CELEX: 62016TJ0504
Viešoji tarnyba
EIB personalas
Atlyginimas
Metinis bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimas
Apskaičiavimo metodas
Ekonomikos ir finansų krizė

Ginčo aplinkybės
Ieškovai Jean‑Pierre Bodson ir kiti fiziniai asmenys, kurių pavardės pateiktos bylos T‑504/16 priede, ir Esther Badiola ir kiti fiziniai asmenys, kurių pavardės pateiktos bylos T‑505/16 priede, yra Europos investicijų banko (EIB) tarnautojai.
EIB tarnautojų tarnybinių pajamų taisyklėse numatyta, kad mokamas bazinis darbo užmokestis, skiriamos premijos ir įvairios išmokos bei mokėjimai ir kad bazinių darbo užmokesčių skalė reguliariai atnaujinama.
Metinio bazinių darbo užmokesčių skalės tikslinimo metodo priėmimas
2009 m. birželio 29 d. EIB Žmogiškųjų išteklių departamentas EIB valdymo komitetui pateikė (toliau – Valdymo komitetas) pasiūlymą, be kita ko, nuo 2010 m. taikyti naują, infliacija pagrįstą metinio bazinių darbo užmokesčių skalės tikslinimo metodą. Pagal šį pasiūlymą konkrečių metų bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimas turėtų atitikti Liuksemburge einamaisiais metais numatyto infliacijos rodiklio ir dvejus pastaruosius metus konstatuotų infliacijos rodiklių vidurkį.
2009 m. birželio 30 d. Valdymo komitetas pasiūlymą patvirtino ir perdavė jį EIB direktorių valdybai (toliau – Direktorių valdyba), taip pat Direktorių valdybos pakomitečiui, atsakingam už atlyginimus (toliau – Atlyginimų pakomitetis).
Įvykus keliems posėdžiams, kurių paskutinis vyko 2009 m. rugsėjo 21 d., Atlyginimų pakomitetis priėmė rekomendaciją dėl tokio metodo patvirtinimo. Ši rekomendacija suformuluota taip:
„[Atlyginimų pakomitetis] pritaria naujam metinio [bazinių darbo užmokesčių skalės] tikslinimo procento nustatymo metodui, kuris grindžiamas infliacijos per pastaruosius trejus metus Liuksemburge rodikliu. Šis metodas turėtų būti taikomas septynerius metus. Vėliau bus nuspręsta, ar jį reikia ir toliau taikyti, ar pakeisti. Be to, bus ištirta, ar pastarųjų trejų metų mechanizmas atspindi realią infliaciją. Jeigu ne, [bazinių darbo užmokesčių skalės] tikslinimo procentas bus koreguojamas suderinant su infliacija – padidinamas arba sumažinamas. Pirmasis tyrimas ir paskesnis koregavimas bus atlikti 2012 m. dėl 2013 m. [bazinių darbo užmokesčių skalės] tikslinimo. Nuo šio momento bus koreguojama kasmet.“
2009 m. rugsėjo 22 d. Direktorių valdyba priėmė sprendimą (toliau – 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimas), kuriuo patvirtino Atlyginimų pakomitečio rekomendaciją. Taip šiuo sprendimu EIB patvirtino infliacija pagrįstą savo personalo bazinių darbo užmokesčių skalės metinio patikslinimo metodą (toliau – 2009 m. metodas) septynerių metų laikotarpiui.
2009 m. rugsėjo 25 d. personalo nariams skirtu pranešimu EIB pirmininkas šiuos narius informavo apie 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimo priėmimą. Šiame pranešime paaiškinama, kad šiuo sprendimu priimtas „paprastesnis ir skaidresnis [bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimo] metodas“, atsižvelgus į dvi aplinkybes, susijusias, pirma, su „pastangomis, kurių iš [EIB] ir jo personalo reikalaujama dėl susiklosčiusios ekonomikos krizės labai padidėjus [jo] darbo krūviui“, ir, antra, su „vyriausybių ir viešosios nuomonės atkreiptu dėmesiu į bankų personalo atlyginimus ir premijas“.
2012 m. bazinių darbo užmokesčių skalės metinis patikslinimas
2011 m. gruodžio 13 d. Direktorių valdyba patvirtino 2012 m. personalo išlaidų biudžetą, pagal kurį, remiantis 2009 m. metodu, buvo galima padidinti bazinių darbo užmokesčių skalę 2,8 % visam personalui, t. y. C–K pareigybių tarnautojams, tačiau tik 1,8 % kitiems tarnautojams, t. y. vadovams.
2013 m. bazinių darbo užmokesčių skalės metinis patikslinimas
2012 m. rudenį Valdymo komitetas EIB personalo atlyginimų komitetui (toliau – Atlyginimų komitetas), kuris 2010 m. pakeitė Atlyginimų pakomitetį, pateikė pasiūlymą 2013 m. padidinti personalo išlaidų biudžetą pareigas einančiam personalui 5,1 % ir paprašė jo pateikti savo nuomonę. Šiuo padidinimu siekta finansuoti, pirma, išlaidas, susijusias su perkėlimu į aukštesnę pakopą už nuopelnus, su pareigų paaukštinimu ir priskyrimu prie kito lygio (1,5 %), antra, bazinių darbo užmokesčių skalės padidinimą (3,6 %) pritaikius 2009 m. metodą; šis padidinimas 2013 m. apėmė 0,9 % korekciją, kuria atsižvelgta į faktiškai per pastaruosius metus užfiksuotą infliaciją.
Įvykus 2012 m. spalio 22 d., lapkričio 19 d. ir gruodžio 17 d. posėdžiams priimtoje nuomonėje (toliau – 2012 m. gruodžio mėn. nuomonė), atsižvelgęs į valstybėse narėse susiklosčiusias ekonomikos ir socialines sąlygas bei į politines realijas Atlyginimų komitetas nusprendė, kad negali pritarti Valdymo komiteto pasiūlytam personalo išlaidų biudžeto pareigas einančiam personalui padidinimui 5,1 %. Todėl Atlyginimų komitetas, pirma, Direktorių valdybai rekomendavo taikyti 2,3 % padidinimą ir, antra, Valdymo komitetui pasiūlė nuspręsti dėl šio padidinimo paskirstymo ir dėl vidaus išteklių, kuriuos pririekus būtų galima sutelkti siekiant papildyti šį biudžetą, lygio. Toje pačioje nuomonėje jis taip pat pasiūlė iš dalies pakeisti 2009 m. metodą – įtraukti nuostatas, užtikrinančias didesnį lankstumą ekonomikos krizės laikotarpiu.
2012 m. gruodžio 18 d. Direktorių valdyba patvirtino 2013–2015 m. EIB veiklos planą, kuriame numatyta 2013 m. padidinti personalo išlaidų biudžetą pareigas einančiam personalui 2,3 % (toliau – 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimas).
Vidaus pranešime dėl 2013–2015 m. EIB veiklos plano teigiama:
„Atsižvelgiant į dabartinį ekonominį ir politinį klimatą ir griežtas taupymo priemones daugelyje valstybių narių, mūsų akcininkai turi <…> stengtis nacionalinius ir europinius klausimus vertinti tolygiai. Todėl EIB biudžete atsižvelgiama į nacionalinių biudžetų sumažinimą padidinant 2013 m. [personalo] išlaidų biudžetą [pareigas einančiam personalui] 2,3 % <…>“
Vis dėlto per 2012 m. gruodžio 18 d. posėdį Direktorių valdyba neprieštaravo sprendimui personalo išlaidų biudžetą pareigas einančiam personalui padidinti ne daugiau kaip dar 1 %, panaudojant vidaus išteklius, susidarančius dėl vadinamojo norijos efekto (pranc. k. „effet de noria“), kurį šalys apibrėžia kaip lėšų sutaupymą išėjus į pensiją kai kuriems tarnautojams, kuriuos vėliau arba pakeičia nauji jaunesni tarnautojai, kurių atlyginimai mažesni, arba apskritai niekas nepakeičia, ir dėl to būtų galima atlyginimus bendrai padidinti 3,3 %, įskaitant įvairias jų padidinimo formas.
2013 m. sausio 23 d. EIB Personalo generalinis direktoratas išsiuntė Valdymo komitetui pranešimą, kuriame jo paprašė patvirtinti 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimo vykdymo priemones. Šiame pranešime nurodyta, be kita ko, kad personalo išlaidų biudžeto pareigas einančiam personalui padidinimas 3,3 % neleidžia padidinti bazinių darbo užmokesčių skalės 3,6 %, remiantis 2009 m. metodu. Kadangi personalo išlaidų biudžeto padidinimas pareigas einančiam personalui taip pat turi finansuoti perkėlimą į aukštesnę pakopą už nuopelnus, pareigų paaukštinimą ir priskyrimą prie kito lygio (1,5 %), Personalo generalinis direktoratas pasiūlė bazinių darbo užmokesčių skalę padidinti tik 1,8 %, tai yra šią skalę padidinti tokiu procentu, kuris būtų perpus mažesnis už taikant 2009 m. metodą numatytą procentą.
2013 m. sausio 29 d. Valdymo komitetas patvirtino Personalo generalinio direktorato pasiūlytas 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimo vykdymo priemones (toliau – 2013 m. sausio 29 d. sprendimas).
2013 m. vasario 5 d. EIB intranete paskelbtame straipsnyje (toliau – 2013 m. vasario 5 d. straipsnis) personalas buvo informuotas apie tai, kad 2013 m. sausio 29 d. Valdymo komitetas patvirtino personalo išlaidų biudžetą, konkrečiai – kad buvo nustatytas 1,8 % bazinių darbo užmokesčių skalės padidinimas 2013 m.
2013 m. vasario 15 d. EIB Personalo generalinis direktoratas EIB personalo nariams taip pat išsiuntė pranešimą, kuriame šie informuoti apie bazinių darbo užmokesčių skalės metinį patikslinimą 2013 metais (toliau – 2013 m. vasario 15 d. informacinis pranešimas).
2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimuose numatytas 2013 m. bazinių darbo užmokesčių skalės metinis patikslinimas pirmą kartą buvo pritaikytas ieškovų 2013 m. vasario mėn. atlyginimų lapeliuose.
Procesas ir šalių reikalavimai
2013 m. gegužės 8 d. Tarnautojų teismo kanceliarija gavo šiuos ieškovų ir kitų dviejų EIB tarnautojų ieškinius, užregistruotus atitinkamai numeriais F‑41/13 ir F‑43/13.
2013 m. lapkričio 13 d. Tarnautojų teismo kanceliarijai pateiktu raštu ieškovų byloje F‑41/13 atstovas informavo Tarnautojų teismą, kad kiti du šio sprendimo 19 punkte nurodyti tarnautojai atsisako savo ieškinių.
2013 m. gruodžio 9 d. Tarnautojų teismo trečiosios kolegijos pirmininko nutartimi šio sprendimo 19 ir 20 punktuose minėtų dviejų asmenų pavardės buvo išbrauktos iš ieškovų sąrašo.
2014 m. vasario 13 d., vykdydamas proceso organizavimo priemones, kurių ėmėsi pagal savo Procedūros reglamento 55 straipsnio 2 dalies b punktą, Tarnautojų teismas pakvietė bylų F‑41/13 ir F‑43/13 šalis pateikti pastabas dėl galimų padarinių priėmus 2014 m. vasario 12 d. sprendimus Bodson ir kt. / EIB (
F‑83/12
,
EU:F:2014:15
) ir Bodson ir kt. / EIB (
F‑73/12
,
EU:F:2014:16
). Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
2014 m. birželio 16 d. nutartimis Tarnautojų teismo trečiosios kolegijos pirmininkas sustabdė procesą bylose F‑41/13 ir F‑43/13, kol bus priimti galutiniai sprendimai bylose T‑240/14 P ir T‑241/14 P,
Bodson ir kt. / EIB
, dėl apeliacinių skundų, pateiktų dėl 2014 m. vasario 12 d. Sprendimo Bodson ir kt. / EIB (
F‑83/12
,
EU:F:2014:15
) ir 2014 m. vasario 12 d. Sprendimo Bodson ir kt. / EIB (
F‑73/12
,
EU:F:2014:16
), nes ieškovai abiejose nagrinėjamose bylose, kaip ir ieškovai bylose T‑240/14 P ir T‑241/14 P, nurodo pagrindą, grindžiamą jų įdarbinimo sutarčių esminių sąlygų pažeidimu.
Priėmus 2016 m. vasario 26 d. sprendimus Bodson ir kt. / EIB (
T‑241/14 P
,
EU:T:2016:103
) ir Bodson ir kt. / EIB (
T‑240/14 P
,
EU:T:2016:104
), Tarnautojų teismas atnaujino procesą ir, vykdydamas proceso organizavimo priemones, kurių ėmėsi pagal savo Procedūros reglamento 55 straipsnio 2 dalies b punktą, 2016 m. kovo 3 d. pakvietė šalis pateikti pastabas dėl galimų minėtų sprendimų padarinių. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
Pagal 2016 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2016/1192 dėl jurisdikcijos perdavimo Bendrajam Teismui kaip pirmajai instancijai spręsti Europos Sąjungos ir jos tarnautojų ginčus (
OL L 200, 2016, p. 137
) 3 straipsnį bylos F‑41/13 ir F‑43/13 buvo perduotos Bendrajam Teismui tos stadijos, kokios jos buvo 2016 m. rugpjūčio 31 d. Jos buvo užregistruotos atitinkamai numeriais T‑504/16 ir T‑505/16.
2017 m. vasario 3 d., vykdydamas proceso organizavimo priemones, kurių ėmėsi pagal savo Bendrojo Teismo procedūros reglamento 89 straipsnio 3 dalies d punktą, Bendrasis Teismas paprašė EIB pateikti kelis
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
nepaskelbtus tekstus, sudarančius šios bylos teisinį pagrindą, ir, be kita ko, – 2009 m. rugsėjo 22 d. Direktorių valdybos posėdžio protokolo PV/09/09 3 priedą, kuriame įtvirtintas 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimas. EIB šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
2017 m. kovo 7 d. sprendimu devintosios kolegijos pirmininkas, išklausęs šalis, sujungė bylas T‑504/16 ir T‑505/16, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 68 straipsnį būtų kartu vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas sprendimas.
Ieškovai, kiek tai susiję su kiekvienu iš jų, Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti:
–
2013 m. vasario mėn. jų atlyginimo lapeliuose esančius sprendimus, kuriais pritaikyti 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimai,
–
visus vėlesniuose atlyginimo lapeliuose esančius sprendimus, kuriais pritaikyti tie patys sprendimai,
–
ir prireikus 2013 m. vasario 5 d. straipsnį bei 2013 m. vasario 15 d. informacinį pranešimą;
–
priteisti iš EIB:
–
turtinės žalos atlyginimą: nuostolius, kurie preliminariai įvertinti 30000 eurų kiekvienam ieškovui, remiantis, pirma, skirtumu, atsiradusiu dėl minėtų sprendimų įgyvendinimo ir dėl nuo 2013 m. sausio 1 d. taikytos tvarkos pagal 2009 m. metodą, prie kurių pridedamos palūkanos dėl vėlavimo remiantis Europos Centrinio Banko (ECB) pagrindinėms refinansavimo operacijoms patvirtinta palūkanų norma pridėjus tris procentinius punktus, ir, antra, nuostoliais, patirtais dėl jų perkamosios galios sumažėjimo,
–
neturtinės žalos atlyginimą: 1000 eurų kiekvienam ieškovui;
–
prireikus, taikant proceso organizavimo priemones, paprašyti EIB pateikti šiuos dokumentus, jeigu šis jų pats nepateiktų:
–
2012 m. gruodžio 18 d. Direktorių valdybos posėdžio protokolą,
–
2013 m. sausio 29 d. Valdymo komiteto posėdžio protokolą,
–
jo Žmogiškųjų išteklių (personalo) departamento 2009 m. birželio 26 d. pranešimą RH/P&O/2009‑0083 ir 2013 m. sausio 23 d. pranešimą
personnel
/ASP/2013‑5,
–
2009 m. rugsėjo 22 d. EIB Direktorių valdybos posėdžio protokolo PV/09/09 3 priedą,
–
jo 2013–2015 m. veiklos planą;
–
priteisti iš EIB bylinėjimosi išlaidas.
EIB Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl ieškovų prašytų proceso organizavimo priemonių
Ieškovai Bendrojo Teismo prašo taikant proceso organizavimo priemones nurodyti EIB pateikti kai kuriuos dokumentus, jeigu šis pats jų nepateiktų.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad, viena vertus, ieškovai pažymėjo, kad EIB atsiliepimo į ieškinį priede pateikė prašomus dokumentus, nors pastebėjo, kad 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimas nebuvo pateiktas.
Kita vertus, šio sprendimo 26 punkte minėtomis proceso organizavimo priemonėmis Bendrasis Teismas paprašė EIB pateikti 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimą. EIB šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
Todėl nebėra poreikio priimti sprendimo dėl ieškovų prašymo taikyti proceso organizavimo priemones.
Dėl reikalavimų panaikinti
Bendrasis Teismas mano, kad reikalavimus dėl panaikinimo riekia nagrinėti atskirai atsižvelgiant į tai, ar jie nukreipti prieš 2013 m. vasario 5 d. straipsnį ir 2013 m. vasario 15 d. informacinį pranešimą, ar prieš sprendimus, esančius ieškovų 2013 m. vasario mėn. paskesnių mėnesių atlyginimų lapeliuose.
Dėl reikalavimų, pateiktų dėl 2013 m. vasario 5 d. straipsnio ir 2013 m. vasario 15 d. informacinio pranešimo
Pirma, reikia priminti, kad ginčams tarp EIB ir jo tarnautojų, kurie yra išimtinai vidaus pobūdžio, taikoma speciali tvarka. Šiems ginčams, kurie savo pobūdžiu panašūs į Europos Sąjungos institucijų ir jų pareigūnų bei tarnautojų ginčus, taikoma teisminė kontrolė pagal SESV 270 straipsnį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 50a straipsnį (šiuo klausimu žr. 1976 m. birželio 15 d. Sprendimo Mills / EIB,
110/75
,
EU:C:1976:88
,
–
punktus ir 2001 m. vasario 23 d. Sprendimo De Nicola / EIB,
T‑7/98, T‑208/98 ir T‑109/99
,
EU:T:2001:69
,
,
ir
punktus).
Be to, 1960 m. balandžio 20 d. Direktorių valdyba priėmė EIB tarnautojams taikomą personalo reglamentą, kuris, kiek tai aktualu šiam ginčui, paskutinį kartą iš dalies pakeistas 2009 m. sausio 1 d. (toliau – Personalo reglamentas). Personalo reglamento 41 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad „[v]isus individualius ginčus tarp [EIB] ir jo personalo narių nagrinėja [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismas“.
Taigi, kiek tai susiję su EIB ir jo tarnautojų ginčais, į Bendrąjį Teismą galima kreiptis tik dėl individualių ginčų. Todėl, nors EIB personalo nariai gali tam tikromis sąlygomis individualaus ginčo atveju ginčyti visuotinai taikomų priemonių teisėtumą, jie negali tiesiogiai reikalauti panaikinti šių priemonių (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo De Nicola / BEI,
F‑13/10
,
EU:F:2011:161
,
punktą).
Antra, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog vien informacinio pobūdžio aktas, kadangi negali daryti poveikio jo adresatui ar pakeisti jo teisinės padėties, palyginti su iki jo gavimo buvusia padėtimi, negali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Sina Bank / Taryba,
T‑15/11
,
EU:T:2012:661
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Šioje byloje, priešingai, nei teigia ieškovai, 2013 m. vasario 5 d. straipsniu ir 2013 m. vasario 15 d. informaciniu pranešimu EIB personalas tik informuojamas apie tai, kad priimtas 2013 m. sausio 29 d. sprendimas, kuris turi teisinių padarinių tam tikrai kategorijai asmenų, būtent – EIB tarnautojams, kuri apibrėžta bendrai ir abstrakčiai, todėl tai yra visuotinio taikymo priemonė. Vadinasi, šis straipsnis ir informacinis pranešimas, pirma, patys savaime nėra individualūs aktai ir, antra, yra vien informacinio pobūdžio, taigi, nėra asmens nenaudai priimti aktai.
Vadinasi, reikalavimai panaikinti 2013 m. vasario 5 d. straipsnį ir 2013 m. vasario 15 d. informacinį pranešimą nepriimtini dėl dviejų priežasčių.
Dėl reikalavimų, pateiktų dėl sprendimų, esančių ieškovų 2013 m. vasario mėn. ir paskesnių mėnesių atlyginimų lapeliuose
Ieškovai kaip prieštaravimą nurodo, kad 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimai, kurie pritaikyti jų 2013 m. vasario mėn. ir paskesnių mėnesių atlyginimų lapeliuose esančiuose sprendimuose, yra neteisėti.
Grįsdami šį neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, ieškovai nurodo tris pagrindus, susijusius, pirma, su 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimo pažeidimu, antra, su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu ir, trečia, su jų įdarbinimo sutarčių esminių sąlygų pažeidimu.
Pirmuoju pagrindu ieškovai teigia, kad 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimai neteisėti, nes priimti, kiek tai susiję su 2013 m. bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimu, nepaisant 2009 m. metodo, priimto 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimu.
Šiuo klausimu EIB neginčija to, kad, jei būtų pritaikytas 2009 m. metodas, bazinių darbo užmokesčių skalė 2013 m. būtų padidinta 3,6 % ir kad dėl šios skalės padidinimo 1,8 % remiantis 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimais jam teko 2013 m. nukrypti nuo šio metodo.
Vis dėlto EIB nurodo, kad jis neprivalėjo 2013 m. taikyti 2009 m. metodo. Pirma, jis aiškina, kad šis metodas buvo paprasčiausia vidaus gairė, neturinti teisiškai privalomo pobūdžio. Antra, Direktorių valdyba šį metodą pakeitė 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimu. Trečia, ekonomikos ir finansų krizė bet kuriuo atveju buvo
force majeure
atvejis, pateisinantis nukrypimą nuo šio metodo.
Pirmiausia primintina, kad ieškovų ir EIB santykiai, nors ir sutartinio pobūdžio, iš esmės yra nulemti reglamentuose nustatytų taisyklių (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 12 d. Sprendimo Bodson ir kt. / EIB,
F‑83/12
,
EU:F:2014:15
,
punktą ir 2014 m. vasario 12 d. Sprendimo Bodson ir kt. / EIB,
F‑73/12
,
EU:F:2014:16
,
punktą). Iš tiesų EIB darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnyje, kuris 2012 m. balandžio mėn. tapo 31 straipsniu, numatyta, kad reglamentus dėl EIB personalo tvirtina Direktorių valdyba, o Valdymo komitetas priima jų įgyvendinimo nuostatas.
Personalo reglamento 20 straipsnio pirmoje pastraipoje teigiama: „bazinių darbo užmokesčių skalė, skirta 14 straipsnyje apibrėžtoms pareigybių kategorijoms, pateikta [minėto] reglamento I priede“. Minėto reglamento I priede savo ruožtu numatyta, kad „bazinių darbo užmokesčių skalė reguliariai atnaujinama“.
Pažymėtina, kad pagal šias nuostatas EIB turi diskreciją nustatyti ir vienašališkai pakeisti savo personalo atlyginimo elementus (šiuo klausimu žr. 2016 m. vasario 26 d. Sprendimo Bodson ir kt. / EIB,
T‑241/14 P
,
EU:T:2016:103
,
ir
punktus ir 2016 m. vasario 26 d. Sprendimo Bodson ir kt. / EIB,
T‑240/14 P
,
EU:T:2016:104
,
ir
punktus), taigi ir tvirtinti bei atnaujinti šio personalo bazinių darbo užmokesčių skalę.
Vis dėlto naudodamasis šia diskrecija EIB gali iš anksto, pirma ir tam tikram laikotarpiui nustatyti kriterijus, kuriais remiantis vėliau reguliariai bus atnaujinamos jo personalo bazinių darbo užmokesčių skalės, ir taip įsipareigoti laikytis šių kriterijų šiuo laikotarpiu kasmet tikslindamas šią skalę (šiuo klausimu žr. 1973 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / Taryba,
81/72
,
EU:C:1973:60
,
punktą; 1975 m. birželio 26 d. Sprendimo Komisija / Taryba,
70/74
,
EU:C:1975:93
,
ir
punktus ir 2010 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Komisija / Taryba,
C‑40/10
,
EU:C:2010:713
,
ir
punktus).
Šioje byloje neginčijama, kad 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimu Direktorių valdyba priėmė bazinių darbo užmokesčių skalės metinio patikslinimo metodą septyneriems metams.
Šiomis aplinkybėmis, pirma, reikia nustatyti, ar, kaip teigia ieškovai, šis metodas yra teisiškai privalomas, ar, kaip teigia EIB, tai tėra paprasčiausia vidaus gairė.
Šiuo klausimu iš pradžių reikia pažymėti, kad 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimą Valdymo komiteto siūlymu, susipažinusi su Atlyginimų pakomitečio nuomone, priėmė Direktorių valdyba – organas, turintis kompetenciją priimti reglamentus dėl personalo pagal EIB darbo tvarkos taisyklių (tuo metu taikytiną) 29 straipsnį.
Toliau neginčijama, kad šio sprendimo 3 ir 5 punktuose apibūdintu 2009 m. metodu tiksliai ir išsamiai nustatyti kriterijai, kuriais remiantis kiekvienais metais apskaičiuojamas bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimas, ir tai galioja septynerius metus. Taigi, priimdama šį metodą, Direktorių valdyba patvirtino konkrečias nuostatas, skirtas Personalo reglamento 20 straipsnio pirmai pastraipai ir I priedui įgyvendinti ir EIB diskrecijai reglamentuoti, taigi ir apriboti, kai šis tvirtina bazinių darbo užmokesčių skalės metinį patikslinimą (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Komisija / Taryba,
C‑40/10
,
EU:C:2010:713
,
ir
punktus).
Galiausiai iš 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimo formuluotės ir jo priėmimo konteksto matyti, kad, priešingai, nei teigia EIB, jis šiam sprendimui ketino suteikti teisiškai privalomą pobūdį, todėl šis sprendimas negali būti prilygintas paprasčiausiai vidaus gairei, nuo kurios EIB būtų galėjęs nukrypti su sąlyga, kad bus nurodytos to priežastys (šiuo klausimu žr. 1973 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / Taryba,
81/72
,
EU:C:1973:60
,
punktą).
Šios išvados nepaneigia EIB argumentai, susiję su, pirma, aplinkybe, kad pagal 2009 m. metodą buvo numatytas patikslinimas 2013 m., antra, su tuo, kad šis metodas neapima jokios išimčių taikymo tvarkos, kitaip nei Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai ir kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos, trečia, aplinkybe, jog 2012 m. gruodžio mėn. nuomonėje Atlyginimų komitetas pasiūlė nustatyti daugiau lankstumo ekonomikos krizės metais, ir, ketvirta, tuo, kad 2009 m. metodas 2012 m. buvo pritaikytas tik kai kurioms personalo kategorijoms, o 2011 m. sunkiai pritaikytas.
Iš tiesų, pirma, 2013 m. numatytas koregavimo mechanizmas, tiksliai apibrėžtas 2009 m. metodu, priskirtinas prie šio metodo įgyvendinimo nuostatų. Šiuo koregavimu tik siekta 2013 m. pataisyti bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimą tuo atveju, jeigu, pritaikius 2009 m. metodą 2010–2012 m., ši skalė neatitiktų faktiškai tuos kelerius metus konstatuoto infliacijos dydžio. Be kita ko, reikia pažymėti, kaip nurodyta šio sprendimo 9 punkte, kad 2013 m. bazinių darbo užmokesčių skalės padidinimu 3,6 %, pritaikius 2009 m. metodą, atsižvelgiama, be kita ko, į 2013 m. numatytą koregavimą. Vadinasi, šis koregavimas nėra nei išimtis, leidžianti EIB nukrypti nuo šio metodo, nei aplinkybė, galinti įrodyti, jog 2009 m. metodas teisiškai neprivalomas, – atvirkščiai, tai yra papildoma jo teisinį privalomumą patvirtinanti aplinkybė.
Antra, neginčijama, kad, kitaip nei Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų, priimtų 1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamentu (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68, nustatančiu Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas bei Komisijos pareigūnams laikinai taikomas specialias priemones (
OL L 56, 1968, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 5), XI priede, 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendime nėra jokios nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo 2009 m. metodo, Sąjungoje konstatavus ekonominės ir socialinės padėties pablogėjimą. Vis dėlto išimties tvarkos buvimas arba jos nebuvimas savaime neturi jokios reikšmės nustatant, ar 2009 m. metodas yra teisiškai privalomas, ar ne.
Trečia, Atlyginimų komitetas 2012 m. gruodžio mėn. nuomonėje aiškiai pasiūlė pakeisti 2009 m. metodą įtraukiant nuostatas, leidžiančias daugiau lankstumo kilus ekonomikos krizei, o tai patvirtina, kad, nesant tokio pakeitimo, 2013 m. turėjo būti taikomas 2009 m. metodas.
Ketvirta, aplinkybė, jog 2009 m. metodas 2012 m. taikytas tik iš dalies, nes dalies personalo, būtent, vadovų, bazinių darbo užmokesčių skalė tuo metu patikslinta taikant mažesnį procentą, negu numatytas pagal šį metodą, neturi įtakos išvadai, jog šis metodas, kuris, beje, buvo teisingai taikytas visam personalui 2010 ir 2011 m., yra teisiškai privalomas.
Darytina išvada, kad priimdama 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimą EIB savarankiškai priimtu sprendimu įsipareigojo jo galiojimo laikotarpiu, t. y. septynerius metus, naudodamasis iš personalo reglamento kylančia diskrecija, laikytis 2009 m. metodo. Todėl atlikdamas metinį savo personalo bazinių darbo užmokesčių skalės patikslinimą EIB negali remtis diskrecija, viršijančia šiame straipsnyje nustatytus kriterijus (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Komisija / Taryba,
C‑40/10
,
EU:C:2010:713
,
punktą).
Be to, reikia konstatuoti, kad remiantis 2009 m. metodu nustatytais kriterijais galima tiksliai nustatyti bazinių darbo užmokesčių skalės padidinimo sumą, kurią reikia tvirtinti kiekvienais metais, taigi šis metodas nepalieka jokios diskrecijos EIB, kai jis priima sprendimus, kuriais kiekvienais metais tikslinama ši skalė. Būtent toks ir buvo, beje, Direktorių valdybos ketinimas, kai jis priėmė šį metodą. Iš tiesų, iš šio sprendimo 7 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 25 d. EIB pirmininko pranešimo matyti, kad Direktorių valdyba norėjo, kad reguliarus bazinių darbo užmokesčių skalės atnaujinimas būtų susietas su „paprastesnio ir skaidresnio“ metodo taikymu.
Tokiomis aplinkybėmis EIB argumentas, susijęs su 2009 m. metodo neprivalomumu arba tariamu jo lankstumu, turi būti atmestas.
Antra, reikia patikrinti, ar 2009 m. metodas, kaip tvirtina ieškovai, vis dar buvo taikomas 2013 m., ar vis dėlto tuo metu jis buvo iš dalies pakeistas 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimu, kaip nurodo EIB.
Šiuo klausimu, viena vertus, reikia pažymėti, kad 2012 m. gruodžio 18 d. sprendime nėra ne tik jokios nuostatos, panaikinančios, sustabdančios ar iš dalies kaičiančios 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimą, bet ir jokios nuorodos į šį sprendimą.
Kita vertus, pasakytina, kad nors šiuos sprendimus priėmė tas pats organas ir pagal tą pačią procedūrą, skiriasi jų pobūdis ir dalykas. Iš tiesų, 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimas, nors ir buvo priimtas rengiant 2010 m. biudžetą, yra reglamentuojamojo ir daugiamečio pobūdžio, nes jame numatytas metodas, kuriuo keleriems metams apibrėžiamas kasmetinis personalo atlyginimo elementų, būtent – bazinių darbo užmokesčių skalės, tikslinimas. 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimas, atvirkščiai, yra iš esmės biudžetinio pobūdžio aktas, kuriuo priimtas 2013–2015 m. EIB veiklos planas ir šiuo tikslu nustatytas atitinkamų metų, nagrinėjamu atveju – 2013 m., personalo išlaidų biudžeto pareigas einančiam personalui padidinimo procentas; neteigiama, kad jame buvo reglamentuojamojo pobūdžio nuostatų, susijusių su EIB personalo atlyginimu.
Šiomis aplinkybėmis 2012 m. gruodžio 18 d. sprendimas negali būti laikomas iš dalies keičiančiu 2009 m. metodą. Be kita ko, verta pažymėti, kad dėl tų pačių priežasčių lygiai tas pats pasakytina apie 2013 m. sausio 29 d. sprendimą,
a fortiori
dėl to, kad jį priėmė Valdymo komitetas, o ne Direktorių valdyba.
Trečia, reikia išnagrinėti EIB argumentą, grindžiamą tuo, kad 2012 m. rudens ekonominis kontekstas buvo
force majeure
atvejis, pateisinantis 2009 m. metodo netaikymą 2013 metais.
Šiuo klausimu primintina, kad remiantis jurisprudencija, nors
force majeure
sąvoka nereiškia absoliutaus negalėjimo, vis dėlto ji reikalauja, kad nagrinėjamų veiksmų neatlikimas priklausytų nuo neįprastų ir nenumatytų aplinkybių, kurių pasekmių nebuvo galima išvengti net ir imantis visų rūpestingų veiksmų ir kurios nepriklausytų nuo subjekto, kuris jomis remiasi (1988 m. kovo 8 d. Sprendimo McNicholl,
296/86
,
EU:C:1988:125
,
punktas; 2010 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑297/08
,
EU:C:2010:115
,
punktas ir 2016 m. birželio 30 d. Sprendimo Jinan Meide Casting / Taryba,
T‑424/13
,
EU:T:2016:378
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju iš šio sprendimo 10 punkte primintų motyvų, iš 2012 m. gruodžio mėn. nuomonės ir iš 12 punkte minėto vidaus pranešimo formuluotės matyti, kad 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimuose, siekdamas atsižvelgti į ekonominį, socialinį ir politinį kontekstą valstybėse narėse ir sudaryti įspūdį, jog nacionaliniai ir europiniai klausimai sprendžiami tolygiai, EIB nukrypo nuo 2009 m. metodo.
Vis dėlto, pirma, reikia konstatuoti, kad nors EIB teigia, jog buvo kilusi ekonomikos krizė, jis nepateikia jokių aplinkybėmis ar skaičiais pagrįstų įrodymų apie šios krizės sunkumą ir jos poveikį jo paties finansinei situacijai. Konkrečiai kalbant, EIB neįrodo ir net neteigia, kad jam būtų buvę neįmanoma arba bent jau pernelyg sudėtinga finansuoti išlaidas, atsirandančias dėl 2009 m. metodo taikymo, kaip iš pradžių siūlė Personalo generalinis direktoratas, o vėliau – Valdymo komitetas.
Antra, iš 2009 m. rugsėjo 25 d. EIB pirmininko pranešimo personalui formuluotės, kuri glaustai cituota šio sprendimo 7 punkte, matyti, kad jame atsižvelgta į ekonomikos krizės kontekstą priimant 2009 m. metodą. Šiomis aplinkybėmis, kadangi jis nenurodė jokio ekonominės situacijos pablogėjimo nuo 2009 m. rugsėjo iki 2012 m. rudens, EIB neįrodė, kad priimant 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimus egzistavusio ekonominio konteksto nebuvo galima nuspėti priimant 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimą.
Vadinasi, EIB neįrodė, kad jo nurodomas ekonominis ir socialinis kontekstas arba politiniai reikalavimai buvo neįprasta ar nenuspėjama aplinkybė, kurios pasekmių jis negalėjo išvengti, net ir imdamasis visų rūpestingų veiksmų, ir kuri dėl to yra
force majeure
atvejis.
Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į šio sprendimo 57 ir 61 punktuose pažymėtą aplinkybę, kad 2009 m. metodas neapima jokios išimties tvarkos ir nepalieka EIB jokios diskrecijos, EIB nurodyta ekonomikos krizės situacija negalėjo pateisinti mažesnio dydžio, nei gautas taikant 2009 m. metodą, jo personalo bazinių darbo užmokesčių skalės tikslinimo 2013 m.
Taigi, iš to, kas išdėstyta, matyti, kad 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimai pažeidė 2009 m. rugsėjo 22 d. sprendimą ir dėl to yra neteisėti, ir nėra poreikio nagrinėti ieškovų nurodytų antrojo ir trečiojo pagrindų.
Vadinasi, ieškovų 2013 m. vasario mėn. ir paskesnių mėnesių atlyginimų lapeliuose esantys sprendimai, priimti remiantis 2012 m. gruodžio 18 d. ir 2013 m. sausio 29 d. sprendimais, ieškovų bazinių darbo užmokesčių skalę padidinti tik 1,8 %, taip pat yra neteisėti, todėl turi būti panaikinti.
Dėl reikalavimo atlyginti žalą
Pirma, dėl ieškovų nurodomos turtinės žalos reikia priminti, kad pagal SESV 266 straipsnį EIB turės imtis priemonių šiam sprendimui įvykdyti ir, be kita ko, laikantis teisėtumo principo, priimti bet kokį aktą, kuriuo būtų teisingai atlyginta už dėl panaikintų aktų atsiradusią mažiau palankią ieškovų padėtį (žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Casini / Komisija,
T‑132/03
,
EU:T:2005:324
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją), nepaneigiant ieškovų galimybės vėliau pateikti ieškinį dėl EIB įgyvendinant šį sprendimą priimtų priemonių. Šiomis aplinkybėmis ieškovų reikalavimai dėl turtinės žalos atlyginimo pateikti per anksti (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 7 d. Sprendimo Larue ir Seigneur / ECB, F‑84/09,
EU:F:2011:71
,
punktą ir 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Bowles ir kt./ ECB,
F‑114/10
,
EU:F:2011:173
,
ir
punktus).
Antra, kalbant apie neturtinę žalą, kurią ieškovai tariamai patyrė, primintina, kad, remiantis jurisprudencija, vien neteisėto akto panaikinimas gali būti teisingas ir iš principo pakankamas bet kokios neturtinės žalos, kurią galėjo sukelti šis aktas, atlyginimas, nebent ieškovas įrodo, kad patyrė neturtinę žalą, kuri gali būti atskirta nuo neteisėtumo, dėl kurio panaikinamas aktas, ir kuri negali būti visiškai atlyginta panaikinant tą aktą (šiuo klausimu žr. 1990 m. vasario 7 d. Sprendimo Culin / Komisija,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
,
–
punktus ir 2010 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Komisija / Strack,
T‑526/08 P
,
EU:T:2010:506
,
punktą).
Šioje byloje ieškovai tik nurodo neturtinę žalą, atsiradusią dėl to, kad jie dėl atlyginimų raidos atsidūrė neapibrėžtoje padėtyje, tačiau nepateikia paaiškinimų dėl šio neapibrėžtumo sunkumo ar padarinių jiems. Be to, iš 2013 m. vasario 5 d. straipsnio ir 2013 m. vasario 15 d. informacinio pranešimo matyti, kad dar prieš gaudami 2013 m. vasario mėn. atlyginimų lapelius, kuriuose pirmą kartą pritaikytas 1,8 % bazinių darbo užmokesčių skalės tikslinimas, patvirtintas dėl 2013 m., ieškovai apie šį tikslinimą buvo informuoti, todėl jų nurodomas neapibrėžtumas neįrodytas. Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad ieškinyje nėra net menkiausio ieškovų tariamai patirtos neturtinės žalos dydžio įrodymo, o juo labiau duomenų, iš kurių būtų galima spręsti, ar ši žala gali būti visiškai atlyginta panaikinus ginčijamus sprendimus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškovų reikalavimus atlyginti žalą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi EIB iš esmės pralaimėjo bylą, jis turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovų reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti Europos investicijų banko (EIB) sprendimus, esančius, pirma, Jean‑Pierre Bodson ir kitų EIB personalo narių, kurių pavardės pateiktos bylos T‑504/16 priede, ir, antra, Esther Badiola ir kitų EIB personalo narių, kurių pavardės pateiktos bylos T‑505/16 priede, 2013 m. vasario ir paskesnių mėnesių atlyginimo lapeliuose ir kuriais pritaikomas 2012 m. gruodžio 18 d. EIB Direktorių valdybos sprendimas ir 2013 m. sausio 29 d. EIB Valdymo komiteto sprendimas.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Priteisti iš EIB bylinėjimosi išlaidas.

Gervasoni
da Silva Passos
Kowalik‑Bańczyk
Paskelbta 2017 m. rugsėjo 14 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų
(
)	Kitų ieškovų sąrašas pridedamas tik prie šalims įteikiamos versijos.