CELEX: 62017CJ0339
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tekstilšķiedru nosaukumi un ar tiem saistītās etiķetēšanas un marķēšanas prasības
Regula (ES) Nr. 1007/2011
7. un 9. pants
Tīri tekstilizstrādājumi
Dažādšķiedru tekstilizstrādājumi
Etiķetēšanas un marķēšanas metodes

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 7. panta 1. punktu un 9. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1007/2011 (2011. gada 27. septembris) par tekstilšķiedru nosaukumiem un par tekstilizstrādājumu šķiedru sastāva etiķetēšanu un marķēšanu saistībā ar tiem, un par Padomes Direktīvas 73/44/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/73/EK un 2008/121/EK atcelšanu (
OV 2011, L 272, 1. lpp.
).
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Verein für lauteren Wettbewerb eV
, apvienību par godīgu konkurenci, un
Princesport GmbH
(turpmāk tekstā – “
Princesport
”) par prasībām etiķetēšanas vai marķēšanas jomā,
Princesport
reklamējot un izplatot tekstilizstrādājumus internetā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 1007/2011 preambulas 10. apsvērumā ir precizēts:
“Šķiedru sastāva norādīšanai etiķetēs vai marķējumā vajadzētu būt obligātai, lai nodrošinātu, ka Savienībā visiem patērētājiem tiek darīta pieejama pareiza un vienota informācija. Tomēr šī regula nedrīkstētu liegt uzņēmējiem papildus norādīt tādu šķiedru klātbūtni mazos daudzumos, kam vajadzīga īpaša uzmanība, lai saglabātu tekstilizstrādājuma sākotnējo kvalitāti. Gadījumos, kad kāda tekstilizstrādājuma šķiedru sastāvu ir tehniski sarežģīti noteikt ražošanas procesā, vajadzētu būt iespējai uz etiķetes un marķējumā norādīt tikai ražošanas laikā zināmās šķiedras, ja tās ir noteiktā procentuālā daudzumā gatavajā izstrādājumā.”
Šīs regulas 1. pants ir formulēts šādi:
“Šajā regulā ir paredzēti noteikumi par tekstilšķiedru nosaukumu lietošanu un ar tiem saistītu tekstilizstrādājumu šķiedras sastāva etiķetēšanu un marķēšanu, [..] ar mērķi uzlabot iekšējā tirgus darbību un sniegt patērētājiem precīzu informāciju.”
Minētās regulas 4. pantā “Vispārīgas prasības attiecībā uz to, kā tekstilizstrādājumus dara pieejamus tirgū”, ir paredzēts:
“Tekstilizstrādājumus dara pieejamus tirgū tikai ar noteikumu, ka tiem ir piestiprināta etiķete, tie ir marķēti vai tiem ir pievienoti tirdzniecības dokumenti atbilstīgi šai regulai.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1007/2011 5. panta 1. punktu:
“Tekstilizstrādājumu etiķetēs un marķējumos šķiedru sastāva aprakstam izmanto tikai I pielikumā uzskaitītos tekstilšķiedru nosaukumus.”
Šīs regulas 7. pantā “Tīri tekstilizstrādājumi” ir noteikts:
“1.   Tikai tādiem tekstilizstrādājumiem, kuri pilnībā sastāv no vienas šķiedras, etiķetē vai marķējumā drīkst izmantot apzīmējumu “100 %”, “tīrs” vai “viss”.
Šos vai līdzīgus apzīmējumus neizmanto pārējiem tekstilizstrādājumiem.
2.   Neskarot 8. panta 3. punktu, var uzskatīt, ka arī tādi tekstilizstrādājumi, kuru sastāvā sveššķiedras nepārsniedz 2 % no kopējās masas, pilnībā sastāv no vienas šķiedras, ja var pamatot, ka šāds daudzums ir tehniski neizbēgams, ievērojot labu ražošanas praksi, un ka sveššķiedru pievienošana nav regulāra prakse.
Kārstu tekstilizstrādājumu gadījumā var uzskatīt, ka tie pilnībā sastāv no vienas šķiedras, ja to sastāvā sveššķiedras nepārsniedz 5 % no kopējās masas un ja var pamatot, ka šāds daudzums ir tehniski neizbēgams, ievērojot labu ražošanas praksi, un ka sveššķiedru pievienošana nav regulāra prakse.”
Minētās regulas 9. panta “Dažādšķiedru tekstilizstrādājumi” 1. un 5. punktā ir noteikts:
“1.   Tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā norāda visu tā sastāvā ietilpstošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu dilstošā secībā.
[..]
5.   Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, I pielikumā vēl neiekļautas šķiedras var norādīt, izmantojot apzīmējumu “citas šķiedras”, aiz kura uzreiz norāda šo šķiedru kopējā svara procentuālo daudzumu.
Regulas Nr. 1007/2011 14. panta 1. punktā ir noteikts:
“Darot tekstilizstrādājumus pieejamus tirgū, tiem piestiprina etiķeti vai marķē, lai norādītu šo izstrādājumu šķiedru sastāvu.
Tekstilizstrādājumu etiķetes un marķējums ir izturīgs, viegli salasāms, saskatāms un atrodas pieejamā vietā, un – etiķetes gadījumā – tā ir droši piestiprināta.”
Šīs regulas 16. pantā ir paredzēts:
“1.   Darot tekstilizstrādājumus pieejamus tirgū, 5., 7., 8. un 9. pantā minētos tekstilšķiedru sastāva aprakstus katalogos un tirdzniecības literatūrā, uz iepakojumiem, etiķetēs un marķējumos norāda viegli salasāmā veidā, saskatāmi, skaidri un izmantojot vienotu rakstu zīmju izmēru, stilu un šriftu. Šī informācija patērētājam ir skaidri saskatāma pirms pirkuma izdarīšanas, tostarp gadījumos, ja pirkumu veic elektroniski.
2.   Tirdzniecības zīmes vai uzņēmuma nosaukumu var norādīt tieši pirms vai pēc 5., 7., 8. un 9. pantā minētajiem tekstilšķiedru sastāva aprakstiem.
[..]
Citu informāciju vienmēr norāda atsevišķi.
3.   Informāciju etiķetē vai marķējumā norāda tās dalībvalsts valsts valodā vai valodās, kuras teritorijā tekstilizstrādājumi tiek darīti pieejami patērētājiem, ja vien attiecīgajā dalībvalstī nav noteikts citādi.
[..]”
Vācijas tiesību normas
No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka
Verein für lauteren Wettbewerb
atsaucas uz noteiktām
Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb
(Likums par negodīgas konkurences novēršanu, turpmāk tekstā – “
UWG
”) normām, gan tā redakcijā, kas bija spēkā līdz 2015. gada 10. decembrim (turpmāk tekstā – “vecā redakcija”), gan arī redakcijā, kas ir spēkā kopš šī datuma (turpmāk tekstā – “jaunā redakcija”).
UWG
(vecā redakcija) 4. panta 11. punktā bija noteikts:
“Negodīgas konkurences darbības izdara it īpaši jebkura persona, kura
[..]
11.   pārkāpj likuma normas, kas ir tostarp paredzētas, lai tirgus dalībnieku interesēs tiktu regulēta rīcība tirgū.”
Šis
UWG
4. panta 11. punkts tika aizstāts ar
UWG
(jaunā redakcija) 3.a pantu. Šajā normā ir paredzēts:
“Negodīgi rīkojas persona, kas pārkāpj likuma normu, ar kuru ir paredzēts regulēt arī uzvedību tirgū tirgus dalībnieku interesēs, ja pārkāpums ievērojami kaitē patērētāju un citu tirgus dalībnieku vai konkurentu interesēm.”
Atbilstoši
UWG
8. panta noteikumiem:
“(1)   Jebkura nepieļaujama komercprakse 3. vai 7. panta izpratnē var būt pamats prasījumam darbību pārtraukt un – atkārtošanās riska gadījumā – prasījumam darbību aizliegt. Prasību par darbības aizliegšanu var celt tik ilgi, kamēr pastāv šāda pārkāpuma pretēji 3. vai 7. pantam veikšanas risks.
[..]
(3)   1. punktā minētos prasījumus var izvirzīt:
[..]
2.
tiesībspējīgas apvienības, kuru mērķis ir veicināt uzņēmēju un pašnodarbināto personu interešu ievērošanu, ja tajās ir apvienojies liels skaits uzņēmēju, kas tajā pašā tirgū izplata tādas pašas vai līdzīgas preces vai pakalpojumus, ja tās, it īpaši ņemot vērā to personālu, kā arī tehnisko un finansiālo struktūru, ir spējīgas faktiski izpildīt savos statūtos noteiktos uzdevumus saistībā ar uzņēmēju un pašnodarbināto personu interešu ievērošanu un ciktāl pārkāpums skar to biedru intereses;
3.
kvalificētas iestādes, kuras pierāda, ka ir reģistrētas kvalificēto iestāžu sarakstā atbilstoši
Unterlassungsklagengesetz
[Likuma par prasībām par darbību aizliegšanu] 4. pantam vai Eiropas Komisijas sarakstā atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/22/EK (2009. gada 23. aprīlis) par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību (
OV 2009, L 110, 30. lpp.
) 4. panta 3. punktam;
[..].”
Lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu
Landgericht Köln
(Ķelnes apgabaltiesa, Vācija) precizē, ka no
Bundesgerichtshof
(Federālā tiesa, Vācija) judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 1007/2011 noteikumu par tekstilizstrādājumu etiķetēšanu mērķis ir aizsargāt patērētājus un tādējādi tie ir noteikumi, kas regulē rīcību tirgū
UWG
(jaunā redakcija) 3.a panta un
UWG
(vecā redakcija) 4. panta 11. punkta izpratnē.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Uzskatīdama, ka
Princesport
, internetā reklamējot un izplatot savus tekstilizstrādājumus, kuru sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra, nepilda etiķetēšanas un marķēšanas prasības un tādējādi pārkāpj konkrētas
UWG
normas, kā arī Regulas Nr. 1007/2011 5. panta 1. punktu, 9. panta 1. punktu un 16. panta 1. punktu,
Verein für lauteren Wettbewerb
pret šo sabiedrību cēla prasību.
2016. gada 5. jūlijā saistībā ar
Princesport
tika pasludināts aizmugurisks spriedums. Tā iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu iesniedzējtiesā. Šai sakarā
Princesport
būtībā norāda, ka ar Regulas Nr. 1007/2011 7. pantu nav uzlikts pienākums tīriem tekstilizstrādājumiem lietot nosaukumu “tīrs” vai “viss”, bet ir tikai precizēts, ka šiem izstrādājumiem var tikt veltīti šādi apzīmējumi.
Verein für lauteren Wettbewerb
savukārt uzskata, ka šādi tīri tekstilizstrādājumi obligāti ir šādi jāapzīmē. Tālab esot vien iespējams izvēlēties kādu no trim Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punktā uzskaitītajām apzīmēšanas alternatīvām, proti, apzīmējumus “100 %”, “tīrs” vai “viss”. Tāpat Regulas Nr. 1007/2011 9. pantā ietvertais pienākums norādīt visu izstrādājuma sastāvā ietilpstošo šķiedru svara procentuālo daudzumu attiecoties arī uz izstrādājumiem, kuru sastāvā esot tikai viena šķiedra. Turklāt apzīmējums “tīrs” arī nedrīkstot tikt izmantots līdzās apzīmējumam “100 %”, bet gan varot tikt izmantots tikai tā vietā.
Šajos apstākļos
Landgericht Köln
(Ķelnes apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 1007/2011] 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikti ir jābūt skaidrojumam, ka runa ir par tekstilizstrādājumu, kura sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra?
2)
Vai ir obligāti jāizmanto viens no trim [Regulas Nr. 1007/2011] 7. pantā minētajiem apzīmējumiem “100 %”, “tīrs” vai “viss”, vai arī runa ir tikai par izmantošanas iespēju attiecībā uz šādiem izstrādājumiem, nevis par pienākumu?
3)
Vai pienākums saskaņā ar [Regulas Nr. 1007/2011] 9. panta 1. punktu tekstilizstrādājumu etiķetē vai marķējumā norādīt visu tā sastāvā ietilpstošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu attiecas arī uz tīriem tekstilizstrādājumiem, kuri ietilpst [Regulas Nr. 1007/2011] 7. panta piemērošanas jomā?“
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
Jānorāda, ka uz tādu situāciju kā pamatlietā, kurā aplūkotie tekstilizstrādājumi tiek pārdoti, izmantojot elektronisko katalogu, attiecas Regulas Nr. 1007/2011 piemērošanas joma.
Faktiski šīs regulas 16. panta 1. punktā ir skaidri minēts, ka, darot tekstilizstrādājumus pieejamus tirgū, šīs regulas 5., 7., 8. un 9. pantā minētie tekstilšķiedru sastāva apraksti, tostarp katalogos, ir jānorāda viegli salasāmā veidā, saskatāmi un skaidri. Tāpat šajā tiesību normā ir precizēts, ka šai informācijai patērētājam ir jābūt skaidri saskatāmai pirms pirkuma izdarīšanas, tostarp gadījumos, ja pirkums tiek veikts elektroniski.
No tā izriet, ka tādas prasības etiķetēšanas un marķēšanas jomā kā tostarp Regulas Nr. 1007/2011 7. un 9. pantā precizētās ir piemērojamas, reklamējot un pārdodot tekstilizstrādājumus internetā.
Par pirmo jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir noteikts pienākums tāda tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā, kāds tiek pārdots pamatlietā, precizēt, ka tas ir tīrs tekstilizstrādājums, kura sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra.
Šis jautājums ir par tāda vispārīga pienākuma esamību, kas attiecas uz tīru tekstilizstrādājumu etiķetēšanu vai marķēšanu, lai norādītu, kāds ir šķiedru sastāvs.
Šai sakarā ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punktā, atbilstoši kuram “tikai tādiem tekstilizstrādājumiem, kuri pilnībā sastāv no vienas šķiedras, etiķetē vai marķējumā drīkst izmantot apzīmējumu “100 %”, “tīrs” vai “viss”, saskaņā ar tā formulējumu nav ietverts šāds vispārīgs pienākums un līdz ar to tas nesniedz atbildi uz pirmo jautājumu. Faktiski šajā tiesību normā, pirmkārt, ir precizēts, ko tieši saprot ar tīru tekstilizstrādājumu, proti, ka tā sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra, un, otrkārt, norādīti detalizēti noteikumi par šāda izstrādājuma marķēšanu vai etiķetēšanu.
Tik un tā tomēr ir jāizvērtē, vai ar Regulu Nr. 1007/2011 attiecībā uz tīriem tekstilizstrādājumiem ir noteikts vispārīgs etiķetēšanas vai marķēšanas pienākums, lai norādītu, kāds ir to šķiedru sastāvs.
Pat ja formāli iesniedzējtiesa ir ierobežojusi savu pirmo jautājumu ar Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punktu, šāds apstāklis nav šķērslis Tiesai sniegt valsts tiesai Savienības tiesību interpretāciju, kas tai var būt noderīga, izspriežot iztiesājamo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa sava jautājumu formulējumā uz tām atsaukusies (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 16. jūnijs, Lesar,
C‑159/15
,
EU:C:2016:451
,
22.
punkts, un 2017. gada 18. janvāris, Wortmann,
C‑365/15
,
EU:C:2017:19
,
33.
punkts).
Pirmkārt, jāprecizē, ka vispārīgs etiķetēšanas un marķēšanas pienākums attiecībā uz tekstilizstrādājumiem, ieskaitot tīrus tekstilizstrādājumus, lai attiecībā uz tiem norādītu šķiedru sastāvu, nepārprotami izriet no Regulas Nr. 1007/2011 4. panta un 14. panta 1. punkta, tos lasot kopā ar tās preambulas 10. apsvērumu.
Vispirms minētās regulas 4. pantā ir minēts, ka tikai tos izstrādājumus, kuriem ir piestiprināta etiķete, kuri ir marķēti vai kuriem ir pievienoti tirdzniecības dokumenti atbilstīgi šai pašai regulai, var darīt pieejamus tirgū.
Tālāk Regulas Nr. 1007/2011 14. panta 1. punkta pirmajā daļā ir skaidri paredzēts, ka, “darot tekstilizstrādājumus pieejamus tirgū, tiem piestiprina etiķeti vai marķē, lai norādītu šo izstrādājumu šķiedru sastāvu”.
Visbeidzot šīs regulas preambulas 10. apsvērumā ir uzsvērts, ka šķiedru sastāva norādīšanai etiķetēs vai marķējumā “vajadzētu būt obligātai”.
Otrkārt, pienākums etiķetē vai marķējumā norādīt šķiedru, kas ir attiecīgā tekstilizstrādājuma sastāvā, ļauj nodrošināt, ka patērētāju rīcībā tiek nodota pareiza un precīza informācija. Sniegt šādu informāciju visiem patērētājiem Eiropas Savienībā saskaņā ar Regulas Nr. 1007/2011 1. pantu, to lasot kopā ar tās preambulas 10. apsvērumu, ir viens no šīs regulas mērķiem.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1007/2011 4. pants un 14. panta 1. punkta pirmā daļa, tos lasot kopsakarā ar šīs regulas preambulas 10. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir uzlikts vispārīgs etiķetēšanas un marķēšanas pienākums, lai norādītu šķiedru sastāvu visos tekstilizstrādājumos, ieskaitot tos, kas definēti minētās regulas 7. pantā.
Par otro jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir noteikts pienākums tīra tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā izmantot vienu no trim tajā minētajiem apzīmējumiem, proti, “100 %”, “tīrs” vai “viss”.
Šai sakarā jāatgādina, ka Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka “tikai tādiem tekstilizstrādājumiem, kuri pilnībā sastāv no vienas šķiedras, etiķetē vai marķējumā drīkst izmantot apzīmējumu “100 %”, “tīrs” vai “viss”. Šādi tikai tīriem tekstilizstrādājumiem, kuru sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra, “drīkst” būt marķējums vai etiķete, kurā ir viens no trim šajā tiesību normā minētajiem apzīmējumiem.
Vārda “drīkst” lietojums šajā tiesību normā nepārprotami nozīmē, ka apzīmējumu “100 %”, “tīrs” vai “viss” lietojums nav pienākums, bet tikai un vienīgi iespēja. Šādi ar šo tiesību normu aplūkotā tīrā tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā ir ļauts minēt tekstilšķiedras nosaukumu, kas ir tā sastāvā, nelietojot kādu no šiem trim apzīmējumiem.
Turklāt, lasot Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkta otro daļu
a contrario
, no tās izriet, ka šī panta 1. punktā minētajiem apzīmējumiem “līdzīgi” var tikt izmantoti tīriem tekstilizstrādājumiem. Līdz ar to jēdzieni “100 %”, “tīrs” vai “viss” ir vienkārši tādu apzīmējumu piemēri, kuri var būt ietverti etiķetē vai marķējumā, lai paskaidrotu, ka aplūkotā tekstilizstrādājuma sastāvā ir viena un tā pati šķiedra.
Tāpat šāda Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkta interpretācija atbilst mērķim, kāds tas ir minēts šī sprieduma 32. punktā un kam ir domāta šī regula. Faktiski etiķete vai marķējums, kurā ir ietverts vienas vienīgas tekstilšķiedras nosaukums, patērētājam ļauj saņemt pareizu un precīzu informāciju par aplūkotā tekstilizstrādājuma šķiedru sastāvu.
No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka otrā jautājuma ietvaros iesniedzējtiesa jautā arī, vai Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta iespēja šajā tiesību normā minētos apzīmējumus lietot kombinēti.
Šai sakarā, no vienas puses, ir jānorāda, ka pats Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkta formulējums neļauj lietot šos apzīmējumus kombinēti. No otras puses, šāda šīs tiesību normas interpretācija arī atbilst mērķim, kāds tas ir minēts šī sprieduma 32. punktā un kam ir domāta šī regula.
Visādā ziņā ir jānorāda, ka iespēja kombinēti aplūkotā tīrā tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā norādīt visus trīs šajā tiesību normā minētos apzīmējumus ir ierobežota, jo šie apzīmējumi, kas galu galā tiek izmantoti, lai precizētu, ka šī tekstilizstrādājuma sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra, ir sinonīmi, kuru dubults lietojums būtu pārmērīgs.
Turklāt no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka tāda prakse kā pamatlietā minētā būtu negodīga vai maldinoša komercprakse, kas aizliegta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“negodīgas komercprakses direktīva”) (
OV 2005, L 149, 22. lpp.
).
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav noteikts pienākums tīra tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā izmantot vienu no trim tajā minētajiem apzīmējumiem, proti, “100 %”, “tīrs” vai “viss”. Ja šie apzīmējumi tiek lietoti, tie tajos var tikt kombinēti.
Par trešo jautājumu
Uzdodot trešo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1007/2011 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums etiķetē vai marķējumā norādīt visu aplūkotā tekstilizstrādājuma sastāvā esošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu attiecas arī uz tīru tekstilizstrādājumu.
Šai sakarā ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 1007/2011 9. pants ir piemērojams “dažādšķiedru tekstilizstrādājumiem”, savukārt šīs regulas 7. pants attiecas uz “tīriem tekstilizstrādājumiem”. Šādi ar šiem pantiem ir nodalīta to piemērošanas joma īpašai tekstilizstrādājumu kategorijai. No tā izriet, ka uz tīriem tekstilizstrādājumiem nevar attiekties minētās regulas 9. panta piemērošanas joma, jo šī panta 1. punktā minētās prasības šādiem produktiem nebūtu piemērojamas.
Tāpat, ja tīra tekstilizstrādājuma sastāvā pēc definīcijas ir tikai viena šķiedra, pienākums norādīt “visu tā sastāvā ietilpstošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu dilstošā secībā” uz šādu izstrādājumu neattiecas.
Turklāt ir jāuzsver, ka, ja Regulas Nr. 1007/2011 9. panta 1. punktā minētais pienākums norādīt visu tekstilizstrādājuma sastāvā ietilpstošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu tiktu piemērots tīriem tekstilizstrādājumiem, zustu jēga šīs regulas 7. panta 1. punktam, kurš – kā izriet no šī sprieduma 43. punkta – ir jāinterpretē tādējādi, ka apzīmējumu “100 %”, “tīrs” vai “viss” lietojums ir izvēles jautājums.
Ir arī jānorāda, ka Regulas Nr. 1007/2011 9. panta 1. punkta piemērošanas jomas norobežošana neskar patērētāju aizsardzības mērķi, kam šī regula ir domāta saskaņā ar minētās regulas 1. pantu, to lasot kopsakarā ar tās preambulas 10. apsvērumu.
No šī sprieduma 33. punkta izriet, ka šķiedras, kas ir aplūkotā tīrā tekstilizstrādājuma sastāvā, norāde etiķetē vai marķējumā tik un tā ir obligāta.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1007/2011 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums etiķetē vai marķējumā norādīt visu aplūkotā tekstilizstrādājuma sastāvā esošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu neattiecas uz tīru tekstilizstrādājumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1007/2011 (2011. gada 27. septembris) par tekstilšķiedru nosaukumiem un par tekstilizstrādājumu šķiedru sastāva etiķetēšanu un marķēšanu saistībā ar tiem, un par Padomes Direktīvas 73/44/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/73/EK un 2008/121/EK atcelšanu, 4. pants un 14. panta 1. punkta pirmā daļa, tos lasot kopsakarā ar šīs regulas preambulas 10. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir uzlikts vispārīgs etiķetēšanas un marķēšanas pienākums, lai norādītu šķiedru sastāvu visos tekstilizstrādājumos, ieskaitot tos, kas definēti minētās regulas 7. pantā.

2)
Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav noteikts pienākums tīra tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā izmantot vienu no trim tajā minētajiem apzīmējumiem, proti, “100 %”, “tīrs” vai “viss”. Ja šie apzīmējumi tiek lietoti, tie tajos var tikt kombinēti.

3)
Regulas Nr. 1007/2011 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums etiķetē vai marķējumā norādīt visu aplūkotā tekstilizstrādājuma sastāvā esošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu neattiecas uz tīru tekstilizstrādājumu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.