertinami, nenumatymas kenkia Direktyvoje 85/337 numatytam tikslui ir procedūroms.
Galiausiai Ispanijos Karalystė teigia, jog tai, kad vykdant darbus ir juos užbaigus stepių paukščių populiacija išaugo, rodo, jog atliktas vertinimas yra pakankamas. Jos manymu, priemonės, priimtos remiantis atliktu poveikio aplinkai vertinimu, apsaugojo paukščius ir leido pasiekti galutinį atitinkamos direktyvos tikslą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad pareigos atlikti poveikio aplinkai vertinimą apimtis išplaukia iš Direktyvos 85/337 3 straipsnio, pagal kurį vertinant poveikį aplinkai pagal šios direktyvos 4–11 straipsnių nuostatas kiekvienu konkrečiu atveju nustatomas, apibūdinamas ir įvertinamas tiesioginis ir netiesioginis projekto poveikis žmonėms, gyvūnijai ir augmenijai, dirvožemiui, vandeniui, orui, klimatui ir kraštovaizdžiui, materialinėms vertybėms ir kultūros paveldui bei šių veiksnių sąveikai (2011 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑404/09
,
EU:C:2011:768
,
punktas).
Teisingumo Teismas taip pat ne kartą pažymėjo, kad Direktyvos 85/337 taikymo sritis ir tikslas – labai platūs (2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Abraham ir kt.,
C‑2/07
,
EU:C:2008:133
,
punktas). Be to, Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalyje valstybėms narėms nustatyta pareiga atlikti projektų, galinčių daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, poveikio aplinkai vertinimą. Šia direktyva siekiama, kad būtų atliekamas visapusiškas projektų ar jų pakeitimo poveikio aplinkai vertinimas (2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Abraham ir kt.,
C‑2/07
,
EU:C:2008:133
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju Komisija iš esmės tvirtina, kad pagal Direktyvą 85/337 atliktas poveikio aplinkai vertinimas, apimantis infrastruktūros darbus, būtinus greitojo geležinkelio linijos tarp Sevilijos ir Almerijos ruožų Marčena–Osūna I ir Marčena–Osūna II funkcionavimui, bėgių tiesimo ir geležinkelio linijos statybos darbus, taip pat paaukštintos didesnės platformos statybą, yra netinkamas, nes jame nepaminėta IBA 98 esama teritorija ir neatsižvelgiama į tai, kad nagrinėjamas projektas kerta teritoriją, kuri yra ypač svarbi ekologiniu atžvilgiu.
Primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisija privalo įrodyti nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą. Būtent ji turi Teisingumo Teismui pateikti įrodymų, kad šis galėtų patikrinti tokio įsipareigojimo neįvykdymą, nesiremdamas jokia prezumpcija (2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑308/08
,
EU:C:2010:281
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Pirma, kiek tai susiję su Komisijos argumentu, grindžiamu iš esmės tuo, kad atliktame poveikio aplinkai vertinime turėjo būti paminėta, jog su nagrinėjamu projektu susijusi teritorija yra Europos paukščiams svarbi teritorija ir ji prieš tai, kai Ispanijos valdžios institucijos 2008 m. joje įsteigė SAT, nuo 1998 m. ji buvo įtraukta į IBA 98, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog, nors šis inventorius nėra teisiškai privalomas, Teisingumo Teismas gali jį naudoti kaip nuorodą, leidžiančią įvertinti, ar valstybė narė SAT priskyrė pakankamo dydžio teritorijas ir pakankamą jų kiekį (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑235/04
,
EU:C:2007:386
,
punktą).
Konstatuotina, kad IBA 98 pateikiamas atnaujintas paukščių apsaugai svarbių teritorijų Ispanijoje inventorius, kuris, nesant priešingų mokslinių įrodymų, yra nuoroda, leidžianti įvertinti, ar ši valstybė narė SAT priskyrė pakankamo dydžio teritorijas ir pakankamą jų kiekį, kad suteiktų apsaugą visoms Direktyvos 79/409 I priede išvardytoms paukščių rūšims ir šiame priede nenurodytoms migruojančioms rūšims (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑235/04
,
EU:C:2007:386
,
punktą ir 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑186/06
,
EU:C:2007:813
,
punktą).
Vis dėlto pažymėtina, kad nė vienoje Direktyvos 85/337 nuostatoje nenustatyta, jog poveikio aplinkai vertinime turi būti paminėta, kad teritorija, kurią paveiks projektas, kurio vertinimas turi būti atliekamas, būtų įtraukta į IBA. Taigi šis Komisijos argumentas turi būti atmestas.
Antra, dėl Komisijos argumento, kad atliekant nagrinėjamą poveikio aplinkai vertinimą tinkamai nebuvo nei identifikuotas, nei aprašytas, nei įvertintas nagrinėjamo projekto poveikis aplinkai ir konkrečiai – paukščiams, pažymėtina, kad, nesant konkretesnių ir išsamesnių paaiškinimų, negali būti daroma išvada, jog, kaip iš esmės savo išvados 41 punkte pažymėjo generalinis advokatas, pateikta pakankamai teisinių įrodymų, kad buvo būtent taip.
Kiek tai susiję su teritorijoje, kuriai nagrinėjamas projektas darys poveikį, esančių paukščių rūšių nustatymu, konstatuotina, kad nepaisant to, jog nėra nuorodos į IBA 98, nagrinėjamame poveikio aplinkai vertinime pažymimas šios teritorijos ypatumas dėl paukščių, pateikiamas šioje teritorijoje esančių paukščių rūšių, išvardytų Paukščių direktyvos I priede, visų pirma
Otis tarda
, inventorius ir nurodoma kiekvienai iš jų taikoma apsaugos kategorija. Be to, minėtame vertinime nustatomos tam tikros rūšims apsaugoti skirtos priemonės, kaip antai darbų nutraukimas dauginimosi ir jauniklių auginimo laikotarpiais arba draudimas naikinti augmeniją kovo–liepos mėn., siekiant išvengti neigiamo poveikio veisimuisi. Tačiau Komisija nenurodo priežasčių, dėl kurių, kiek tai susiję su projektu, kuriam konkrečiai taikomas nagrinėjamas vertinimas, šios priemonės yra nepakankamos.
Trečia, dėl Komisijos argumento, kad pareiškimas dėl poveikio aplinkai neapėmė Ochuelos lagūnos, esančios teritorijoje, kurioje vėliau įsteigta SAT, pažymėtina, kad išnagrinėjus bylos dokumentus paaiškėjo, jog ši lagūna, jos vaidmuo ir svarba buvo aprašyti nagrinėjamame poveikio aplinkai vertinime.
Ketvirta, dėl Komisijos argumento, kad nagrinėjamas projektas poveikį paukščiams darys net ir tada, kai darbai bus baigti, nes greitojo geležinkelio linija darys aiškų poveikį paukščių gyvenimui, kaip antai dėl triukšmo, susidūrimo ar elektros smūgio rizikos, o tai, Ispanijos valdžios institucijoms atliekant poveikio aplinkai vertinimą, nebuvo nagrinėta, konstatuotina, kad atliekant minėtą vertinimą nebuvo nustatyta aiškių priemonių, kurios turi būti priimtos siekiant išvengti šios rizikos.
Kaip savo išvados 37 ir 51 punktuose iš esmės atkreipė dėmesį generalinis advokatas, vis dėlto pažymėtina, kad, kaip Komisija pabrėžė savo pagrįstoje nuomonėje ir vykstant šiam procesui, nagrinėjamas poveikio aplinkai vertinimas neprieštarauja Direktyvos 85/337 3 straipsniui, nes jis susijęs ne su visu nagrinėjamu projektu. Todėl, remiantis šio sprendimo 26 punkte priminta teismo praktika, toks Komisijos kaltinimas, pirmą kartą pateiktas dublike, turi būti pripažintas nepriimtinu.
Penkta, Komisija tvirtina, kad atliekant nagrinėjamą poveikio aplinkai vertinimą nebuvo pakankamai išnagrinėtos pasekmės, susijusios su darbais ir įrenginiais, reikalingais siekiant nutiesti su esama geležinkelio linija lygiagrečią greitojo geležinkelio liniją ir vėliau eksploatuoti šią suprojektuotą liniją.
Konstatuotina, kad nagrinėjamas poveikio aplinkai vertinimas parodė, jog linija, lygiagreti su esama geležinkelio linija, aplinkos požiūriu yra tinkamiausias sprendimas, o Komisija, kuriai, remiantis šio sprendimo 50 punkte nurodyta teismo praktika, tenka pareiga pateikti nurodyto įsipareigojimų neįvykdymo įrodymų, nepagrindė savo teiginių, kad dvi lygiagrečios geležinkelio linijos gali daryti įvairiais atžvilgiais didelį neigiamą poveikį aplinkai.
Iš to matyti, kad Direktyvos 85/337 3 straipsnio pažeidimu grindžiamas kaltinimas turi būti atmestas.
Dėl antrojo kaltinimo, grindžiamo Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Ketvirtuoju kaltinimu Komisija kaltina Ispanijos Karalystę dėl iš greitojo geležinkelio linijos tarp Sevilijos ir Almerijos tiesimo projekto išplaukiančių žalingų pasekmių tam tikroms Paukščių direktyvos I priede nurodytoms rūšims.
Komisija mano, kad, pritarusi greitojo geležinkelio linijos tiesimui IBA 98 nurodytoje teritorijoje, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalį.
Komisijos nuomone, kadangi „Campiñas de Sevilla“ teritorijoje SAT buvo įsteigta vėlai, t. y. 2008 m. liepos mėn., kai tik poveikio aplinkai vertinimo procedūra buvo baigta ir darbai jau buvo prasidėję, Ispanijos valdžios institucijos turėjo imtis tinkamų apsaugos priemonių pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies nuostatas (2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑388/05
,
EU:C:2007:533
,
punktas ir 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑186/06
,
EU:C:2007:813
,
punktas). Tokia pareiga egzistuoja iki tol, kol teritorijoje įsteigiama SAT, ir, remiantis Teisingumo Teismo praktika, ją reikia įvykdyti prieš tai, kai bus konstatuotas bet koks paukščių populiacijos sumažėjimas arba kils konkreti grėsmė, kad saugoma rūšis išnyks (1993 m. rugpjūčio 2 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑355/90
,
EU:C:1993:331
,
punktas). Todėl Komisija mano, kad leidusi tiesti greitojo geležinkelio liniją, kertančią į IBA 98 įtrauktą teritoriją, Ispanijos Karalystė nesilaikė įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį, būtent įsipareigojimo imtis tinkamų priemonių tam, kad būtų išvengta draudžiamo trikdymo teritorijose, kurioms šis projektas daro poveikį ir kuriose turėjo būti įsteigtos SAT.
Komisija teigia, kad atlikti statybos darbai iš esmės pakeitė nagrinėjamos teritorijos aplinkosaugos charakteristikas, visų pirma dėl to, kad buvo pastatyta pakelta platforma ir dviguba apsauginė tvora. Jos manymu, dėl šių pokyčių gali sumažėti paukščių galimybės patekti į poilsio, maitinimosi ir veisimosi vietas.
Be to, Komisija, teigia, kad paaiškėjo, jog atliktas poveikio aplinkai vertinimas pagal Direktyvos 85/337 3 straipsnį yra nepakankamas, kiek tai susiję su galimu nagrinėjamo projekto poveikiu atitinkamoje teritorijoje esančioms paukščių rūšims ir su korekcinėmis bei kompensacinėmis priemonėmis, dėl to buvo netinkamai identifikuota šio projekto keliama rizika.
Ispanijos Karalystė tvirtina, jog tam, kad Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalis būtų įvykdyta, nebūtina atlikti procedūrų, kurias ši direktyva numato teritorijoms, aiškiai pripažintoms SAT. Priešingai, ji mano, kad valstybėms narėms pakanka priimti priemones, kuriomis siekiama išsaugoti ir apsaugoti paukščius dar prieš įsteigiant šiose teritorijose SAT. Ispanijos Karalystės nuomone, ji priėmė tinkamas apsaugos priemones, be kita ko, apribojusi žemės paruošimo darbų datas pagal paukščių veisimosi sezoną, nutiesusi pasivaikščiojimo takus palei trasą, kad būtų išvengta tiesioginio poveikio paukščių rūšims, ir įrengusi apsaugos nuo susidūrimų su paukščiais įrangą.
Be to, ji mano, kad Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies buvo laikytasi, nes laikotarpiu nuo 2001 iki 2012 m. SAT „Campiñas de Sevilla“ populiacija ne sumažėjo, o padidėjo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalyje valstybės narės įpareigojamos imtis tinkamų priemonių, kad SAT būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti svarbu atsižvelgiant į minėto straipsnio tikslus.
Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką valstybės narės turi laikytis iš Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmo sakinio išplaukiančių įsipareigojimų, net jeigu atitinkamose teritorijose nebuvo įsteigtos SAT, jeigu paaiškėja, kad tai turėjo būti padaryta (2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑186/06
,
EU:C:2007:813
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika ir 2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija,
C‑141/14
,
EU:C:2016:8
,
punktas).
Tačiau, kalbant apie teritorijas, kuriose įsteigtos SAT, Buveinių direktyvos 7 straipsnyje numatyta, kad šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje nustatyti įpareigojimai pakeičia Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatytus įpareigojimus nuo šios direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės narės atlikto įsteigimo pagal Paukščių direktyvą datos, jei pastaroji data yra vėlesnė (2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑186/06
,
EU:C:2007:813
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Todėl Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalis taikoma tik situacijai, buvusiai prieš SAT įsteigimą geografinėje teritorijoje „Campiñas de Sevilla“.
Kaip priminta šio sprendimo 52 punkte, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad IBA 98, kuriame pateikiamas atnaujintas paukščių apsaugai svarbių teritorijų Ispanijoje inventorius, nesant priešingų mokslinių įrodymų, yra nuoroda, leidžianti įvertinti, ar ši valstybė narė prie SAT priskyrė pakankamo dydžio teritorijas ir pakankamą jų kiekį, kad suteiktų apsaugą visoms Paukščių direktyvos I priede išvardytoms paukščių rūšims ir šiame priede nenurodytoms migruojančioms rūšims.
Yra aišku, kad Sevilijos provincijoje esančioje geografinėje teritorijoje „Campiñas de Sevilla“ yra Paukščių direktyvos I priede išvardytų stepių paukščių rūšių, dėl to ji buvo įtraukta į IBA 98 prieš tai, kai joje 2008 m. liepos 29 d. sprendimu buvo įsteigta SAT.
Todėl atrodo, kad, remiantis šio sprendimo 70 ir 71 punktuose priminta teismo praktika, tokiai teritorijai, kurioje iki 2008 m. liepos 29 d. turėjo būti įsteigta SAT, turėjo būti taikoma Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje numatyta apsaugos sistema.
Antra, siekiant konstatuoti įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį neįvykdymą, reikia
mutatis mutandis
remtis Teisingumo Teismo praktika dėl įsipareigojimų pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį neįvykdymo, nes pastaroji nuostata iš esmės sutampa su Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmu sakiniu (2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija,
C‑141/14
,
EU:C:2016:8
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Remiantis šia teismo praktika, atitinkamos nuostatos pažeidimas turi būti konstatuojamas, jei Komisija įrodo, kad egzistuoja tikimybė ar grėsmė, kad projektas pablogins saugomų paukščių rūšių buveines arba stipriai sutrikdys šias rūšis (2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija,
C‑141/14
,
EU:C:2016:8
,
punktas).
Todėl reikia išnagrinėti, ar Komisija įrodė, kad egzistuoja tikimybė ar grėsmė, kad aptariamas projektas teritorijoje „Campiñas de Sevilla“, pavėluotai pripažintoje SAT, gali sukelti ankstesniame punkte nurodytą pablogėjimą ir trikdymą.
Iš bylos medžiagos matyti, kad greitojo geležinkelio linijos, kuriai reikia, be kita ko, nutiesti bėgius, pastatyti pakeltą platformą ir atlikti žemės paruošimo darbus ir kuri kerta teritoriją, kurioje gyvena kelios Paukščių direktyvos I priede išvardytos rūšys, tiesimas gali sukelti reikšmingų trikdymų ir pabloginti saugomų paukščių rūšių buveines.
Žinoma, kaip tvirtina Ispanijos Karalystė, ši valstybė narė ėmėsi kai kurių priemonių, skirtų statybos darbų poveikiui kompensuoti, kaip antai apribojo tokius darbus paukščių veisimosi sezonu arba įrengė pėsčiųjų takus palei geležinkelį.
Tačiau, kaip savo išvados 75 ir 77 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, šios priemonės nepanaikina tikimybės, kad naujoji geležinkelio platforma, kuri kerta kai kurioms paukščių rūšims, be kita ko,
Otis tarda
, svarbią buveinę, gali lemti reikšmingus trikdymus ir pabloginti saugomų paukščių rūšių buveines.
Šios išvados negali paneigti tai, kad, Ispanijos Karalystės teigimu, atitinkama paukščių populiacija padidėjo.
Primintina, kad įsipareigojimai apsaugoti egzistuoja dar prieš nustatant paukščių skaičiaus sumažėjimą arba dar prieš kylant konkrečiai grėsmei, kad saugoma paukščių rūšis išnyks (2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija,
C‑141/14
,
EU:C:2016:8
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Todėl reikia pripažinti, kad iki 2008 m. liepos 29 d. Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalį ir kad Komisijos ieškinį šiuo klausimu reikia patenkinti.
Tačiau negalima sutikti su Komisijos argumentu, kad nagrinėjamos geležinkelio linijos eksploatavimas daro reikšmingą poveikį atitinkamoje teritorijoje esantiems paukščiams dėl, be kita ko, trikdymo, kurį kelia triukšmas, ir elektros smūgio bei susidūrimo rizikos.
Kaip savo išvados 69 punkte pažymėjo generalinis advokatas, kalbama apie poveikį, susijusį su galimu leidimu atlikti darbus, kurių reikės vėliau, kad geležinkelio linija veiktų, kai bus atliktas papildomas poveikio aplinkai vertinimas, o nagrinėjamas projektas susijęs su esamos infrastruktūros gerinimu, t. y. be kita ko, pakeltos platformos statyba.
Dėl trečiojo kaltinimo, grindžiamo Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Trečiajame kaltinime Komisija teigia, kad nuo tada, kai teritorijoje „Campiñas de Sevilla“ buvo įsteigta SAT, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį.
Šiuo klausimu ji iš esmės pakartoja argumentus, pateiktus antrajame kaltinime ir nurodytus šio sprendimo 65 ir 66 punktuose.
Ispanijos Karalystė mano, kad nuo tada, kai šioje teritorijoje įsteigta SAT, buvo priimtos visos priemonės, kurių reikia įsipareigojimams pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį įvykdyti.
Ji mano, kad Komisija nepateikė įrodymų, kurie patvirtintų, kad tinkamos apsaugos priemonės, skirtos išvengti reikšmingo poveikio paukščiams vykdant nagrinėjamos geležinkelio linijos tiesimo darbus ir ją eksploatuojant, yra nepakankamos arba jų nėra.
Be to, Ispanijos Karalystė tvirtina, kad pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį nereikalaujama nedelsiant priimti korekcines priemones dėl rizikos, kurią gali sukelti veiksmai ateityje. Iš tiesų Komisijos nurodyta rizika kiltų tik tuo atveju, jei būtų vykdomas antrasis darbų projektas, kurio pradžios data dar nebuvo numatyta, ir ji būtų neutralizuota prieš tai, kai kiltų.
Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad Buveinių direktyvos 7 straipsnyje, kiek tai susiję su teritorijomis, kuriose įsteigtos SAT, numatyta, jog šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje nustatyti įpareigojimai pakeičia Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalyje nustatytus įpareigojimus nuo Buveinių direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės narės atlikto įsteigimo pagal Paukščių direktyvą datos, jei pastaroji data yra vėlesnė (2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑186/06
,
EU:C:2007:813
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Kadangi teritorijoje „Campiñas de Sevilla“ SAT buvo įsteigta 2008 m. liepos 29 d., nagrinėjamu atveju Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis šiai teritorijai taikoma nuo šios datos.
Pažymėtina, kad veikla atitinka Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį, tik jeigu garantuojama, jog ji nesukels jokio trikdymo, galinčio turėti reikšmingą poveikį šios direktyvos tikslams, pirmiausia ja siekiamiems apsaugos tikslams (2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija,
C‑141/14
,
EU:C:2016:8
,
punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Primintina, kad pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį, kaip ir pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmąjį sakinį, valstybės narės įpareigojamos imtis atitinkamų priemonių, kad teritorijose, kuriose pagal pastarojo straipsnio 1 dalį įsteigtos SAT, būtų išvengta buveinių pažeidimo arba trikdymo, galinčio reikšmingai paveikti rūšis, kurioms įsteigtos SAT (2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑388/05
,
EU:C:2007:533
,
punktas).
Remiantis tuo, darytina išvada, jog trečiasis kaltinimas yra pagrįstas, tik jeigu Komisija pateiks pakankamai teisinių įrodymų, kad Ispanijos Karalystė nesiėmė tinkamų apsaugos priemonių, kad būtų išvengta to, jog greitojo geležinkelio linijos tiesimo darbai teritorijoje „Campiñas de Sevilla“, jeigu jie vykdomi po to, kai 2008 m. liepos 29 d. teritorijoje „Campiñas de Sevilla“ buvo įsteigta SAT, pablogintų Paukščių direktyvos I priede nurodytų stepinių paukščių rūšių buveines ir trikdytų šias rūšis, ir tai galėtų turėti reikšmingą poveikį, atsižvelgiant į Buveinių direktyvoje nustatytą tikslą užtikrinti šių rūšių apsaugą (pagal analogiją žr. 2011 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑404/09
,
EU:C:2011:768
,
punktą).
Vis dėlto tam, kad būtų konstatuotas Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies pažeidimas, Komisija neturi įrodyti, kad egzistuoja priežastinis ryšis tarp greitojo geležinkelio linijos tiesimo ir reikšmingo atitinkamų rūšių trikdymo. Pakanka, kad ši institucija įrodytų, jog yra tikimybė arba rizika, kad toks tiesimas sukels reikšmingą šių rūšių trikdymą (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija,
C‑141/14
,
EU:C:2016:8
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš bylos medžiagos matyti, kad, kaip savo išvados 86 punkte pažymėjo generalinis advokatas, nagrinėjamos geležinkelio linijos tiesimo darbai buvo tęsiami po to, kai 2008 m. liepos 29 d. atitinkamoje teritorijoje įsteigta SAT, nutraukti tik 2009 m., o šių darbų vykdymas, be kita ko, pakeltos platformos statyba, gali sukelti reikšmingų trikdymų ir pabloginti saugomų paukščių rūšių buveines, nes Ispanijos Karalystė pripažino, kad dėl nagrinėjamo projekto neabejotinai sumažės
Otis tarda
populiacijai palankių buveinių.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad trečiasis kaltinimas yra iš dalies pagrįstas.
Tačiau dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos šio sprendimo 86 punkte, negalima sutikti su Komisijos argumentu, kad nagrinėjamos geležinkelio linijos eksploatavimas daro reikšmingą poveikį atitinkamoje teritorijoje esantiems paukščiams dėl, be kita ko, trikdymo, kurį kelia triukšmas, ir elektros smūgio bei susidūrimo rizikos.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad nesiėmusi tinkamų priemonių, skirtų SAT „Campiñas de Sevilla“ išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, taip pat rūšių, kurioms ši teritorija buvo įsteigta, trikdymo, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalį, kiek tai susiję su laikotarpiu iki 2008 m. liepos 29 d., ir įsipareigojimų pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį, kiek tai susiję su laikotarpiu po šios datos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Nagrinėjamu atveju reikia atkreipti dėmesį į tai, kad kai kurie Komisijos kaltinimai buvo atmesti.
Todėl reikia nuspręsti, kad Komisija ir Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
Nesiėmusi tinkamų priemonių, skirtų specialioje apsaugos teritorijoje „Campiñas de Sevilla“ išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, taip pat rūšių, kurioms ši teritorija buvo įsteigta, trikdymo, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos 4 straipsnio 4 dalį, kiek tai susiję su laikotarpiu iki 2008 m. liepos 29 d., ir įsipareigojimų pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 2 dalį, kiek tai susiję su laikotarpiu po šios datos.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos Komisija ir Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
)	Po to, kai šis tekstas buvo paskelbtas pirmą kartą, Vertimo tarnyba pataisė jo 15–104 punktų numeraciją.