CELEX: 62019CJ0121
Apelācija
Eiropas Savienības preču zīme
Grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “EDISON”, reģistrācijas pieteikums
Nicas klasifikācijas klases nosaukuma un tam pievienotajā alfabētiskajā sarakstā ietverto jēdzienu interpretācija

Ar apelācijas sūdzību
Edison SpA
lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 7. decembra spriedumu
Edison
/
EUIPO
(“EDISON”) (T‑471/17, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2018:887
), ar kuru tā noraidīja tās prasību par Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) Apelācijas piektās padomes 2017. gada 28. aprīļa lēmumu lietā R 1355/2016‑5 par Eiropas Savienības grafisko preču zīmi “EDISON”.
Atbilstošās tiesību normas
Nicas klasifikācija
Pārskatītā un grozītā 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīguma par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām (turpmāk tekstā – “Nicas klasifikācija”) astotajā redakcijā 4. klases nosaukums atbilst šādam aprakstam:
“tehniskās eļļas un ziedes; smērvielas; putekļu absorbcijas, mitrināšanas un piesaistīšanas līdzekļi; kurināmie (arī motoru degvielas) un vielas apgaismošanas nolūkiem; sveces un daktis apgaismošanai”.
Turklāt “preču alfabētiskajā sarakstā klašu secībā” (turpmāk tekstā – “alfabētiskais saraksts”), kas bija pievienots Nicas klasifikācijas astotajai redakcijai, starp minētajām precēm, kuras ietilpst tās 4. klasē, minētas arī “degvielas”.
Regula (EK) Nr. 207/2009
Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
) tika kodificēta un atcelta Padomes Regula (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
).
Regulas Nr. 207/2009 75. pantā “Lēmumu pamatojums” ir paredzēts:
“[
EUIPO
] lēmumos norāda to pamatojumu. Lēmumi balstās tikai uz tādiem iemesliem vai pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.”
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
Pārsūdzētā sprieduma 1.–14. punktā ir izklāstīta tiesvedības priekšvēsture un strīdīgā lēmuma saturs. Šīs lietas vajadzībām to var rezumēt šādi.
2003. gada 18. augustā
Edison
iesniedza
EUIPO
Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija šāds grafisks apzīmējums:
Reģistrācijas pieteikums it īpaši attiecās uz visām precēm, kuras ietilpst Nicas klasifikācijas 4. klasē.
Nicas klasifikācijas spēkā esošā redakcija reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā bija astotā redakcija, kas publicēta 2001. gada jūnijā un stājusies spēkā 2002. gada 1. janvārī. Tā tika aizstāta ar devīto redakciju, kas publicēta 2006. gada jūnijā un stājās spēkā 2007. gada janvārī.
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme tika reģistrēta 2013. gada 19. augustā.
2015. gada 15. jūnijā
Edison
iesniedza
EUIPO
pieteikumu par atteikšanos no daļas 4. klasē ietilpstošo preču, attiecībā uz kurām preču zīme tika reģistrēta. Konkrētāk, tā piedāvāja no jauna definēt šajā klasē sākotnēji paredzēto preču sarakstu šādi: “Elektroenerģija; nafta, kurināmie, ogļūdeņraža kurināmā gāze, propāna gāze, dabasgāze, gāze apgaismošanas nolūkiem, ogles, kurināmais, kas izgatavots no darvas, benzīns, petroleja, nafta, dīzeļdegviela, piedevas degvielai, benzēns, benzols, koksas ogles, griešanas šķidrumi, etanols (degviela), dīzeļdegviela, lanolīns, rūpnieciskās eļļas un ziedes, smērvielas, putekļu savākšanas līdzekļi, kurināmie (arī motoru degvielas) un vielas apgaismošanas nolūkiem; sveces, daktis apgaismošanai”.
Ar 2015. gada 22. jūnija vēstuli pārbaudītāja informēja
Edison
, ka tās 2015. gada 15. jūnija pieteikums nevar tikt pieņemts, jo tā rezultātā tiktu paplašināts to preču saraksts, kas norādīts, reģistrējot Eiropas Savienības grafisko preču zīmi “EDISON”.
Ar 2015. gada 25. jūlija, 2015. gada 24. decembra un 2016. gada 22. aprīļa vēstuli apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza savus apsvērumus šajā ziņā.
Ar 2016. gada 13. jūnija lēmumu pārbaudītāja noraidīja
Edison
2015. gada 15. jūnija pieteikumu tikai, ciktāl ar to bija paredzēts iekļaut “elektroenerģiju” 4. klasē ietilpstošo preču sarakstā, kas norādīts, reģistrējot Eiropas Savienības grafisku preču zīmi “EDISON”.
2016. gada 25. jūlijā
Edison
, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu, iesniedza
EUIPO
apelācijas sūdzību par pārbaudītāja lēmumu.
Ar 2017. gada 28. aprīļa lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”)
EUIPO
Apelācijas piektā padome noraidīja apelācijas sūdzību. It īpaši tā uzskatīja, ka Nicas klasifikācijas astotajā redakcijā nav ietverts jēdziens “elektroenerģija” nedz vispārīgo norādījumu virsrakstā, nedz minēto preču alfabētiskajā sarakstā attiecībā uz 4. klasi. Piemērojot
EUIPO
izpilddirektora 2012. gada 20. jūnija paziņojumu Nr. 2/12 par klašu nosaukumu izmantošanu preču un pakalpojumu sarakstos Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu un reģistrācijas mērķiem, Apelācijas padome tātad uzskatīja, ka
Edison
nevarēja paredzēt šīs preces iekļaušanu attiecīgā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī.
Turklāt Apelācijas padome noraidīja
Edison
argumentu par to, ka “kurināmie” kā prece, kas alfabētiskajā sarakstā minēta kā 4. klasē ietilpstoša prece un šīs klases virsrakstā ietvertā norāde “arī motoru degvielas”, ietver jebkuru materiālu, kurš nodrošina motora piedziņu, tostarp arī tādus nedegošus materiālus kā elektroenerģija. Šajā ziņā tā tostarp uzskatīja, ka elektrības izmantošana motora piedziņai attiecīgā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī Eiropas Savienībā bija vēl nenozīmīga un ka
Edison
iesniegtie pierādījumi nebija pietiekami, lai pierādītu, ka elektroenerģija bija daļa no 4. klasē ietilpstošajām precēm, kas bija norādītas Eiropas Savienības grafiskās preču zīmes “EDISON” reģistrācijas brīdī kā “alternatīva degviela”. Turklāt tā uzskatīja, ka to preču kategorijā, uz kuriem attiecas angļu vārds “fuel” (degviela), ietilpst tikai tādi kurināmie materiāli, kurus var izmantot elektroenerģijas ražošanai, nevis pati elektroenerģija, kas esot nemateriālā prece.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 28. jūlijā,
Edison
cēla prasību atcelt strīdīgo lēmumu.
Prasības pamatojumam
Edison
izvirzīja vienu pamatu par to, ka ar šo lēmumu no 4. klasē ietilpstošajām precēm Nicas klasifikācijas astotajā redakcijā tika prettiesiski izslēgta elektroenerģija, uzskatīdama, ka uz šo produktu neattiecas vārdi “kurināmie (arī motoru degvielas) un vielas apgaismošanas nolūkiem” un “degvielas” Nicas klasifikācijas astotās redakcijas izpratnē.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja
Edison
izvirzīto pamatu un līdz ar to prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi apelācijas tiesvedībā
Edison
apelācijas sūdzībā lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest
Edison
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības pamatojumam
Edison
izvirza divus pamatus, kas attiecas, pirmkārt, uz kļūdainu jēdziena “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmie (arī motoru degvielas)” un “degvielas” Nicas klasifikācijas astotās redakcijas izpratnē interpretāciju un, otrkārt, uz tās procesuālo tiesību, kā arī Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpumu.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmo pamatu
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā no Nicas klasifikācijas astotās redakcijas 4. klases nepamatoti izslēgusi elektroenerģiju.
Pirmkārt,
Edison
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 41., 46. un 54. punktā apgalvojot – pierādījums, ka elektroenerģija neietilpst Nicas klasifikācijas astotās redakcijas 4. klasē, izriet no tā, ka jēdziens “elektroenerģija” ir iekļauts
EUIPO
publicētajā indikatīvajā un neizsmeļošajā sarakstā, kurā ir ietverti to preču un pakalpojumu piemēri, kuri, lai gan ir skaidri iekļauti 4. klases alfabētiskajā sarakstā kopš Nicas klasifikācijas devītās redakcijas, “tomēr” minētās klases virsrakstā “to burtiskā nozīmē nav aptverti nepārprotami”.
Edison
uzskata, ka šis saraksts ir tikai
EUIPO
paziņojums, kas nav juridiski saistošs, un par to var iesniegt sūdzību. Turklāt šis saraksts, kas tika izstrādāts 2016. gada 8. februārī, neesot piemērojams tās 2015. gada 15. jūnijā iesniegtajam ierobežošanas pieprasījumam.
Otrkārt,
Edison
apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pareizi novērtējusi terminu “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmie (arī motora degvielas)” un “degvielas” tvērumu Nicas klasifikācijas astotās redakcijas izpratnē, līdz ar to tā esot kļūdaini izslēgusi elektroenerģiju no tās 4. klases.
Edison
uzskata, ka Vispārējā tiesa esot ņēmusi vērā tikai elektroenerģijas “ontoloģiskās” pazīmes, neņemot vērā tā sauktās “funkcionālās” pazīmes.
Edison
ieskatā, Vispārējā tiesa tādējādi nav ievērojusi ne tikai ģenerāladvokāta Ī. Bota [
Y. Bot
] secinājumos lietā The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
) noteiktos vērtējuma kritērijus, bet arī
WIPO
pieņemto funkcionālo pieeju, tādu, kāda tā ir izplatīta tās interneta vietnē.
Edison
, atsaucoties uz 2012. gada 19. jūnija spriedumu TheChartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), norāda, ka attiecībā uz “kategoriju” definīcijām, Nicas klasifikācijas klašu nosaukumos ietvertajiem vispārējiem apzīmējumiem ir jāpiešķir nevis “vispārzināmā nozīme vai pirmā, kas ienāk prātā”, bet gan jāpiemeklē to nozīme tirgus dalībnieku un regulatoru valodā. Tā uzsver, ka pretēji tam, kas ir apgalvots strīdīgajā lēmumā, saimnieciskās darbības subjekti tāpat kā kompetentās iestādes 2003. gadā, kad tika iesniegts attiecīgās grafiskās preču zīmes reģistrācijas pieteikums, apzinājās elektroenerģijas kā aizstājējdegvielas nozīmīgumu. Savas argumentācijas pamatojumam
Edison
atsaucas uz dažādiem normatīvajiem tekstiem un darbiem.
Treškārt,
Edison
apgalvo, ka Vispārējās tiesas argumentācijā ir pieļauta pretruna, jo tā pārsūdzētā sprieduma 44. punktā ir atsaukusies uz Pasaules Intelektuālā īpašuma organizācijas (
WIPO
) publicēto paziņojumu, kas ir pieejams tās interneta vietnē un saskaņā ar kuru, “pat ja elektroenerģija ir nemateriāls elements, to var uzskatīt par analoģisku citiem 4. klasē ietvertajiem materiālajiem kurināmajiem, tādiem kā “gazolīns (degviela) un petroleja”.
Edison
uzskata, ka šis paziņojums apstiprina tieši pretējo, proti, ka elektroenerģijas funkcionālajai īpašībai, kas ir tās enerģijas ražošanas spēja, ir jāprevalē pār tās ontoloģiskajām īpašībām.
Ceturtkārt,
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir uzskatījusi, ka kompetento iestāžu lēmums iekļaut elektrību Nicas klasifikācijas devītās redakcijas 4. klasē nebija pietiekams, lai pierādītu, ka elektroenerģija jau ietilpa šajā klasē šīs klasifikācijas astotajā redakcijā.
Edison
šajā ziņā norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 41. punktā esot kļūdaini balstījusi savu argumentāciju uz faktu, ka šādu iekļaušanas lēmumu
WIPO
ekspertu komiteja pieņēma tikai 2003. gada oktobrī, t.i., pēc attiecīgā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas. Proti,
Edison
ieskatā, šis iekļaušanas lēmums tika izstrādāts 2003. gada jūnijā, t.i., pirms tās grafiskās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas 2003. gada augustā. Tātad Vispārējā tiesa ir izrādījusi pārmērīgu formālismu, izvēloties ņemt vērā datumu, kad minētais iekļaušanas lēmums tika pieņemts.
Piektkārt,
Edison
apstrīd judikatūru, uz kuru Vispārējā tiesa ir balstījusies pārsūdzētā sprieduma 48. punktā, lai novērtētu jēdziena “degviela” tvērumu. Šajā ziņā
Edison
uzskata, ka 2017. gada 14. marta spriedums Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, nav publicēts,
EU:T:2017:163
) neesot jāņem vērā, jo tajā esot pieļautas kļūdas.
Sestkārt,
Edison
, atsaucoties uz muitas tarifu nomenklatūru, kā arī uz 1964. gada 15. jūlija spriedumu Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
) un 1994. gada 27. aprīļa spriedumu Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), apgalvo, ka gan Savienības, gan valsts tiesībās elektroenerģija tiek uzskatīta par preci LESD 28. panta izpratnē. Tā arī apgalvo, ka saskaņā ar preču zīmju tiesībām elektroenerģija esot jāaplūko, kā tas jau ir konkurences tiesību gadījumā, tāpat kā ogle, dabasgāze un nafta un ka līdz ar to esot diskriminējoši preču zīmju tiesībās nošķirt elektroenerģiju no šīm pārējām precēm. Tādējādi tāpat kā šīs preces, elektroenerģija būtu jāuzskata par tādu, kas ietilpst jēdzienā “degviela” kā produkts, kas Nicas klasifikācijas astotajā redakcijā ir iekļauts 4. klasē ietilpstošo preču alfabētiskajā sarakstā.
Septītkārt,
Edison
apstrīd vērtējumu, ko Vispārējā tiesa veikusi par dažādiem pierādījumiem, kurus tā ir iesniegusi, lai pierādītu, ka elektroenerģija ietilpst jēdzienā “degviela” un līdz ar to – Nicas klasifikācijas astotās redakcijas 4. klasē.
Pirmkārt,
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 51. punktā ir nospriedusi, ka Eiropas Vides aģentūras (EVA),
Department of Energy and Climate Change
(Enerģētikas un klimata pārmaiņu departaments, Apvienotā Karaliste) vai
Sustainable Energy Authority
(Ilgtspējīgas enerģētikas iestāde, Īrija) pieņemtajām nostājām nav nozīmes, interpretējot minēto jēdzienu “degviela”.
Otrkārt,
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka šī tiesa nav pārbaudījusi dažus dokumentus, kurus tā bija iesniegusi Apelācijas padomē, lai pierādītu, ka kopš 70. gadu beigām elektroenerģija publiskajās debatēs tika uzskatīta par “alternatīvo degvielu”.
EUIPO
uzskata, ka pirmais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un kā daļēji nepamatots.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, ciktāl
Edison
savā pirmajā pamatā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā, lai novērtētu terminu “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmais (arī motoru degvielas)” un “degvielas” tvērumu, nav izmantojusi “funkcionālo” pieeju, vispirms ir jānorāda, ka
Edison
nav identificējusi konkrētus pārsūdzētā sprieduma punktus, uz kuriem attiecas tās argumentācija. Savukārt, saskaņā ar Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punktu apelācijas sūdzībā izvirzītajos tiesību pamatos un argumentos precīzi jānorāda apstrīdētie Vispārējās tiesas nolēmuma motīvu daļas punkti (rīkojums, 2018. gada 7. jūnijs, Gaki/Eiropols,
C‑671/17 P
, nav publicēts,
EU:C:2018:416
,
36.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Katrā ziņā, pat pieņemot, ka šo argumentāciju varētu saprast tādējādi, ka tā būtībā ir vērsta uz to, lai apšaubītu metodoloģiju, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi, lai pārbaudītu, vai uz elektroenerģiju attiecas jēdzieni “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmais (arī motoru degvielas)” un “degvielas”, ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 38.–56. punktā Vispārējā tiesa ir veikusi šo jēdzienu tvērumu vērtējumu, balstoties uz to burtisku vērtējumu, kura saturu un tvērumu atbilstoši Tiesas judikatūrai tā izklāstīja šī sprieduma 29.–37. punktā.
Jākonstatē, ka
Edison
nekritizē Vispārējās tiesas veikto šīs judikatūras piemērošanu un interpretāciju, kā arī
a fortiori
nepierāda, ka Vispārējās tiesas šajos punktos izmantotajā pieejā būtu pieļauta tiesību kļūda.
Edison
, lai pamatotu tās aizstāvēto “funkcionālo” pieeju, atsaucas vienīgi uz novērtējuma kritērijiem, kurus ģenerāladvokāts Ī. Bots [
Y. Bot
] ir izstrādājis savos secinājumos lietā The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
,
74.
un
75.
punkts).
Tomēr, kā Vispārējā tiesa pamatoti ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 29. punktā, no 2012. gada 19. jūnija sprieduma Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
) 61. punkta izriet, ka pieteicējam savā reģistrācijas pieteikumā pietiekami skaidri un precīzi jāidentificē attiecīgās preces, attiecībā uz kurām attiecīgās preču zīmes aizsardzība pieteikta, lai ļautu kompetentajām iestādēm un tirgus dalībniekiem tikai uz tā pamata noteikt pieteiktās aizsardzības tvērumu. Savukārt šajā spriedumā Tiesa nav atbalstījusi ģenerāladvokāta Ī. Bota šajā lietā sniegto secinājumu 74. punktā piedāvāto pieeju, saskaņā ar kuru tirgus dalībniekam būtu jāspēj precīzi identificēt “attiecīgo preču un pakalpojumu būtiskās objektīvās īpašības un pazīmes”.
Ņemot vērā iepriekš minēto, šī argumentācija katrā ziņā ir jānoraida kā nepamatota.
Otrkārt, ciktāl
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 41., 46. un 54. punktā kļūdaini atsaucoties uz
EUIPO
publicētu indikatīvu un neizsmeļošu sarakstu, kurā ir ietverti tādu preču un pakalpojumu piemēri, kuri, lai gan esot ietverti alfabētiskajā sarakstā 4. klasē ietilpstošo preču klāstā kopš Nicas klasifikācijas devītās redakcijas, “nav skaidri izsecināmi” no minētās klases virsraksta “to burtiskā nozīmē”, lai izslēgtu elektroenerģiju no Nicas klasifikācijas 4. klases virsraksta, ir jākonstatē, ka šāda argumentācija ir neefektīva.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka iebildumi, kas vērsti pret Vispārējās tiesas nolēmuma
ad abundantiam
motīvu, nevar izraisīt šī nolēmuma atcelšanu un tātad ir neefektīvi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 26. marts, Komisija/Itālija,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
,
57.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No ievadvārda “turklāt”, kas ietverts pārsūdzētā sprieduma 41., 46. un 54. punktā, izriet, ka Vispārējā tiesa tikai pilnības labad ir atsaukusies uz šo
EUIPO
publicēto sarakstu, lai secinātu, ka elektroenerģija netiek aptverta ar jēdzieniem “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmie (arī motoru degvielas)” un “degvielas”, Nicas klasifikācijas astotās redakcijas 4. klases izpratnē.
Proti, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 39., 43. un 48. punkta, galvenais iemesls, kura dēļ Vispārējā tiesa uzskatīja, ka “elektroenerģija” neietilpst Nicas klasifikācijas 4. klasē, ir tas, ka atbilstoši to parasti vai normāli piemērojamai nozīmei termini “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmie (arī motoru degvielas)” un “degvielas” neietver elektroenerģiju.
Treškārt, ciktāl
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā savā argumentācijā esot pieļāvusi pretrunu, pārsūdzētā sprieduma 44. punktā atsaucoties uz
WIPO
tās interneta vietnē publicēto paziņojumu, lai secinātu, ka elektroenerģija nav uzskatāma par “kurināmiem (arī motoru degvielas)”, ir jānorāda, ka šis arguments ir balstīts uz nepilnīgu minētā sprieduma lasījumu. Proti, lai gan Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 44. punktā konstatēja, ka no šī paziņojuma izriet – “pat ja elektroenerģija ir nemateriāls elements, to var uzskatīt par analoģisku citiem materiālajiem kurināmajiem, tādiem kā 4. klasē ietvertais benzīns un petroleja”, tomēr tajā pašā punktā tā piebilda, ka, neraugoties uz šo līdzību no funkcionālā viedokļa, elektroenerģija nav iekļauta jēdziena “kurināmie” burtiskā nozīmē.
Ceturtkārt, attiecībā uz
Edison
argumentu par to, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka elektroenerģija esot iekļauta
EUIPO
publicētajā indikatīvajā un neizsmeļošajā sarakstā, kurā ir ietverti to preču un pakalpojumu piemēri, kuri, lai gan ir skaidri iekļauti 4. klases alfabētiskajā sarakstā kopš Nicas klasifikācijas devītās redakcijas, “tomēr” minētās klases virsrakstā “to burtiskā nozīmē nav aptverti nepārprotami”, ir jāatgādina, ka vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir noteikt vērtību, kāda piešķirama tajā iesniegtajiem pierādījumiem (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2003. gada 11. novembris, Martinez/Parlaments,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
,
53.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispārējai tiesai, ja vien ir ievēroti vispārējie tiesību principi un procesuālās normas par pierādīšanas pienākumu, kā arī par pierādījumu iegūšanu, un nav sagrozīti pierādījumi, nav pienākuma tieši pamatot savus vērtējumus attiecībā uz katra tai iesniegtā pierādījuma vērtību, it īpaši tad, ja tā uzskata, ka šie pierādījumi nav svarīgi vai tiem nav nozīmes lietas izlemšanā (spriedums, 2009. gada 3. decembris, Evropaïki Dynamiki/Komisija,
C‑476/08 P
, nav publicēts,
EU:C:2009:752
,
17.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 41. punktā Vispārējā tiesa ir izvērtējusi lēmumu iekļaut “elektroenerģiju”
EUIPO
publicētajā indikatīvajā un neizsmeļošajā sarakstā un ir uzskatījusi, ka šim lēmumam nav pierādījuma spēka, jo attiecīgā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī minētais lēmums vēl bija izstrādes stadijā.
Edison
nav nedz pierādījusi, nedz arī apgalvojusi, ka šajā vērtējumā būtu pieļauta faktu sagrozīšana. Līdz ar to šajā ziņā izvirzītie argumenti ir nepieņemami.
Piektkārt, ciktāl
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 48. punktā esot kļūdaini pamatojusi savu argumentāciju par 2017. gada 14. marta spriedumu Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, nav publicēts,
EU:T:2017:163
), ir jāuzsver, ka
Edison
kritizē pēdējo minēto spriedumu vienīgi par to, ka tam neesot precedenta spēka un ka tajā esot pieļautas loģikas kļūdas. Tomēr
Edison
pietiekami precīzi nenorāda iemeslus, kuru dēļ Vispārējās tiesas atsauce uz šo spriedumu varētu radīt tiesību kļūdu pārsūdzētajā spriedumā ietvertajā argumentācijā. No tā izriet, ka šis arguments ir jānoraida kā nepieņemams.
Proti, kā tas izriet no LESD 256. panta 1. punkta, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta, apelācijas sūdzībā precīzi jānorāda sprieduma, kura atcelšana tiek pieprasīta, apstrīdētās daļas, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti apelācijas sūdzības pamatošanai, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats ir nepieņemami (spriedums, 2016. gada 21. janvāris, Galp Energía España u.c./Komisija,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
. 43. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Sestkārt, arguments, ar kuru
Edison
vienīgi identiskā veidā atkārto pirmajā instancē Vispārējā tiesā izvirzīto iebildumu par to, ka elektroenerģija tāpat kā ogles, gāze un nafta esot jāuzskata par degvielu, ir jānoraida kā nepieņemams, jo
Edison
nav identificējusi nevienu tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa šajā ziņā būtu pieļāvusi pārsūdzētajā spriedumā.
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama, ciktāl tajā tiek vienīgi atkārtoti Vispārējā tiesā jau norādītie pamati un argumenti, tostarp tie, kas balstīti uz faktiem, kurus šī tiesa ir skaidri noraidījusi, kurā nav pat ietverta argumentācija, kas ir konkrēti veltīta tās tiesību kļūdas identificēšanai, kura būtu pieļauta Vispārējās tiesas spriedumā. Šāda apelācijas sūdzība patiesībā ir prasība, kas vērsta uz to, lai vienkārši panāktu Vispārējai tiesai iesniegtā prasības pieteikuma pārskatīšanu, un tas nav Tiesas kompetencē apelācijas sūdzības ietvaros (spriedums, 2017. gada 26. janvāris, Mamoli Robinetteria/Komisija,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
,
43.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Septītkārt, pirmām kārtām, attiecībā uz
Edison
argumentāciju par to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 51. punktā esot kļūdaini konstatējusi, ka EVA, Enerģētikas un klimata pārmaiņu departamenta vai Ilgtspējīgas enerģētikas iestādes pieņemtajām nostājām nav nozīmes, interpretējot jēdzienu “degvielas”, kā to uztver tirgus dalībnieki, pietiek atgādināt, ka apelācijas sūdzība ir ierobežota ar tiesību jautājumiem. Tādējādi tikai Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt atbilstošos faktus, kā arī novērtēt spēku, kāds ir jāpiešķir tajā iesniegtajiem pierādījumiem, izņemot minēto faktu vai pierādījumu sagrozīšanas gadījumu (spriedums, 2017. gada 19. oktobris, Agriconsulting Europe/Komisija,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
,
69.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Otrām kārtām, attiecībā uz apgalvojumu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi dažus pielikumus, kas iesniegti Apelācijas padomē, no pārsūdzētā sprieduma 52. un 53. punkta izriet, ka, lai gan Vispārējā tiesa nav veltījusi izklāstu par katru no šiem pielikumiem, tā tomēr ir veikusi šo pielikumu pārbaudi kopumā un ir uzskatījusi, ka tie nav pietiekami, lai pierādītu, ka tirgus dalībnieki reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienā jēdzienu “degviela” uztver kā tādu, kurā ietilpst elektroenerģija.
Tādējādi šī kritika ir vērsta uz to, lai apšaubītu nozīmi, kādu Vispārējā tiesa ir piešķīrusi tai iesniegtajiem pierādījumiem, kas saskaņā ar šī sprieduma 55. punktā minēto judikatūru neietilpst Tiesas kompetencē.
No tā izriet, ka šī argumentācija nav pieņemama.
Tādējādi pirmais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams, daļēji neefektīvs un daļēji nepamatots.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu
Edison
apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāptas tās procesuālās tiesības un ir pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 75. pants.
Pirmkārt,
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir apstiprinājusi strīdīgo lēmumu, lai gan tas tika pieņemts, neievērojot apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālās tiesības. Proti,
Edison
uzskata, ka, neizskatot pieteikuma par atteikšanos reģistrēšanu pēc būtības,
EUIPO
esot apvērsis pierādīšanas pienākumu par daļējas atteikšanās prettiesiskumu attiecībā uz elektroenerģiju, līdz ar to tā esot bijusi spiesta norādīt iemeslus, kas pamato iekļaušanu, nevis apstrīdēt
EUIPO
izklāstītos izslēgšanas iemeslus.
Otrkārt,
Edison
apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot vienīgi apstiprinājusi strīdīgo lēmumu, lai gan tajā nebija norādīts pamatojums, jo tajā nebija ietverti iemesli, kas pamatotu faktu, ka elektrība ir izslēgta no [jēdzieniem] “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmais (arī motoru degvielas)” un “degvielas” Nicas klasifikācijas astotās redakcijas 4. klases izpratnē. Turklāt
Edison
uzskata, ka ir neloģiski, kā to esot darījusi Vispārējā tiesa, apgalvot gan to, ka tirgū ir elektriskās automašīnas, gan noliegt, ka tirgus dalībnieki elektroenerģiju uzskata par degvielu, pat ja tā ir alternatīva.
EUIPO
lūdz otro pamatu noraidīt.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, ciktāl
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot apstiprinājusi strīdīgo lēmumu, lai gan tas esot ticis pieņemts, pārkāpjot prasītājas procesuālās tiesības, ir jākonstatē, ka
Edison
tikai atkārto argumentus, kas jau tikuši izvirzīti Vispārējā tiesā, konkrēti neidentificējot tiesību kļūdu, kas esot pieļauta pārsūdzētajā spriedumā, nedz
a fortiori
precizējot konkrētus tā punktus, kuros ir pieļauta šāda kļūda tiesību piemērošanā.
Līdz ar to atbilstoši šā sprieduma 54. punktā minētajai judikatūrai šis arguments ir jānoraida kā nepieņemams.
Otrkārt, ciktāl
Edison
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot apstiprinājusi strīdīgo lēmumu, lai gan tajā neesot norādīts pamatojums, pietiek norādīt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 39.–42., 43.–47. un 48.–54. punktā ir veikusi plašu analīzi par iemesliem, kas pamato elektrības izslēgšanu no [jēdzieniem] “vielas apgaismošanas nolūkiem”, “kurināmais (arī motoru degvielas)” un “degvielas” Nicas klasifikācijas astotās redakcijas 4. klases izpratnē.
Turklāt
Edison
apgalvojums, ka pārsūdzētajā spriedumā esot pieļautas pretrunas pamatojumā, arī ir jānoraida kā nepamatots, jo tas izriet no nepilnīga šī sprieduma, it īpaši tā 52. un 53. punkta, lasījuma. Proti, lai gan Vispārējā tiesa minētā sprieduma 52. punktā atzina, ka, ņemot vērā
Edison
iesniegtos pierādījumus, “daži” ar elektroenerģiju daļēji vai pilnīgi darbināti transportlīdzekļu modeļi jau ir tikuši laisti tirgū, tomēr šī paša sprieduma nākamajā punktā tā konstatēja, ka ar elektroenerģiju darbināmu automobiļu modeļu attīstība Eiropas tirgū “faktiski” ir notikusi tikai vairākus gadus pēc attiecīgā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas. Līdz ar to šajā analīzē nav nekādu pretrunu.
Līdz ar to otrais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un kā daļēji nepamatots.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, apelācijas sūdzība ir pilnībā noraidāma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā
Edison
spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar
EUIPO
prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:

1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.

2)
Edison SpA
sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.