CELEX: 62016CJ0669
Povreda obveze države članice
Okoliš
Direktiva 92/43/EEZ
Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore
Članak 4. stavak 1.
Prilozi II. i III.
Određivanje posebnih područja očuvanja (PPO)
Obalni dupin

Europska komisija svojom tužbom od Suda zahtijeva da utvrdi da je Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske neodređivanjem lokaliteta za zaštitu vrste obalni dupin (
Phocoena phocoena
) povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 1., Priloga II. i Priloga III. Direktivi Vijeća 92/43/EEZ o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (
SL 1992., L 206, str. 7
.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.; u daljnjem tekstu: Direktiva o staništima) i da je Ujedinjena Kraljevina, s obzirom na to da nije pridonijela stvaranju mreže Natura 2000 proporcionalno zastupljenosti staništa navedene vrste na svojem državnom području, također povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 2. te direktive.
Pravni okvir
Cilj Direktive o staništima prema njezinu članku 2. stavku 1. je doprinijeti osiguranju biološke raznolikosti putem očuvanja prirodnih staništa i divlje faune i flore na europskom području država članica na koje se Ugovor primjenjuje.
Članak 1. Direktive, koji definira glavne pojmove koji se u njoj koriste propisuje:
„Za potrebe ove Direktive:
[…]
(g)
vrste od interesa Zajednice odnose se na vrste koje su, unutar područja navedenog u članku 2:
i.
ugrožene, osim onih vrsta kojima je prirodni areal rubni na tom području i koje nisu ugrožene ili osjetljive u zapadnoj palearktičkoj regiji;
ili
ii.
osjetljive, odnosno smatra se vjerojatnim da će u skoroj budućnosti potpasti pod kategoriju ugroženih vrsta ako uzročni čimbenici nastave djelovati;
ili
iii.
rijetke, odnosno s malim populacijama koje trenutačno nisu ugrožene ili osjetljive, ali rizik za to postoji. Vrste se nalaze u ograničenim geografskim područjima ili su u manjem broju raspršene na širem području;
ili
iv.
endemske i zahtijevaju posebnu pozornost zbog posebne prirode njihovih staništa i/ili mogućeg utjecaja njihova iskorištavanja na njihovo stanište i/ili mogućeg utjecaja njihova iskorištavanja na njihovo stanje očuvanosti.
Ovakve vrste su navedene ili se mogu navesti u Prilogu II. i/ili Prilogu IV. ili Prilogu V.;
[…]
(j)
područje znači geografski određenu površinu čija je granica jasno označena;
(k)
područje od značaja za Zajednicu znači područje koje, u biogeografskoj regiji ili regijama kojima pripada, znatno doprinosi održavanju ili povratu u povoljno stanje očuvanosti prirodnog stanišnog tipa navedenog u Prilogu I. ili neke od vrsta navedenih u Prilogu II. i može također znatno doprinijeti koherentnosti mreže Natura 2000 navedene u članku 3., i/ili znatno doprinosi održavanju biološke raznolikosti unutar dotične biogeografske regije ili regija.
Za široko rasprostranjene životinjske vrste, područja od značaja za Zajednicu odgovaraju mjestima unutar prirodnog areala takvih vrsta koja predstavljaju fizičke i biološke čimbenike bitne za njihov život i razmnožavanje;
(l)
posebno područje očuvanja znači područje od značaja za Zajednicu koje su države članice odredile zakonskim, administrativnim i/ili ugovornim aktom, gdje se potrebne mjere očuvanja primjenjuju radi održavanja ili povrata u povoljno stanje očuvanosti prirodnih staništa i/ili populacija vrsta za koje je to područje određeno;
[…]”
Člankom 3. stavcima 1. i 2. navedene direktive određeno je:
„1.   Koherentna europska ekološka mreža posebnih područja očuvanja osniva se pod nazivom Natura 2000. Ova mreža, sastavljena od područja u kojima se nalaze prirodni stanišni tipovi navedeni u Prilogu I. i staništa vrsta navedenih u Prilogu II., omogućuje održavanje određenih prirodnih stanišnih tipova i staništa vrsta ili, kad je to potrebno, njihov povrat u povoljno stanje očuvanosti u njihovu prirodnom arealu.
Mreža Natura 2000 obuhvaća područja posebne zaštite koja su države članice klasificirale u skladu s Direktivom [Vijeća] 79/409/EEZ [od 2. travnja 1979. o očuvanju divljih ptica (
SL 1979., L 103, str. 1
.)].
2.   Svaka država članica doprinosi stvaranju mreže Natura 2000 u razmjeru u kojem su na njezinu području zastupljeni prirodni stanišni tipovi i staništa vrsta navedenih u stavku 1. U tu svrhu svaka država članica u skladu s člankom 4. određuje područja kao posebna područja očuvanja, uzimajući u obzir ciljeve utvrđene u stavku 1.”
Postupak određivanja posebnih područja očuvanja (u daljnjem tekstu: PPO) propisan je člankom 4. Direktive o staništima i odvija se u četirima fazama.
Kao prvo, kada je riječ o određivanju područja i obavještavanju Komisije o njima, člankom 4. stavkom 1. te direktive propisano je:
„Na temelju kriterija utvrđenih u Prilogu III. (Faza 1) i relevantnih znanstvenih informacija svaka država članica predlaže popis područja, uz naznaku koji se prirodni stanišni tipovi iz Priloga I. i koje vrste iz Priloga II. prirodno nalaze na tom području. Za široko rasprostranjene životinjske vrste ta područja odgovaraju mjestima unutar prirodne rasprostranjenosti takvih vrsta u kojima postoje fizički ili biološki čimbenici bitni za njihov život i razmnožavanje. Za široko rasprostranjene vodene vrste takva područja se predlažu samo gdje postoji područje koje se može jasno odrediti i koje predstavlja fizičke i biološke čimbenike bitne za njihov život i razmnožavanje. Države članice prema potrebi predlažu prilagodbu popisa u svjetlu rezultata nadzora navedenog u članku 11.
Popis se prosljeđuje Komisiji u roku od tri godine od priopćenja ove Direktive, zajedno s informacijama o svakom području. Te informacije uključuju kartu područja, njegovo ime, smještaj, površinu i podatke koji su rezultat primjene kriterija utvrđenih u Prilogu III. (Faza 1) i to u obliku koji određuje Komisija, u skladu s postupkom utvrđenim u članku 21.”
Kada predmetna država članica proslijedi popis područja uz naznaku koji se prirodni stanišni tipovi iz Priloga I. i koje vrste iz Priloga II. prirodno nalaze na tom području, iz članka 4. stavka 2. prvog i drugog podstavka navedene direktive proizlazi da Komisija utvrđuje, kao drugo, na temelju toga popisa i u dogovoru s dotičnom državom članicom, nacrt popisa područja od značaja za Zajednicu (u daljnjem tekstu: PZZ). Kao treće, sukladno članku 4. stavku 2. trećem podstavku i stavku 3. iste direktive, Komisija popis područja odabranih kao PZZ usvaja prema postupku iz članka 21. Direktive. Kao četvrto, iz članka 4. stavka 4. Direktive o staništima proizlazi da kad se područje jednom odredi u skladu s tim postupkom, država članica ga označava kao PPO.
Prilog II. Direktivi o staništima u kojemu se navode životinjske i biljne vrste od interesa za Zajednicu čije očuvanje zahtijeva određivanje PPO‑a obuhvaća, u svojoj točki (a) naslovljenoj „Životinje” osobito „Kralježnjake” među kojima je, na popisu vrsta „Cetacea”, i obalni dupin.
Prilog III. toj direktivi naslovljen je „Kriteriji za odabir područja pogodnih kao [PZZ] i određenih kao [PPO]”. Pod naslovom „Faza 1: Procjena na nacionalnoj razini relativnog značaja područja za svaki prirodni stanišni tip iz Priloga I. i za svaku vrstu iz Priloga II. (uključujući prioritetne prirodne stanišne tipove i prioritetne vrste)” nalazi se točka B u kojoj se navode „Kriteriji za procjenu područja za određenu vrstu iz Priloga II.”:
„(a)
Veličina i gustoća populacije vrsta koje su prisutne na području u odnosu na populacije prisutne na nacionalnom teritoriju.
(b)
Stupanj očuvanosti stanišnih obilježja koja su značajna za dotične vrste i mogućnosti obnove.
(c)
Stupanj izoliranosti populacije koja je prisutna na području u odnosu na prirodnu rasprostranjenost vrsta.
(d)
Globalna procjena vrijednosti područja za očuvanje dotične vrste.”
Taj dio Priloga III. navedenoj direktivi sadržava također i točku C koja navodi da, na temelju kriterija navedenih u točki B, „države članice klasificiraju područja koja predlažu u nacionalan popis područja pogodnih za određivanje kao područja od značaja za Zajednicu, sukladno njihovoj relativnoj vrijednosti za očuvanje svakog prirodnog stanišnog tipa iz Priloga I. ili svake vrste iz Priloga II.”.
Predsudski postupak
Tijekom 2012. Komisija je zaprimila pritužbu nevladine organizacije World Wildlife Fund UK koja se odnosi, osobito, na to da Ujedinjena Kraljevina nije odredila PPO za obalnog dupina.
U prilog toj pritužbi World Wildlife Fund UK priložio je izvješće pod nazivom „Zaštita obalnog dupina u britanskim morima” koje su izradili stručnjaci za predmetno područje Peter Evans i Sian Prior (u daljnjem tekstu: izvješće Evans/Prior). To je izvješće prepoznalo šest područja za koja se nameće da bi, na temelju dostupnih znanstvenih podataka, trebala biti određena kao PPO za tu vrstu. Radilo se o područjima koja se nazivaju „Western Scotland and Inner Hebrides”, „North & West Anglesey”, „South‑west Llyn”, „South Cardigan Bay”, „Pembrokeshire Marine/Sir Benfro Forol” i „Outer Bristol Channel”. Prema tom izvješću, pet drugih područja moglo je biti dio PPO, a to su područja pod nazivima „Northern Isles”, „Moray Firfth”, koje se širi na East Grampian, „Eastern England”, „Dogger Bank” i „Skerries and Causeway”, koja se nalaze u Sjevernoj Irskoj. Izvješće Evans/Prior sadržava nacrte standardiziranih obrazaca podataka za svako od tako identificiranih područja.
Tijekom rujna 2012. Ujedinjena Kraljevina utvrdila je da je obalni dupin bio prisutan na 34 područja Natura 2000 koja su predložena na temelju članka 4. stavka 1. Direktive o staništima, ali je toj vrsti dodijelila samo ocjenu „D” za kriterij populacije, što znači da od 34 predložena područja 33 nisu uzeta u razmatranje za navedenu vrstu na temelju članka 4. stavka 2. te direktive, u pogledu uspostave PZZ‑a, a potom i PPO‑a. Jedino područje u Ujedinjenoj Kraljevini koje je određeno kao ono koje ispunjava kriterij populacije „C” bilo je područje UK0030383 „Skerries and Causeway”.
Komisija je 25. listopada 2012. formalno uputila pitanja vladi Ujedinjene Kraljevine u okviru mehanizma EU pilot.
Ujedinjena Kraljevina odgovorila je službeno 17. prosinca 2012. na navedena pitanja u okviru tog mehanizma.
Ocjenjujući da je prijedlog samo jednog područja za predmetnu vrstu, uzimajući u obzir izvješće Evans/Prior, bio nedostatan, Komisija je 21. lipnja 2013. Ujedinjenoj Kraljevini uputila pismo opomene u kojem joj je prigovorila da je povrijedila obvezu određivanja područja za obalnog dupina sukladno članku 3. stavku 2. i članku 4. stavku 1. Direktive o staništima.
Ujedinjena Kraljevina odgovorila je dopisom od 19. kolovoza 2013. na pismo opomene osporavajući, u bitnome, da izvješće Evans/Prior pruža dostatne dokaze o tome da postoje druga područja koja bi valjalo predložiti na temelju postojećih relevantnih znanstvenih podataka. Ujedinjena Kraljevina je međutim naznačila da je provela istraživanja o tome kako bi predložila druga područja za obalnog dupina, na temelju članka 4. stavka 1. Direktive o staništima.
Budući da niti jedno drugo područje nije bilo predloženo na toj osnovi, Komisija je 17. listopada 2014. uputila obrazloženo mišljenje primjenom članka 258. prvog stavka UFEU‑a, prigovarajući joj da je povrijedila obvezu predlaganja, sukladno zahtjevima iz članka 3. stavka 2. i članka 4. stavka 1. te direktive, dovoljnog broja područja za obalnog dupina.
U tom je obrazloženom mišljenju Komisija podsjetila, s jedne strane, da je na datum kada je to mišljenje upućeno, jedino područje predloženo na temelju članka 4. stavka 1. Direktive o staništima bilo područje „Skerries and Causeway” i, s druge strane, da dokazi izneseni u nacrtima standardiziranih obrazaca podataka, poput onih uključenih u izvješće Evans/Prior, predstavljaju „najbolje dostupne dokaze” za određivanje područja koja će biti predložena na temelju te odredbe. Komisija je, osim toga, navela da se boji da povreda te obveze i, stoga, izostanak priznavanja tim područjima zaštite koju im pruža članak 6. te direktive, konkretno implicira, među ostalim, da bi se zahtjeve koji se odnose na vjetroelektrane na moru moglo rješavati bez razmatranja utjecaja tih zahtjeva na populacije obalnih dupina.
Rok za usklađenje s mišljenjem bio je 16. prosinca 2014.
U odgovoru od 16. prosinca 2014. Ujedinjena je Kraljevina predstavila mjere koje je poduzela za određivanje i predlaganje područja za obalnog dupina kao i indikativni raspored za ostvarivanje mjera potrebnih u tu svrhu, uključujući i obvezu javnog savjetovanja.
U Bruxellesu (Belgija) održan je 29. siječnja 2015. sastanak između dužnosnika Komisije i Ujedinjene Kraljevine da bi se najtemeljitije ispitalo kako je Ujedinjena Kraljevina postupila po obrazloženom mišljenju. Tom prigodom, ta je država članica predstavila kartu područja odabranih za moguće javno savjetovanje.
Elektroničkom poštom od 28. svibnja 2015. Ujedinjena Kraljevina proslijedila je Komisiji presliku prvotnog mišljenja njezina javnog savjetodavnog tijela, kao i objašnjenje u kojem se opisuje način na koji su kriteriji iz Direktive o staništima bili primijenjeni u prvotnoj analizi. Ti dokumenti određuju osam područja odabranih za eventualno javno savjetovanje, koja su podijeljena na tri „upravne jedinice” kako bi se postigla „reprezentativna mreža područja”.
Nakon što je 3. prosinca 2015. Komisiji proslijedila ažuriranu verziju rasporeda koji predviđa dodatno zakašnjenje od najmanje osam mjeseci, Ujedinjena je Kraljevina 19. siječnja 2016. obavijestila Komisiju da je pokrenuto javno savjetovanje o određivanju područja koja bi se moglo odrediti za obalnog dupina u pogledu pet područja predloženih u Engleskoj, Walesu i Sjevernoj Irskoj.
Posebno javno savjetovanje pokrenuto je 23. ožujka 2016. za jedno područje u Škotskoj.
Ujedinjena je Kraljevina 22. rujna 2016. službeno predložila da područje pod nazivom „Inner Hebrides and Minches” smješteno u škotskim vodama, treba smatrati PPO‑om za obalnog dupina u zapadnoj Škotskoj.
Smatrajući da Ujedinjena Kraljevina, prema tome, nije poduzela potrebne mjere kako bi se uskladila s obvezama koje ima na temelju članka 3. stavka 2. i članka 4. stavka 1. Direktive o staništima, Komisija je 23. prosinca 2016. podnijela ovu tužbu.
O tužbi
Dopuštenost tužbe
Posebnim aktom od 14. ožujka 2017. Ujedinjena Kraljevina istaknula je prigovor nedopuštenosti ove tužbe na temelju članka 151. Poslovnika Suda.
Rješenjem od 26. rujna 2017. odluka o prigovoru nedopuštenosti odgođena je do odluke o meritumu te je Ujedinjena Kraljevina pozvana da podnese odgovor na tužbu.
Argumentacija stranaka
Ujedinjena Kraljevina tvrdi, u bitnome, da je tužba nedopuštena jer su prigovori, kako su izneseni u tužbi, usmjereni osobito protiv mjera koje je usvojila tek nakon isteka roka određenog za usklađenje s obrazloženim mišljenje, odnosno, među ostalim, prijedlogom koji je ta država članica iznijela 22. rujna 2016., o stvaranju dodatnog PPO‑a pod nazivom „Inner Hebrides and Minches” smještenog u škotskim vodama.
Osim toga, u točki 33. tužbe izričito se podsjeća na nedostatnu narav „područja” koja su određena za obalnog dupina, dok se obrazloženo mišljenje temeljilo na činjenici da je Ujedinjena Kraljevina odredila samo jedno područje koje bi moglo postati PPO. U točkama 57. do 58. tužbe, Komisija prigovara Ujedinjenoj Kraljevini da joj određivanje područja „Inner Hebrides and Minches” ne dopušta da se uskladi s obvezama koje ima na temelju članka 4. stavka 1. Direktive o staništima.
Prema Ujedinjenoj Kraljevini, Komisija je, da bi joj mogla prigovoriti da je povrijedila obveze koje ima na temelju te direktive predlažući samo područje „Inner Hebrides and Minches” kao potencijalno PPO, trebala u tom pogledu pokrenuti predsudski postupak.
Prema tome, tužba sadržava, povrjeđujući time načela koja proizlaze iz ustaljene sudske prakse Suda u tom pogledu, nove prigovore u odnosu na one navedene u obrazloženom mišljenju, uobličene protiv nacionalnih mjera koje su usvojene nakon tog mišljenja.
U tim okolnostima, budući da ugrožava bitna jamstva koja države članice imaju na temelju članka 258. stavka 1. UFEU‑a, ovu tužbu treba proglasiti nedopuštenom, a da nije potrebno ispitivati meritum predmeta.
Prema Komisiji, dokazi izneseni u tužbi u skladu su s prigovorima iz obrazloženog mišljenja, sukladno zahtjevima iz članka 258. UFEU‑a i načelima uspostavljenima sudskom praksom Suda. Prigovor nedopuštenosti stoga treba odbiti.
Naime, ponajprije, povreda utvrđena u obrazloženom mišljenju i ona navedena u tužbi odnose se u bitnome na istu povredu koja se može pripisati Ujedinjenoj Kraljevini, odnosno činjenici da nije predložila dovoljan broj područja za obalnog dupina na temelju članka 4. stavka 1. Direktive o staništima i, s obzirom na to, povredi obveze pridonošenja stvaranju mreže Natura 2000. Različita područja navedena u tužbi služe više kao dokaz da Ujedinjena Kraljevina ustraje u povredi svoje obveze određivanja dostatnog broja područja. U tom bi kontekstu trebalo iščitavati tužbu u cjelini, uključujući i njezinu točku 33.
Komisija tvrdi, nadalje, da iz tužbe jasno proizlazi da je cilj upućivanja na činjenice i okolnosti nastale nakon 16. prosinca 2014. samo Sudu pružiti činjenični kontekst i pojasniti, „radi sveobuhvatnosti” da Komisija ocjenjuje da se povreda nastavlja i na datum podnošenja tužbe.
Konačno, čak i ako bi Sud mogao smatrati da doseg tužbe prekoračuje prigovore iznesene u obrazloženom mišljenju zbog toga što se u njoj poziva na činjenice i okolnosti do kojih je došlo nakon 16. prosinca 2014., ta okolnost ne može dovesti, ni u kojem slučaju, do zaključka da je tužba u cijelosti nedopuštena.
Ocjena Suda
Treba podsjetiti da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, na temelju članka 258. UFEU‑a predmet tužbe zbog povrede obveze određen Komisijinim obrazloženim mišljenjem pa se tužba mora zasnivati na istim obrazloženjima i tužbenim razlozima kao i to mišljenje (presude od 8. srpnja 2010., Komisija/Portugal,
C‑171/08
,
EU:C:2010:412
, t.
25.
i od 5. travnja 2017., Komisija/Bugarska,
C‑488/15
,
EU:C:2017:267
t. 37.).
Iz sudske prakse Suda također proizlazi da postojanje povrede obveze valja ocjenjivati prema stanju u državi članici kakvo je bilo u trenutku isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju pa promjene koje su naknadno nastupile Sud ne može uzeti u obzir (vidjeti presude od 4. rujna 2014., Komisija/Grčka,
C‑351/13
, neobjavljenu,
EU:C:2014:2150
, t.
20.
i od 5. travnja 2017., Komisija/Bugarska,
C‑488/15
,
EU:C:2017:267
, t.
40.
).
U ovom slučaju treba zaključiti da i u obrazloženom mišljenju i u tužbi Komisija prigovara Ujedinjenoj Kraljevini da je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 2. i članka 4. stavka 1. Direktive o staništima, s obzirom na to da nije odredila područja za očuvanje obalnog dupina i prema tome, nije pridonijela uspostavi mreže Natura 2000.
U tom pogledu, kao prvo, u mjeri u kojoj se u tužbi navode „područja” koja se predlažu za obalnog dupina, treba primijetiti da to upućivanje u množini u bitnome samo odražava tekst navedenih odredbi Direktive o staništima.
Kao drugo, iako je točno, kao što to ističe Ujedinjena Kraljevina, da se u obrazloženom mišljenju radilo samo o području „Skerries and Causeway”, jedinom području određenom prije isteka roka propisanog obrazloženim mišljenjem, dok se u točkama 57. do 58. tužbe Komisija očituje o predlaganju područja „Inner Hebrides and Minches” do kojeg je, štoviše, došlo po isteku navedenog roka, iz čitanja navedenih dijelova tužbe u njihovu kontekstu proizlazi da se Komisija pozvala na potonje područje samo radi sveobuhvatnosti i radi potpunosti, a da pritom nije proširila predmet spora kako je definiran, na usklađen način, u zaključcima obrazloženog mišljenja i u tužbi.
U svakom slučaju, na temelju ustaljene sudske prakse iz točke 40. ove presude, taj drugi prijedlog područja neće biti obuhvaćen razmatranjem u okviru ocjene Suda o navodnoj povredi u ovom slučaju (vidjeti, prema analogiji, presudu od 10. studenoga 2016., Komisija/Grčka,
C‑504/14
,
EU:C:2016:847
, t.
69.
).
Iz toga proizlazi da je tužba dopuštena.
Meritum
Argumentacija stranaka
Komisija tvrdi da je Ujedinjena Kraljevina povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 2. i članka 4. stavka 1. kao i priloga II. i III. Direktivi o staništima u mjeri u kojoj se te obveze odnose na zaštitu obalnog dupina.
Sukladno tim odredbama, države članice čije državno područje sadržava područja u kojima obitava obalni dupin morale su dostaviti Komisiji, najkasnije 10. lipnja 1995., popis područja koja predlažu za zaštitu te vrste. S obzirom na složenost uspostave mreže Natura 2000 u morskom okolišu, koju čine različiti PPO‑ovi, Komisija nije od samog početka pokretala postupke protiv država članica koje nisu poštovale taj rok. Međutim, Komisijina Komunikacija [COM(2006) 216] od 22. svibnja 2006. naslovljena „Zaustavljanje gubitka biološke raznolikosti do 2010. i dalje: očuvanje usluga ekosustava za dobrobit ljudi” predviđala je uspostavu mreže Natura 2000 u morskom okolišu najkasnije za 2012. ,a sve države članice u kojima obitavaju obalni dupini u atlantskoj regiji, uz izuzetak Ujedinjene Kraljevine, morale su u tom roku identificirati ta područja u svojim morskim vodama.
Međutim, 16. prosinca 2014. Ujedinjena Kraljevina predložila je samo jedno područje za obalnog dupina, odnosno područje „Skerries and Causeway”, što ne jamči dovoljno poštovanje obveze uspostave iscrpnog popisa područja, kako je predviđeno člankom 4. stavkom 1. Direktive o staništima. Budući da je nepoštovanjem te obveze naime spriječeno stvaranje mreže Natura 2000 iz članka 3. stavka 1. te direktive, Ujedinjena Kraljevina je također povrijedila i potonju obvezu.
Prema Komisiji, nedostatnost popisa kojime se predlaže samo jedno područje proizlazi, kao prvo, iz činjenice da se, prema podacima kojima ona raspolaže na temelju izvješća iz članka 17. Direktive o staništima, 56 % prirodne rasprostranjenosti predmetne vrste u atlantskoj regiji nalazi u morskim vodama Ujedinjene Kraljevine, dok područje koje je Ujedinjena Kraljevina predložila pokriva tek 0,1 % te rasprostranjenosti.
Kao drugo, izvješće Evans/Prior identificiralo je šest područja za koja su dostupni relevantni podaci, na datum objave toga izvješća tijekom 2012., koji su morali navesti Ujedinjenu Kraljevinu da predloži ta područja kao potencijalne PPO‑ove i pet drugih područja koja se mogu predložiti za integraciju u mrežu PPO‑a.
Kao treće, nedostatnu narav popisa koji sadržava samo jedno područje za obalnog dupina u Ujedinjenoj Kraljevini potvrđuju i drugi izvori, kao što su zaključci sa seminara biogeografije mora Natura 2000 za atlantsku regiju, koji je održan u Galwayu (Irska) 24. i 25. ožujka 2009., ili prvotno mišljenje Joint Nature Conservation Committee (zajednički odbor za zaštitu prirode), koji je identificirao osam potencijalnih područja za obalnog dupina u morskim vodama Ujedinjene Kraljevine.
Kao četvrto, ostale države članice su mogle odrediti područja za obalnog dupina koja se nalaze u neposrednoj blizini područja identificiranih u izvješću Evans/Prior kao područja za koja valja predložiti da ih se označi kao PPO, ali ih Ujedinjena Kraljevina nije predložila.
Komisija odbija argumentaciju kojom Ujedinjena Kraljevina dovodi u pitanje relevantnost i utemeljenost podataka i dokaza na koje se ona poziva, osobito izvješća Evans/Prior. Ujedinjena Kraljevina se više ne može pozivati na složenost i teškoće vezane uz identifikaciju tih morskih područja. Nadalje, ta država članica nekoliko puta nije poštovala svoje vlastite privremene rasporede.
Komisija osim toga ističe da je dodatno područje koje je Ujedinjena Kraljevina odredila nakon 16. prosinca 2014., odnosno područje „Inner Hebrides and Minches” također nedostatno kako bi se osiguralo poštovanje obveza na temelju Direktive o staništima, s obzirom na to da površina koju pokriva to područje i područje „Skerries and Causeway” obuhvaća manje od 3 % procijenjene prirodne rasprostranjenosti obalnog dupina u atlantskoj regiji morskih voda Ujedinjene Kraljevine.
U odgovoru na tužbu Ujedinjena Kraljevina ističe, ponajprije, da je identifikacija potencijalnih primjerenih PPO‑ova za obalnog dupina izuzetno težak postupak, osobito zbog toga što Direktiva o staništima izričito zahtijeva da se područja predlaže kao PPO‑ove samo ako se radi o područjima koja se mogu „jasno odrediti”, da primjerenost određenog područja u pogledu njegove identifikacije kao PPO‑a mora biti predmet stroge znanstvene ocjene i da se mora izbjeći uzaludno koristiti resurse za područja koja, očigledno, ne doprinose ostvarenju ciljeva Direktive o staništima i mreže Natura 2000. Razgraničenje područja kao mogućih PPO‑ova pokazalo se posebno teškim u slučaju obalnog dupina, s obzirom na to da se radi o vrsti kita koja je prirodno vrlo raširena i čije je reproduktivno ponašanje relativno slabo poznato. Ostaje činjenica da je, kada je riječ o takvom razgraničenju, u Ujedinjenoj Kraljevini ostvaren znatan napredak od datuma obrazloženog mišljenja i, slijedom toga, od datuma podnošenja ove tužbe.
Međutim, Ujedinjena Kraljevina priznaje da je to što je na dan isteka roka za usklađenje s obrazloženim mišljenjem identificirala i predložila popis potencijalnih PPO‑ova koji je sadržavao samo jedno potencijalno PPO područje, i to „Skerries and Causeway” nedostatno za osiguravanje poštovanja njezinih obveza koje proizlaze iz članka 4. stavka 1. Direktive o staništima kada je riječ o obalnom dupinu. U toj mjeri, Ujedinjena Kraljevina priznaje da je također povrijedila – toga datuma – obvezu iz članka 3. stavka 2. te direktive prema kojoj mora pridonijeti uspostavi mreže Natura 2000 s obzirom na zastupljenost obalnog dupina na njezinu državnom području.
Nasuprot tomu, Ujedinjena Kraljevina osporava Komisijine kritike metodološkog pristupa koji je primijenila za identifikaciju i određivanje tih područja. Međutim, Sud ne treba odlučivati o tim pitanjima uzimajući u obzir da je, kao što to proizlazi iz prethodne točke, ta država članica priznala povredu koja joj se stavlja na teret u obrazloženom mišljenju.
Ocjena Suda
Treba podsjetiti da članak 3. stavak 1. prvi podstavak Direktive o staništima predviđa osnivanje koherentne europske ekološke mreže pod nazivom „Natura 2000”, koja se sastoji od područja u kojima se nalaze prirodni stanišni tipovi iz Priloga I. te direktive i staništa vrsta koja se nalaze u prilogu II. navedene direktive, kao što je obalni dupin, koji je predmet ove tužbe.
Članak 3. stavak 2. Direktive o staništima nalaže državama članicama pridonošenje stvaranju mreže Natura 2000 u razmjeru u kojem su na njihovim područjima zastupljeni prirodni stanišni tipovi i vrste, te da odrede, u tu svrhu, sukladno članku 4. navedene direktive i sukladno u tu svrhu propisanom postupku, područja koja su PPO.
Postupak određivanja područja kao PPO, kako je predviđen člankom 4. Direktive o staništima, odvija se u četiri faze, od kojih se prva sastoji, sukladno stavku 1. tog članka, od toga da svaka država članica, na temelju kriterija odabira propisanih Prilogom III. toj direktivi, uspostavi popis područja uz naznaku koji se prirodni stanišni tipovi i koje vrste prirodno nalaze na tom području, a koji su navedeni u prilogu I. i II. toj direktivi, i prosljeđivanja tog popisa Komisiji.
Treba istaknuti da popis područja koja su tako predložile države članice služi nadalje, kao što proizlazi iz članka 4. stavka 2. Direktive o staništima, kao temelj za to da Komisija uspostavi nacrt popisa PPO‑ova.
U tom pogledu, kao što je Sud već više puta istaknuo, kako bi se utvrdio nacrt popisa PZZ‑ova, koji može dovesti do uspostave koherentne europske ekološke mreže PPO‑ova, Komisija mora raspolagati iscrpnim popisom područja koja su na nacionalnoj razini od bitnog ekološkog značaja za ostvarenje cilja očuvanja prirodnih staništa i divlje faune i flore u smislu Direktive o staništima (vidjeti, osobito, presude od 7. studenoga 2000., First Corporate Shipping,
C‑371/98
,
EU:C:2000:600
, t.
22.
, i od 11. rujna 2001., Komisija/Francuska,
C‑220/99
,
EU:C:2001:434
, t.
31.
).
Nadalje, samo se na taj način može postići cilj – koji je određen člankom 3. stavkom 1. prvim podstavkom Direktive o staništima – očuvanja ili povrata u povoljno stanje očuvanosti tih prirodnih stanišnih tipova i staništa vrsta u njihovu prirodnom arealu, koji se može protezati preko jedne ili više unutarnjih granica Europske unije. Naime, iz članka 1. točaka (e) i (i) u vezi s člankom 2. stavkom 1. navedene direktive proizlazi da se, prilikom procjene stanja očuvanosti prirodnog staništa ili vrste mora uzeti u obzir cijelo europsko područje država članica na kojem se primjenjuje Ugovor (presuda od 11. rujna 2001., Komisija/Njemačka,
C‑71/99
,
EU:C:2001:433
, t.
28.
).
U ovom slučaju, nesporno je da je, po isteku roka iz obrazloženog mišljenja, odnosno 16. prosinca 2014., Ujedinjena Kraljevina, radi uspostave popisa navedenog u članku 4. stavku 1. Direktive o staništima, na popisu predložila samo jedno područje u kojem obitavaju obalni dupini, odnosno područje „Skerries and Causeway”.
Međutim, u svojem je odgovoru na tužbu Ujedinjena Kraljevina priznala da su tog datuma, identifikacija i predlaganje toga područja bili nedostatni za osiguravanje poštovanja obveze koju ima, na temelju članka 4. stavka 1., a koja je uspostaviti popis područja na kojima boravi obalni dupin i pridonošenju stvaranju mreže Natura 2000 sukladno onomu što predviđa članak 3. stavak 2. te direktive.
Budući da je Komisija, osim toga, iznijela dovoljno dokaza kako bi se utvrdila nedostatnost područja koja se nalaze na popisu koji je proslijedila Ujedinjena Kraljevina, treba zaključiti da, s obzirom na to da u predviđenom roku nije, sukladno članku 4. stavku 1. kao i prilozima II. i III. Direktivi o staništima, predložila i proslijedila popis u kojemu se navodi dovoljan broj područja u kojima obitava obalni dupin – s obzirom na to da u toj mjeri, nije pridonijela, sukladno članku 3. stavku 2. te direktive, stvaranju mreže Natura 2000 ovisno o zastupljenosti staništa te vrste na njezinu državnom području – ta je država članica povrijedila obveze koje ima na temelju tih odredbi.
Troškovi
Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija podnijela zahtjev da Ujedinjena Kraljevina snosi troškove i da Ujedinjena Kraljevina nije uspjela u svojim zahtjevima, valja joj naložiti snošenje troškova.

Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Budući da u propisanom roku nije predložila i proslijedila, sukladno članku 4. stavku 1. kao i prilozima II. i III. Direktivi Vijeća 92/43/EEZ o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore, popis u kojemu se navodi dovoljan broj područja u kojima obitava obalni dupin (
Phocoena phocoena
) i s obzirom na to da u toj mjeri, nije pridonijela, sukladno članku 3. stavku 2. te direktive, stvaranju mreže Natura 2000 ovisno o zastupljenosti staništa te vrste na njezinu državnom području, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske povrijedila je obveze koje ima na temelju tih odredbi.

2.
Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski