CELEX: 62017CJ0115
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Regula (EEK) Nr. 1964/82
Nepatiesas deklarācijas vai krāpnieciskas darbības, lai iegūtu īpašās kompensācijas par noteiktu atkaulotas liellopu gaļas izcirtņu eksportu
Regulas Nr. 1964/82 grozījumi, ar ko ir paplašinātas tiesības saņemt īpašās eksporta kompensācijas
Vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta trešais teikums

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka principu, kas nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 49. panta 1. punkta trešajā teikumā.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Muitas un netiešo nodokļu administrāciju (Francija) un
Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer
(
FranceAgriMer
) (Valsts lauksaimniecības un zivsaimniecības produktu iestādi (
France AgriMer
)) (Francija), no vienas puses, un
Hubert Clergeau
,
Jean‑Luc Labrousse
,
Jean‑Jacques Berthellemy
,
Alain Bouchet
,
Jean‑Pierre Dubois
,
Marcel Géry
,
Jean‑Paul Matrat
,
Jean‑Pierre Paziot
un
Patrice Raillot
(turpmāk tekstā – “apsūdzētie pamatlietā”), no otras puses, par pēdējo minēto kriminālatbildību par nepatiesām deklarācijām vai krāpnieciskām darbībām nolūkā saņemt eksporta kompensācijas.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Komisijas Regulā (EEK) Nr. 1964/82 (1982. gada 20. jūlijs), ar ko paredz nosacījumus īpašu eksporta kompensāciju piešķiršanai noteiktiem atkaulotas liellopu gaļas izcirtņiem (
OV 1982, L 212, 48. lpp.
), bija ietverti nosacījumi, ar kādiem par noteiktiem gaļas veidiem var piešķirt īpašās eksporta kompensācijas.
Atbilstoši šīs regulas otrajam apsvērumam:
“[..] ievērojot tirgus situāciju, liellopu gaļas nozares ekonomisko situāciju un noteiktu nozares produktu realizācijas iespējas, būtu jāparedz nosacījumi, ar kuriem reglamentē īpašo eksporta kompensāciju izmaksu par šiem produktiem [..]”
Šai nolūkā minētās regulas 1. pantā bija paredzēts šādi:
“Par atsevišķi iepakotiem, atkaulotiem svaigu vai dzesinātu pieaugušu liellopu liemeņu pakaļējo ceturtdaļu izcirtņiem ir tiesības saņemt īpašo eksporta kompensāciju, ja tie atbilst šīs regulas noteikumiem.
[..]”
Šīs pašas regulas 2. panta 1. punktā bija paredzēts:
“Uzņēmējs iesniedz dalībvalsts nozīmētajām kompetentajām iestādēm deklarāciju, kurā paziņo par savu nodomu atkaulot 1. pantā definētās pakaļējās ceturtdaļas saskaņā ar šīs regulas noteikumiem un eksportēt visu atkauloto gaļas gabalu daudzumu, katru atsevišķi iepakojot.”
Regulas Nr. 1964/82 1. pants un 2. panta 1. punkts no 1998. gada 19. janvāra ir grozīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2469/97 (1997. gada 11. decembris), kas groza Regulu (EEK) Nr. 1964/82, kas nosaka īpašu eksporta kompensāciju piešķiršanas nosacījumus noteiktiem atkaulotas liellopu gaļas izcirtņiem, Regulu (EEK) Nr. 3846/87, ar ko izveido lauksaimniecības produktu nomenklatūru eksporta kompensācijām, un Regulu (EK) Nr. 1445/95 par pieteikšanās noteikumiem importa un eksporta licenču saņemšanai liellopu gaļas nozarē (
OV 1997, L 341, 8. lpp.
).
Regulas Nr. 2469/97 otrajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā pēc Daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas raundā noslēgtā Lauksaimniecības nolīguma ir jāievieš pasākumi, lai labāk noteiktu liellopu gaļas produktus, kuru eksportam uz trešajām valstīm ir jādod priekšroka; tā kā, ieviešot īpašas kompensācijas noteiktiem atkaulotiem izcirtņiem no buļļu priekšējām ceturtdaļām, tiks sasniegts šis mērķis; tā kā Regulā [Nr. 1964/82] noteiktie pasākumi ir jāattiecina arī uz šiem produktiem.”
Regulas Nr. 1964/82 1. pantā, kas grozīts ar Regulu Nr. 2469/97, bija paredzēts:
“Atsevišķi iesaiņoti bezkaulu izcirtņi no svaigām vai dzesinātām buļļu liemeņa priekšējām un pakaļējām ceturtdaļām ar vidējo liesuma saturu 55 % vai vairāk saskaņā ar šajā regulā izklāstītajiem noteikumiem saņem īpašās eksporta kompensācijas.
[..]”
Regula Nr. 1964/82 no 2008. gada 1. janvāra ir atcelta un aizstāta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1359/2007 (2007. gada 21. novembris), ar ko paredz nosacījumus īpašu eksporta kompensāciju piešķiršanai noteiktiem atkaulotas liellopu gaļas izcirtņiem (
OV 2007, L 304, 21. lpp.
).
Atbilstoši Regulas Nr. 1359/2007 3. apsvērumam:
“Ievērojot tirgus situāciju, liellopu gaļas nozares ekonomisko situāciju un noteiktu nozares produktu realizācijas iespējas, būtu jāparedz nosacījumi, ar kuriem reglamentē īpašo eksporta kompensāciju izmaksu par šiem produktiem. Jo īpaši ir jāparedz nosacījumi attiecībā uz noteiktiem gaļas izcirtņiem, kurus iegūst, atkaulojot vīriešu kārtas liellopu ceturtdaļas.”
Minētās regulas 1. un 2. pantā būtībā identiski ir pārņemts Regulas Nr. 1964/82, kas grozīta ar Regulu Nr. 2469/97, 1. panta teksts.
Francijas tiesības
Muitas kodeksa 426. pantā ir noteikts:
“Aizliegtu preču imports vai eksports bez deklarācijas ir:
[..]
4°
nepatiesas deklarācijas vai krāpnieciskas darbības, kuru mērķis vai sekas ir iegūt pilnīgu vai daļēju atlīdzinājumu, atbrīvojumu no nodokļa, nodokļa samazinājumu vai jebkādu priekšrocību saistībā ar importu vai eksportu, izņemot kvalitātes vai iepakojuma noteikumu pārkāpumus, ja šo pārkāpumu mērķis vai sekas nav atlīdzinājums, atbrīvojums no nodokļa, nodokļa samazinājums vai jebkāda finanšu priekšrocība;
[..].”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
1990. gada 21. decembrī Republikas prokurors Larošelā [
La Rochelle
] (Francija) uzsāka tiesas izmeklēšanu pret X par nepatiesām deklarācijām vai krāpnieciskām darbībām Muitas kodeksa 426.4° panta izpratnē. Šī tiesas izmeklēšana bija par faktiem, kas bija notikuši
Clergeau SA
, kura cita starpā nodarbojas ar gaļas iepirkšanu, pārdošanu, pārvadāšanu, importu, eksportu un izciršanu.
2010. gada 25. maijā Puatjē [
Poitiers
] apelācijas tiesas izmeklēšanas palāta (Francija) minēto tiesas izmeklēšanu pabeidza un apsūdzētos pamatlietā nosūtīja uz krimināllietu tiesu.
Tie būtībā tiek apsūdzēti par to, ka laika posmā no 1987. līdz 1992. gadam tie ir veikuši darbības, lai
Clergeau
iegūtu tai nepienākošās Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas, kā pieaugušu liellopu “liemeņu pakaļējo ceturtdaļu izcirtņus” minētās regulas 1. panta izpratnē deklarējot šai definīcijai neatbilstošus gaļas gabalus. Proti, apsūdzētie pamatlietā sertificētā eksporta noliktavā nodeva izcirtņus, kas būtībā bija iegūti no priekšējām ceturtdaļām, tomēr kompensācijas pienācās tikai par izcirtņiem no pakaļējām ceturtdaļām.
Ar Larošelas krimināltiesas (Francija) 2013. gada 3. decembra spriedumu, kas tika apstiprināts ar Puatjē apelācijas tiesas 2015. gada 12. marta spriedumu, apsūdzētie pamatlietā tika attaisnoti.
Muitas un netiešo nodokļu administrācija un
FranceAgriMer
šo spriedumu pārsūdzēja iesniedzējtiesā, kura uzskata, ka pirmais
FranceAgriMer
izvirzītais pamats rada Savienības tiesību jautājumu par Hartas 49. panta 1. punktā ietvertā vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka principu.
Minētā pamata atbalstam
FranceAgriMer
norāda, ka Puatjē apelācijas tiesa nav ņēmusi vērā normas par krimināltiesību piemērošanu laikā, jo tā pamatlietā ar atpakaļejošu spēku bija piemērojusi īpašo eksporta kompensāciju, kas sākotnēji bija noteiktas Regulā Nr. 1964/82, saņemšanas kritēriju grozījumus. Proti, šiem grozījumiem neesot piemērojams vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips, jo tas neattiecoties uz pārkāpuma pamatā esošajiem elementiem un negroza pamatlietā apsūdzībā minēto faktu kvalifikāciju.
Iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka Regulā Nr. 1964/82 bija paredzētas īpašas eksporta kompensācijas par pieaugušu liellopu liemeņu pakaļējo ceturtdaļu izcirtņiem. Taču pēc pamatlietā aplūkojamo faktu norisināšanās šī regula tika aizstāta ar Regulu Nr. 1359/2007, kurā bija noteikts, ka šīs kompensācijas var saņemt arī par priekšējo ceturtdaļu izcirtņiem. Tādējādi šajā gadījumā rodoties jautājums, vai šie grozījumi atbilstoši vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka principam ir piemērojami pamatlietā.
Šajā ziņā minētā tiesa iesākumā atzīmē, ka šī principa pamatā ir ideja, ka apsūdzības un sodi ir izvirzāmi un piemērojami tikai tad, ja tie ir nepieciešami. Šīs nepieciešamības izvērtēšana ir īpaša saistībā ar ekonomikas tiesisko regulējumu, ņemot vērā tā mainīgo raksturu. Šajā nozarē apstāklis, ka kāds pasākums konkrētajā ekonomikas situācijā vairs nav nepieciešams, tomēr nenozīmē, ka par tā pārkāpumu pagātnē vairs nav jāsoda.
Turpinot iesniedzējtiesa norāda, ka ar Muitas kodeksa 426.4° pantu Francijas tiesību sistēmā ir ieviests no LES 4. panta 3. punkta atvasināts pienākums sodīt personas, kuras ar nepatiesām deklarācijām vai krāpnieciskām darbībām ir ieguvušas īpašās eksporta kompensācijas, uz kurām tām nebija tiesību. Turklāt šī valsts tiesību norma, kas ir pamatlietas procesuālais pamats, laika gaitā neesot grozīta.
Visbeidzot minētā tiesa uzskata, ka vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips tādos apstākļos kā pamatlietā vājinātu cīņu ar Savienības finanšu interešu aizskārumiem. Tādējādi Hartas 49. panta 1. punktā paredzētā principa piemērošana varētu būt šķērslis LES 4. panta 3. punkta ievērošanai.
Šādos apstākļos
Cour de cassation
(Kasācijas tiesa, Francija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [..] Hartas 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā, ka persona tiek notiesāta par to, ka – ar krāpnieciskām darbībām vai izmantojot nepatiesas deklarācijas par preču veidu, par kuru tika pieprasītas kompensācijas, – tā ir saņēmusi nepamatotas eksporta kompensācijas, lai gan pēc tiesiskā regulējuma grozījumiem, kas tika pieņemti pēc lietas pamatā esošo faktu rašanās, par precēm, kuras tā faktiski eksportēja, šīs kompensācijas ir kļuvušas izmaksājamas?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā nostiprinātais vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā, ka persona tiek notiesāta par to, ka tā ir ieguvusi Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas ar krāpnieciskām darbībām vai nepatiesām deklarācijām par preču, par kurām kompensācijas tika pieprasītas, veidu, lai gan pēc šīs regulas grozījumiem, kas tika pieņemti pēc apsūdzībā norādīto faktu rašanās, radās tiesības saņemt kompensācijas par šīs personas eksportētajām precēm.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips, kas nostiprināts Hartas 49. panta 1. punktā, ir Savienības primāro tiesību daļa. Pat pirms Lisabonas līguma – ar kuru Hartai tika piešķirts tāds pats juridisks spēks kā Līgumiem – stāšanās spēkā Tiesa bija nospriedusi, ka šis princips izriet no dalībvalstīm kopīgām konstitucionālajām tradīcijām un tādējādi ir uzskatāms par vienu no Savienības vispārējiem tiesību principiem, kas valsts tiesai, piemērojot valsts tiesības, ir jāievēro (spriedums, 2016. gada 6. oktobris, Paoletti u.c.,
C‑218/15
,
EU:C:2016:748
,
25.
punkts).
Tādējādi tas vien, ka fakti pamatlietā norisinājās no 1987. līdz 1992. gadam, tas ir, pirms Lisabonas līguma stāšanās spēkā 2009. gada 1. decembrī, nav šķērslis šajā lietā piemērot vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka principu, kas nostiprināts Hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā.
Turklāt jānorāda, ka Tiesas pastāvīgās judikatūras atziņa ir tāda, ka Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības ir piemērojamas visās Savienības tiesībās reglamentētajās situācijās, taču ne ārpus tām (spriedums, 2017. gada 14. jūnijs, Online Games u.c.,
C‑685/15
,
EU:C:2017:452
,
55.
punkts).
Šajā gadījumā pietiek norādīt, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm, apsūdzētie pamatlietā, pamatojoties uz Muitas kodeksa 426.4° pantu, ir apsūdzēti par nepatiesu deklarāciju sniegšanu un krāpnieciskām darbībām nolūkā iegūt Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas. Proti, šīs Muitas kodeksa normas mērķis cita starpā ir novērst Savienības finanšu interešu aizskārumu atbilstoši dalībvalstīm LES 4. panta 3. punktā un LESD 325. pantā paredzētajiem pienākumiem.
Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka Muitas kodeksa 426.4° pantā paredzētais apsūdzības pamats un pamatlietā aplūkojamā krimināllieta ietilpst Savienības tiesībās garantēto pamattiesību piemērošanas jomā šī sprieduma 28. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē un tādēļ iesniedzējtiesai minētās krimināllietas ietvaros ir jānodrošina Hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā ietvertā vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka principa ievērošana (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2005. gada 3. maijs, Berlusconi u.c.,
C‑387/02, C‑391/02 un C‑403/02
,
EU:C:2005:270
,
69.
punkts).
Šādā situācijā, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, ir jāatgādina, ka pēc pamatlietā aplūkoto faktu norisināšanās Regulas Nr. 1964/82 1. pants no 1998. gada 19. janvāra ir grozīts ar Regulu Nr. 2469/97, ar kuru tiesības saņemt Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas ir paredzētas arī par izcirtņiem no buļļu priekšējām ceturtdaļām, uz kuriem attiecās nepatiesās deklarācijas un krāpnieciskās darbības, kurās tiek vainoti apsūdzētie pamatlietā. Vēlāk šis grozījums tika pārņemts Regulas Nr. 1359/2007, ar ko no 2008. gada 1. janvāra ir kodificēta un aizstāta Regula Nr. 1964/82, 1. pantā.
Tādēļ ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā minēto Regulas Nr. 1964/82 1. pantā paredzēto kompensāciju saņemšanas kritēriju grozījumu, vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka principam, kas ietverts Hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā, ir pretrunā, ka tādos apstākļos kā pamatlietā persona tiek notiesāta par nepatiesu deklarāciju sniegšanu vai krāpnieciskām darbībām Muitas kodeksa 426.4° panta izpratnē.
Vieglāka kriminālsoda piemērošana katrā ziņā paredz likumu pēctecību laikā un balstās uz konstatāciju, ka likumdevējs ir mainījis savu viedokli vai nu par faktu krimināltiesisko kvalifikāciju, vai arī par nodarījumam piemērojamo sodu (spriedums, 2016. gada 6. oktobris, Paoletti u.c.,
C‑218/15
,
EU:C:2016:748
,
27.
punkts).
Taču ir jānorāda, pirmkārt, kā izriet no Tiesā iesniegtajiem materiāliem, ka kopš pamatlietā aplūkotā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas Francijas likumdevējs nav grozījis Muitas kodeksa 426.4° pantā paredzēto nodarījuma saturu. Nepatiesas deklarācijas vai krāpnieciskas darbības, kuru rezultātā ir iegūta tāda eksporta priekšrocība kā Regulā Nr. 1964/82 paredzētā īpašā eksporta kompensācija, tādējādi joprojām ir krimināli sodāmas tāpat kā pamatlietas faktu norises laikā.
Tādēļ ir jākonstatē, tāpat kā savu secinājumu 41. punktā to ir norādījusi ģenerāladvokāte, ka šajā gadījumā Francijas likumdevējs nav grozījis vērtējumu par pārmesto faktu kvalifikāciju vai par sodu, kas apsūdzētajiem pamatlietā piemērojams par to izdarīto noziedzīgo nodarījumu.
Otrkārt, attiecībā uz šī sprieduma 31. punktā atgādinātajiem grozījumiem Savienības tiesiskajā regulējumā ir jāuzsver, kā izriet no Regulas Nr. 2469/97 otrā apsvēruma, ka īpašās eksporta kompensācijas paredzēšana par atkaulotiem izcirtņiem no buļļu priekšējām ceturtdaļām bija paredzēta, lai šo regulējumu pielāgotu gaļas tirgus situācijas izmaiņām, tostarp pasaules tirgus situācijas izmaiņām, kuras notika pēc Urugvajas daudzpusējo tirdzniecības sarunu kārtas.
Līdz ar to Savienības likumdevēja lēmums grozīt Regulas Nr. 1964/82 1. pantā paredzētos saņemšanas kritērijus ir pamatots ar tīri ekonomisku un tehnisku pasaules gaļas tirgus situācijas vērtējumu.
Tādēļ ir jāatzīst, ka ar šiem grozījumiem likumdevējs nekādi nebija vēlējies mainīt to, kā krimināltiesiski tiek kvalificētas vai kā valsts kompetentajām iestādēm būtu jāvērtē sods, kas piemērojams par tādām darbībām nolūkā nepamatoti iegūt Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas kā apsūdzētajiem pamatlietā pārmestās nepatiesās deklarācijas vai krāpnieciskās darbības.
Turklāt, kā savos rakstveida apsvērumos cita starpā norādījusi Francijas valdība, ir arī jāuzsver, ka Savienības tiesiskajā regulējumā veiktās izmaiņas nav nekādi skārušas apsūdzētajiem pamatlietā izvirzīto nodarījumu veidojošos elementus.
Proti, tā kā šis noziedzīgais nodarījums ietver nepatiesas deklarācijas vai krāpnieciskas darbības nolūkā iegūt Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas, tad apstāklis, ka pēc pamatlietā aplūkoto faktu norises par precēm, par kurām šīs kompensācijas tika pieprasītas, šīs kompensācijas varēja tikt saņemtas, kā tāds neietekmē šādu nepatiesu deklarāciju vai krāpniecisku darbību krimināli sodāmo raksturu.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā nostiprinātais vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā, ka persona tiek notiesāta par to, ka tā ir ieguvusi Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas ar krāpnieciskām darbībām vai nepatiesām deklarācijām par preču, par kurām kompensācijas tika pieprasītas, veidu, lai gan pēc šīs regulas grozījumiem, kas tika pieņemti pēc apsūdzībā norādīto faktu rašanās, bija radušās tiesības saņemt kompensācijas par šīs personas eksportētajām precēm.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā nostiprinātais vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā, ka persona tiek notiesāta par to, ka tā ir ieguvusi Komisijas Regulā (EEK) Nr. 1964/82 (1982. gada 20. jūlijs), ar ko paredz nosacījumus īpašu eksporta kompensāciju piešķiršanai noteiktiem atkaulotas liellopu gaļas izcirtņiem, paredzētās īpašās eksporta kompensācijas ar krāpnieciskām darbībām vai nepatiesām deklarācijām par preču, par kurām kompensācijas tika pieprasītas, veidu, lai gan pēc šīs regulas grozījumiem, kas tika pieņemti pēc apsūdzībā norādīto faktu rašanās, bija radušās tiesības saņemt kompensācijas par šīs personas eksportētajām precēm.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.