CELEX: 62017CJ0627
Trimitere preliminară
Regulamentul (CE) nr. 861/2007
Procedura europeană cu privire la cererile cu valoare redusă
Articolul 2 alineatul (1) și articolul (3) alineatul (1)
Domeniu de aplicare
Noţiunea de «părţi»
Cauze transfrontaliere

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2 alineatul (1) și a articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 861/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă (
JO 2007, L 199, p. 1
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 517/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 (
JO 2013, L 158, p. 1
) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 861/2007”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între ZSE Energia, a.s., pe de o parte, și RG, pe de altă parte, în legătură cu recuperarea unei creanțe în cuantum de 423,74 euro.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 861/2007
Considerentul (7) al Regulamentului nr. 861/2007 are următorul cuprins:
„[…] Numărul obstacolelor în calea obținerii unei hotărâri judecătorești rapide și puțin oneroase crește în cauzele transfrontaliere. Prin urmare, este necesară stabilirea unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă […]. Obiectivul acestei proceduri ar trebui să fie facilitarea accesului la justiție. […]”
Considerentul (8) al acestui regulament precizează:
„Procedura europeană cu privire la cererile cu valoare redusă ar trebui să simplifice și să accelereze soluționarea litigiilor transfrontaliere privind cererile de valoare redusă și să reducă costurile, propunând un instrument facultativ care să completeze posibilitățile oferite de legislațiile statelor membre, fără să aducă atingere acestora. […]”
Considerentul (11) al regulamentului menționat este redactat astfel:
„În vederea facilitării inițierii procedurii europene cu privire la cererile cu valoare redusă, reclamantul trebuie să intenteze acțiunea prin completarea unui formular de cerere tip pe care îl depune la instanța judecătorească. […]”
Articolul 1 primul paragraf din același regulament prevede:
„Prezentul regulament stabilește o procedură europeană cu privire la cererile cu valoare redusă (denumită în continuare «procedura europeană cu privire la cererile cu valoare redusă»), în vederea simplificării și accelerării soluționării litigiilor privind cererile cu valoare redusă și diminuării costurilor în cauzele transfrontaliere. Procedura europeană cu privire la cererile cu valoare redusă este pusă la dispoziția justițiabililor ca o alternativă la procedurile prevăzute de legislațiile statelor membre.”
Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 prevede:
„Prezentul regulament se aplică în materie civilă și comercială în cauzele transfrontaliere, indiferent de natura instanței, atunci când valoarea cererii, fără să se ia în considerare dobânzile, cheltuielile și alte costuri, nu depășește 2000 [de euro (EUR)] în momentul primirii formularului de cerere de către instanța competentă. Acesta nu se aplică în special în materie fiscală, vamală sau administrativă, nici în ceea ce privește răspunderea statului pentru acte sau omisiuni în cadrul exercitării autorității publice (
acta iure imperii
).”
Articolul 3 din acest regulament are următorul cuprins:
„(1)   În sensul prezentului regulament, o cauză are caracter transfrontalier atunci când cel puțin una dintre părți își are domiciliul sau reședința obișnuită într‑un stat membru, altul decât cel în care se află instanța judecătorească sesizată.
[…]
(3)   Momentul care servește drept bază pentru stabilirea caracterului transfrontalier al unei cauze este data la care instanța judecătorească competentă primește formularul de cerere.”
Articolul 4 alineatul (3) din regulamentul menționat prevede:
„Atunci când cererea nu se circumscrie domeniului de aplicare a prezentului regulament, instanța judecătorească îl informează pe reclamant în acest sens. În cazul în care reclamantul nu își retrage cererea, instanța o examinează în conformitate cu normele procedurale relevante din statul membru în care se desfășoară procedura.”
Articolul 19 din acest regulament are următorul cuprins:
„Fără a aduce atingere dispozițiilor prezentului regulament, procedura europeană cu privire la cererile cu valoare redusă este reglementată de normele de drept procedural din statul membru în care se desfășoară procedura.”
Dreptul slovac
Potrivit articolului 60 din Legea nr. 160/2015 privind Codul de procedură civilă contencioasă, în versiunea aplicabilă litigiului principal, prin „părți la procedură” se înțeleg reclamantul și pârâtul.
Intervenientul este definit la articolul 81 din acest cod drept persoana care participă la procedură alături de reclamant sau de pârât și care are un interes juridic în rezultatul procedurii.
Litigiul principal și întrebările preliminare
ZSE Energia, cu sediul în Bratislava (Republica Slovacă), a sesizat instanța de trimitere cu o cerere având ca obiect plata unei creanțe în cuantum de 423,74 euro, fără dobânzi de întârziere, în temeiul procedurii europene cu privire la cererile cu valoare redusă.
ZSE Energia a adresat cererea instanței de trimitere prin intermediul formularului A prevăzut în anexa I la Regulamentul nr. 861/2007, pe care aceasta figura în calitate de reclamant 1.
Pe de altă parte, pe acest formular figura, în calitate de reclamant 2, ZSE Energia CZ, s.r.o., cu sediul în Republica Cehă. Cererea în discuție preciza că ZSE Energia CZ a încheiat cu ZSE Energia un acord potrivit căruia ZSE Energia CZ efectua, în schimbul unui comision, gestionarea și recuperarea unor creanțe ale ZSE Energia, printre care cea datorată de RG, cu domiciliul în Vojka nad Dunajom (Republica Slovacă).
Reclamantul 2 a declarat instanței de trimitere, printr‑un înscris separat anexat la cererea menționată, că participă la litigiul pendinte în calitate de intervenient, în temeiul articolului 81 din Codul de procedură civilă contencioasă, întrucât are un interes juridic în soluționarea litigiului.
Prin intermediul formularului B prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 861/2007, instanța de trimitere a solicitat reclamanților 1 și 2 să corecteze formularul A. Aceasta a atras atenția asupra faptului că cererea în discuție conținea date referitoare la doi reclamanți, însă că formularul indica faptul că creanța trebuia plătită numai reclamantului 1. Întrucât a considerat că reclamantul 2 nu era un reclamant veritabil, instanța de trimitere a solicitat ca numai reclamantul 1 să figureze în cerere sau ca aceasta să fie completată cu informații din care să rezulte ce creanță trebuia plătită reclamantului 2 de către pârât.
Ca răspuns la această solicitare, ZSE Energia a transmis instanței de trimitere un formular A corectat în mod corespunzător, pe care numai această societate era menționată în calitate de „reclamant”, în timp ce ZSE Energia CZ figura numai în calitate de „intervenient”.
Instanța de trimitere are îndoieli cu privire la aspectul dacă litigiul cu care este sesizată este o cauză transfrontalieră care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 861/2007.
În aceste condiții, Okresný súd Dunajská Streda (Tribunalul Districtual din Dunajská Streda, Republica Slovacă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Noțiunea «una dintre părți» prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 861/2007 trebuie interpretată în sensul că include și «intervenientul», și anume un participant la procedură care nu este nici reclamant, nici pârât, dar care intervine în procedură pentru a susține apărarea reclamantului sau a pârâtului?
2)
În ipoteza în care «intervenientul» nu trebuie considerat «parte» în sensul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007:
Potrivit dispozițiilor coroborate ale articolului 2 alineatul (1) și ale articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007, o procedură inițiată între reclamant și pârât prin utilizarea formularului A […], în cazul în care aceștia au domiciliul în același stat membru în care se situează instanța sesizată și numai «intervenientul» are domiciliul în alt stat membru, intră în domeniul de aplicare al regulamentului menționat?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „părți” vizează numai reclamantul și pârâtul din litigiul principal sau și un „intervenient” care participă la procedură în susținerea uneia dintre părțile din litigiul principal.
Cu titlu introductiv, este necesar să se arate că articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 nu definește noțiunea „părți”, nici nu face trimitere cu privire la acest aspect la dreptul statelor membre. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, rezultă atât din cerința aplicării uniforme a dreptului Uniunii, cât și din cea a principiului egalității că termenii unei dispoziții a acestui drept care nu conține nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul său de aplicare trebuie, în mod normal, să primească în întreaga Uniune Europeană o interpretare autonomă și uniformă (a se vedea în special Hotărârea din 7 august 2018, Bichat și alții,
C‑61/17, C‑62/17 și C‑72/17
,
EU:C:2018:653
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
În aceste condiții, noțiunea „părți”, care figurează la articolul 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, trebuie să primească o interpretare autonomă și uniformă în ordinea juridică a Uniunii.
În această privință, este necesar să se constate, pe de o parte, că modul de redactare a articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 nu permite, în sine, să se afirme cu certitudine că noțiunea „părți” nu include și noțiunea „intervenient”.
Pe de altă parte, în ceea ce privește îndoielile exprimate de instanța de trimitere cu privire la interpretarea noțiunii „părți” ca urmare a unei eventuale incoerențe în versiunea în limba slovacă a Regulamentului nr. 861/2007, este necesar să se amintească faptul că dispozițiile dreptului Uniunii trebuie interpretate și aplicate în mod uniform, în lumina versiunilor existente în toate limbile Uniunii. În caz de neconcordanță între diferitele versiuni lingvistice ale unui text din dreptul Uniunii, dispoziția în cauză trebuie să fie interpretată în raport cu economia generală și cu finalitatea reglementării din care face parte (Hotărârea din 1 martie 2016, Alo și Osso,
C‑443/14 și C‑444/14
,
EU:C:2016:127
, punctul
).
În ceea ce privește economia generală a Regulamentului nr. 861/2007, trebuie să se arate, astfel cum a procedat instanța de trimitere, că acest regulament prevede numai drepturile și obligațiile reclamantului și ale pârâtului din litigiul principal. Astfel, formularele A și C prevăzute în anexele I și III la regulamentul respectiv trebuie completate de reclamant, și anume „reclamantul”, în ceea ce privește formularul A, și, respectiv, de pârât, și anume „pârâtul”, în ceea ce privește formularul C. În schimb, cu excepția rubricilor din formularele pe care Regulamentul nr. 861/2007 le rezervă instanței competente, nicio altă rubrică nu este prevăzută pentru alte persoane implicate eventual în litigiul principal.
În consecință, se poate deduce din economia generală a Regulamentului nr. 861/2007 că o participare a intervenienților în litigiile vizate de acest regulament nu a fost avută în vedere.
Această apreciere este confirmată de însuși obiectivul Regulamentului nr. 861/2007. Astfel, considerentele (7) și (8), precum și articolul 1 din acesta subliniază că finalitatea procedurii europene, opțională, este triplă. Ea urmărește să soluționeze cererile transfrontaliere cu valoare redusă într‑un mod mai simplu, mai rapid și mai puțin costisitor. Or, un astfel de obiectiv nu poate fi atins dacă procedura instituită ar permite participarea unei terțe persoane, precum un intervenient.
În acest context, trebuie amintit de asemenea, astfel cum procedează guvernul slovac și Comisia în observațiile lor, că legiuitorul Uniunii a exprimat, atunci când a adoptat Regulamentul (UE) 2015/2421 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2015 de modificare a Regulamentului nr. 861/2007 (
JO 2015, L 341, p. 1
), dorința de a nu extinde definiția litigiilor transfrontaliere, în pofida propunerii făcute în acest sens de Comisie [COM(2013) 794 final]. Această voință a legiuitorului Uniunii ar fi încălcată dacă domiciliul unui intervenient într‑un stat membru, altul decât cel al reclamantului și al pârâtului, ar fi suficient pentru a extinde domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 861/2007 la un litigiu precum litigiul principal.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „părți” vizează numai reclamantul și pârâtul din litigiul principal.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 2 alineatul (1) și articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 trebuie interpretate în sensul că un litigiu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament atunci când reclamantul și pârâtul își au domiciliul în același stat membru în care se află instanța sesizată.
În această privință, este suficient să se arate că articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 limitează domeniul de aplicare al acestui regulament în mod explicit la cauzele transfrontaliere. Articolul 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, astfel cum a fost interpretat de Curte la punctul 30 din prezenta hotărâre, definește o cauză transfrontalieră ca fiind un litigiu în care reclamantul și/sau pârâtul își au domiciliul sau reședința obișnuită într‑un stat membru, altul decât cel în care se află instanța sesizată.
În consecință, un litigiu precum litigiul principal, în care reclamantul și pârâtul își au domiciliul în același stat membru cu cel al instanței sesizate, nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 861/2007.
Pentru motive de exhaustivitate, trebuie amintit că, potrivit considerentului (8) al Regulamentului nr. 861/2007, acesta este un instrument care completează, atunci când condițiile pentru aplicarea sa sunt îndeplinite, posibilitățile oferite de legislațiile statelor membre.
Astfel, dreptul procedural aplicabil în statul membru în care se desfășoară procedura continuă să se aplice atunci când o cerere nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 861/2007. Într‑o astfel de situație, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din acest regulament, îi revine instanței de trimitere sarcina de a‑l informa pe reclamant și, în cazul în care acesta nu își retrage cererea, de a o examina în conformitate cu normele procedurale naționale relevante.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 2 alineatul (1) și articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 trebuie interpretate în sensul că un litigiu precum litigiul principal, în care reclamantul și pârâtul își au domiciliul sau reședința obișnuită în același stat membru în care se află instanța sesizată, nu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a zecea) declară:

1)
Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 861/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 517/2013 al Consiliului din 13 mai 2013, trebuie interpretat în sensul că noțiunea „părți” vizează numai reclamantul și pârâtul din litigiul principal.

2)
Articolul 2 alineatul (1) și articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 517/2013, trebuie interpretate în sensul că un litigiu precum litigiul principal, în care reclamantul și pârâtul își au domiciliul sau reședința obișnuită în același stat membru în care se află instanța sesizată nu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: slovaca.