CELEX: 62016CJ0465
Apelācija
Dempings
Īstenošanas regula (ES) Nr. 157/2013
Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola imports
Galīgais antidempinga maksājums
Valsts līmenī noteikta dempinga starpība
Prasība atcelt tiesību aktu
Ražotājus, kas nav eksportētāji, un tirgotājus/maisījumu izgatavotājus pārstāvošas apvienības
Locus standi
Tiešs skārums
Individuāls skārums

Ar apelācijas sūdzību Eiropas Savienības Padome lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 9. jūnija spriedumu
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
/Padome (T‑276/13, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2016:340
), ar kuru šī tiesa, pirmkārt, ir atzinusi par pieņemamu
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
celto prasību atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 157/2013 (2013. gada 18. februāris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola importam (
OV 2013, L 49, 10. lpp.
; turpmāk tekstā – “strīdīgā regula”), un, otrkārt, ir atcēlusi šo regulu, ciktāl pēdējā minētā attiecas uz bioetanola ražotājiem un
Growth Energy
, kā arī
Renewable Fuels Association
biedriem
Patriot Renewable Fuels LLC
,
Plymouth Energy Company LLC
,
POET LLC
un
Platinum Ethanol LLC
.
Ar pretapelācijas sūdzību
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
lūdz Tiesu, pirmkārt, atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to apvienību prasības pieņemamība tika atzīta tikai ierobežoti, un, otrkārt, atcelt strīdīgo regulu, ciktāl pēdējā minētā tās skar, vai – pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā pieņemtu nolēmumu par tās izvirzītajiem pamatiem.
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgā regula
Tiesvedības priekšvēsturi Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 1.–18. punktā, un šīs tiesvedības vajadzībām to var apkopot šādi.
Saistībā ar sūdzību, ko 2011. gada 12. oktobrī iesniedza
ePure, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
, Eiropas Atjaunojamā etanola ražotāju asociācija, Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī publicēja paziņojumu par antidempinga procedūras uzsākšanu attiecībā uz Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola importu Eiropas Savienībā (
OV 2011, C 345, 7. lpp.
), kurā informēja par savu nodomu izmantot pārbaudes izlases veidā metodi, lai izvēlētos Amerikas Savienoto Valstu [turpmāk tekstā – “ASV”] ražotājus un eksportētājus, attiecībā uz kuriem veikt izmeklēšanu šīs procedūras ietvaros (turpmāk tekstā – “izmeklēšana”).
2012. gada 16. janvārī Komisija informēja piecas sabiedrības, kas ir
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
biedri, proti,
Marquis Energy
,
Patriot Renewable Fuels
,
Plymouth Energy Company
,
POET
un
Platinum Ethanol
par to iekļaušanu ražotāju eksportētāju pārbaudes izlasē.
2012. gada 24. augustā Komisija nosūtīja
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
pagaidu informatīvo dokumentu, kurā paziņoja, ka turpina izmeklēšanu, nenosakot pagaidu pasākumus, un to izvērš arī attiecībā uz tirgotājiem/maisījumu izgatavotājiem. Šajā dokumentā bija norādīts, ka šajā stadijā nav iespējams izvērtēt, vai ASV izcelsmes bioetanola eksports ir ticis īstenots par dempinga cenām, jo izlasē iekļautie ražotāji nav nošķīruši pārdošanas apjomu vietējā tirgū un eksportam paredzēto pārdošanas apjomu un visu pārdošanas apjomu ir realizējuši pie tādiem nesaistītiem tirgotājiem/maisījumu izgatavotājiem Amerikā, kuri bioetanolu pēc tam sajauc ar benzīnu un pārdod to tālāk.
2012. gada 6. decembrī Komisija nosūtīja
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
galīgo informatīvo dokumentu, kurā tā, pamatojoties uz nesaistīto tirgotāju/maisījumu izgatavotāju sniegto informāciju, pārbaudīja tāda dempinga esamību, kas radītu zaudējumus Eiropas Savienības ražošanas nozarei, un norādīja uz plāniem piemērot galīgus valsts līmeņa pasākumus 9,6 % apmērā trīs gadus ilgā laikposmā.
2013. gada 18. februārī, pamatojoties uz Padomes Regulu (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (
OV 2009, L 343, 51. lpp.
; turpmāk tekstā – “Antidempinga pamatregula”), Padome pieņēma strīdīgo regulu, ar kuru noteica galīgo antidempinga maksājumu bioetanolam, sauktam par “degvielas etanolu”, valsts līmenī 9,5 % apmērā piecus gadus ilgā laikposmā.
No pārsūdzētā sprieduma 16. punkta izriet, ka Padome strīdīgās regulas 12.–16. apsvērumā ir konstatējusi – izmeklēšanā ir noskaidrojies, ka neviens no izlasē iekļautajiem ražotājiem nebija eksportējis bioetanolu uz Savienības tirgu un ka nevis Amerikas bioetanola ražotāji, bet gan tirgotāji/maisījumu izgatavotāji ir attiecīgā ražojuma eksportētāji uz Savienību, un tādējādi, lai varētu pabeigt izmeklēšanu, Padome ir pamatojusies uz datiem, ko bija snieguši divi tirgotāji/maisījumu izgatavotāji, kuri bija piekrituši sadarboties.
Tāpat pārsūdzētā sprieduma 17. punktā ir norādīts, ka strīdīgās regulas 62.–64. apsvērumā Padome ir izskaidrojusi, ka tā atzīst par lietderīgu noteikt valsts līmeņa dempinga starpību, ņemot vērā, ka bioetanola ražošanas nozares struktūras un veida dēļ, kādā attiecīgais produkts tiek ražots un pārdots ASV tirgū, kā arī eksportēts uz Savienību, ASV ražotājiem nav iespējams noteikt individuālas dempinga starpības.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2013. gada 15. maijā,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
cēla prasību atcelt strīdīgo regulu.
Vispārējā tiesa, daļēji atzinusi
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasības pieņemamību, apstiprināja to prasības pirmā pamata otro daļu, kas attiecās uz Padomes pieļauto Antidempinga pamatregulas 9. panta 5. punkta pārkāpumu, un līdz ar to atcēla strīdīgo regulu, ciktāl tā attiecas uz četriem no pieciem izlasē iekļautajiem Amerikas ražotājiem, šo divu apvienību biedriem.
Pārsūdzētā sprieduma 42.–162. punktā tā izvērtēja
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasības pieņemamību, secīgi izvērtējot to tiesību celt prasību apvienības statusā atzīšanas nosacījumus, to
locus standi
un, visbeidzot, to interesi celt prasību.
Tātad Vispārējā tiesa, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 45.–65. punktā izvērtēja apvienību tiesību celt prasību atzīšanas nosacījumus, iesākumā atgādinot, ka šādas tiesības
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
Amerikas bioetanola ražotāju interešu pārstāvju statusā ir tikai trīs gadījumos, proti, attiecīgi, ja tas ir tieši paredzēts tiesību normā, ja uzņēmumiem, ko tās pārstāv, vai dažiem no tiem individuāli ir
locus standi
vai ja tās var pašas atsaukties uz patstāvīgu interesi.
Vispirms pārsūdzētā sprieduma 47. un 48. punktā tā konstatēja, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
nevar atsaukties uz pirmo gadījumu, jo tās nav minējušas nevienu tiesību normu, ar ko tām būtu piešķirtas konkrētas tiesības celt prasību, un ka neviens lietas materiālos ietverts fakts neļauj secināt, ka šāda tiesību norma pastāv.
Turpinājumā, saistībā ar otro gadījumu, tā pārsūdzētā sprieduma 50. punktā ir nošķīrusi četras saimnieciskās darbības subjektu,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
biedru, kategorijas.
Šajā ziņā, pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 51. punktā tā noraidīja kā nepieņemamu pēdējo minēto prasību, ciktāl tā ir bijusi celta
Marquis Energy
vārdā, lai gan šī sabiedrība bija cēlusi patstāvīgu prasību, kas ir reģistrēta ar numuru T‑277/13.
Otrām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 52.–55. punktā tā noraidīja kā nepieņemamu
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasību, tāpēc, ka tā bija celta divu bioetanola tirgotāju/maisījumu izgatavotāju – proti,
Murex
un
CHS
– vārdā, jo šie tirgotāji/maisījumu izgatavotāji ir tikai šo apvienību “asociētie” biedri bez balsstiesībām. Tā pauda uzskatu, ka šiem diviem uzņēmumiem nebūtu iespējams aizstāvēt savas intereses, ja tos pārstāvētu minētās apvienības, tādējādi pēdējām minētajām nav
locus standi
.
Trešām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 56. punktā tā norādīja, ka tai ir jāizvērtē, vai
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasība ir pieņemama, ciktāl tās pārstāv, pirmkārt, četrus papildus
Marquis Energy
grupai izlasē iekļautos ražotājus un, otrkārt, visus pārējos biedrus, izņemot četrus izlasē iekļautos ražotājus,
Marquis Energy
vai tirgotājus/maisījumu izgatavotājus
Murex
un
CHS
.
Visbeidzot, pārsūdzētā sprieduma 63. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka saistībā ar trešo gadījumu ir jāizpēta, vai
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
ir patstāvīga interese kā apvienībām, kuras ir piedalījušās antidempinga procedūrā.
Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 64.–154. punktā Vispārējā tiesa analizēja
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
locus standi
, secīgi izvērtējot to
locus standi
individuāli, pēc tam – to
locus standi
kā izlasē iekļauto Amerikas ražotāju pārstāvēm un visbeidzot – to
locus standi
kā šo apvienību biedru, kas nav izlasē iekļautie Amerikas ražotāji, pārstāvēm.
Pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 77.–87. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
ir
locus standi
pašām savā vārdā saistībā ar trešo gadījumu procesuālo garantiju dēļ, kas ar Antidempinga pamatregulas 6. panta 7. punktu, 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī 20. panta 2., 4. un 5. punktu ir piešķirtas apvienībām, bet tikai, lai aizsargātu to procesuālās tiesības, uz kurām tās atsaucās savas prasības desmitajā pamatā.
Otrām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 90.–150. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka izlasē iekļautajiem Amerikas ražotājiem ir
locus standi
attiecībā uz strīdīgo regulu, un līdz ar to izdarīja secinājumu par
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
celtās prasības pieņemamību to interešu pārstāvju statusā.
Pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 92.–104. punktā tā atzina, ka strīdīgā regula izlasē iekļautos Amerikas ražotājus skar tieši, minētā sprieduma 105.–118. punktā noraidot dažādos Padomes un Komisijas izvirzītos pretargumentus.
Izvērtējot izlasē iekļauto Amerikas ražotāju tiešo skārumu, tā vispirms pārsūdzētā sprieduma 92. punktā atgādināja savu judikatūru, saskaņā ar ko sabiedrību, kuras ražojumiem ir piemērots antidempinga maksājums, tieši skar regula, ar ko nosaka šo antidempinga maksājumu, jo ar šo regulu dalībvalstu muitas iestādēm tiek noteikts pienākums iekasēt noteikto maksājumu, neatstājot tām nekādu novērtējuma brīvību.
Turpinājumā – pārsūdzētā sprieduma 93.–104. punktā tā konstatēja, ka ar strīdīgo regulu noteiktais antidempinga maksājums izlasē iekļautos Amerikas ražotājus skar tieši, jo tie ir tāda ražojuma ražotāji, kuram kopš strīdīgās regulas spēkā stāšanās – brīdī, kad tas tiek importēts Savienībā, – tiek piemērots antidempinga maksājums.
Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 93.–97. punktā Vispārējā tiesa pamatojās uz četriem konstatējumiem attiecībā uz bioetanola tirgus darbību, kurus ir izdarījusi Padome; pēdējā minētā strīdīgās regulas apsvērumos pati ir norādījusi, ka ievērojams četru izlasē iekļauto ražotāju saražotā bioetanola apjoms izmeklēšanas laikposmā ir likumīgi eksportēts uz Savienību.
Visbeidzot – pārsūdzētā sprieduma 105.–118. punktā tā noliedza dažādos Padomes un Komisijas izvirzītos argumentus. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 114. punktā Vispārējā tiesa norādīja it īpaši, ka, lai gan antidempinga maksājumu sedza tirgotāji/maisījumu izgatavotāji un ir noskaidrojies, ka bioetanola piegādes ķēde bija pārtraukta un līdz ar to tiem nebija iespējams novirzīt antidempinga maksājumu uz ražotājiem, tomēr antidempinga maksājuma noteikšana ir izmainījusi tiesiskos apstākļus, kādos notiek izlasē iekļauto ražotāju saražotā bioetanola realizācija Savienības tirgū, tātad katrā ziņā tieša un būtiska ietekme uz minēto ražotāju tiesisko stāvokli šajā tirgū pastāv.
Otrām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 119.–130. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka strīdīgā regula četrus izlasē iekļautos ražotājus skar individuāli, minētā sprieduma 131.–145. punktā noraidīdama dažādos Padomes un Komisijas izvirzītos pretargumentus.
Trešām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 151.–153. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasība nav pieņemama, ciktāl tā ir celta visu to šo apvienību biedru vārdā, kuri nav četri izlasē iekļautie Amerikas ražotāji, tāpēc ka minētās apvienības nav norādījušas faktus, kas ļautu pierādīt, ka strīdīgā regula to biedrus skar tieši.
Treškārt, Vispārējā tiesa izvērtēja
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
interesi celt prasību. Pārsūdzētā sprieduma 155.–160. punktā tā noraidīja Komisijas izvirzīto argumentu, atbilstoši kuram
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
neesot radušās un pastāvošas intereses celt prasību par strīdīgo regulu, jo to biedri izmeklēšanas laikposmā nav ne eksportējuši bioetanolu uz Savienību, ne arī attiecīgās prasības iesniegšanas datumā uzsākuši to darīt.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 157. punktā norādīja – lai gan Komisijai, kas ir vienkārši iestājusies lietā, nav tiesību izvirzīt iebildi par nepieņemamību saistībā ar [prasītāju] intereses celt prasību neesamību, šai tiesai tā tomēr ir jāizvērtē pēc savas ierosmes. Šajā gadījumā Vispārējā tiesa atzina, pirmkārt, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
bija interese celt prasību, jo ar strīdīgo regulu piemērotā antidempinga maksājuma, kas skar četru izlasē iekļauto Amerikas ražotāju saražotā bioetanola importu Savienībā, atcelšana var pēdējiem minētajiem sniegt labumu. Otrkārt, tā atzina, ka šīm abām apvienībām interese celt prasību bija tāpēc, ka tās atsaucās pašas uz savu procesuālo tiesību pārkāpumu.
Vispārējā tiesa prasības pieņemamības analīzi pārsūdzētā sprieduma 161.–162. punktā noslēdza šādi:
“161.
No visa iepriekš minētā izriet, ka:
–
šī prasība ir jānoraida kā nepieņemama, ciktāl ar to tiek lūgts atcelt [strīdīgo] regulu daļā, kurā tā attiecas uz
Marquis Energy
(skat. [pārsūdzētā] sprieduma 51. punktu);
–
deviņi pirmie pamati ir jānoraida kā nepieņemami, ciktāl prasītājas apgalvo, ka tām ir tiesības celt prasību [
locus standi
] personīgi (skat. [pārsūdzētā] sprieduma 87. punktu);
–
šī prasība ir jānoraida kā nepieņemama, ciktāl ar to tiek lūgts atcelt apstrīdēto regulu daļā, kurā tā attiecas uz prasītāju apvienību biedriem, kas nav pieci izlasē iekļautie Amerikas ražotāji (skat. [pārsūdzētā] sprieduma 55. un 154. punktu).
Tomēr ir jākonstatē, ka šī prasība ir pieņemama, ciktāl prasītājas lūdz:
–
pirmkārt, atcelt [strīdīgo] regulu daļā, kurā tā attiecas uz četriem izlasē iekļautajiem Amerikas ražotājiem (skat. [pārsūdzētā] sprieduma 150. punktu), un,
–
otrkārt, atcelt apstrīdēto regulu, ciktāl tās ar desmito pamatu apgalvo, ka antidempinga procedūrā ir tikušas pārkāptas to pašu procesuālās tiesības (skat. [pārsūdzētā] sprieduma 87. punktu).”
Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
Apelācijas sūdzībā Padome lūdz Tiesu galvenokārt:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
noraidīt
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
pirmajā instancē celto prasību un
–
piespriest
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei ir radušies saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību.
Pakārtoti Padome lūdz Tiesu:
–
nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai un
–
atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē un apelācijas instancē pieņemšanu.
Atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību Komisija lūdz Tiesu galvenokārt:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu,
–
atzīt pirmajā instancē celto prasību par nepieņemamu un
–
piespriest
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā.
Pakārtoti Komisija lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu,
–
noraidīt
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
pirmajā instancē izvirzītā pirmā pamata otro daļu un attiecībā uz pirmā pamata pārējām daļām, kā arī pārējiem pamatiem nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai un
–
atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu abās instancēs.
Atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
lūdz Tiesu:
–
pilnībā noraidīt apelācijas sūdzību un atstāt spēkā pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1. punktu,
–
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas tām ir radušies tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.
Pretapelācijas sūdzībā
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
lūdz Tiesu galvenokārt:
–
atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktu, ciktāl ar to prasība atcelt tiesību aktu ir noraidīta,
–
pilnībā atcelt strīdīgo regulu, ciktāl tā skar tās, kā arī visus to biedrus,
–
piespriest Padomei, pirmkārt, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas tām ir radušies pirmajā instancē Vispārējā tiesā un saistībā ar Tiesai iesniegto pretapelācijas sūdzību, un, otrkārt, segt savus izdevumus pašai.
Pakārtoti un gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka tiesvedības stadija neļauj pieņemt nolēmumu lietā,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
lūdz Tiesu:
–
nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai par pirmajiem deviņiem pamatiem prasībā par tiesību akta atcelšanu, kurus tās ir izvirzījušas individuāli, un par visiem pamatiem prasībā par tiesību akta atcelšanu, kurus tās ir izvirzījušas pārējo savu biedru vārdā, kas nav četri izlasē iekļautie Amerikas ražotāji,
–
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas tām līdz šim ir radušies tiesvedībā pirmajā instancē, kā arī saistībā ar apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību, un atlikt lēmuma pieņemšanu par turpmākiem tiesāšanās izdevumiem.
Atbildes rakstā uz pretapelācijas sūdzību Padome lūdz Tiesu:
–
pilnībā noraidīt pretapelācijas sūdzību un apstiprināt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktu;
–
piespriest
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei ir radušies pirmajā instancē Vispārējā tiesā un saistībā ar apelācijas sūdzības un pretapelācijas sūdzību, kā arī segt savus tiesāšanas izdevumus pašām.
Atbildes rakstā uz pretapelācijas sūdzību Komisija lūdz Tiesu:
–
noraidīt pretapelācijas sūdzību kā nepieņemamu un, pakārtoti, kā nepamatotu un
–
piespriest
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības ietvaros Padome izvirza trīs pamatus. Pirmais pamats attiecas uz Vispārējās tiesas pieļautu kļūdu, interpretējot LESD 263. pantu, kā arī atbilstīgo judikatūru, un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi pārsūdzētajā spriedumā. Otrais pamats attiecas uz Vispārējās tiesas sniegtu kļūdainu Antidempinga pamatregulas 9. panta 5. punkta interpretāciju. Trešais pamats attiecas uz Vispārējās tiesas izdarītu kļūdainu secinājumu, ka izlasē iekļautajiem Amerikas ražotājiem nav iespējams noteikt individuālas dempinga starpības.
Procesuālajos rakstos Padomes atbalstam Komisija paziņo, ka tā bez ierunām atbalsta Padomes iesniegto apelācijas sūdzību un piekrīt tās sniegtajiem argumentiem replikas rakstā. Tomēr tā izvirza arī vienu pamatu, kuru nav izvirzījusi Padome, bet kuru, tās ieskatā, Tiesa var izvērtēt pēc savas ierosmes. Tā uzsver, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasība bija jāatzīst par nepieņemamu, jo šo apvienību biedru komerciālo interešu aizstāvība neietilpst pēdējo minēto darbības mērķī, kā tas ir definēts to statūtos.
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
atsaucas uz apelācijas sūdzības nepieņemamību pilnībā. Pirmkārt, tās uzsver, ka Padome pirmajā un otrajā pamatā būtībā apšauba faktiskos apstākļus, neatsaucoties uz Vispārējās tiesas veiktu pierādījumu sagrozīšanu. Otrkārt, tās uzskata, ka trešajā pamatā Padome savus argumentus neizklāsta pietiekami skaidri.
Tiesa vispirms izvērtēs
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izvirzīto iebildi par apelācijas sūdzības nepieņemamību, turpinājumā – pamatu, ko Komisija ir izvirzījusi savā procesuālajā rakstā Padomes atbalstam un kas attiecas uz Vispārējās tiesas pieļautu kļūdu, atzīstot
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasību par pieņemamu, un visbeidzot – Padomes apelācijas sūdzības pirmo pamatu, ar kuru ir apstrīdēts šo abu apvienību
locus standi
, un – konkrētāk – šī pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas pieļautu kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka strīdīgā regula izlasē iekļautos Amerikas bioetanola ražotājus un līdz ar to –
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
– skar tieši.
Par apelācijas sūdzības pieņemamību
Ir jāatgādina, ka, protams, faktu un pierādījumu novērtējums, ja vien šie fakti un šie pierādījumi nav sagrozīti, nav tiesību jautājums, kuru kā tādu pārbauda Tiesa apelācijas ietvaros. Tomēr, ja Vispārējā tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, atbilstoši LESD 256. pantam Tiesas kompetencē ir pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un no tās izdarītos juridiskos secinājumus (spriedumi, 1998. gada 28. maijs, Deere/Komisija,
C‑7/95 P
,
EU:C:1998:256
,
21.
punkts; 2002. gada 10. decembris, Komisija/Camar un Tico,
C‑312/00 P
,
EU:C:2002:736
,
69.
punkts, un 2018. gada 28. jūnijs, Andres (faillite Heitkamp BauHolding)/Komisija,
C‑203/16 P
,
EU:C:2018:505
,
77.
punkts).
Šajā lietā ar savu pirmo pamatu Padome uzsver, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi divkāršu kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot LESD 263. panta ceturto daļu, secinādama, ka strīdīgā regula
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
kā četru izlasē iekļauto Amerikas bioetanola ražotāju pārstāves skar, pirmkārt, tieši un, otrkārt, individuāli. Pirmajā pamatā Padome apstrīd konkrēti to, ka varētu tikt uzskatīts, ka strīdīgā regula šos ražotājus skar tieši, jo tie būtībā nav tieši eksportējuši bioetanolu uz Savienību.
Tādējādi Padome būtībā apšauba juridiskos secinājumus, ko Vispārējā tiesa ir izdarījusi no tās veiktajiem faktiskajiem konstatējumiem; šajā gadījumā tā ir
locus standi
atzīšana
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
attiecībā uz strīdīgo regulu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, līdz ar to apelācijas sūdzība vismaz šajā ziņā ir jāatzīst par pieņemamu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 10. decembris, Komisija/Camar un Tico,
C‑312/00 P
,
EU:C:2002:736
,
71.
punkts; 2018. gada 28. jūnijs, Vācija/Komisija,
C‑208/16 P
, nav publicēts,
EU:C:2018:506
,
76.
punkts, kā arī 2018. gada 28. jūnijs, Vācija/Komisija,
C‑209/16 P
, nav publicēts,
EU:C:2018:507
,
74.
punkts).
No tā izriet, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izvirzītā iebilde par pirmā apelācijas sūdzības pamata nepieņemamību ir jānoraida, un par divu pārējo Padomes izvirzīto pamatu pieņemamību šajā posmā nav jālemj.
Par Komisijas patstāvīgi izvirzīto pamatu, kas attiecas uz “Growth Energy” un “Renewable Fuels Association” pirmajā instancē celtās prasības pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzsver, ka Vispārējai tiesai
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
pirmajā instancē celtā prasība bija jānoraida kā nepieņemama, jo būtībā šo apvienību statuss tām nepieļāva aizstāvēt konkrētas nozares un/vai minēto apvienību biedru komerciālās intereses. Tiesai turklāt esot pienākums izvērtēt šo argumentu pēc savas ierosmes.
Tā uzskata, ka aprakstot
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
pārsūdzētā sprieduma 1. punktā kā “apvienības, kas pārstāv ASV bioetanola ražotājus” un pēc tam, pārsūdzētā sprieduma 42. punktā, kā “apvienības, kas pārstāv Amerikas bioetanola ražošanas nozares intereses” Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus. Proti, šīs abas apvienības kā bezpeļņas apvienības, kas ir dibinātas saskaņā ar
District of Columbia Non-Profit Corporation Act
(Kolumbijas apgabala likums par bezpeļņas apvienībām), nevarot īstenot darbības konkrētas nozares un/vai to biedru komerciālo interešu aizstāvībai.
Šāda darbība piedevām neesot saderīga ar
Growth Energy
konkrēto mērķi “popularizēt etanolu kā tīru un ilgtspējīgu atjaunojamās enerģijas resursu”, kā arī ar
Renewable Fuels Association
darbības mērķi “veicināt un atbalstīt dzīvotspējīgu un konkurētspējīgu valsts atjaunojamās degvielas ražošanas nozares attīstību”. Piedevām
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
vispār neesot centušās apgalvot, ka to prasība atbilstu to statūtu mērķiem, turpretim Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 75. punktā ir konstatējusi, ka to prasības celšanas tiesā mērķis ir “aizsargāt Amerikas etanola ražošanas nozari”.
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
uzsver, ka fakts, ka tām nav peļņas gūšanas mērķa, nekādi nenorāda uz to, ka tās nevarētu aizstāvēt konkrētas nozares un/vai to biedru komerciālās intereses, bet nozīmē vienkārši to, ka tās no savām darbībām nedrīkst gūt finansiālu labumu un izmaksāt saviem akcionāriem dividendes. Tās piebilst, ka Komisija esot patvaļīgi secinājusi, ka
Renewable Fuels Association
darbības mērķis ir ierobežots valsts mērogā un izslēdz tās biedru komerciālo interešu aizstāvību trešajās valstīs. Valsts ražošanas nozares popularizēšana arī esot saistīta ar tās izaugsmi, pie kuras pieder eksports, tādējādi strīdīgā regula, ciktāl tā ietekmē minētās ražošanas nozares konkurētspēju, ietilpst tās uzdevumos.
Katrā ziņā Komisija kā “cits dalībnieks” apelācijas tiesvedībā šajā tiesvedības stadijā nevarot atsaukties uz to, ka šajā ziņā būtu notikusi pierādījumu sagrozīšana, ja Padome uz to neatsaucas, un apgalvot, ka Vispārējās tiesas konstatējumi attiecībā uz apvienības mērķiem patiesībā ir šaurāki. Tai esot bijis jāiesniedz pretapelācijas sūdzība atbilstoši Tiesas Reglamenta 178. pantam.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 174. pantu atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību tiek lūgts pilnībā vai daļēji apmierināt vai noraidīt apelācijas sūdzību. Turklāt atbilstoši šī reglamenta 172. un 176. pantam lietas dalībnieki, kuriem ir atļauts iesniegt atbildes rakstu uz apelācijas sūdzību, var ar atsevišķu dokumentu, kas nav atbildes raksts uz apelācijas sūdzību, iesniegt pretapelācijas sūdzību, kurā atbilstoši minētā reglamenta 178. panta 1. punktam un 3. punkta otrajam teikumam lūdz pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, pamatojoties uz citiem pamatiem un argumentiem nekā tiem, kas ir izvirzīti atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību.
No šīm tiesību normām, tās interpretējot kopsakarā, izriet, ka atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību nevar lūgt atcelt pārsūdzēto spriedumu, balstoties uz atšķirīgiem un patstāvīgiem pamatiem attiecībā pret tiem, kas ir izvirzīti apelācijas sūdzībā, jo tādi pamati var tikt izvirzīti tikai pretapelācijas sūdzībā (spriedumi, 2016. gada 10. novembris, DTS Distribuidora de Televisión Digital/Komisija,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
,
99.
–
101.
punkts, un 2017. gada 30. maijs, Safa Nicu Sepahan/Padome,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
,
20.
punkts).
Šajā lietā, kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 45. un 46. punktā, Komisija izvirza pamatu, kas būtībā attiecas uz Vispārējās tiesas veiktu faktu sagrozīšanu, uzskatot ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
saskaņā ar to statūtiem ir pilnvarotas aizstāvēt bioetanola nozares vai savu biedru komerciālās intereses; Padome šo pamatu nav izvirzījusi, un tas tādējādi ir atšķirīgs un patstāvīgs pārsūdzētā sprieduma atcelšanas pamats, kas var tikt izvirzīts vienīgi pretapelācijas sūdzībā.
Tomēr atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Tiesa, kurā ir iesniegta apelācijas sūdzība atbilstoši tās statūtu 56. pantam, var pēc savas ierosmes lemt par absolūtu pamatu, kas attiecas uz LESD 263. pantā izvirzīto pieņemamības nosacījumu neievērošanu (skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Itālija/Komisija,
C‑298/00 P
,
EU:C:2004:240
,
35.
punkts, kā arī rīkojumus, 2010. gada 15. aprīlis, Makhteshim-Agan Holding u.c./Komisija,
C‑517/08 P
, nav publicēts,
EU:C:2010:190
,
54.
punkts, un 2017. gada 7. decembris, Eurallumina/Komisija,
C‑323/16 P
, nav publicēts,
EU:C:2017:952
,
31.
punkts).
Tomēr Komisijas izvirzīto pamatu nevar atzīt par pareizu.
Pirmkārt, tas, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
nav peļņas gūšanas mērķa, nebūt nenozīmē, ka tās nevarētu tiesā nodrošināt juridisko personu, ko tās pārstāv, kolektīvo interešu aizstāvību. Komisija katrā ziņā nav pierādījusi un nav pat apgalvojusi, ka tām nebūtu
locus standi
.
Otrkārt, pretēji tam, ko apgalvo Komisija, nebūt nav acīmredzams, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
darbības mērķis tām neļautu nodrošināt tās biedru komerciālo interešu aizstāvību trešajās valstīs. Kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 51. punktā, abu šo apvienību darbības mērķis ir noteikts pietiekami plaši, lai ietvertu prasības celšanu tiesā, aizstāvot minēto apvienību biedru intereses pret tirdzniecības aizsardzības pasākumiem.
No tā izriet, ka Komisijas patstāvīgais pamats ir jānoraida kā juridiski nepamatots.
Par pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu, kas attiecas uz izlasē iekļauto Amerikas ražotāju tiešu skārumu
Lietas dalībnieku argumenti
Padome uzsver, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 104. punktā secinot, ka strīdīgā regula četrus izlasē iekļautos Amerikas bioetanola ražotājus skar tieši, turklāt šo secinājumu pamatojot šī sprieduma 114., 116. un 117. punktā izklāstītie apstākļi.
Vispārējā tiesa esot atzinusi, ka četri ražotāji ir skarti tieši, jo tie ir tāda ražojuma ražotāji, kuram brīdī, kad tas tiek importēts Savienībā, tiek piemērots antidempinga maksājums. Šāda maksājuma noteikšana esot izmainījusi tiesiskos apstākļus, kādos notiek bioetanola realizācija Savienības tirgū. Taču konstatējums par šādu tiešu iedarbību neesot saderīgs ar Tiesas izdarīto konstatējumu 2015. gada 28. aprīļa spriedumā T & L Sugars un Sidul Açúcares/Komisija (
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
44.
–
51.
punkts). Kā ražotāji, kas tieši nepārdod savus ražojumus Savienībā tie, augstākais, varot būt skarti netieši no saimnieciskā viedokļa, jo tie, iespējams, ir konkurences ziņā nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar citiem bioetanola ražotājiem, no kuriem nekāds maksājums netiek iekasēts.
Padomes ieskatā, Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, atzīdama, ka antidempinga maksājumi ir izmainījuši tiesiskos apstākļus, kādos notiek attiecīgā ražojuma realizācija, un tādējādi ir tieši un būtiski skāruši visu izlasē iekļauto ražotāju stāvokli neatkarīgi no tā, vai tie ir vai nav eksportētāji. Secinādama, ka visi ražotāji automātiski ir tieši skarti, Vispārējā tiesa esot pārsniegusi tās minēto pastāvīgo judikatūru un tādējādi esot vainojama tiesas īstenotā “pārspīlējumā”.
Tādējādi Vispārējā tiesa, pieņemdama, ka pietiek ar prezumētām un netiešām četru izlasē iekļauto ražotāju saimnieciskā stāvokļa izmaiņām, neesot ievērojusi LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto tieša skāruma nosacījumu, kas ir saistīts ar prasību, lai apstrīdētais pasākums tieši ietekmētu attiecīgās personas tiesisko stāvokli un nepieļautu nekādu rīcības brīvību šī pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā īstenošanu, kas ir pavisam automātiska un izriet tikai no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus.
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka strīdīgā regula tās skar tieši.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, ko Vispārējā tiesa ir atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 67. punktā, nosacījums, atbilstoši kuram attiecīgajam pasākumam fiziskā vai juridiskā persona ir jāskar tieši, ir saistīts ar prasību, lai kumulatīvi būtu ievēroti divi nosacījumi, proti, pirmkārt, lai apstrīdētais pasākums tieši ietekmētu attiecīgās personas tiesisko stāvokli un, otrkārt, nepieļautu nekādu rīcības brīvību šī pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā īstenošanu, kas ir pavisam automātiska un izriet tikai no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus (skat. it īpaši spriedumu, 1998. gada 5. maijs, Compagnie Continentale (France)/Komisija,
C‑391/96 P
,
EU:C:1998:194
,
41.
punkts, kā arī rīkojumus, 2016. gada 10. marts, SolarWorld/Komisija,
C‑142/15 P
, nav publicēts,
EU:C:2016:163
,
22.
punkts, un 2016. gada 21. aprīlis, Makro autoservicio mayorista un Vestel Iberia/Komisija,
C‑264/15 P un C‑265/15 P
, nav publicēts,
EU:C:2016:301
,
45.
punkts).
Kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 58. punktā, Padome un Komisija apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumu tieši par pirmo no šiem nosacījumiem.
Iestādes būtībā uzsver, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinādama, ka strīdīgā regula izlasē iekļautos Amerikas ražotājus skar tieši, jo tirgotāji/maisījumu izgatavotāji izmeklēšanas laikposmā uz Savienību likumīgi eksportēja ievērojamu to saražotā bioetanola apjomu, tādējādi antidempinga maksājuma noteikšanas dēļ ir būtiski skarts to tiesiskais stāvoklis Savienības tirgū.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, lai gan regulām, ar kurām kādam ražojumam tiek noteikti antidempinga maksājumi, to veida un piemērojamības dēļ ir normatīvs raksturs, jo tās ir piemērojamas lielākajai daļai attiecīgo saimnieciskās darbības veicēju, nav izslēgts, ka tās dažus no tiem var skart tieši un individuāli, proti, noteiktos apstākļos – it īpaši minētā ražojuma ražotājus un eksportētājus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 16. aprīlis, TMK Europe,
C‑143/14
,
EU:C:2015:236
,
19.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā Tiesa ir atkārtoti atzinusi, ka tiesību akti, ar ko nosaka antidempinga maksājumus, var skart tieši un individuāli tos attiecīgā ražojuma ražotājus un eksportētājus uzņēmumus, kuri, pamatojoties uz informāciju saistībā ar to komercdarbību, ir tikuši apsūdzēti dempinga prakses īstenošanā. Tā tas ir to ražotāju un eksportētāju uzņēmumu gadījumā, kuri var pierādīt, ka tie Komisijas vai Padomes tiesību aktos ir identificēti vai ka tos ir skārušas sagatavošanas izmeklēšanas (šajā nozīmē skat. it īpaši spriedumus, 1984. gada 21. februāris, Allied Corporation u.c./Komisija,
239/82 un 275/82
,
EU:C:1984:68
,
11.
un
12.
punkts, un 1987. gada 7. maijs, NTN Toyo Bearing u.c./Padome,
240/84
,
EU:C:1987:202
,
5.
punkts).
No šīs judikatūras izriet, ka nevar tik uzskatīts, ka regula, ar ko tiek noteikts antidempinga maksājums, uzņēmumu skar tieši tāpēc vien, ka tas ir ražojuma, kuram piemērots minētais maksājums, ražotājs, jo šajā ziņā būtisks ir eksportētāja statuss. No paša šī sprieduma iepriekšējā punktā minētās judikatūras formulējuma izriet, ka pamats tam, ka regula, ar ko tiek noteikti antidempinga maksājumi, noteiktus attiecīgā ražojuma ražotājus un eksportētājus skar tieši, ir it īpaši fakts, ka tie ir tikuši apsūdzēti dempinga prakses īstenošanā. Taču ražotājs, kas neeksportē savu produkciju uz Savienības tirgu, bet gan to realizē tikai savas valsts tirgū, nevar tikt apsūdzēts dempinga prakses īstenošanā.
Līdz ar to, kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 77. punktā, ar to vien, ka ražojums nonāk Savienības tirgū, pat ja tas notiek ievērojamā apjomā, nepietiek, lai uzskatītu, ka situācijā, kad šim ražojumam tiek noteikts antidempinga maksājums, šis maksājums tieši skar šī ražojuma ražotāja tiesisko stāvokli.
Šajā lietā, kā izriet no strīdīgās regulas 12. un 63. apsvēruma un kā Vispārējā tiesa ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 94. punktā, izlasē iekļautie Amerikas ražotāji izmeklēšanas laikposmā tieši neeksportēja savu produkciju uz Savienības tirgu. Līdz ar to tie netika apsūdzēti dempinga prakses īstenošanā un tiem nevarēja noteikt individuālu dempinga starpību, kā izriet no strīdīgās regulas 64. un 76. apsvēruma un kā pārsūdzētā sprieduma 107.–112. punktā ir norādījusi Vispārējā tiesa.
Tā kā minētie ražotāji tieši neeksportēja savu produkciju uz Savienības tirgu un tātad tie galu galā nebija strīdīgajā regulā identificēti kā eksportētāji, uz tiem tieši neattiecās konstatējumi par dempinga prakses esamību un pat netika tieši skarts to īpašums, jo to produkcijai netika tieši piemēroti noteiktie antidempinga maksājumi.
Protams, Amerikas bioetanola ražotāji bija identificēti iestāžu pieņemtajos tiesību aktos, jo Komisija tos bija sākotnēji iekļāvusi Amerikas ražotāju un eksportētāju izlasē. Tomēr ar šo apstākli, ko Vispārējā tiesa turklāt ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 119. punktā, kurš ir veltīts izlasē iekļauto Amerikas ražotāju tiešā skāruma analīzei, nepietiek, lai varētu secināt, ka strīdīgā regula pēdējos minētos skar tieši.
No šī sprieduma 73 punktā atgādinātās judikatūras izriet, ka tikai tādi ražojuma, kam ir piemērots antidempinga maksājums, “ražotāji un eksportētāji uzņēmumi”, kuri ir tikuši apsūdzēti dempinga prakses īstenošanā un kuri var pierādīt, ka tie ir identificēti iestāžu pieņemtajos tiesību aktos, ir uzskatāmi par tādiem, ko regula, ar kuru ir noteikts minētais maksājums, skar tieši.
Tomēr, kā jau tika atzīts šī sprieduma 76. punktā, nav strīda par to, ka izlasē iekļautie Amerikas ražotāji izmeklēšanas laikposmā tieši neeksportēja savu bioetanola produkciju uz Savienības tirgu.
Lai gan ir taisnība, ka strīdīgā regula var radīt Amerikas bioetanola ražotājiem konkurences ziņā nelabvēlīgu stāvokli, šis apstāklis, pieņemot, ka tas ir pierādīts, pats par sevi neļauj uzskatīt, ka šīs regulas normas tieši ietekmē šo ražotāju tiesisko stāvokli un ka tās tādējādi ir šos ražotājus skārušas tieši (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 28. aprīlis, T & L Sugars un Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
37.
punkts, kā arī 2015. gada 17. septembris, Confederazione Cooperative Italiane u.c./Anicav u.c.,
C‑455/13 P, C‑457/13 P un C‑460/13 P
, nav publicēts,
EU:C:2015:616
,
49.
punkts).
Tātad Vispārējā tiesa, secinot, ka strīdīgā regula izlasē iekļautos Amerikas ražotājus skar tieši, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Līdz ar to pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ daļā, ar kuru strīdīgā regula ir atcelta, ciktāl tā attiecas uz
Patriot Renewable Fuels
,
Plymouth Energy Company
,
POET
un
Platinum Ethanol
, un pārējie apelācijas sūdzības pamati nav jāizvērtē.
Par pretapelācijas sūdzību
Savā pretapelācijas sūdzībā
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izvirza divus pamatus, kuri attiecas uz Vispārējās tiesas veiktu kļūdainu analīzi attiecībā uz to pirmajā instancē celtās prasības pieņemamību. Tās uzver, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ierobežojot to individuālā
locus standi
apjomu, attiecinādama to tikai uz šo apvienību izvirzīto desmito prasības pamatu, kas ir saistīts ar to procesuālo tiesību aizsardzību. Tās tādējādi apstrīd secinājumu, ar kuru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 161. punkta otrajā ievilkumā kā nepieņemamus noraida to izvirzītos pirmos deviņus prasības pamatus.
Otrkārt, tās uzsver, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neatzīstot šo apvienību
locus standi
to biedru vārdā, kuri nav izlasē iekļautie Amerikas bioetanola ražotāji, proti, attiecībā uz, pirmām kārtām, tirgotājiem/maisījumu izgatavotājiem
Murex
un
CHS
un, otrām kārtām, pārējiem apvienību biedriem, kas nebija iekļauti izlasē. Tās tādējādi apstrīd secinājumu, ar kuru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 161. punkta trešajā ievilkumā noraida to prasību kā nepieņemamu, ciktāl ar to tiek lūgts atcelt strīdīgo regulu daļā, kurā tā attiecas uz prasītāju apvienību biedriem, kas nav pieci izlasē iekļautie Amerikas ražotāji.
Padome lūdz abus pretapelācijas sūdzības pamatus noraidīt.
Komisija arī pakārtoti uzsver, ka abi minētās pretapelācijas sūdzības pamati ir jānoraida kā acīmredzami nepamatoti, bet galvenokārt arī izvirza divas iebildes par nepieņemamību.
Par pretapelācijas sūdzības pieņemamību
Komisija, pirmkārt, uzsver, ka pretapelācijas sūdzību ir elektroniski parakstījusi persona, kas apgalvo, ka ir Atēnu (Grieķija) un Briseles (Beļģija) Advokātu kolēģijas loceklis, bet ka nav uzrādīti ne šīs personas advokāta apliecība, ne pilnvarojuma apliecinājums; ja trūkumi netikšot novērsti, ar to pietiekot, lai to pretapelācijas sūdzību atzītu par nepieņemamu.
Otrkārt, tā uzsver, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
iesniegtā pretapelācijas sūdzība ir jānoraida kā nepieņemama, tāpat kā esot bijusi jānoraida to Vispārējā tiesā celtā prasība atcelt tiesību aktu, tāpēc ka to statuss neesot tām ļāvis šo prasību celt. Komisija konkrētāk uzsver tos pašus argumentus, ko tā ir izvirzījusi, apstrīdot atbildes raksta uz šo abu apvienību iesniegtās pretapelācijas sūdzību pieņemamību, un kas ir apkopoti šī sprieduma 51.–53. punktā.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
pretapelācijas sūdzības oriģinālu, kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 113. punktā, ir pienācīgi parakstījis advokāts, kura statuss netiek apstrīdēts un kurš katrā ziņā un atbilstoši Tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta b) apakšpunktam ir pienācīgi iesniedzis, pirmām kārtām, apliecinošu dokumentu par to, ka viņš ir tiesīgs praktizēt dalībvalsts tiesā, un, otrām kārtām,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izsniegto pilnvarojumu.
Pirmā Komisijas izvirzītā iebilde par nepieņemamību tādējādi ir jānoraida kā acīmredzami nepamatota.
Šī sprieduma 60.–63. punktā izklāstīto iemeslu dēļ arī otrā Komisijas izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izvirzītais pirmais pamats ir sadalīts divās daļās.
Pirmā pamata pirmā daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 79. punktā ietverto Vispārējās tiesas kļūdainu konstatējumu, atbilstoši kuram strīdīgā regula nav izmainījusi šo abu apvienību tiesisko stāvokli, tiesības un pienākumus.
Vispirms tās pauž uzskatu, ka antidempinga regula tiesību subjekta tiesisko stāvokli var skart arī citādi, ne tikai vienkārši ar to, ka ir jāveic antidempinga maksājums. Šajā gadījumā strīdīgā regula esot izmainījusi to tiesības un pienākumus, jo to vienīgais pastāvēšanas iemesls esot pilnvarojums un uzdevums nodrošināt Amerikas bioetanola ražošanas nozares tiesību aizstāvību savu biedru vārdā neatkarīgi no tā, vai tie ir vai nav iekļauti izlasē.
Turpinājumā tās uzsver – lai pienācīgi pārstāvētu savus biedrus Savienības iestādēs, tās ir aktīvi piedalījušās administratīvajā procedūrā, kas izraisīja strīdīgās regulas pieņemšanu. Tādējādi regula, ar ko tiek noteikts antidempinga maksājums, individuāli un no tās darbības mērķa viedokļa kaitējot apvienībai, kura nav varējusi panākt rezultātu, ko ir rēķinājusies sasniegt ar savu piedalīšanos.
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 86. punktā noraidot 1993. gada 24. marta sprieduma CIRFS u.c./Komisija (
C‑313/90
,
EU:C:1993:111
) atbilstīgumu, jo prasītāju kā pārstāvības apvienību pozīcija neesot pielīdzināma pārrunu veicēja, kurš formāli darbojas savu biedru vārdā, pozīcijai, kā tas ir lietā, kas ir pamatā minētajam spriedumam.
Otrajā daļā apvienības apstrīd pārsūdzētā sprieduma 85. punktā izklāstīto Vispārējās tiesas secinājumu, atbilstoši kuram uzskatīt, ka strīdīgā regula tās skar tieši un individuāli var tikai saistībā ar to prasības desmito pamatu, kas attiecas uz procesuālo garantiju aizsardzību, kuras tām ir piešķirtas ar Antidempinga pamatregulas 6. panta 7. punktu, 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī 20. panta 2., 4. un 5. punktu.
Tās uzsver, ka abi spriedumi, uz kuriem Vispārējā tiesa šajā ziņā atsaucas, proti, 1983. gada 4. oktobra spriedums Fediol/Komisija (
191/82
,
EU:C:1983:259
,
31.
punkts) un 2002. gada 17. janvāra spriedums Rica Foods/Komisija (
T‑47/00
,
EU:T:2002:7
,
55.
punkts), neļauj pierādīt šī secinājuma pamatotību. Lai gan no šiem spriedumiem varot izsecināt, ka tiesību akts var skart tiesību subjektu individuāli tikai “tad, ja ar piemērojamo Savienības tiesisko regulējumu tam ir piešķirtas noteiktas procesuālās garantijas”, tomēr ar tiem nevarot tikt apstiprināts apgalvojums, ka šī īpašība būtu jāattiecina tikai uz pamatiem, kuros tiek apgalvots procesuālo tiesību pārkāpums.
Tā uzskata, ka, konstatējot tiesību subjekta tiešu un individuālu skārumu, pēdējā minēta celta prasība ir atzīstama par pieņemamu pilnībā. Visām ieinteresētajām personām Antidempinga pamatregulas izpratnē – vai tie būtu ražotāji, eksportētāji, importētāji vai to pārstāvības apvienības – saskaņā ar šo regulu esot vienādas tiesības. Liedzot tām “pilnīgu
locus standi
”, Vispārējā tiesa piedevām esot atzinusi, ka pārstāvības apvienībām piemērojamajam režīmam ir jābūt atšķirīgam atkarībā no tā, vai tās iesniedz sūdzību vai apstrīd pasākumu, ar kuru ir radīts kaitējums tām pašām un to biedriem.
Padome un Komisija lūdz pirmo pamatu noraidīt, uzsverot it īpaši, ka Vispārējā tiesa ir pamatoti atzinusi, ka apvienību
locus standi
apjoms ir ierobežots, ietverot tikai to procesuālo tiesību aizstāvību.
Tiesas vērtējums
Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 77.–87. punkta, Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka ir jāatzīst, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
ir
locus standi
attiecībā uz strīdīgo regulu, bet tikai ierobežotā apmērā – to procesuālo tiesību aizsardzības nodrošināšanai.
Konkrētāk, pārsūdzētā sprieduma 79. punktā Vispārējā tiesa, pirmkārt, ir atzinusi, ka strīdīgā regula
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
neskar tieši, ciktāl antidempinga maksājumi ar to tiek piemēroti tikai to biedru ražojumiem, jo ar to nav izmainīts to tiesiskais stāvoklis. Taču pārsūdzētā sprieduma 80.–85. un 87. punktā tā, otrkārt, ir atzinusi, ka šīm abām apvienībām tomēr ir
locus standi
attiecībā uz strīdīgo regulu kā pārstāvības apvienībām, kas ir piedalījušās pēdējās minētās pieņemšanas procesā, bet tikai ierobežotā apmērā – vienīgi, lai nodrošinātu to procesuālo tiesību aizsardzību, kas tām ir piešķirtas ar Antidempinga pamatregulu. Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 86. punktā tā ir atzinusi, ka tās nevar atsaukties uz 1993. gada 24. marta spriedumu CIRFS u.c./Komisija (
C‑313/90
,
EU:C:1993:111
,
28.
–
30.
punkts), jo to kā pārstāvības apvienību saskaņā ar Antidempinga pamatregulu pozīcija nav pielīdzināma pārrunu veicēja pozīcijai, kurš formāli darbojas savu biedru vārdā.
To izvirzītā pamata pirmajā daļā, kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 79. un 86. punktu,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
būtībā uzsver, ka Vispārējai tiesai bija jāatzīst to pilnīgs un neierobežots
locus standi
, jo tās ir aktīvi piedalījušās administratīvajā antidempinga procedūrā. Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, atzīstot, pirmkārt – pārsūdzētā sprieduma 79. punktā –, ka strīdīgā regula tās tieši neskar, un, otrkārt – pārsūdzētā sprieduma 86. punktā –, ka tās nav situācijā, kas būtu pielīdzināma tai, kura bija pamatā 1993. gada 24. marta spriedumam CIRFS u.c./Komisija (
C‑313/90
,
EU:C:1993:111
,
28.
–
30.
punkts).
Tomēr
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
šādi izvirzītos argumentus nevar atzīt par pareiziem.
Pirmkārt, kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 153. punktā, nevar uzskatīt, ka strīdīgā regula ir izmainījusi
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
tiesības un pienākumus, vienkārši tāpēc vien, ka tām ir pilnvarojums un uzdevums nodrošināt Amerikas bioetanola ražošanas nozares aizstāvību un pārstāvību savu biedru vārdā. Otrkārt, kā norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 160.–165. punktā, Vispārējā tiesa ir pamatoti paudusi uzskatu, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
situācija nekādā ziņā nav pielīdzināma pārrunu veicēja izņēmuma situācijai, uz kuru attiecās lieta, kas ir pamatā 1993. gada 24. marta spriedumam CIRFS u.c./Komisija (
C‑313/90
,
EU:C:1993:111
,
28.
–
30.
punkts).
To izvirzītā pirmā pamata otrajā daļā
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
būtībā uzsver, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sašaurinot to tiesību celt prasību par strīdīgo regulu robežas vienīgi līdz procesuālajām tiesībām un līdz ar to par pieņemamu atzīstot tikai to izvirzīto desmito pamatu.
Šajā ziņā Tiesa jau ir atzinusi, ka fiziskai vai juridiskai personai, kurai ir procesuālās tiesības Savienības tiesību akta pieņemšanas procesā, pastāvot kādām procesuālām garantijām, principā nevar tikt atzīts
locus standi
attiecībā uz šo tiesību aktu, lai apstrīdētu tā likumību pēc būtības. Indivīda tiesību celt prasību par Savienības tiesību aktu precīzais apjoms ir atkarīgs no tiesiskā stāvokļa, kāds tam ir noteikts Savienības tiesībās, kuru mērķis ir aizsargāt šādi atzītās likumīgās intereses (spriedumi, 1977. gada 25. oktobris, Metro SB-Großmärkte/Komisija,
26/76
,
EU:C:1977:167
,
13.
punkts, un 1983. gada 4. oktobris, Fediol/Komisija,
191/82
,
EU:C:1983:259
,
31.
punkts, kā arī rīkojums, 2009. gada 5. maijs, WWF-UK/Padome,
C‑355/08 P
, nav publicēts,
EU:C:2009:286
,
44.
punkts).
Tādējādi, kā ir uzsvērts ģenerāladvokāta secinājumu 157. punktā, vienkārša atsaukšanās uz procesuālajām garantijām nevar izraisīt prasības pieņemamību, ja tā ir balstīta uz pamatiem, kas attiecas uz materiālo tiesību normu pārkāpumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 5. maijs, WWF-UK/Padome,
C‑355/08 P
, nav publicēts,
EU:C:2009:286
,
47.
punkts).
No tā izriet, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izvirzītais pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Otrajā pamatā, kas ir sadalīts divās daļās,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
uzsver, ka Vispārējā tiesa ir arī pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noliedzot šo apvienību
locus standi
to biedru vārdā, kuri nav izlasē iekļautie Amerikas bioetanola ražotāji, proti, attiecībā uz, pirmkārt, tirgotājiem/maisījumu izgatavotājiem
Murex
un
CHS
un, otrkārt, pārējiem apvienību biedriem, kas nav iekļauti izlasē.
Vispirms – Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, pārsūdzētā sprieduma 52.–55. punktā atzīstot, ka
Murex
un
CHS
interešu aizstāvība nevar pamatot prasības pieņemamību, jo šie tirgotāji/maisījumu izgatavotāji ir tikai
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
“asociētie” biedri un tiem tātad nav balsstiesību. Tiesas judikatūra, ar kuru apvienībām tiek atzīts
locus standi
, asociētos biedrus nenodalot no citiem biedriem, tieši pretēji, skaidri apstiprinot, ka par pieņemamu ir atzīstama prasība, ko apvienība ir cēlusi viena vai vairāku savu biedru vietā, kuri paši būtu varējuši celt par pieņemamu atzīstamu prasību.
Vispārējā tiesa esot arī kļūdījusies, pārsūdzētā sprieduma 152.–154. punktā atzīstot, ka pārējos
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
biedrus, kas nebija iekļauti ražotāju eksportētāju izlasē, strīdīgā regula tieši neskar, jo, pirmkārt, šīs abas apvienības tos nav identificējušas un, otrkārt, nav norādījušas nevienu faktu, kas pierādītu, ka tie ir uz Savienību eksportējuši bioetanolu un ka to ražojumiem ir piemērots ar šo regulu noteiktais antidempinga maksājums. Tās šajā ziņā uzsver – tā kā ar strīdīgo regulu ir noteikts valsts līmeņa antidempinga maksājums ASV izcelsmes bioetanola eksportam, ir jāuzskata, ka tā tieši skar visus Amerikas ražotājus, jo antidempinga maksājums tieši ietekmē pēdējo minēto tiesisko stāvokli tajā pašā brīdī, kad to ražojums iekļūst Savienības tirgū. Tāpat tieši skarti esot potenciālie eksportētāji, jo antidempinga maksājums ietekmējot ražojuma eksporta vietas.
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
piebilst, ka Vispārējā tiesa arī neesot izskatījusi jautājumu par to individuālo skārumu. Tomēr tās esot piedalījušās procesā kā visu savu biedru pārstāves, iesniedzot pierādījumus, ka imports no Amerikas nenodara būtiskus zaudējumus Eiropas Savienības ražošanas nozarei. Šīs lietas specifiskums tādējādi slēpjoties faktā, ka strīdīgā regula esot pieņemta, pamatojoties uz to sniegtiem apsvērumiem, kuros ir pausts to biedru viedoklis un pozīcija. Neatzīstot šo apvienību
locus standi
, Padomei tiktu ļauts izvairīties no jebkādas faktiskas tiesiskuma pārbaudes. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 161. punktā paustais Vispārējās tiesas apgalvojums esot nepareizs un pārspīlēts.
Padome lūdz pretapelācijas sūdzības otro pamatu noraidīt kā nepieņemamu un katrā ziņā juridiski nepamatotu.
Tiesas vērtējums
Pārsūdzētā sprieduma 52.–55. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
nav
locus standi
kā divu to attiecīgo “asociēto” biedru
Murex
un
CHS
pārstāvēm. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 53. punktā tā norādīja, ka
CHS
kā
Renewable Fuels Association
“asociētajam” biedram saskaņā ar šīs apvienības statūtiem ir tiesības piedalīties biedru sapulcēs, bet nav tiesību balsot. Tā arī norādīja pārsūdzētā sprieduma 54. punktā, ka
Murex
kā
Growth Energy
asociētajam biedram saskaņā ar šīs apvienības statūtiem arī nav balsstiesību. Vispārējā tiesa secināja, ka iespējamā situācijā, kad attiecīgā apvienība tās pārstāvētu,
CHS
un
Murex
nevarētu aizstāvēt savas intereses.
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 151.–153. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
nav, pirmkārt, konkrēti identificējušas nevienu to biedru – izņemot izlasē iekļautos Amerikas ražotājus un tirgotājus/maisījumu izgatavotājus
Murex
un
CHS
–, kuram varēja būt
locus standi
, un, otrkārt, norādījušas nevienu faktu, kas pierādītu, ka šādi biedri būtu eksportējuši bioetanolu uz Savienību un tiem tādējādi būtu piemērots ar strīdīgo regulu noteiktais antidempinga maksājums. No tā Vispārējā tiesa secināja, ka nevar uzskatīt, ka strīdīgā regula varētu tieši skart minētos biedrus.
Vispirms ir jānoraida Padomes izvirzītā iebilde par otrā pamata nepieņemamību. Pretēji tam, ko uzsver pēdējā minētā,
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
apšauba nevis Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, bet gan šo faktu juridisko kvalifikāciju un, konkrētāk, tās secinājumus, atbilstoši kuriem, pirmkārt, šīm abām apvienībām neesot
locus standi
tirgotāju/maisījumu izgatavotāju
Murex
un
CHS
vārdā un, otrkārt, strīdīgā regula izlasē neiekļautos Amerikas bioetanola ražotājus tieši neskarot.
Turpinājumā ir jānoraida
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
izvirzītā otrā pamata otrā daļa, kas attiecas uz Vispārējās tiesas pieļautu kļūdu, atzīstot, ka šīm abām apvienībām nav
locus standi
savu biedru vārdā, kuri nav iekļauti ražotāju eksportētāju izlasē.
Kā izriet no šī sprieduma 69.–82. punkta, ne apstāklis, ka Amerikas bioetanola ražotāju produkcijas daļa – arī, ja tā ir būtiska, – tiek eksportēta uz Savienību, ne fakts, ka tiem varētu nākties veikt antidempinga maksājumu, kurš ir noteikts ar strīdīgo regulu, nav apstākļi, ar kuriem pietiek, lai uzskatītu, ka šī regula šos ražotājus skar tieši LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
Turpretim otrā pamata pirmā daļa ir jāapstiprina. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinādama, ka tirgotāju/maisījumu izgatavotāju
Murex
un
CHS
interešu aizstāvība nevar pamatot
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasības pieņemamību, jo tiem ir tikai šo apvienību asociēto biedru statuss, un tādējādi nav balsstiesību minētajās apvienībās.
Ar šādu apstākli nepietiek, lai pierādītu šādu apvienību
locus standi
neesamību.
Kā ir uzsvērts ģenerāladvokāta secinājumu 129. punktā, apvienības, kura nodrošina savu biedru kolektīvo interešu aizstāvību otrajā gadījumā – ko Vispārējā tiesa ir paredzējusi pārsūdzētā sprieduma 45. punktā –, prasības atcelt tiesību aktu pieņemamība ir atkarīga no šīs apvienības pārstāvēto uzņēmumu individuālā
locus standi
(šajā nozīmē skat. rīkojumu, 1997. gada 18. decembris, Sveriges Betodlares un Henrikson/Komisija,
C‑409/96 P
,
EU:C:1997:635
,
46.
un
47.
punkts; spriedumus, 2006. gada 22. jūnijs, Beļģija un Forum 187/Komisija,
C‑182/03 et C‑217/03
,
EU:C:2006:416
,
56.
punkts; 2008. gada 22. decembris, British Aggregates/Komisija,
C‑487/06 P
,
EU:C:2008:757
,
33.
punkts, kā arī 2018. gada 13. marts, European Union Copper Task Force/Komisija,
C‑384/16 P
,
EU:C:2018:176
,
87.
punkts).
Tomēr nevar piekrist, ka ar to, ka noteiktiem apvienības biedriem nav balsstiesību vai cita instrumenta savu tiesību aizstāvībai šīs apvienības iekšienē, pietiek, lai konstatētu, ka minētās apvienības mērķis nav šādu biedru pārstāvība.
Piedevām, kā ir norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 141. punktā, šādu apstākli var būt grūti novērtēt, ņemot vērā it īpaši iespējamās atšķirības, kas izriet no tiesībām, kurās ir reglamentēti attiecīgās apvienības statūti.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
bija jāpierāda ne tikai tas, ka to biedri ir skarti tieši un individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, bet arī tas, ka biedri, kuru intereses tās gatavojās aizstāvēt, piedevām var aizstāvēt savas individuālās intereses šo apvienību iekšienē.
Līdz ar to pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, ciktāl ar to kā nepieņemama ir noraidīta
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasība atcelt tiesību aktu, ko tās ir cēlušas kā apvienības, kuras nodrošina savu biedru un, konkrētāk, tirgotāju/maisījumu izgatavotāju
Murex
un
CHS
kolektīvo interešu aizstāvību, neizvērtējot, vai strīdīgā regula pēdējos minētos skar tieši un individuāli.
Par prasību Vispārējā tiesā
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajai daļai, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, tā var nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā vai pati taisīt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
Šajā lietā Tiesa uzskata, ka tās rīcībā ir visa vajadzīgā informācija, lai tā pati pieņemtu nolēmumu par prasības, ko
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
ir cēlušas Vispārējā tiesā izlasē iekļauto Amerikas ražotāju interešu pārstāvju statusā, pieņemamību.
Kā izriet no šī sprieduma 69.–82. punkta, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka strīdīgā regula izlasē iekļautos Amerikas ražotājus skar tieši, jo tirgotāji/maisījumu izgatavotāji izmeklēšanas laikposmā pie tiem ir iegādājušies ļoti ievērojamu bioetanola apjomu, kas ir ticis eksportēts uz Savienību.
Tā kā
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
, lai pierādītu, ka strīdīgā regula tās skar tieši kā izlasē iekļauto Amerikas ražotāju pārstāves, ir vienīgi atsaukušās uz šo ražotāju statusu, kuru konkurences apstākļus varētu būtiski skart ar šo regulu noteiktā antidempinga maksājuma piemērošana, ir jākonstatē, ka tās nav pierādījušas, ka strīdīgā regula šos ražotājus skar tieši LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
Tādējādi, atgādinot, ka
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
bija jāpierāda, ka strīdīgā regula to biedrus skar ne tikai individuāli, bet arī tieši, jo šie divi nosacījumi ir kumulatīvi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 3. oktobris, Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
76.
punkts, kā arī 2018. gada 13. marts, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
93.
punkts), ir jāpieņem Padomes izvirzītā iebilde par nepieņemamību un prasība atcelt strīdīgo regulu ir jānoraida kā nepieņemama.
Par lietas nodošanu atpakaļ Vispārējai tiesai
Turpretim Tiesa neuzskata, ka var pati pieņemt nolēmumu par prasības, ko
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
ir cēlušas tirgotāju/maisījumu izgatavotāju
Murex
un
CHS
interešu pārstāvju statusā, pieņemamību, jo Vispārējā tiesa šajā ziņā prasību atzina par nepieņemamu, neizvērtējusi, vai strīdīgā regula šos tirgotājus/maisījumu izgatavotājus skar tieši un individuāli.
Līdz ar to šī lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai par
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasības pieņemamību, ciktāl tās šo prasību ir cēlušas tirgotāju/maisījumu izgatavotāju
Murex
un
CHS
interešu pārstāvju statusā.
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana šajos apstākļos ir jāatliek.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 9. jūnija spriedumu Growth Energy un Renewable Fuels Association/Padome (
T‑276/13
,
EU:T:2016:340
), izņemot daļā, kurā tā noraidīja prasību, ko
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
ir cēlušas individuāli kā procedūrā ieinteresētās personas.

2)
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasību noraidīt kā nepieņemamu, ciktāl tās šo prasību ir cēlušas izlasē iekļauto Amerikas bioetanola ražotāju interešu pārstāvju statusā.

3)
Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai par
Growth Energy
un
Renewable Fuels Association
prasības pieņemamību, ciktāl tās šo prasību ir cēlušas tirgotāju/maisījumu izgatavotāju
Murex
un
CHS
interešu pārstāvju statusā.

4)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.