CELEX: 62017CJ0603
Predhodno odločanje
Območje svobode, varnosti in pravice
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah
Luganska konvencija II
Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah
Naslov II, oddelek 5 (členi od 18 do 21)
Pristojnost v zadevah v zvezi z individualnimi pogodbami o zaposlitvi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago določb naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisane 30. oktobra 2007, katere sklenitev je bila v imenu Skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2009/430/ES z dne 27. novembra 2008 (
UL 2009, L 147, str. 1
, v nadaljevanju: Luganska konvencija II).
Ta predlog je bil vložen v sporu med Petrom Bosworthom in Colinom Hurleyjem ter družbo Arcadia Petroleum Limited in drugimi glede zahtevka za povračilo škode, ki naj bi jo te družbe utrpele zaradi domnevnih goljufij P. Boswortha in C. Hurleya.
Pravni okvir
Člen 5 Luganske konvencije II določa:
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi, ki jo veže ta konvencija, je lahko tožena v drugi državi, ki jo veže ta konvencija:
1.
(a)
v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pred sodiščem v kraju izpolnitve zadevne obveznosti;
(b)
za namene te določbe in razen, če ni drugače dogovorjeno, je kraj izpolnitve zadevne obveznosti:
–
v primeru prodaje blaga kraj v državi, ki jo veže ta konvencija, kamor je bilo v skladu s pogodbo blago dostavljeno ali bi moralo biti dostavljeno,
–
v primeru opravljanja storitev kraj v državi, ki jo veže ta konvencija, kjer so bile v skladu s pogodbo storitve opravljene ali bi morale biti opravljene,
(c)
če se ne uporabi pododstavek (b), potem se uporabi pododstavek (a);
[…]
3.
v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti pred sodišči kraja, kjer je prišlo ali kjer grozi škodni dogodek;
[…]“
Člen 18(1) te konvencije določa:
„V zadevah v zvezi z individualnimi pogodbami o zaposlitvi se pristojnost določa v skladu s tem oddelkom brez poseganja v člena 4 in 5(5).“
Člen 20(1) navedene konvencije določa:
„Delodajalec lahko sproži postopek samo pred sodišči države, ki jo veže ta konvencija, kjer ima delavec stalno prebivališče.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Arcadia London, Arcadia Singapore in Arcadia Switzerland so družbe, ki se ukvarjajo s trgovanjem s surovo nafto in naftnimi derivati. Ta podjetja so v lasti skupine Arcadia, ki je v stoodstotni lasti družbe Farahead Holdings Ltd.
P. Bosworth in C. Hurley sta britanska državljana s stalnim prebivališčem v Švici, ki sta bila v času dejanskega stanja spora o glavni stvari
chief executive officer
oziroma
chief financial officer
skupine Arcadia. Poleg tega sta bila direktorja družb Arcadia London, Arcadia Singapore in Arcadia Switzerland ter sta bila na eno od teh družb vezana s pogodbo o zaposlitvi, ki sta jo pripravila sama ali je bila pripravljena v skladu z njunimi navodili.
Družbe Arcadia London, Arcadia Singapore, Arcadia Switzerland in Farahead Holdings (v nadaljevanju: skupaj: Arcadia) so z vlogo z dne 12. februarja 2015 pri High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Commercial Court) (višje sodišče (Anglija in Wales), oddelek Queen’s Bench (senat za gospodarske zadeve), Združeno kraljestvo) vložile tožbe proti več osebam, med njimi proti P. Bosworthu in C. Hurleyu. S temi tožbami so zahtevale odškodnino za škodo, ki naj bi jo skupina Arcadia utrpela zaradi goljufivih transakcij, ki so se nanašale na družbe iz te skupine.
Tožba skupine Arcadia je temeljila na očitkih nedovoljenega dogovarjanja z uporabo protipravnih sredstev (
unlawful means conspiracy
), kršitve fiduciarnih obveznosti lojalnosti in dobre vere (
breach of fiduciary duty
) ter kršitve izrecnih ali implicitnih pogodbenih obveznosti (
breach of express and/or implied contractual duties
), ki izhajajo iz njihovih pogodb o zaposlitvi.
P. Bosworth in C. Hurley sta z vlogo z dne 9. marca 2015 izpodbijala pristojnost sodišč Združenega kraljestva za obravnavanje odškodninskih zahtevkov skupine Arcadia, ki se nanašajo nanju, ker naj bi ti spadali v okvir določb naslova II, oddelek 5, Luganske konvencije II o pravilih o pristojnosti v zadevah v zvezi z individualnimi pogodbami o zaposlitvi in ker naj bi bilo treba te zahtevke na podlagi navedenih določb vložiti pri sodiščih države, na katere ozemlju imata stalno prebivališče, torej pri švicarskih sodiščih.
Po tem izpodbijanju je skupina Arcadia spremenila svojo tožbo. Opustila je trditve, ki se nanašajo na kršitev pogodbenih obveznosti in na kršitev teh obveznosti kot protipravno sredstvo, uporabljeno v okviru kaznivega dejanja nedovoljenega dogovarjanja.
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Commercial Court) (višje sodišče (Anglija in Wales), oddelek Queen’s Bench (senat za gospodarske zadeve)) se je s sodbo z dne 1. aprila 2015 izreklo za pristojno za obravnavanje očitkov v zvezi z dogovorom o sodelovanju s protipravnimi sredstvi (
unlawful means conspiracy
) in zlorabo zaupanja (
breach of fiduciary duty
), navedenih v podporo navedeni odškodninski tožbi, razen – kar zadeva zadnjenavedeni očitek – dejstev, ki so nastala v času, ko sta bila P. Bosworth in C. Hurley na eno od družb skupine Arcadia vezana s pogodbo o zaposlitvi, saj se po mnenju tega sodišča taka dejstva nanašajo na področje individualnih pogodb o zaposlitvi in na podlagi člena 20(1) Luganske konvencije II spadajo v pristojnost švicarskih sodišč.
P. Bosworth in C. Hurley sta zoper to sodbo vložila pritožbo pri Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo).
Navedeno sodišče je s sodbo z dne 19. avgusta 2016 to pritožbo zavrnilo. P. Bosworth in C. Hurley sta zoper to sodbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču.
V teh okoliščinah je Supreme Court of the United Kingdom (vrhovno sodišče Združenega kraljestva) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Katero je pravilno merilo za opredelitev, ali zahtevek, ki ga zoper delavca ali nekdanjega delavca (v nadaljevanju: delavec) vloži delodajalec, pomeni ‚zadevo v zvezi z‘ individualno pogodbo o zaposlitvi v smislu naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije [II]?
(a)
Ali za to, da zahtevek, ki ga zoper delavca vloži delodajalec, spada na področje uporabe členov od 18 do 21 [Luganske konvencije II], zadostuje, da bi se delodajalec na očitano ravnanje lahko skliceval kot na kršitev individualne pogodbe o zaposlitvi delavca, čeprav delodajalec zahtevek, ki ga dejansko vloži, ne opira na kršitev navedene pogodbe in te kršitve ne očita oziroma se nanjo ne sklicuje, temveč je zahtevek (na primer) vložen na eni ali več različnih podlagah, navedenih v točkah 26 in 27 povzetka dejanskega stanja?
(b)
Podredno, ali je pravilno merilo, da zahtevek, ki ga zoper delavca vloži delodajalec, spada na področje uporabe členov od 18 do 21 [Luganske konvencije II], le če je obveznost, na kateri zahtevek temelji, dejansko obveznost iz pogodbe o zaposlitvi? Če je to pravilno merilo, ali iz tega izhaja, da zahtevek, ki temelji le na kršitvi obveznosti, ki je nastala neodvisno od pogodbe o zaposlitvi (in če je ustrezno, ni obveznost, s katero je delavec ‚prostovoljno soglašal‘), ne spada na področje uporabe zgoraj navedenega oddelka 5?
(c)
Če nobeno od zgornjih meril ni pravilno, katero pa je pravilno merilo?
2.
Če družba in posameznik skleneta ‚pogodbo‘ (v smislu člena 5(1) [Luganske konvencije II]), v kolikšnem obsegu mora med družbo in posameznikom obstajati razmerje podrejenosti, da navedena pogodba pomeni ‚individualno pogodbo o zaposlitvi‘ v smislu oddelka 5 [te konvencije]? Ali lahko tako razmerje obstaja, če posameznik lahko določi (in to tudi stori) pogoje svoje pogodbe z družbo ter ima nadzor nad tekočim poslovanjem družbe ter avtonomijo pri opravljanju svojih nalog, pri čemer lahko družbeniki družbe dosežejo odpoved tega razmerja?
3.
Če se določbe naslova II, oddelek 5, [Luganske konvencije II] uporabljajo le za zahtevke, ki bi – če ne bi bilo teh določb – spadali na področje uporabe člena 5(1) te konvencije, katero je pravilno merilo za opredelitev, ali zahtevek spada na področje uporabe tega člena 5(1)?
(a)
Ali je pravilno merilo, da zahtevek spada na področje uporabe člena 5(1), če bi se bilo na očitano ravnanje mogoče sklicevati kot na kršitev pogodbe o zaposlitvi, čeprav delodajalec zahtevek, ki ga dejansko vloži, ne opira na kršitev navedene pogodbe in te kršitve ne očita oziroma se nanjo ne sklicuje?
(b)
Podredno, ali je pravilno merilo, da zahtevek spada na področje uporabe člena 5(1) [Luganske konvencije II], le če je obveznost, na kateri dejansko temelji, pogodbena obveznost? Če je to pravilno merilo, ali iz tega izhaja, da zahtevek, ki temelji le na kršitvi obveznosti, nastali neodvisno od pogodbe (in če je ustrezno, ni obveznost, s katero je tožena stranka ‚prostovoljno soglašala‘), ne spada na področje uporabe člena 5(1)?
(c)
Če nobeno od zgornjih meril ni pravilno, katero pa je pravilno merilo?
4.
Kaj je v okoliščinah, v katerih:
–
sta družbi A in B del skupine družb;
–
tožena stranka X opravlja vlogo dejanskega izvršnega direktorja navedene skupine družb (kot P. Bosworth za skupino družb Arcadia: povzetek dejanskega stanja, točka 14); je tožena stranka X zaposlena v eni od družb v skupini, in sicer družbi A (in je tako delavec družbe A) (kot je bil v določenem obdobju P. Bosworth v okoliščinah, navedenih v povzetku dejanskega stanja, točka 15), in po nacionalnem pravu ni zaposlena v družbi B;
–
družba A vloži zahtevke zoper toženo stranko X, pri čemer ti spadajo na področje uporabe členov od 18 do 21, in
–
druga družba v skupini, družba B, prav tako vloži zahtevke zoper toženo stranko X v zvezi z ravnanjem, podobnim tistemu, ki je podlaga zahtevkov družbe A zoper toženo stranko X,
pravilno merilo za opredelitev, ali zahtevek družbe B spada na področje uporabe oddelka 5 [Luganske konvencije II]? Zlasti:
(a)
Ali je odgovor odvisen od tega, ali je bila med toženo stranko X in družbo B sklenjena ‚individualna pogodba o zaposlitvi‘ v smislu oddelka 5 [Luganske konvencije II], in če je odvisen od tega, katero je pravilno merilo za opredelitev, ali je taka pogodba obstajala?
(b)
Ali je treba družbo B šteti za ‚delodajalca‘ tožene stranke X v smislu naslova II, oddelek 5, [Luganske konvencije II] in/ali zahtevki družbe B zoper toženo stranko X (v točki 4, četrta alinea, zgoraj) spadajo na področje uporabe členov od 18 do 21, enako kot zahtevki družbe A zoper toženo stranko X spadajo na področje uporabe zadevnih členov? Zlasti:
(i)
Ali zahtevek družbe B spada na področje uporabe člena 18 [Luganske konvencije II], le če je obveznost, na kateri zahtevek temelji, obveznost iz pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med
družbo B
in toženo stranko X?
(ii)
Podredno, ali zahtevek spada na področje uporabe člena 18 [Luganske konvencije II], le če bi očitano ravnanje iz zahtevka pomenilo kršitev obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med
družbo A
in toženo stranko X?
(c)
Če nobeno od zgornjih meril ni pravilno, katero pa je pravilno merilo?“
Predlog za ponovno odprtje ustnega postopka
P. Bosworth in C. Hurley sta po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča, na podlagi člena 83 Poslovnika Sodišča predlagala ponovno odprtje ustnega dela postopka. V podporo svoji zahtevi v bistvu navajata, da je generalni pravobranilec v točki 45 sklepnih predlogov svojo presojo oprl na napačna dejstva, ki ne ustrezajo tistim, ki jih je ugotovilo predložitveno sodišče.
Na podlagi člena 83 Poslovnika Sodišča lahko Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odredi ponovno odprtje ustnega dela postopka, zlasti če meni, da zadeva ni dovolj razjasnjena, če stranka po koncu ustnega dela postopka navede novo dejstvo, ki je odločilno za odločitev Sodišča, ali če je treba v zadevi odločiti na podlagi trditve, o kateri stranke ali zainteresirani subjekti iz člena 23 Statuta Sodišča Evropske unije niso razpravljali.
V obravnavanem primeru to ne velja. Sodišče namreč po opredelitvi generalnega pravobranilca meni, da ima na voljo vse potrebne elemente za sprejetje odločitve in da zadeve ni treba preučiti glede na novo dejstvo, ki bi bilo odločilnega pomena za njegovo odločitev, ali trditev, o kateri se pred njim ni razpravljalo.
Zato Sodišče ocenjuje, da ni treba odrediti ponovnega odprtja ustnega dela postopka.
Vprašanja za predhodno odločanje
Ker prvo, tretje in četrto vprašanje temeljijo na predpostavki, da so pogodbe, ki so P. Boswortha in C. Hurleya vezale na nekatere družbe skupine Arcadia, pomenile „individualne pogodbe o zaposlitvi“ v smislu naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II, Sodišče meni, da je treba najprej preučiti drugo vprašanje.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba določbe naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II razlagati tako, da je mogoče pogodbo, ki veže družbo in fizično osebo, opredeliti kot „individualno pogodbo o zaposlitvi“ v smislu teh določb, če ta oseba lahko določi ali dejansko določi pogoje te pogodbe ter ima nadzor nad tekočim poslovanjem družbe in avtonomijo pri opravljanju svojih nalog, pri čemer pa lahko družbeniki družbe dosežejo prenehanje te pogodbe.
Glede na to, da je besedilo teh določb povsem enako besedilu določb poglavja II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42), je razlago, ki jo je Sodišče podalo glede zadnjenavedenih določb, mogoče prenesti na razlago določb naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II (glej v tem smislu sodbo z dne 4. decembra 2014, H,
C‑295/13
,
EU:C:2014:2410
, točki
in
).
Za ugotovitev, ali se določbe naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II uporabijo za položaj, kakršen je ta v sporu o glavni stvari, je treba preučiti, ali je mogoče za P. Boswortha in C. Hurleya šteti, da ju na eno od družb skupine Arcadia veže „individualna pogodba o zaposlitvi“ v smislu člena 18(1) te konvencije, in ali ju je zato mogoče opredeliti kot „delavca“ v smislu člena 18(2) navedene konvencije (glej v tem smislu sodbo z dne 10. septembra 2015, Holterman Ferho Exploitatie in drugi,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, točka
).
V zvezi s tem je treba spomniti, da take opredelitve ni mogoče podati na podlagi nacionalnega prava (sodba z dne 10. septembra 2015, Holterman Ferho Exploitatie in drugi,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, točka
) in da je treba za zagotovitev polne učinkovitosti Luganske konvencije II, zlasti njenega člena 18, pravne pojme, ki jih ta vsebuje, razlagati na avtonomen način, ki je skupen vsem pogodbenicam (glej v tem smislu sodbi z dne 19. julija 2012, Mahamdia,
C‑154/11
,
EU:C:2012:491
, točka
, in z dne 10. septembra 2015, Holterman Ferho Exploitatie in drugi,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, točka
).
Glede pojma „delavec“ je treba prav tako spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča ta pojem opredeliti glede na objektivna merila, ki so značilna za delovno razmerje, ob upoštevanju pravic in dolžnosti zadevnih oseb. Bistvena značilnost delovnega razmerja pa je okoliščina, da oseba v določenem času v korist druge osebe in pod njenim vodstvom opravi storitve, za katere prejme plačilo (glej zlasti sodbo z dne 20. septembra 2007, Kiiski,
C‑116/06
,
EU:C:2007:536
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz tega sledi, da delovno razmerje predpostavlja obstoj razmerja podrejenosti med delavcem in njegovim delodajalcem in da je treba obstoj takega razmerja presojati v vsakem posameznem primeru glede na vse vidike in okoliščine, značilne za razmerja med strankami (sodbi z dne 10. septembra 2015, Holterman Ferho Exploitatie in drugi,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, točka
, in z dne 20. novembra 2018, Sindicatul Familia Constanţa in drugi,
C‑147/17
,
EU:C:2018:926
, točka
).
Poleg tega je treba poudariti, da v skladu z besedilom določb naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II, sklenitev pogodbe ni pogoj za uporabo posebnih pravil o pristojnosti, vsebovanih v teh določbah, tako da – kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah od 34 do 36 sklepnih predlogov – neobstoj uradne pogodbe ni ovira za obstoj delovnega razmerja, ki spada pod pojem „individualna pogodba o zaposlitvi“ v smislu navedenih določb.
Vendar je tako razmerje mogoče opredeliti kot „individualno pogodbo o zaposlitvi“ v smislu naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II, le če med zadevnima družbo in njenim direktorjem obstaja razmerje podrejenosti.
V obravnavanem primeru je treba spomniti, da sta bila P. Bosworth in C. Hurley glede na navedbe predložitvenega sodišča
chief executive officer
oziroma
chief financial officer
skupine Arcadia, da sta bila direktorja družb Arcadia London, Arcadia Singapore in Arcadia Switzerland, da sta bila na eno od teh družb vezana s pogodbo o zaposlitvi, ki sta jo pripravila sama ali je bila pripravljena v skladu z njunimi navodili, in da sta vedno delovala v imenu in za račun vseh družb skupine Arcadia.
Iz predložitvene odločbe je razvidno tudi, da sta P. Bosworth in C. Hurley imela nadzor nad tem, kdo ju je zaposlil, nad krajem, v katerem sta bila zaposlena, in nad pogoji, pod katerimi sta bila zaposlena.
V teh okoliščinah je očitno, da sta imela P. Bosworth in C. Hurley v razmerju do skupine Arcadia sposobnost vplivanja, ki ni bila nezanemarljiva, in da je treba zato skleniti, da ni bilo razmerja podrejenosti (glej v tem smislu sodbo z dne 10. septembra 2015, Holterman Ferho Exploitatie in drugi,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, točka
), in to ne glede na to, ali sta imela delež v osnovnem kapitalu skupine Arcadia ali ne.
V zvezi s tem ni pomembna okoliščina, da sta bila P. Bosworth in C. Hurley odgovorna družbenikom skupine Arcadia, ki so ju prek družbe Farahead Holdings lahko zaposlili in odpustili.
Kot je namreč generalni pravobranilec poudaril v točki 46 sklepnih predlogov, pravni mehanizmi nadzora, ki ga izvajajo družbeniki – nič bolj kot splošne smernice, ki jih direktor družbe prejme od družbenikov družbe glede usmeritve poslovanja te družbe – sami po sebi ne označujejo obstoja razmerja podrejenosti, tako da zgolj okoliščina, da imajo družbeniki možnost razrešitve direktorja družbe, ne zadošča za sklepanje na obstoj takega razmerja.
Iz tega sledi, da pogodba, sklenjena med družbo in njenim direktorjem, v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, ni „individualna pogodba o zaposlitvi“ v smislu naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Luganske konvencije II.
Glede na zgoraj navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba določbe naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21) Luganske konvencije II razlagati tako, da pogodba, ki veže družbo in fizično osebo, ki opravlja funkcijo direktorja te družbe, med njima ne ustvarja razmerja podrejenosti in je zato ni mogoče šteti za „individualno pogodbo o zaposlitvi“ v smislu teh določb, če ta oseba – tudi če imajo družbenik ali družbeniki te družbe možnost odpovedi te pogodbe – lahko določi ali dejansko določi pogoje navedene pogodbe ter ima nadzor nad tekočim poslovanjem navedene družbe in avtonomijo pri opravljanju svojih nalog.
Prvo, tretje in četrto vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na drugo vprašanje na prvo, tretje in četrto vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

Določbe naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisane 30. oktobra 2007, katere sklenitev je bila v imenu Skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2009/430/ES z dne 27. novembra 2008, je treba razlagati tako, da pogodba, ki veže družbo in fizično osebo, ki opravlja funkcijo direktorja te družbe, med njima ne ustvarja razmerja podrejenosti in je zato ni mogoče šteti za „individualno pogodbo o zaposlitvi“ v smislu teh določb, če ta oseba – tudi če imajo družbenik ali družbeniki te družbe možnost odpovedi te pogodbe – lahko določi ali dejansko določi pogoje navedene pogodbe ter ima nadzor nad tekočim poslovanjem navedene družbe in avtonomijo pri opravljanju svojih nalog.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.