CELEX: 62017CJ0432
Præjudiciel forelæggelse
socialpolitik
direktiv 97/81/EF
rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået af EFS, UNICE og CEEP
paragraf 4
princippet om forbud mod forskelsbehandling
deltidsansatte
alderspension
beregning af pensionens beløb
hensyntagen til tjenesteår før den dato, hvor fristen for gennemførelse af direktiv 97/81/EF udløb
øjeblikkelig anvendelse på endnu ikke indtrådte virkninger af en situation, der er opstået, mens den gamle regel var gældende

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS (
EFT 1998, L 14, s. 9
), som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998 (
EFT 1998, L 131, s. 10
) (herefter »direktiv 97/81«).
Denne anmodning er blevet indgivet under en sag mellem Dermod Patrick O’Brien og Ministry of Justice (justitsministeriet, Det Forenede Kongerige), tidligere Department for Constitutional Affairs (afdelingen for forfatningsmæssige anliggender) vedrørende størrelsen af den alderspension, som han har ret til som følge af hans deltidstjeneste i et dommerembede.
Retsforskrifter
EU-retten
I henhold til direktiv 98/23, som udvider direktiv 97/81 til også at omfatte Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, udløb denne medlemsstats frist for at gennemføre direktivet den 7. april 2000.
Det præciseres i artikel 1 i direktiv 97/81, at direktivet har til formål at iværksætte rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der blev indgået den 6. juni 1997 mellem de generelle tværfaglige organisationer (UNICE, CEEP og EFS) (herefter »rammeaftalen«).
Rammeaftalens § 4 med overskriften »Princippet om ikke-diskrimination« bestemmer:
»1.
Hvad angår ansættelsesvilkår, må deltidsansatte ikke behandles på en mindre gunstig måde end sammenlignelige fuldtidsansatte, udelukkende fordi de arbejder på deltid, medmindre forskelsbehandlingen er begrundet i objektive forhold.
2.
Hvor det er hensigtsmæssigt, gælder princippet om pro rata temporis.
3.
Gennemførelsesbestemmelserne til efterlevelse af denne artikel defineres af medlemsstaterne og/eller arbejdsmarkedets parter under hensyntagen til fællesskabsret, national ret, kollektive aftaler og praksis.
[…]«
Det Forenede Kongeriges ret
Betaling af pension til dommere er reguleret ved Judicial Pensions Act 1981 (lov af 1981 om dommeres pensioner, herefter »lov af 1981«) og Judicial Pensions and Retirement Act (lov af 1993 om dommeres pensioner og retræte, herefter »lov af 1993«).
Lov af 1981 finder anvendelse på personer, der er udnævnt før den 31. marts 1995, medmindre de vælger at få udbetalt deres pension i henhold til lov af 1993. Lov af 1993 finder anvendelse på personer, der er udnævnt den 31. marts 1995 eller derefter.
Ifølge disse love udbetales der pension til en person, der går på pension fra et »kvalificerende dommerembede« (
qualifying judicial office
), under forudsætning af, at vedkommende er fyldt 65 år og, for så vidt angår personer, der er omfattet af lov af 1993, under forudsætning af, at vedkommende har udført mindst 5 års tjeneste i et sådant embede.
På tidspunktet for Dermod Patrick O’Briens pensionering var det kun fuldtidsansatte dommere og fastansatte dommere på deltid, som blev anset for at udøve et »kvalificerende dommerembede«, hvilket ikke var tilfældet for deltidsansatte dommere, der blev aflønnet med daglige honorarer, såsom
recorders
.
I henhold til såvel lov af 1981 som lov af 1993 er størrelsen af den pension, der udbetales til en fuldtidsdommer, baseret på hans eller hendes sidste årsløn og på hans eller hendes antal tjenesteår i dommerembeder på tidspunktet for pensioneringen.
I henhold til lov af 1981 skal en
circuit judge
(dommer ved en appeldomstol) have gjort tjeneste i 15 år for at få en fuld pension svarende til halvdelen af vedkommendes sidste årsløn. Den tilsvarende periode i henhold til lov af 1993 er 20 år.
I henhold til begge ordninger modtager dommere, som har gjort tjeneste i kortere tid, en forholdsmæssig del af den fulde pension svarende til længden af deres tjeneste. Ved pensionering udbetales endvidere et engangsbeløb, hvis størrelse baseres på størrelsen af den årlige pension.
Det Forenede Kongerige gennemførte direktiv 97/81 ved Part-time Workers (Prevention of Less Favourable Treatment) Regulations 2000 (SI 2000/1551) [regulations nr. 1551/2000 om deltidsarbejdere (forebyggelse af mindre gunstig behandling), herefter »Regulations«], som trådte i kraft den 1. juli 2000. Regulations bestemmer, at deltidsansatte ikke må behandles på en mindre gunstig måde end fuldtidsansatte i en sammenlignelig situation, og at princippet om pro rata temporis skal anvendes i denne forbindelse, medmindre en anvendelse af dette princip ikke er passende.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Dermod Patrick O’Brien fik advokatbeskikkelse i 1962 og blev udnævnt til Queen’s Counsel i 1983. Han varetog funktionen som
recorder
ved Crown Court fra den 1. marts 1978 til den 31. marts 2005, da han gik på pension som 65-årig. Som
recorder
modtog han ikke løn som lønmodtager, men blev betalt på grundlag af daglige honorarer.
I juni 2005 anmodede Dermod Patrick O’Brien Department for Constitutional Affairs om at få udbetalt alderspension på samme grundlag, tilpasset pro rata temporis, som den pension, der blev udbetalt til tidligere fuldtidsansatte dommere, som havde udøvet de samme eller tilsvarende funktioner. Department for Constitutional Affairs meddelte ham, at han ikke var omfattet af de kategorier af dommere, som var berettiget til en dommerpension.
I september 2005 anlagde Dermod Patrick O’Brien sag ved Employment Tribunal (arbejdsretten), idet han gjorde gældende, at han havde ret til en sådan pension i henhold til direktiv 97/81 og de retsakter, der gennemførte direktivet i den nationale retsorden. Denne retsinstans gav ham medhold, men han fik ikke medhold i appelsagerne ved først Employment Appeal Tribunal (appeldomstol i arbejdsretlige sager), dernæst Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (appeldomstol (England og Wales) (afdelingen for civile sager)). Efter at der var blevet iværksat appel for Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongeriges øverste domstol), besluttede denne at udsætte sagen og forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse.
Ved dom af 1. marts 2012, O’Brien (
C-393/10
,
EU:C:2012:110
), fastslog Domstolen, efter at den havde anført, at det tilkom den nationale ret at afgøre, om Dermod Patrick O’Brien skulle anses for deltidsansat som omhandlet i rammeaftalens § 2, stk. 1, at der i national ret ikke måtte fastsættes en sondring mellem fuldtidsdommere og deltidsdommere, som aflønnes på grundlag af daglige honorarer, medmindre en sådan forskelsbehandling var begrundet i objektive forhold.
Efter denne dom fastslog Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongeriges øverste domstol) ved dom af 6. februar 2013, at Dermod Patrick O’Brien i den i hovedsagen omhandlede periode var deltidsansat som defineret i rammeaftalens § 2, stk. 1, og at der ikke var blevet fremført nogen objektive grunde til at fravige princippet om at aflønne honoraraflønnede deltidsdommere på samme grundlag som fuldtidsdommere, med forbehold for en tilpasning pro rata temporis. Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongeriges øverste domstol) tilkendte således Dermod Patrick O’Brien ret til alderspension på de samme betingelser som en
circuit judge
(dommer ved en ret i anden instans).
Sagen blev således hjemvist til Employment Tribunal (arbejdsret) med henblik på fastsættelsen af størrelsen af den pension, som Dermod Patrick O’Brien var berettiget til. For denne ret opstod spørgsmålet, om der ved beregningen af dette beløb skulle tages hensyn til hele den berørte persons tjeneste siden starten af hans udnævnelse den 1. marts 1978, dvs. 27 år, eller kun til hans tjeneste siden udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 97/81, dvs. mindre end 5 år. Employment Tribunal (arbejdsret) fastslog, at beregningen skulle tage hensyn til hele hans tjeneste, men Employment Appeal Tribunal (appeldomstol i arbejdsretlige sager) fastslog det modsatte. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (appeldomstol (England og Wales) (afdelingen for civile sager)) stadfæstede sidstnævnte afgørelse. Dermod Patrick O’Brien har herefter iværksat appel for den forelæggende ret.
Ifølge forelæggelsesafgørelsen er et flertal af medlemmerne af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongeriges øverste domstol) af den opfattelse, at retsvirkningen af direktiv 97/81 gør det ulovligt at forskelsbehandle deltidsansatte, når en alderspension kommer til udbetaling. Dette direktiv finder anvendelse ratione temporis, når pensionen kommer til udbetaling efter direktivets ikrafttræden. I tilfælde, hvor en del af tjenestetiden fandt sted før dette tidspunkt, bør direktivet finde anvendelse på fremtidige retsvirkninger af en sådan situation.
Ifølge den forelæggende ret har Domstolen imidlertid endnu ikke udtalt sig om det argument, hvorefter en erhvervstilknyttet pension – som det kunne udledes af dom af 6. oktober 1993, Ten Oever (
C-109/91
,
EU:C:1993:833
) – skal anses for løn, hvis udbetaling opsættes, men som optjenes i løbet af den periode, hvor den aktivitet, for hvilken lønnen optjenes, udøves. Hvis der gives medhold i denne argumentation, kan direktiv 97/81 i overensstemmelse med princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft ikke påvirke erhvervede rettigheder eller, som i Dermod Patrick O’Briens tilfælde, rettigheder, der er erhvervet før direktivets ikrafttræden, når der ikke i direktivet findes bestemmelser, som tilsidesætter dette generelle princip. Selv om et flertal af den forelæggende rets medlemmer er af den opfattelse, at den konklusion, som kunne udledes af dom af 6. oktober 1993, Ten Oever (
C-109/91
,
EU:C:1993:833
), ikke kan overføres til den i hovedsagen omhandlede tvist, er denne ret ikke desto mindre af den opfattelse, at svaret på dette spørgsmål ikke er åbenbart.
På denne baggrund har Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongeriges øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Kræver direktiv 97/81, og navnlig [rammeaftalens § 4] vedrørende princippet om ikke-forskelsbehandling, at tjenesteperioder, der ligger forud for fristen for gennemførelse af direktivet, skal tages i betragtning ved beregningen af størrelsen af en deltidsansats alderspension, hvis de vil blive taget i betragtning ved beregningen af en sammenlignelig fuldtidsansats pension?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 97/81 skal fortolkes således, at tjenesteperioder, der ligger forud for udløbet af fristen for gennemførelse af direktivet, og som tages i betragtning ved beregningen af en fuldtidsansats pension, skal tages i betragtning ved beregningen af størrelsen af en sammenlignelig deltidsansats alderspension.
Det bemærkes, at Dermod Patrick O’Brien i det foreliggende tilfælde under udøvelsen af sine funktioner som deltidsansat dommer var aflønnet på grundlag af daglige honorarer fra den 1. marts 1978 til den 31. marts 2005, dvs. i det væsentlige i en periode før udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 97/81 i Det Forenede Kongerige den 7. april 2000. Under denne periode var det i den nationale pensionsordning inden for retsvæsenet ikke fastsat, at deltidsansatte dommere, der blev aflønnet i form af daglige honorarer, var berettiget til en alderspension for udøvelsen af disse funktioner.
Det fremgår derudover af sagsakterne for Domstolen, at dommere optjener ret til pension i henhold til den pensionsordning inden for retsvæsenet, der finder anvendelse i England og Wales, som funktion af tjenesteperioder, der giver ret til pension. De relevante pensionsordninger er såkaldte »slutlønsordninger«, hvorefter dommernes pension beregnes ved at multiplicere en fastsat andel af den sidste årsløn for et tjenesteår, der giver ret til pension, med det samlede antal tjenesteår og dage i dommerembeder på tidspunktet for pensioneringen.
Det bemærkes, at proceduremæssige regler i henhold til fast retspraksis almindeligvis antages at finde anvendelse fra deres ikrafttrædelsestidspunkt (dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien,
C-610/10
,
EU:C:2012:781
, præmis
), mens materielle regler normalt fortolkes således, at de kun omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttrædelsen, såfremt det af ordlyden, bestemmelsernes formål eller opbygning klart fremgår, at dette har været meningen (jf. i denne retning dom af 12.11.1981, Meridionale Industria Salumi m.fl.,
212/80-217/80
,
EU:C:1981:270
, præmis
, og af 23.2.2006, Molenbergnatie,
C-201/04
,
EU:C:2006:136
, præmis
).
Det skal tilføjes, at en ny retsregel finder anvendelse fra det tidspunkt, hvor den retsakt, hvori den er indeholdt, træder i kraft, og at den, selv om den ikke finder anvendelse på retlige situationer, der er opstået og endeligt fastlagt før denne ikrafttræden, skal anvendes øjeblikkeligt på de fremtidige virkninger af en situation, der er opstået, mens den tidligere lovgivning var gældende, og på nye retlige situationer. Noget andet gælder kun – og med forbehold af det principielle forbud mod retsakters tilbagevirkende kraft – såfremt den nye retsregel er ledsaget af særbestemmelser, som specielt regulerer dens tidsmæssige anvendelse (jf. i denne retning dom af 26.3.2015, Kommissionen mod Moravia Gas Storage,
C-596/13 P
,
EU:C:2015:203
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det bemærkes indledningsvis, at hverken direktiv 97/81 eller rammeaftalen afviger fra det i foregående præmis nævnte princip (dom af 10.6.2010, Bruno m.fl.,
C-395/08 og C-396/08
,
EU:C:2010:329
, præmis
).
Det skal således undersøges, om den gradvise optjening af pensionsrettigheder i løbet af den periode, der ligger forud for den dato, hvor fristen for gennemførelse af direktiv 97/81 i Det Forenede Kongerige udløb, har til virkning, at den retlige situation for appellanten i hovedsagen skal anses for endeligt fastlagt på denne dato.
Det Forenede Kongeriges regering har i denne forbindelse gjort gældende, at udskudt aflønning i form af rettigheder til en erhvervstilknyttet pension forhøjes på samme måde som andre former for aflønning. For så vidt angår de i hovedsagen omhandlede pensionsordninger inden for retsvæsenet optjenes pensionen på grundlag af successive tjenesteperioder, der hver giver anledning til pensionsrettigheder, idet pensionsrettighederne således forøges gradvist, som hver tjenesteperiode fuldføres. Der kan derfor ikke tages hensyn til pensionsrettigheder erhvervet før den dato, hvor fristen for gennemførelse af direktiv 97/81 i Det Forenede Kongerige udløb, for så vidt som de pensionsrettigheder, der optjenes i en tjenesteperiode, udtømmer deres virkning ved afslutningen af denne tjenesteperiode.
Det Forenede Kongeriges regering har, idet den har henvist til dom af 17. maj 1990, Barber (
C-262/88
,
EU:C:1990:209
), og af 6. oktober 1993, Ten Oever (
C-109/91
,
EU:C:1993:833
), fremhævet det særlige forhold ved denne form for aflønning, at der foreligger et tidsmæssigt skel imellem optjeningen af retten til pension, som sker gradvist i løbet af arbejdstagerens karriere, og den faktiske udbetaling af ydelsen, som udskydes til en given alder.
Det bemærkes imidlertid for det første, at de omstændigheder, der ligger til grund for tvisten i hovedsagen, adskiller sig fra de omstændigheder, der lå til grund for de sager, der gav anledning til disse domme, som omhandlede de tidsmæssige virkninger af en dom.
Det skal i denne forbindelse fastslås, at spørgsmålet om en retsregels tilbagevirkende kraft ikke må forveksles med spørgsmålet om de tidsmæssige virkninger af en dom afsagt af Domstolen. Som Domstolen fastslog i sin dom af 17. maj 1990, Barber (
C-262/88
,
EU:C:1990:209
), vedrører betingelserne for, at en doms tidsmæssige virkninger kan begrænses, de alvorlige forstyrrelser, som dommen kan medføre for så vidt angår begivenheder i fortiden.
Det må i den foreliggende sag konstateres, at Det Forenede Kongeriges regering ikke på noget tidspunkt har anmodet Domstolen om at begrænse de tidsmæssige virkninger af dom af 1. marts 2012, O’Brien (
C-393/10
,
EU:C:2012:110
). En sådan begrænsning kan kun antages at bestå på grundlag af selve den dom, der afgør fortolkningsspørgsmålet (jf. i denne retning dom af 17.5.1990, Barber,
C-262/88
,
EU:C:1990:209
, præmis
).
Hvad for det andet angår Det Forenede Kongeriges regerings argument om, at der bør sondres mellem beregningen af den tjenestetid, der kræves for at være berettiget til en alderspension, og retten til pension, bemærkes det, at den omstændighed, at retten til pension endeligt erhverves ved slutningen af den tilsvarende tjenesteperiode, ikke giver anledning til at konkludere, at arbejdstagerens retlige situation skal anses for at være endeligt erhvervet. Det bemærkes i denne forbindelse, at arbejdstageren først efterfølgende, og idet der tages hensyn til de relevante tjenesteperioder, faktisk kan gøre denne ret gældende med henblik på at få udbetalt sin alderspension.
Som følge deraf må det fastslås, at i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor optjeningen af pensionsrettigheder sker i perioder såvel før som efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 97/81, er fastlæggelsen af disse rettigheder reguleret af bestemmelserne i dette direktiv, herunder for så vidt angår tjenesteperioder, der fandt sted, før direktivet trådte i kraft.
Der må i denne forbindelse sondres mellem en sådan situation og den situation, som Det Forenede Kongeriges regering har påberåbt sig til støtte for dens argumenter, hvor kolleger til appellanten i hovedsagen er blevet pensioneret, før fristen for gennemførelse af direktiv 97/81 udløb.
Henset til det ovenstående skal det forelagte spørgsmål besvares med, at direktiv 97/81 skal fortolkes således, at tjenesteperioder, der ligger forud for fristen for gennemførelse af dette direktiv, i en sag som den i hovedsagen omhandlede skal tages i betragtning ved beregningen af størrelsen af en alderspension.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, skal fortolkes således, at tjenesteperioder, der ligger forud for fristen for gennemførelse af dette direktiv, i en sag som den i hovedsagen omhandlede skal tages i betragtning ved beregningen af størrelsen af en alderspension.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.