CELEX: 62017CJ0339
Ennakkoratkaisupyyntö
Tekstiilikuitujen nimitykset ja niitä vastaavat selosteet ja merkinnät
Asetus (EU) N:o 1007/2011
7 ja 9 artikla
Puhtaat tekstiilituotteet
Monikuituiset tekstiilituotteet
Selosteita tai merkintöjä koskevat säännöt

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä sekä neuvoston direktiivin 73/44/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 96/73/EY ja 2008/121/EY kumoamisesta 27.9.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1007/2011 (
EUVL 2011, L 272, s. 1
) 7 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Verein für lauteren Wettbewerb eV, joka on yhdistys, jonka tarkoituksena on torjua sopimatonta kilpailua, ja toisaalta Princesport GmbH ja joka koskee selosteita ja merkintöjä koskevia vaatimuksia Princesportin harjoittaman, internetin välityksellä tapahtuvan tekstiilituotteiden mainostamisen ja jakelun yhteydessä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 1007/2011 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa täsmennetään seuraavaa:
”Kuitukoostumuksen selosteen tai merkinnän olisi oltava pakollinen sen varmistamiseksi, että kaikki unionin kuluttajat voivat saada oikeaa ja yhdenmukaista tietoa. Tämä asetus ei kuitenkaan saisi estää talouden toimijoita ilmoittamasta lisäksi pienistä kuitumääristä, jotka edellyttävät erityistä huomiota tekstiilituotteen alkuperäisen laadun säilyttämiseksi. Jos tekstiilituotteen kuitukoostumusta on teknisesti vaikeaa määrittää sen valmistushetkellä, selosteessa tai merkinnässä olisi voitava ilmoittaa ainoastaan valmistushetkellä tiedossa olevat kuidut, jos niitä on tietty prosenttiosuus valmiissa tuotteessa.”
Kyseisen asetuksen 1 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan tekstiilikuitujen nimitysten ja niitä vastaavien tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteiden ja merkintöjen käyttöä koskevat säännöt; näiden sääntöjen tarkoituksena on parantaa sisämarkkinoiden toimintaa ja antaa kuluttajille oikeaa tietoa.”
Mainitun asetuksen 4 artiklan otsikko on ”Yleinen vaatimus tekstiilituotteiden asettamisesta saataville markkinoilla”, ja kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tekstiilituotteita saa asettaa saataville markkinoilla vain jos niihin on liitetty seloste tai merkintä tai niiden mukana olevat kauppa-asiakirjat tämän asetuksen mukaisesti.”
Asetuksen N:o 1007/2011 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ainoastaan liitteessä I lueteltuja tekstiilikuitujen nimityksiä saadaan käyttää tekstiilituotteiden kuitukoostumusta kuvaavissa selosteissa ja merkinnöissä.”
Kyseisen asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikkona on ”Puhtaat tekstiilituotteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Ainoastaan sellaisen tekstiilituotteen, jossa on vain yhtä kuitulajia, saa varustaa selosteella tai merkinnällä ’100-prosenttinen’ tai ’puhdas’ tai ’täys-’.
Näitä tai vastaavia ilmauksia ei saa käyttää muista tekstiilituotteista.
2.   Tekstiilituotteen voidaan myös katsoa koostuvan yksinomaan yhdestä kuitulajista, jos se sisältää vieraita kuituja enintään kaksi painoprosenttia, jos tätä määrää ei voida teknisesti välttää hyvien tuotantotapojen mukaisissa käytännöissä eikä niitä lisätä säännöllisesti tuotteeseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan 3 kohdan soveltamista.
Tekstiilituotteen, joka on valmistettu karstausmenetelmällä, voidaan myös katsoa koostuvan yksinomaan yhdestä kuitulajista, jos se sisältää vieraita kuituja enintään viisi painoprosenttia, jos tätä määrää ei voida teknisesti välttää hyvien tuotantotapojen mukaisissa käytännöissä eikä niitä lisätä säännöllisesti tuotteeseen.”
Mainitun asetuksen 9 artiklan otsikko on ”Monikuituiset tekstiilituotteet”, ja kyseisen artiklan 1 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tekstiilituotteeseen on liitettävä seloste tai merkintä, jossa ilmoitetaan kaikkien kuitujen nimitys ja niiden painoprosenttiosuudet alenevassa järjestyksessä.
– –
5.   Tämän artiklan 1 kohdasta poiketen liitteeseen I sisältymättömät kuidut voidaan merkitä nimityksellä ’muita kuituja’, jota välittömästi edeltää tai seuraa niiden yhteenlaskettu painoprosenttiosuus.”
Asetuksen N:o 1007/2011 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tekstiilituotteisiin on liitettävä niiden kuitukoostumuksen ilmoittava seloste tai merkintä aina kun ne asetetaan saataville markkinoilla.
Tekstiilituotteiden selosteen tai merkinnän on oltava kestävä ja helposti luettavissa, nähtävissä ja saatavilla ja, kun kyseessä on seloste, hyvin kiinnitetty.”
Kyseisen asetuksen 16 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kun tekstiilituote asetetaan saataville markkinoilla, 5, 7, 8 ja 9 artiklassa tarkoitetut tekstiilikuitujen koostumuskuvaukset on merkittävä luetteloihin, esitteisiin, pakkauksiin, selosteisiin ja merkintöihin yhdenmukaisella kirjasinkoolla ja ‑tyylillä siten, että tiedot ovat helposti luettavissa ja nähtävissä ja että ne ovat selkeitä. Tietojen on oltava kuluttajan selvästi nähtävissä ennen tuotteen ostamista, myös silloin, kun ostaminen tapahtuu sähköisiä menetelmiä käyttäen.
2.   Tavaramerkit ja toiminimet voidaan merkitä välittömästi ennen 5, 7, 8 ja 9 artiklassa tarkoitettuja tekstiilikuitujen koostumuskuvauksia tai niiden jälkeen.
– –
Muut tiedot on aina merkittävä erikseen.
3.   Selosteiden tai merkintöjen on oltava sen jäsenvaltion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä, jonka alueella tekstiilituotteet asetetaan kuluttajan saataville, jollei kyseinen jäsenvaltio toisin säädä.
– –”
Saksan oikeus
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Verein für lauteren Wettbewerb vetoaa siihen, että sopimattoman kilpailun estämisestä annetun lain (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb, jäljempänä UWG) – sekä sellaisena kuin se oli voimassa 10.12.2015 saakka (jäljempänä aiempi versio) että sellaisena kuin se on voimassa kyseisen ajankohdan jälkeen (jäljempänä uusi versio) – tiettyjä säännöksiä on rikottu.
UWG:n (aiempi versio) 4 §:n 11 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Sopimattomaan menettelyyn syyllistyy erityisesti henkilö, joka
– –
11.   menettelee sellaisen lainsäädännön vastaisesti, jolla on tarkoitus säännellä myös markkinakäyttäytymistä markkinatoimijoiden edun mukaisesti.”
Kyseinen UWG:n 4 §:n 11 kohta on korvattu UWG:n uuden version 3a §:llä. Viimeksi mainitussa säännöksessä säädetään seuraavaa:
”Sopimattomaan menettelyyn syyllistyy henkilö, joka menettelee sellaisen lainsäädännön vastaisesti, jolla on tarkoitus säännellä myös markkinakäyttäytymistä markkinatoimijoiden edun mukaisesti, jos rikkominen on omiaan vahingoittamaan tuntuvasti kuluttajien, kilpailijoiden tai muiden markkinatoimijoiden etuja.”
UWG:n 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Kaikki 3 §:n tai 7 §:n nojalla lainvastaiset kaupalliset menettelyt voidaan määrätä lopetettaviksi, ja mikäli on olemassa uusimisen vaara, niiden toteuttaminen tulevaisuudessa voidaan kieltää. Oikeus vaatia kieltoa on olemassa jo silloin, jos tällainen 3 §:ssä tai 7 §:ssä tarkoitettu lainvastainen menettely uhkaa toteutua.
– –
(3)   Edellä 1 momentissa tarkoitettuja määräyksiä voivat hakea
– –
2.
oikeuskelpoiset yhdistykset ja järjestöt, jotka edistävät ammatillisia tai itsenäiseen ammatinharjoittamiseen liittyviä etuja, sikäli kuin niihin kuuluu merkittävä määrä yrityksiä, jotka myyvät samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja samoilla markkinoilla, jos ne kykenevät erityisesti henkilöstöresurssiensa sekä aineellisten ja rahoituksellisten resurssiensa perusteella tosiasiallisesti hoitamaan sääntömääräisiä tehtäviään ajaa ammatillisia tai itsenäiseen ammatinharjoittamiseen liittyviä etuja, ja sikäli kuin menettely koskee niiden jäseniä;
3.
oikeutetut yksiköt, jotka osoittavat, että ne on merkitty kieltokanteista annetun lain (Unterlassungsklagengesetz) 4 §:n mukaiseen oikeutettujen yksiköiden luetteloon tai kuluttajien etujen suojaamista tarkoittavista kieltokanteista 23.4.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/22/EY [alkup. s. 16] (
EUVL 2009, L 110, s. 30
) 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun Euroopan komission laatimaan luetteloon;
– –”
Landgericht Köln (Kölnin alueellinen alioikeus, Saksa) täsmentää ennakkoratkaisupyynnössään, että Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin yleinen tuomioistuin, Saksa) oikeuskäytännöstä ilmenee, että asetuksen N:o 1007/2011 tekstiilituotteiden merkintöjä koskevilla säännöksillä pyritään suojelemaan kuluttajia ja että ne ovat näin ollen UWG:n (uuden version) 3a §:ssä ja UWG:n (vanhan version) 4 §:n 11 kohdassa tarkoitettuja markkinakäyttäytymistä koskevia säännöksiä.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Verein für lauteren Wettbewerb katsoi, ettei Princesport noudata selosteita ja merkintöjä koskevia vaatimuksia mainostaessaan ja jaellessaan internetin välityksellä tekstiilituotteitaan, joissa on vain yhtä kuitulajia, ja että se näin ollen rikkoo UWG:n tiettyjä säännöksiä ja asetuksen N:o 1007/2011 5 artiklan 1 kohtaa, 9 artiklan 1 kohtaa ja 16 artiklan 1 kohtaa, joten se nosti kyseistä yhtiötä vastaan kanteen.
Princesportia vastaan annettiin yksipuolinen tuomio 5.7.2016. Princesport valitti kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Princesport väittää tässä yhteydessä, ettei asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklassa velvoiteta käyttämään puhtaista tekstiilituotteista mainintoja ”puhdas” tai ”täys-” vaan täsmennetään ainoastaan, että ainoastaan kyseisistä tuotteista voidaan käyttää näitä mainintoja.
Verein für lauteren Wettbewerb sitä vastoin katsoo, että puhtaista tekstiilituotteista on välttämättä käytettävä nimitystä puhdas tekstiilituote. Tätä varten on sen mukaan valittava asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohdassa lueteltujen kolmen esitystavan, eli mainintojen ”100-prosenttinen”, ”puhdas” tai ”täys-”, välillä. Verein für lauteren Wettbewerb väittää lisäksi, että asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklaan sisältyvää velvollisuutta, jonka mukaan tuotteessa käytettyjen tekstiilikuitujen painoprosentti on ilmoitettava, sovelletaan myös tuotteisiin, joissa on vain yhtä kuitulajia. Se toteaa myös, ettei mainintaa ”puhdas” voi käyttää yhdessä maininnan ”100-prosenttinen” kanssa vaan ainoastaan sen tilalla.
Landgericht Köln on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1007/2011] 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että on ehdottomasti selvennettävä, että kyseessä on puhdas tekstiilituote, jossa on vain yhtä kuitulajia?
2)
Onko jonkin kolmesta [asetuksen N:o 1007/2011] 7 artiklassa mainitusta selosteesta tai merkinnästä ’100-prosenttinen’, ’puhdas’ tai ’täys-’ käyttö pakollista, vai onko kyseessä tällaisia tuotteita koskeva pelkkä mahdollisuus eikä velvoite?
3)
Sovelletaanko [asetuksen N:o 1007/2011] 9 artiklan 1 kohdan mukaista velvoitetta liittää tekstiilituotteeseen seloste tai merkintä, jossa ilmoitetaan kaikkien kuitujen nimitys ja niiden painoprosenttiosuudet, myös puhtaisiin tekstiilituotteisiin, sellaisina kuin ne kuuluvat [asetuksen N:o 1007/2011] 7 artiklan soveltamisalaan?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Alustavat huomautukset
On todettava, että sellainen tilanne, josta on kyse pääasiassa ja jossa asianomaisia tekstiilituotteita myydään internetkuvaston välityksellä, kuuluu asetuksen N:o 1007/2011 soveltamisalaan.
Kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään nimenomaisesti, että kun tekstiilituote asetetaan saataville markkinoilla, 5, 7, 8 ja 9 artiklassa tarkoitetut tekstiilikuitujen koostumuskuvaukset on merkittävä muun muassa luetteloihin ja siten, että tiedot ovat helposti luettavissa ja nähtävissä ja että ne ovat selkeitä. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään lisäksi, että mainittujen tietojen on oltava kuluttajan selvästi nähtävissä ennen tuotteen ostamista, myös silloin, kun ostaminen tapahtuu sähköisiä menetelmiä käyttäen.
Tästä seuraa, että selosteita ja merkintöjä koskevia vaatimuksia – sellaisina kuin ne ovat täsmennettyinä erityisesti asetuksen N:o 1007/2011 7 ja 9 artiklassa – sovelletaan internetin välityksellä tapahtuvaan tekstiilituotteiden mainontaan ja myyntiin.
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetään velvollisuudesta täsmentää sellaisten tekstiilituotteiden, joita pidetään kaupan pääasiassa, selosteessa tai merkinnöissä, että kyse on puhtaasta tekstiilituotteesta, jossa on vain yhtä kuitulajia.
Tämä kysymys koskee sitä, onko olemassa yleinen velvollisuus, joka koskee puhtaiden tekstiilituotteiden selosteita ja merkintöjä niiden kuitukoostumuksen ilmoittamiseksi.
Tästä on todettava, että asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohdan, jonka mukaan ”ainoastaan sellaisen tekstiilituotteen, jossa on vain yhtä kuitulajia, saa varustaa selosteella tai merkinnällä ’100-prosenttinen’ tai ’puhdas’ tai ’täys-’”, sanamuotoon ei sisälly tällaista yleistä velvollisuutta eikä siitä näin ollen saada vastausta ensimmäiseen kysymykseen. Kyseisessä säännöksessä nimittäin yhtäältä täsmennetään, mikä määrittää puhtaan tekstiilituotteen, eli se, että tuotteessa on vain yhtä kuitulajia, ja toisaalta ilmoitetaan tällaisen tuotteen selostetta tai merkintöjä koskevat säännöt.
On kuitenkin tutkittava, säädetäänkö asetuksessa N:o 1007/2011 yleisestä velvollisuudesta, joka koskee puhtaiden tekstiilituotteiden selosteita ja merkintöjä niiden kuitukoostumuksen ilmoittamiseksi.
On nimittäin todettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muodollisesti rajoittanut kysymyksensä koskemaan vain asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohtaa, tämä seikka ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä sille kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin viitannut niihin kysymyksissään (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2016, Lesar,
C-159/15
,
EU:C:2016:451
,
kohta ja tuomio 18.1.2017, Wortmann,
C-365/15
,
EU:C:2017:19
,
kohta).
Ensiksi on täsmennettävä, että yleinen velvollisuus, joka koskee tekstiilituotteiden – puhtaat tekstiilituotteet mukaan lukien – selosteita ja merkintöjä niiden kuitukoostumuksen ilmoittamiseksi, seuraa kiistatta asetuksen N:o 1007/2011 4 artiklasta ja 14 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen kymmenennen perustelukappaleen kanssa.
Aluksi on todettava, että kyseisen asetuksen 4 artiklassa täsmennetään, että tekstiilituotteita saa asettaa saataville markkinoilla vain, jos niihin on liitetty seloste tai merkintä tai niiden mukana olevat kauppa-asiakirjat kyseisen asetuksen mukaisesti.
Seuraavaksi on todettava, että asetuksen N:o 1007/2011 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään nimenomaisesti, että ”tekstiilituotteisiin on liitettävä niiden kuitukoostumuksen ilmoittava seloste tai merkintä aina kun ne asetetaan saataville markkinoilla”.
Kyseisen asetuksen kymmenennessä perustelukappaleessa korostetaan lopuksi, että kuitukoostumuksen selosteen tai merkinnän ”olisi oltava pakollinen”.
Toiseksi on todettava, että velvollisuus ilmoittaa selosteessa tai merkinnässä kuitu, josta asianomainen tekstiilituote koostuu, mahdollistaa sen varmistamisen, että kuluttajille annetaan oikeaa ja täsmällistä tietoa. Tällaisen tiedon tarjoaminen kaikille kuluttajille Euroopan unionissa on asetuksen N:o 1007/2011 1 artiklan, luettuna yhdessä asetuksen kymmenennen perustelukappaleen kanssa, mukaan yksi mainitun asetuksen tavoitteista.
Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1007/2011 4 artiklaa ja 14 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen kymmenennen perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että niissä säädetään yleisestä velvollisuudesta, joka koskee kaikkien tekstiilituotteiden selosteita ja merkintöjä niiden kuitukoostumuksen ilmoittamiseksi, mukaan lukien mainitun asetuksen 7 artiklassa määritellyt tekstiilituotteet.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetään velvollisuudesta käyttää puhtaan tekstiilituotteen selosteessa tai merkinnässä yhtä kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista maininnoista, eli ”100-prosenttinen”, ”puhdas” tai ”täys-”.
Tässä yhteydessä on muistettava, että asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”ainoastaan sellaisen tekstiilituotteen, jossa on vain yhtä kuitulajia, saa varustaa selosteella tai merkinnällä ’100-prosenttinen’ tai ’puhdas’ tai ’täys-’”. Näin ollen ainoastaan puhtaissa tekstiilituotteissa, joissa on vain yhtä kuitulajia, ”saa” olla merkintä tai seloste, joka sisältää yhden kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista kolmesta maininnasta.
Sanan ”saa” käyttö kyseisessä säännöksessä osoittaa kiistattomasti sen, ettei mainintojen ”100-prosenttinen”, ”puhdas” tai ”täys-” käyttäminen ole velvollisuus vaan ainoastaan mahdollisuus. Kyseisessä säännöksessä sallitaan näin ollen se, että asianomaisen puhtaan tekstiilituotteen selosteessa tai merkinnöissä mainitaan sen tekstiilikuidun nimitys, josta se koostuu, ilman, että ilmoitettaisiin jokin näistä kolmesta maininnasta.
Asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan vastakohtaistarkastelusta seuraa lisäksi, että kyseisen artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa käytettyjä mainintoja ”vastaavia” mainintoja voidaan käyttää puhtaiden tekstiilituotteiden osalta. Ilmaisut ”100-prosenttinen”, ”puhdas” ja ”täys-” ovat näin ollen ainoastaan esimerkkejä maininnoista, jotka voivat esiintyä selosteissa ja merkinnöissä sen selventämiseksi, että kyseisessä tekstiilituotteessa on yhtä kuitulajia.
Asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohdan tällainen tulkinta vastaa lisäksi kyseisen asetuksen tämän tuomion 32 kohdassa mainittua tavoitetta. Seloste tai merkintä, joka sisältää tekstiilikuidun nimityksen, antaa nimittäin kuluttajalle oikeaa ja täsmällistä tietoa, joka koskee asianomaisen tekstiilituotteen kuitukoostumusta.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisen kysymyksen yhteydessä myös, onko asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä mahdollisuudelle käyttää kyseisessä säännöksessä olevia kolmea mainintaa yhdessä.
Tästä on todettava yhtäältä, ettei asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohdan sanamuoto estä kyseisten mainintojen käyttöä yhdessä. Toisaalta kyseisen säännöksen tällainen tulkinta vastaa myös kyseisen asetuksen tavoitetta, joka on mainittu tämän tuomion 32 kohdassa.
Joka tapauksessa on huomautettava, että mahdollisuus käyttää asianomaisen tekstiilituotteen selosteessa tai merkinnöissä mainitussa säännöksessä olevia kolmea mainintaa yhdessä on rajallinen, koska kyseiset maininnat, joita käytetään sen täsmentämiseksi, että kyseisessä tekstiilituotteessa käytetään yksinomaan yhtä kuitulajia, ovat synonyymejä, mikä todennäköisesti tekee niiden päällekkäisestä käytöstä turhaa.
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta ei myöskään ilmene, että sellainen menettely, josta on kyse pääasiassa, merkitsisi sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/29/EY (
EUVL 2005, L 149, s. 22
) kiellettyä sopimatonta tai harhaanjohtavaa kaupallista menettelyä.
Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei siinä säädetä velvollisuudesta käyttää puhtaan tekstiilituotteen selosteessa tai merkinnöissä yhtä kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista maininnoista, eli ”100-prosenttinen”, ”puhdas” tai ”täys-”. Silloin, kun kyseisiä mainintoja käytetään, niitä voidaan käyttää yhdessä.
Kolmas kysymys
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että velvollisuutta ilmoittaa selosteessa tai merkinnässä kaikkien kyseisessä tekstiilituotteessa käytettyjen kuitujen nimitys ja niiden painoprosenttiosuudet sovelletaan myös puhtaaseen tekstiilituotteeseen.
Tästä on todettava, että asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklaa sovelletaan ”monikuituisiin tekstiilituotteisiin”, kun taas kyseisen asetuksen 7 artikla koskee ”puhtaita tekstiilituotteita”. Kummassakin artiklassa rajataan näin ollen kyseisen artiklan soveltamisala tekstiilituotteiden nimenomaiseen luokkaan. Tästä seuraa, etteivät puhtaat tekstiilituotteet voi kuulua mainitun asetuksen 9 artiklan soveltamisalaan, joten kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja vaatimuksia ei voida soveltaa tällaisiin tuotteisiin.
Lisäksi on todettava, että koska puhtaassa tekstiilituotteessa on jo määritelmällisestikin vain yhtä kuitulajia, velvollisuutta ilmoittaa ”kaikkien kuitujen” painoprosenttiosuudet ”alenevassa järjestyksessä” ei voida soveltaa tällaiseen tuotteeseen.
Lisäksi on korostettava, että jos asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua velvollisuutta ilmoittaa kaikkien tekstiilituotteen muodostavien kuitujen painoprosenttia sovellettaisiin puhtaisiin tekstiilituotteisiin, kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdalla – jota, kuten tämän tuomion 43 kohdasta ilmenee, on tulkittava siten, että ilmaisujen ”100-prosenttinen”, ”puhdas” tai ”täys-” käyttäminen on ainoastaan mahdollisuus – ei enää olisi merkitystä.
Lisäksi on todettava, ettei asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklan 1 kohdan soveltamisalan rajaamisella haitata kuluttajien suojelua koskevaa tavoitetta, johon kyseisellä asetuksella pyritään sen 1 artiklan, luettuna yhdessä sen kymmenennen perustelukappaleen kanssa, mukaisesti.
Kuten tämän tuomion 33 kohdasta ilmenee, se, että selosteessa tai merkinnässä ilmoitetaan kuitu, josta asianomainen puhdas tekstiilituote koostuu, on joka tapauksessa edelleen pakollista.
Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei velvollisuutta ilmoittaa selosteessa tai merkinnässä kaikkien kyseisessä tekstiilituotteessa käytettyjen kuitujen nimitys ja niiden painoprosenttiosuudet sovelleta puhtaaseen tekstiilituotteeseen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä sekä neuvoston direktiivin 73/44/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 96/73/EY ja 2008/121/EY kumoamisesta 27.9.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1007/2011 4 artiklaa ja 14 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen kymmenennen perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että niissä säädetään yleisestä velvollisuudesta, joka koskee kaikkien tekstiilituotteiden selosteita ja merkintöjä niiden kuitukoostumuksen ilmoittamiseksi, mukaan lukien mainitun asetuksen 7 artiklassa määritellyt tekstiilituotteet.

2)
Asetuksen N:o 1007/2011 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei siinä säädetä velvollisuudesta käyttää puhtaan tekstiilituotteen selosteessa tai merkinnöissä yhtä kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista maininnoista, eli ”100-prosenttinen”, ”puhdas” tai ”täys-”. Silloin, kun kyseisiä mainintoja käytetään, niitä voidaan käyttää yhdessä.

3)
Asetuksen N:o 1007/2011 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei velvollisuutta ilmoittaa selosteessa tai merkinnässä kaikkien kyseisessä tekstiilituotteessa käytettyjen kuitujen nimitys ja niiden painoprosenttiosuudet sovelleta puhtaaseen tekstiilituotteeseen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.