CELEX: 62021CJ0613
Žalba
Javna služba
Dužnosnici
Postupak imenovanja na radno mjesto direktora
Obavijest o slobodnom radnom mjestu i obavijest o zapošljavanju
Odbijanje prijave za radno mjesto i imenovanje drugog kandidata
Nepravilnost postupka zapošljavanja
Očita pogreška u ocjeni
Transparentnost
Jednako postupanje

Svojom žalbom Europski parlament zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 14. srpnja 2021., Carbajo Ferrero/Parlament (
T‑670/19
, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2021:435
), kojom je taj sud, s jedne strane, poništio odluku Parlamenta od 10. prosinca 2018. kojom je odbijena prijava Fernanda Carbaja Ferrera i imenovan drugi kandidat, osoba A, na radno mjesto direktora za medije Glavne uprave za komunikaciju Parlamenta (u daljnjem tekstu: sporna odluka) te, s druge strane, naložio Parlamentu da F. Carbaju Ferreru isplati iznos od 40000 eura na ime naknade materijalne štete.
Okolnosti spora
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 18. pobijane presude te se za potrebe ovog postupka mogu sažeti na sljedeći način.
F. Carbajo Ferrero stupio je u službu Parlamenta 21. travnja 1986. kao dužnosnik. Obavljao je različite dužnosti u Parlamentu povezane s tiskom, informiranjem, kulturom i medijima.
Kako bi popunio radno mjesto direktora za medije u Glavnoj upravi za komunikaciju (u daljnjem tekstu: direktor za medije), Parlament je 27. veljače 2018. objavio obavijest o slobodnom radnom mjestu u skladu s člankom 29. stavkom 1. točkom (a) Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: obavijest o slobodnom radnom mjestu). Rok za podnošenje prijava bio je 23. ožujka 2018. F. Carbajo Ferrero prijavio se na tu obavijest 22. ožujka 2018.
Parlament je zaprimio tri prijave na obavijest o slobodnom radnom mjestu. Međutim, kako bi imao širi izbor za popunjavanje radnog mjesta direktora za medije, 27. ožujka 2018. objavio je obavijest o premještaju u skladu s člankom 29. stavkom 1. točkom (b) Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: obavijest o premještaju). Nadalje, 13. travnja 2018. u
Službenom listu Europske unije
objavio je obavijest o zapošljavanju u skladu s člankom 29. stavkom 2. Pravilnika o osoblju (
SL 2018., C 132 A, str. 1
.) (u daljnjem tekstu: obavijest o zapošljavanju).
U obavijesti o zapošljavanju kao rok za podnošenje prijava određen je 27. travnja 2018. Prijavilo se ukupno šesnaestero kandidata, od kojih se troje prijavilo na obavijest o slobodnom radnom mjestu, jedan na obavijest o premještaju, a dvanaestero na obavijest o zapošljavanju. Među tim kandidatima bila je i osoba A, koja se 26. travnja 2018. prijavila na obavijest o zapošljavanju.
Od 1. lipnja 2018., s obzirom na to da direktor za medije još nije bio imenovan, F. Carbaju Ferreru privremeno su povjerene dužnosti povezane s tim radnim mjestom, kako bi se osigurao kontinuitet službe u Upravi za medije.
U sklopu postupka imenovanja direktora za medije uspostavljen je savjetodavni odbor za imenovanje viših dužnosnika (u daljnjem tekstu: savjetodavni odbor), u skladu s odlukom predsjedništva Parlamenta (u daljnjem tekstu: predsjedništvo) od 16. svibnja 2000. o utvrđivanju faza u postupku imenovanja viših dužnosnika, kako je izmijenjena odlukom predsjedništva od 18. veljače 2008. (u daljnjem tekstu: odluka o utvrđivanju faza u postupku).
Savjetodavni odbor na sastanku održanom 4. listopada 2018. usvojio je kriterije komparativne analize prijava (u daljnjem tekstu: kriteriji komparativne analize). Na temelju tih kriterija savjetodavni odbor sastavio je popis kandidata te je predsjedništvu uputio preporuku o tome koga bi trebalo pozvati na razgovor. Predsjedništvo je jednoglasno prihvatilo tu preporuku. Među kandidatima pozvanima na razgovor bili su F. Carbajo Ferrero, koji se prijavio na obavijest o slobodnom radnom mjestu, osoba A, koja se prijavila na obavijest o zapošljavanju, i osoba B, jedini kandidat koji se prijavio na obavijest o premještaju. Prije nego što je obavio razgovore s kandidatima, savjetodavni odbor odredio je sedam područja ili tema koje će mu omogućiti da tijekom razgovorâ provede analizu prijava i nakon tih razgovora rangira kandidate.
Razgovori su održani 19. studenoga 2018. Savjetodavni odbor na temelju tih razgovora podnio je predsjedništvu obrazloženo izvješće kako bi ono moglo donijeti odluku o prijavama. U tom su izvješću kandidati bili rangirani prema zaslugama kako bi se utvrdilo koji su najkvalificiraniji za radno mjesto direktora za medije te je to izvješće sadržavalo preporuku koja mu je bila priložena. Na sastanku 10. prosinca 2018. savjetodavni odbor predložio je troje kandidata prema redu prvenstva kako bi se popunilo slobodno radno mjesto, osoba A bila je rangirana na prvo mjesto, F. Carbajo Ferrero na drugo, a osoba B na treće mjesto. Predsjedništvo je, kao tijelo za imenovanje (u daljnjem tekstu: TZI), odlučilo postupiti u skladu s preporukom savjetodavnog odbora te je imenovalo osobu A na predmetno radno mjesto.
Glavni direktor Glavne uprave za komunikaciju Parlamenta obavijestio je 11. prosinca 2018. cjelokupno osoblje te glavne uprave da je postupak zapošljavanja završen te je zahvalio F. Carbaju Ferreru na privremenom obavljanju dužnosti u Upravi za medije te glavne uprave od 1. lipnja 2018.
Porukom elektroničke pošte od 12. prosinca 2018. glavni tajnik Parlamenta dostavio je F. Carbaju Ferreru spornu odluku.
F. Carbajo Ferrero 8. ožujka 2019. podnio je žalbu protiv sporne odluke u skladu s člankom 90. stavkom 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), koja je odbijena 21. lipnja 2019.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 1. listopada 2019. F. Carbajo Ferrero pokrenuo je postupak na temelju članka 270. UFEU‑a kojim je zahtijevao, s jedne strane, poništenje sporne odluke i, s druge strane, naknadu štete koju je navodno pretrpio zbog te odluke.
F. Carbajo Ferrero u prilog svojoj tužbi istaknuo je pet tužbenih razloga.
U pobijanoj presudi Opći sud je razmotrio drugi dio drugog tužbenog razloga, koji se temeljio na tome da su u provedenom postupku odabira povrijeđeni članak 27. Pravilnika o osoblju kao i načela pravne sigurnosti, transparentnosti, dobre uprave i jednakog postupanja.
U tom je pogledu Opći sud u točkama 111. do 123. pobijane presude u biti smatrao da je široka diskrecijska ovlast kojom uprava raspolaže u pogledu načinâ organizacije postupka odabira ograničena poštovanjem načela jednakog postupanja prema kandidatima i objektivnosti izbora između njih, a koji zahtijevaju, s jedne strane, da se kriteriji komparativne analize utvrde prije predmetnog zapošljavanja i, s druge strane, da se ti kriteriji komparativne analize ne mijenjaju tijekom postupka odabira, kako bi se spriječila opasnost da se navedeni kriteriji mogu prilagoditi ovisno o zaprimljenim prijavama. Opći sud je u točki 119. pobijane presude istaknuo da odluka o utvrđivanju faza u postupku predviđa donošenje kriterija komparativne analize zasluga na početku postupka, odnosno prije zaprimanja prijava, te ne predviđa mogućnost da se ti kriteriji izmijene u fazi razgovorâ.
Međutim, Opći sud utvrdio je da u ovom slučaju, iako bi takvi kriteriji omogućili rangiranje prijava kako bi se odabrale samo neke od njih, oni nisu bili primijenjeni tijekom razgovorâ s kandidatima ni prilikom analize odgovora na pitanja postavljena na razgovorima, a koja je dovela do rangiranja kandidata prema zaslugama. Naime, u drugoj fazi postupka odabira savjetodavni odbor odredio je sedam područja ili tema za raspravu namijenjenih ocjeni kandidata, čije je rangiranje prema zaslugama provedeno samo na temelju njihovih odgovora na pitanja o tim područjima ili temama, o kojima se raspravljalo tijekom tih razgovora.
Opći sud je u točkama 124. i 125. pobijane presude zaključio da Parlament nije dokazao da su se isti kriteriji komparativne analize zasluga primjenjivali u različitim fazama postupka odabira, niti da je predsjedništvo, kao TZI, bilo obaviješteno o tome da kriteriji koje je savjetodavni odbor odredio prije zaprimanja prijava nisu bili primijenjeni za usporedbu zasluga kandidata tijekom razgovorâ. Stoga je Opći sud – nakon što je prihvatio drugi dio drugog tužbenog razloga F. Carbaja Ferrera, u dijelu u kojem se njime kritizira nedostatak transparentnosti različitih faza postupka zapošljavanja i posljedična povreda načela dobre uprave i načela jednakog postupanja – smatrao da je sporna odluka donesena nakon nepravilnog postupka.
Opći sud također je prihvatio drugi dio trećeg tužbenog razloga i stoga taj tužbeni razlog u cijelosti, u dijelu u kojem je tužitelj u tom dijelu istaknuo da sporna odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni koja proizlazi iz činjenice da je bila odabrana prijava osobe A a da TZI nije bilo pravilno obaviješten o profesionalnom iskustvu F. Carbaja Ferrera. Opći sud došao je do te ocjene nakon što je u točki 139. pobijane presude utvrdio da iz izvatka iz izvješća o razgovorima s kandidatima, na temelju kojeg je TZI donio spornu odluku, ne proizlazi da je savjetodavni odbor pravilno uzeo u obzir profesionalno iskustvo F. Carbaja Ferrera u Glavnoj upravi za komunikaciju Parlamenta, s obzirom na to da je u navedenom izvatku samo navedeno da je on od 2009. bio načelnik odjela u toj glavnoj upravi, a Parlament ne osporava da je on zapravo od 1999. bio načelnik odjela u navedenoj glavnoj upravi. Osim toga, u tom izvatku nije bila navedena činjenica da je F. Carbajo Ferrero od 1. lipnja 2018. privremeno obavljao dužnosti u vezi s radnim mjestom koje se popunjava.
Stoga, smatrajući da je sporna odluka donesena nakon nepravilnog postupka i da sadržava očitu pogrešku u ocjeni koja proizlazi iz netočnosti informacija dostavljenih TZI‑ju, Opći sud poništio je tu odluku a da nije ispitao ostale argumente koje je istaknuo F. Carbajo Ferrero u potporu trećem tužbenom razlogu, kao ni četvrti i peti tužbeni razlog.
Osim toga, Opći sud djelomično je prihvatio zahtjev za naknadu štete koji je podnio F. Carbajo Ferrero, u dijelu u kojem se odnosio na naknadu imovinske štete, te je Parlamentu naložio da mu na ime naknade te štete isplati iznos od 40000 eura.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
Parlament svojom žalbom od Suda zahtijeva da:
–
ponajprije, ukine pobijanu presudu, vrati predmet Općem sudu i odredi da će se o troškovima odlučiti naknadno te
–
podredno, ukine pobijanu presudu, odbije tužbu i naloži F. Carbaju Ferreru snošenje svih troškova.
F. Carbajo Ferrero od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži Parlamentu snošenje troškova.
O žalbi
Parlament u prilog svojoj žalbi ističe dva žalbena razloga. Prvim žalbenim razlogom tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava i iskrivio činjenice time što je presudio da postupak odabira sadržava nepravilnosti. Drugim žalbenim razlogom tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava te da je iskrivio činjenice i dokaze prilikom utvrđenja da sporna odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni. Osim toga, Parlament podredno ističe žalbeni razlog koji se temelji na nedostatku u obrazloženju pobijane presude i na povredi načela proporcionalnosti u pogledu propuštanja ispitivanja posljedica poništenja sporne odluke.
Prvi žalbeni razlog
Prvi žalbeni razlog sastoji se od četiriju dijelova, koje valja ispitati zajedno.
Argumentacija stranaka
Prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga Parlament tvrdi da je Opći sud prilikom tumačenja odluke o utvrđivanju faza u postupku počinio pogreške koje se tiču prava te je odlučio na temelju proturječnih obrazloženja.
Kao prvo, iz točke 4. odluke o utvrđivanju faza u postupku za odabir viših dužnosnika proizlazi da se taj postupak sastoji od dviju faza, od kojih se prva, neobvezna, sastoji od komparativne analize zasluga kandidatâ na temelju prijava i sastavljanja popisa kandidata, a druga od razgovorâ s kandidatima koji se nalaze na tom popisu. Parlament pojašnjava da su se kriteriji komparativne analize primjenjivali samo u prvoj fazi postupka jer ta odluka ni u kojem slučaju ne nameće primjenu tih kriterija komparativne analize u okviru druge faze niti zabranjuje da se eventualno usvoje novi kriteriji. On ističe da je savjetodavni odbor u okviru predmetnog postupka odabira usvojio tri kriterija komparativne analize te je potom odredio sedam tema za raspravu tijekom razgovorâ s kandidatima. Parlament tvrdi da je Opći sud – time što je u točkama 117. do 119. pobijane presude ocijenio da Parlament tijekom druge faze postupka odabira i rangiranja kandidata prema zaslugama nije mogao izmijeniti kriterije komparativne analize prijava koji su primijenjeni u prvoj fazi odabira – počinio pogrešku koja se tiče prava. Time je Opći sud upravi uskratio njezinu vrlo široku diskrecijsku ovlast u pogledu organizacije postupka odabira.
Kao drugo, Parlament ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 120. do 124. pobijane presude smatrao da je savjetodavni odbor pogriješio kad nije obavijestio predsjedništvo o tome da u fazi razgovorâ s kandidatima nije primijenio kriterije komparativne analize.
Kao treće, Parlament ističe proturječnost u obrazloženju pobijane presude. Podsjeća na to da je Opći sud u točki 65. te presude naveo prigovor koji je F. Carbajo Ferrero iznio u potporu svojem prigovoru nezakonitosti usmjerenom protiv odluke o utvrđivanju faza u postupku, a prema kojem „navedena odluka ne predviđa da se savjetodavni odbor oslanja na kriterije za usporedbu zasluga kandidatâ tijekom razgovorâ radi rangiranja prema zaslugama, niti da se ti kriteriji priopće TZI‑ju”. Međutim, bilo bi proturječno da je Opći sud, a da nije izričito odlučio o tom prigovoru, u cijelosti odbio taj prigovor nezakonitosti, ali da je u točkama 120. do 124. pobijane presude smatrao da nepriopćavanje kriterija komparativne analize zasluga predsjedništvu čini pogrešku koja se tiče prava.
Drugim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga Parlament tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 111. i 112. pobijane presude načelo jednakog postupanja protumačio na način da iz njega proizlazi opća obveza usvajanja navedenih kriterija prije zaprimanja prijava, uz zabranu njihove izmjene tijekom postupka odabira.
U tom pogledu Parlament osporava relevantnost presude od 3. ožujka 1993., Booss i Fischer/Komisija (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), na kojoj je Opći sud utemeljio svoj zaključak u točkama 111. i 112. pobijane presude da se kriteriji komparativne analize ne smiju mijenjati tijekom postupka odabira. Parlament ističe da se predmet koji je doveo do te presude odnosio na obavijest o slobodnom radnom mjestu objavljenu u skladu s člankom 29. stavkom 1. točkom (a) Pravilnika o osoblju, dok je u ovom predmetu predsjedništvo odlučilo proširiti svoju mogućnost izbora te je objavilo obavijest o zapošljavanju u skladu s člankom 29. stavkom 2. Pravilnika o osoblju. Međutim, tom je odredbom predviđen poseban postupak, tijekom kojeg TZI može primijeniti kriterije koji nisu navedeni u obavijesti o slobodnom radnom mjestu. Parlament smatra da je njegova argumentacija potkrijepljena presudama od 19. svibnja 1983., Mavridis/Parlament (
289/81
,
EU:C:1983:142
, t.
16.
) i od 19. svibnja 1983., Verros/Parlament (
306/81
,
EU:C:1983:143
, t.
16.
).
Parlament dodaje da opća zabrana izmjene kriterija komparativne analize tijekom postupka odabira nije u skladu s prvim i trećim stavkom članka 5. Priloga III. Pravilniku o osoblju.
Parlament također prigovara Općem sudu da je u ovom slučaju pogrešno primijenio načelo jednakog postupanja. U tom pogledu ističe, s jedne strane, da Opći sud nikad nije smatrao da je Parlament povrijedio pravni okvir utvrđen u obavijestima o slobodnom radnom mjestu, o premještaju i o zapošljavanju. S druge strane, smatra da Opći sud nije provjerio jesu li teme o kojima se raspravljalo na razgovorima s kandidatima bile povezane s uvjetima predviđenima u obavijesti o zapošljavanju te je li se nekim kandidatima dala prednost u odnosu na ostale.
Trećim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga Parlament ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 120. do 124. pobijane presude utvrdio da je Parlament povrijedio načelo transparentnosti jer predsjedništvo, kao TZI, nije bilo obaviješteno o navodnoj zamjeni kriterija komparativne analize zasluga sa sedam područja ili tema određenih za razgovore s kandidatima. Osim toga, Parlament smatra da je Opći sud presudio
ultra petita
jer se F. Carbajo Ferrero u prvostupanjskom postupku pozvao na povredu načela transparentnosti u odnosu na kandidate, a ne u odnosu na predsjedništvo.
Četvrtim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga Parlament tvrdi da je Opći sud iskrivio činjenice time što je u točki 119. pobijane presude smatrao da se rangiranje prema zaslugama ne može temeljiti „samo” na odgovorima koje su kandidati dali u pogledu sedam područja ili tema o kojima se raspravljalo tijekom razgovorâ. U tom pogledu Parlament naglašava da nijedan element spisa ne upućuje na to da u svrhu rangiranja predsjedništvo nije uzelo u obzir profesionalno iskustvo i sposobnost kandidatâ. Tu je okolnost Opći sud čak priznao u točki 12. pobijane presude.
F. Carbajo Ferrero smatra da taj žalbeni razlog treba odbiti.
Ocjena Suda
U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, premda TZI raspolaže širokom marginom prosudbe u usporedbi zasluga kandidatâ te je osobito može izvršavati prilikom ispitivanja prijava za radno mjesto koje se popunjava, on je dužan to činiti u okviru koji si je sâm nametnuo u skladu s obavijesti o slobodnom radnom mjestu (vidjeti u tom smislu presudu od 7. veljače 1990., Culin/Komisija,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
, t.
19.
i navedenu sudsku praksu).
Na temelju toga, Opći sud je u točki 139. presude od 28. rujna 2017., Hristov/Komisija i EMA (
T‑495/16 RENV I i T‑495/16 RENV II
, neobjavljena,
EU:T:2017:676
) pravilno istaknuo da TZI, osobito kada je radno mjesto koje se popunjava vrlo visoko, raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću u pogledu usporedbe zasluga kandidatâ za takvo radno mjesto. Ta široka diskrecijska ovlast mora se izvršavati uz potpuno poštovanje svih relevantnih propisa, odnosno ne samo obavijesti o slobodnom radnom mjestu nego i eventualnih postupovnih pravila koja je tijelo donijelo radi izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti. Stoga pravila koja se primjenjuju na postupak imenovanja također čine dio pravnog okvira koji TZI mora strogo poštovati pri izvršavanju svoje široke diskrecijske ovlasti.
Kao što to u biti ističe nezavisna odvjetnica u točkama 48. do 52. svojeg mišljenja, odluka o utvrđivanju faza u postupku dio je tih relevantnih propisa i navedene faze, koje su međusobno povezane, čine jedinstven postupak odabira. U skladu s jedinstvenom prirodom tog postupka, činjenica da savjetodavni odbor usvaja kriterije komparativne analize, predviđene u točki 4. podtočki (a) te odluke, predstavlja temelj cijelog tog postupka i sva područja ili sve teme korištene tijekom razgovora s kandidatima, predviđenima u točki 4. podtočki (e) te odluke, trebaju proizlaziti iz tih kriterija, kako bi savjetodavni odbor mogao ocijeniti sposobnost kandidata koji su bili pozvani na razgovore s obzirom na svaki kriterij.
Stoga valja utvrditi da Opći sud nije pogrešno protumačio točku 4. odluke o utvrđivanju faza u postupku time što je u točkama 111., 112., 114. i 119. pobijane presude smatrao da je široka diskrecijska ovlast, kojom uprava raspolaže u pogledu načinâ organizacije postupka odabira, ograničena, s jedne strane, time da se kriteriji komparativne analize na temelju obavijesti o slobodnom radnom mjestu, o premještaju i o zapošljavanju moraju utvrditi tijekom prve faze postupka odabira, prije zapošljavanja o kojem je riječ, odnosno prije zaprimanja prijava, te, s druge strane, time da se ti kriteriji ne smiju mijenjati tijekom postupka odabira.
Opći sud stoga je s pravom u točki 118. pobijane presude istaknuo da pitanja postavljena na razgovorima s kandidatima ne smiju postati novi kriteriji komparativne analize zasluga, usvojeni nakon predodabira kandidata koje treba pozvati na te razgovore.
Usto, Opći sud u točkama 111. i 112. pobijane presude pravilno se temeljio na točki 67. presude od 3. ožujka 1993., Booss i Fischer/Komisija (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), koja upućuje na točke 38. do 40. presude od 30. listopada 1974., Grassi/Vijeće (
188/73
,
EU:C:1974:112
), i na točke 20. do 22. presude od 7. veljače 1990., Culin/Komisija (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
), prema kojima načelo jednakog postupanja tijekom odvijanja postupka odabira dužnosnika nalaže da se kriteriji komparativne analize utvrde prije predmetnog zapošljavanja i da ih se ne mijenja tijekom postupka.
Parlament se poziva na presude od 19. svibnja 1983., Mavridis/Parlament (
289/81
,
EU:C:1983:142
, t.
16.
) i od 19. svibnja 1983., Verros/Parlament (
306/81
,
EU:C:1983:143
, t.
16.
), prema kojima u okviru posebnog postupka predviđenog člankom 29. stavkom 2. Pravilnika o osoblju ili kada je imenovan odbor za odabir, na koji je TZI prenio svoju ovlast za odabir, on nije dužan primijeniti odredbe Priloga III. Pravilniku o osoblju koje se odnose na obavijest o slobodnom radnom mjestu te tijekom postupka također može primijeniti kriterije koji nisu određeni tom obavijesti. Međutim, te presude nisu donesene u kontekstu postupka odabira za koji je odlukom donesenom posebno radi određivanja faza tog postupka predviđeno da savjetodavni odbor treba utvrditi kriterije komparativne analize na temelju teksta obavijesti o zapošljavanju. Stoga se na temelju navedenih presuda ne može poduprijeti argumentacija Parlamenta prema kojoj je tijekom predmetnog postupka odabira bilo moguće izmijeniti kriterije komparativne analize.
Posljedično, Parlament ne može tvrditi da je Opći sud u točkama 117. do 119. pobijane presude – smatrajući da je savjetodavni odbor propustio obavijestiti predsjedništvo, kao TZI, o činjenici da kriteriji komparativne analize zasluga utvrđeni za prvu fazu postupka odabira nisu bili primijenjeni za usporedbu zasluga kandidatâ tijekom razgovorâ – onemogućio predsjedništvu vlastiti način organizacije postupka odabira, koji proizlazi iz njegove vrlo široke diskrecijske ovlasti. Naime, u tim točkama Opći sud samo je pojasnio da način o kojem je riječ ne ispunjava zahtjev prema kojem komparativnu ocjenu kvalifikacija i sposobnosti kandidatâ treba provesti oslanjajući se na kriterije komparativne analize zasluga utvrđene prije zaprimanja prijava na temelju obavijesti o slobodnom radnom mjestu, premještaju i zapošljavanju te oni ne mogu biti izmijenjeni tijekom postupka odabira.
Stoga treba odbiti tvrdnje Parlamenta prema kojima je Opći sud u točkama 120. do 124. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava.
Kao prvo, Parlament neosnovano tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je savjetodavni odbor pogriješio kad predsjedništvo, kao TZI, nije obavijestio o tome da tijekom razgovorâ nisu bili primijenjeni prvotno utvrđeni kriteriji komparativne analize zasluga.
U tom pogledu iz točke 123. pobijane presude, čiji sadržaj u žalbenom postupku nije osporen, proizlazi da – iako je Parlament u prvostupanjskom postupku tvrdio da je popis područja ili tema o kojima se raspravljalo tijekom razgovorâ s kandidatima bio priopćen predsjedništvu, kao TZI‑ju – prvotno utvrđeni kriteriji komparativne analize zasluga kandidatâ nisu bili primijenjeni tijekom razgovorâ ili prilikom analize odgovora na pitanja postavljena na razgovorima, a koja je dovela do rangiranja kandidata prema zaslugama, te da savjetodavni odbor nije obavijestio predsjedništvo o tome da ti kriteriji nisu bili primijenjeni. Međutim, Opći sud je u točki 113. pobijane presude utvrdio da se kriteriji komparativne analize zasluga moraju priopćiti TZI‑ju, kako bi mu se omogućio uvid i razumijevanje na koji su se način zasluge kandidata ocjenjivale – i u fazi izbora kandidata koji će biti pozvani na razgovor kao i u samoj fazi razgovorâ s kandidatima – a kako bi ih moglo rangirati prema redoslijedu prvenstva. Slijedom toga, s obzirom na to da pred Općim sudom nije dokazao da su područja ili teme utvrđene za potrebe razgovorâ odgovarale prvotno utvrđenim kriterijima komparativne analize zasluga kandidatâ i da su proširenje tih kriterija, Parlament ne može prigovarati Općem sudu zbog toga što je u točkama 120. do 124. pobijane presude provjerio je li predsjedništvo, kao TZI, bilo obaviješteno o činjenici da kriteriji komparativne analize zasluga nisu bili primijenjeni tijekom razgovorâ s kandidatima.
Kao drugo, Parlament pogrešno tvrdi da je Opći sud u točkama 120. do 124. pobijane presude u pogledu povrede načela transparentnosti presudio
ultra petita
. Opći sud utvrdio je da je došlo do takvog kršenja u kontekstu povrede načela dobre uprave, koja se odnosi na nepoštovanje obveze obavještavanja predsjedništva, s jedne strane, o vezama između područja ili tema za raspravu tijekom razgovorâ s kandidatima i kriterija komparativne analize koji su utvrđeni prije zaprimanja prijava kao i, s druge strane, o neprimjeni tih kriterija tijekom razgovorâ.
Kao treće, suprotno onomu što tvrdi Parlament, ne postoji proturječnost u obrazloženju između, s jedne strane, točaka 66. do 73. i, s druge strane, točaka 120. do 124. pobijane presude. Naime, u točkama 66. do 73. pobijane presude Opći sud samo utvrđuje da je odlukom o utvrđivanju faza u postupku određen opći okvir postupka odabira te da činjenica da tom odlukom nije detaljno utvrđen način na koji se preporuka sastavlja i da se ne precizira da je dokumentacija kandidata stavljena na raspolaganje predsjedništvu zajedno s izvješćem o razgovorima i preporukom nije dovoljna kako bi se smatralo da se navedenom odlukom krše načela dobre uprave, jednakog postupanja i nediskriminacije. Kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 61. svojeg mišljenja, Opći sud u toj fazi svojeg rasuđivanja još nije ispitivao dosljednost kriterija primijenjenih u postupku odabira niti obvezu obavještavanja predsjedništva, tako da utvrđenje iz točke 74. pobijane presude ne dovodi u pitanje utvrđenje iz njezinih točaka 120. do 124.
Kad je riječ o argumentu koji je Parlament istaknuo kako bi dokazao pogrešno tumačenje načela jednakog postupanja – prema kojem zabrana izmjene kriterija komparativne analize tijekom postupka odabira nije u skladu s člankom 5. prvim i trećim stavkom Priloga III. Pravilniku o osoblju – valja istaknuti, kao što je to učinio F. Carbajo Ferrero, da se taj Prilog III. ne primjenjuje na postupke koji se temelje na članku 29. stavku 2. Pravilnika o osoblju.
Što se tiče prigovora koji se odnosi na primjenu načela jednakog postupanja u ovom slučaju, najprije valja utvrditi da je bespredmetan jer se njime smatra da Opći sud nije ispitao odnosno presudio da je Parlament povrijedio pravni okvir utvrđen u obavijestima o slobodnom radnom mjestu, premještaju i zapošljavanju. Naime, kao što to proizlazi iz točke 112. pobijane presude, izmjena kriterija komparativne analize zasluga podrazumijeva opasnost da bi ti kriteriji mogli biti prilagođeni kandidatima koji su se prijavili na radno mjesto koje se popunjava. Međutim, u tom pogledu nije relevantno ispitivanje je li takvom izmjenom povrijeđen navedeni okvir.
Nadalje, ta se ista ocjena nameće u pogledu pitanja je li sedam predmeta ili tema određenih za razgovore s kandidatima, a koje su se tijekom njih isključivo pratile, bilo utvrđeno na temelju obavijesti o zapošljavanju. Štoviše, s obzirom na to da se Parlament u prvostupanjskom postupku nije izričito pozvao ni,
a fortiori
, dokazao takvu vezu, ne može tvrditi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije proveo to ispitivanje.
Naposljetku, što se tiče opasnosti da bi kriteriji komparativne analize zasluga mogli biti prilagođeni kandidatima koji su se prijavili na radno mjesto koje se popunjava, Parlament u biti ističe da takva hipotetska opasnost sama po sebi nije dovoljna te da je stoga Opći sud morao provjeriti jesu li područja ili teme o kojima se raspravljalo tijekom razgovorâ stvarno dale prednost određenim kandidatima. U prilog svojem argumentu Parlament se poziva na presude od 6. veljače 1986., Vlachou/Revizorski sud (
143/84
,
EU:C:1986:55
) i od 13. srpnja 1989., Caturla‑Poch i de la Fuente Pascual/Parlament (
361/87 i 362/87
,
EU:C:1989:317
), iz kojih proizlazi da, kada povjerenstvo za odabir utvrđuje kriterije ocjenjivanja nakon što je zaprimilo popis kandidata kojima je omogućen pristup testiranju, povreda načela jednakog postupanja može se utvrditi tek nakon što se ispita jesu li ti kriteriji objektivno takvi da se na temelju njih prema nekim kandidatima postupa povoljnije nego prema ostalima.
Međutim, kao što to ističe nezavisna odvjetnica u točki 63. svojeg mišljenja, s jedne strane, iz te sudske prakse ne proizlazi da je za utvrđenje postojanja povrede načela jednakog postupanja u postupku odabira potrebno u svakom pojedinom slučaju ispitati je li se prema nekim kandidatima postupalo povoljnije nego prema ostalima. S druge strane, predmeti u kojima su donesene te dvije presude odnosili su se na pitanje različito od onoga koje u središtu ovog predmeta, a to je odnos koji postoji između kriterija komparativne analize zasluga i područja ili tema za raspravu tijekom razgovorâ s kandidatima, utvrđenih kako bi se odabrao najsposobniji kandidat.
U pogledu prigovora koji je Parlament istaknuo protiv obrazloženja iz točke 119. pobijane presude – prema kojem nijedan dokument iz spisa ne upućuje na to da se rangiranje prema zaslugama kandidata temeljilo „samo” na odgovorima danima na razgovorima – dovoljno je istaknuti da je uporaba tog izraza dio ocjene koju je proveo Opći sud. Naime, Opći sud upotrijebio je izraz „samo”, s jedne strane, zbog činjenice da je u točki 118. te presude ocijenio da pitanja postavljena kandidatima tijekom razgovorâ ne bi trebala postati novi kriteriji komparativne analize zasluga, usvojeni tijekom postupka odabira, nakon što su prijave već bile zaprimljene i „razvrstane”, te, s druge strane, zbog toga što je u točki 123. pobijane presude utvrdio da kriteriji komparativne analize zasluga kandidata nisu bili primijenjeni tijekom razgovorâ i prilikom analize odgovora na postavljena pitanja na tim razgovorima, a koja je dovela do rangiranja kandidata prema zaslugama.
S obzirom na ta razmatranja, prvi žalbeni razlog valja odbiti.
Drugi žalbeni razlog
Drugi žalbeni razlog sadržava dva dijela. Prvim dijelom tog žalbenog razloga Parlament tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava prilikom ocjene da sporna odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni koja proizlazi iz netočnosti informacija o profesionalnoj karijeri F. Carbaja Ferrera dostavljenih predsjedništvu. Drugim dijelom navedenog žalbenog razloga ističe da ta navodna očita pogreška u ocjeni proizlazi iz iskrivljavanja činjenica i dokaza.
Najprije valja ispitati drugi dio drugog žalbenog razloga.
Drugi dio drugog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
Drugim dijelom drugog žalbenog razloga Parlament smatra da je Opći sud u točkama 132., 139. i 176. pobijane presude iskrivio činjenice i dokaze.
Kao prvo, Parlament tvrdi, s jedne strane, da obrazloženje navedeno u točki 139. pobijane presude, prema kojem profesionalno iskustvo F. Carbaja Ferrera u Glavnoj upravi za komunikaciju nije pravilno uzeto u obzir, ne preuzima vjerno uvodnu rečenicu iz dijela izvješća savjetodavnog odbora o razgovorima koji se odnose na F. Carbaja Ferrera te, s druge strane, da je formulacija „u ovom trenutku je [n]ačelnik [o]djela u [Glavnoj upravi za komunikaciju], od 2009.” u tom dijelu izvješća ograničena samo na prikaz položaja F. Carbaja Ferrera na dan podnošenja njegove prijave.
Kao drugo, prema mišljenju Parlamenta, Opći sud očito je iskrivio dokaze time što je u točki 132. pobijane presude utvrdio da je „Parlament na raspravi priznao da je izvadak iz izvješća o razgovorima sadržavao netočnost u pogledu datuma na koji je F. Carbajo Ferrero imenovan načelnikom odjela u [Glavnoj upravi za komunikaciju]”. On tvrdi, oslanjajući se na snimku s rasprave, da nije potvrdio postojanje takve netočnosti.
Kao treće, Parlament ističe – osporavajući obrazloženje iz točke 176. pobijane presude, prema kojem se protivio mjeri upravljanja postupkom u vezi s podnošenjem potpune verzije izvješća o razgovorima i preporuke koju je sastavio savjetodavni odbor – da je na raspravi izričito naveo kako je spreman dostaviti anonimiziranu verziju izvješća o razgovorima te da je njegova volja bila u suprotnosti s odgovorom Općeg suda, koji je smatrao da je takav prijedlog nepravodoban. Parlament naglašava da na temelju članka 88. stavka 1. Poslovnika Općeg suda korisnost mjera upravljanja postupkom i odluka u vezi s njima proizlaze iz diskrecijske ovlasti Općeg suda.
F. Carbajo Ferrero smatra da drugi dio drugog žalbenog razloga valja odbiti.
–
Ocjena Suda
Najprije valja istaknuti da je Opći sud u točki 139. pobijane presude naveo da je F. Carbajo Ferrero „bio načelnik odjela u GU‑u za komunikaciju od 2009.”, iako iz izvatka iz izvješća o razgovorima priloženog odluci o odbijanju žalbe proizlazi da je on „u ovom trenutku” načelnik odjela u toj glavnoj upravi od 2009. Međutim, ta pogreška nema nikakva utjecaja na utvrđenje iz iste točke 139. prema kojem je „tužitelj [istaknuo] a da Parlament to nije osporio da je bio načelnik odjela u navedenoj glavnoj upravi od 1999.”.
Nadalje, Parlament se uzalud poziva na zvučni zapis s rasprave pred Općim sudom kako bi dokazao da na toj raspravi nije potvrdio da je izvadak iz izvješća o razgovorima sadržavao netočnost koja se odnosila na datum na koji je F. Carbajo Ferrero imenovan načelnikom odjela u Glavnoj upravi za komunikacije.
Naime, čak i pod pretpostavkom da Parlament na raspravi nije priznao da je izvadak iz izvješća o razgovorima sadržavao takvu netočnost, to ne dovodi u pitanje utvrđenje Općeg suda iz točke 139. pobijane presude u pogledu datuma na koji je F. Carbajo Ferrero imenovan načelnikom odjela u toj glavnoj upravi. S obzirom na okolnost da je F. Carbajo Ferrero podnio taj dokaz u svojoj tužbi kojom je pokrenut postupak, među ostalim, u točkama 7., 94. i 99., u bilješci br. 21 i njezinu Prilogu A.5, te da Parlament nije dokazao da ga je izričito osporio u prvostupanjskom postupku, on ne može tvrditi da se Opći sud pogrešno oslonio na postojanje navedene netočnosti iskrivljavajući dokaz.
Naposljetku, posljednji prigovor drugog dijela drugog žalbenog razloga također se ne može prihvatiti. Naime, iz točke 177. pobijane presude proizlazi da je Opći sud odbijanje određivanja mjere upravljanja postupkom, koju je zatražio F. Carbajo Ferrero, obrazložio time da su elementi koji su mu stavljeni na raspolaganje bili dovoljni za ocjenu zakonitosti sporne odluke, a ne zbog bilo kakvog prigovora Parlamenta.
U tim okolnostima taj dio drugog žalbenog razloga treba odbiti.
Prvi dio drugog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
Prvim dijelom drugog žalbenog razloga Parlament tvrdi da je Opći sud u točkama 139., 143. i 146. pobijane presude počinio pogreške koje se tiču prava time što je utvrdio da sporna odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni koja proizlazi iz netočnosti informacija o profesionalnoj karijeri F. Carbaja Ferrera dostavljenih članovima predsjedništva.
Prije svega, prema mišljenju Parlamenta, Opći sud je zanemario ulogu izvješća o razgovorima, a to je obavijestiti predsjedništvo o izvedbi kandidata na razgovorima, a ne mu pružiti elemente koji se odnose na profesionalno iskustvo kandidata. Podsjeća na to da su informacije o stručnim sposobnostima i profesionalnom iskustvu kandidatâ predsjedništvu već bile priopćene u okviru prve faze postupka odabira i da su mu te informacije ostale na raspolaganju tijekom cijelog tog postupka. Zbog toga je u izvješću o razgovorima samo uvodno preuzeta dužnost koju su kandidati izvršavali i naveli prilikom podnošenja svojih prijava.
Nadalje, Parlament smatra da je Opći sud povrijedio svoju vlastitu sudsku praksu prema kojoj je to što je TZI imao cjelokupnu dokumentaciju kandidata za radno mjesto koje se popunjava dovoljno da bi se odbio tužbeni razlog koji se temelji na postojanju eventualnih pogrešaka u kvalifikacijama kandidata iz preporuke koju je odbor za odabir dostavio TZI‑ju.
Naposljetku, prema mišljenju Parlamenta, Opći sud je u točki 139. pobijane presude pogrešno presudio da savjetodavni odbor nije pravilno uzeo u obzir iskustvo F. Carbaja Ferrero radi ocjene njegove prijave za radno mjesto koje se popunjava, time što nije uzeo u obzir njegovo iskustvo kao privremeno odgovorne osobe u Upravi za medije pri Glavnoj upravi za komunikaciju od 1. lipnja 2018. Međutim, on u svojoj prijavi nije naveo to iskustvo, koje je započelo nakon isteka roka predviđenog za podnošenje prijava.
F. Carbajo Ferrero smatra da taj dio drugog žalbenog razloga valja odbiti.
–
Ocjena Suda
Što se tiče prvog prigovora Parlamenta, valja istaknuti, s jedne strane, da je, kao što to proizlazi iz točke 137. pobijane presude, na Općem sudu bilo da ispita je li uprava na očito pogrešan način iskoristila svoju diskrecijsku ovlast u pogledu zasluga F. Carbaja Ferrera. S druge strane, kao što to proizlazi iz točke 90. pobijane presude, u kojem je opisan sadržaj odluke o odbijanju žalbe koju je potonji podnio, predsjedništvo je donijelo svoju odluku raspolažući svim korisnim dokumentima, odnosno osobnom dokumentacijom svih kandidata (životopisi i motivacijska pisma), tablicom u kojoj su sažete njihove prijave i izvješćem o razgovorima koje je izradio savjetodavni odbor, tako da su članovi predsjedništva koji su to željeli mogli prije svojeg sastanka steći uvid u te dokumente.
Međutim, s obzirom na to da su članovi predsjedništva imali samo mogućnost uvida u navedene dokumente, ako su to željeli, ali da Parlament, kao što to proizlazi iz točke 143. pobijane presude, nije dokazao da su iskoristili tu mogućnost kad je riječ o dokumentaciji F. Carbaja Ferrera, Opći sud pravilno je smatrao da je, s obzirom na izvješće o razgovorima, potrebno utvrditi je li savjetodavni odbor točno obavijestio TZI o profesionalnom iskustvu F. Carbaja Ferrera. Taj prigovor stoga nije osnovan.
Što se tiče drugog prigovora, Parlament se ne može pozivati na presudu od 13. prosinca 1990., Kalavros/Sud (
T‑160/89 i T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). Naime, u predmetu u kojem je donesena ta presuda, za razliku od ovog slučaja, s jedne strane, dokument koji sadržava navodne pogreške podnesen je TZI‑ju u okviru prvog ispitivanja prijava, a tužitelj u tom predmetu bio je među kandidatima odabranima na kraju tog prvog odabira, tako da mu te pogreške, pod pretpostavkom da su dokazane, nisu mogle nanijeti štetu. S druge strane, u navedenom predmetu, kao što to proizlazi iz točke 53. te presude, prilikom konačnog odabira članovi upravnog odbora, a zatim Suda, raspolagali su potpunom dokumentacijom svakog kandidata, što ne odgovara situaciji u kojoj prije sastanka TZI‑ja postoji samo obična mogućnost uvida, suprotno onomu što je u ovom slučaju utvrđeno u točki 90. pobijane presude. Stoga je taj prigovor neosnovan.
Što se tiče trećeg prigovora, Sud je već presudio da je načelno na kandidatima da povjerenstvu za odabir dostave sve informacije koje smatraju korisnima za potrebe ispitivanja svoje prijave (presuda od 12. srpnja 1989., Belardinelli i dr./Sud,
225/87
,
EU:C:1989:309
t. 24.). Stoga je F. Carbajo Ferrero trebao izričito navesti svoje iskustvo kao privremeno odgovorna osoba Uprave za medije pri Glavnoj upravi za komunikacije, to više što je to iskustvo započelo nakon isteka roka predviđenog za podnošenje prijava. Štoviše, valja istaknuti da je F. Carbajo Ferrero mogao uputiti na navedeno iskustvo tijekom svojeg razgovora sa savjetodavnim odborom.
Međutim, iako Parlament osnovano tvrdi da je Opći sud pogrešno smatrao da savjetodavni odbor nije pravilno uzeo u obzir iskustvo F. Carbaja Ferrera na radnom mjestu koje se popunjava u svojstvu privremeno odgovorne osobe na tom radnom mjestu od 1. lipnja 2018., to neuzimanje u obzir ne može dovesti u pitanje obrazloženje iz točke 145. pobijane presude, prema kojem sporna odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni koja proizlazi iz činjenice da je odabrana prijava osobe A a da TZI nije bilo pravilno obaviješten o profesionalnom iskustvu F. Carbaja Ferrera. Slijedom toga, taj je prigovor bespredmetan.
Naime, kao što to proizlazi iz točaka 132. i 139. pobijane presude, u izvatku iz izvješća o razgovorima navedeno je da je F. Carbajo Ferrero bio načelnik odjela u Glavnoj upravi za komunikaciju od 2009., iako je načelnikom odjela u navedenoj glavnoj upravi imenovan 1999.
U tim okolnostima, taj dio drugog žalbenog razloga i, prema tome, taj žalbeni razlog u cijelosti treba odbiti.
Žalbeni razlog istaknut podredno
Argumentacija stranaka
Tim žalbenim razlogom Parlament ističe da, u mjeri u kojoj treća osoba ima korist od sporne odluke, sud Unije ima obvezu prethodno na temelju pojedinačnog ispitivanja provjeriti je li sankcija poništenja pretjerana. To ispitivanje treba uzeti u obzir prirodu počinjene nezakonitosti, tužiteljeve interese, interese trećih strana i interese službe, pri čemu je sud usto dužan odvagnuti predmetne interese. Parlament se u tom pogledu osobito poziva na presudu od 5. prosinca 2017., Spadafora/Komisija (
T‑250/16 P
, neobjavljena,
EU:T:2017:866
, t.
110.
) i ističe da nepostojanje takvog ispitivanja u pobijanoj presudi predstavlja nedostatak u obrazloženju i povredu načela proporcionalnosti.
F. Carbajo Ferrero smatra da taj žalbeni razlog treba odbiti.
Ocjena Suda
Valja istaknuti da je u točki 110. presude od 5. prosinca 2017., Spadafora/Komisija (
T‑250/16 P
, neobjavljena,
EU:T:2017:866
), na koju se Parlament poziva, s jedne strane, utvrđeno načelo ponovne uspostave pravnog položaja u kojem se tužitelj nalazio prije nepravilnosti koju je počinio odbor za odabir kao i iznimka od tog načela, kada bi poništenje akata upućenih trećim osobama koji su za njih povoljni, a koje ta ponovna uspostava podrazumijeva, predstavljalo pretjeranu sankciju za počinjenu nepravilnost. S druge strane, ta točka upućuje na presudu od 31. ožujka 2004., Girardot/Komisija (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
) i neizravno na presudu od 5. lipnja 1980., Oberthür/Komisija (
24/79
,
EU:C:1980:145
).
Kad je riječ o toj iznimci, valja podsjetiti na to da je Sud u potonjoj presudi utvrdio da je postupak promaknuća četrdesetero dužnosnika bio zahvaćen nepravilnošću u pogledu tužiteljice u predmetu u kojem je ta presuda donesena, uz obrazloženje da njezino izvješće o ocjeni u trenutku kad je odbor za promaknuće podnio prijedloge za promaknuća još nije bilo sastavljeno, dok su izvješća o ocjeni za isto razdoblje u pogledu drugih dužnosnika koji ispunjavaju uvjete za promaknuće već bila podnesena tom odboru i TZI‑ju, što je tužiteljicu stavilo u manje povoljan položaj od onoga tih drugih dužnosnika koji ispunjavaju uvjete za promaknuće. Međutim, Sud je presudio da bi poništenje promaknuća četrdesetero stvarno promaknutih dužnosnika predstavljalo pretjeranu sankciju za počinjenu nepravilnost i da je dodjela naknade za nematerijalnu štetu koju je tužiteljica u tom predmetu pretrpjela oblik naknade štete koji najbolje odgovara tužiteljičinim interesima i zahtjevima službe (presuda od 5. lipnja 1980., Oberthür/Komisija,
24/79
,
EU:C:1980:145
, t.
13.
i
14.
).
U skladu s tom sudskom praksom, Opći sud je u presudi od 31. ožujka 2004., Girardot/Komisija (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
, t.
87.
) smatrao – iako je ustrajao u obrazloženju prema kojem Komisija nije dokazala da je, prije nego što je odbila tužiteljičine prijave na osam stalnih radnih mjesta i odabrala osmero drugih kandidata, pravilno ispitala njezine zasluge – da bi poništenje odluka o imenovanju na predmetna radna mjesta predstavljalo pretjeranu sankciju za nezakonitost koju je Komisija počinila, s obzirom na to da bi bilo protivno načelima proporcionalnosti i zaštite legitimnih očekivanja, kao i interesima službe, samo zbog tog razloga odabrane kandidate koji su postali dužnosnici lišiti koristi koje su imali od imenovanja.
Bez potrebe da se pobliže odrede granice dosega te iznimke, koje se mogu razlikovati ovisno o posebnostima svakog predmeta, valja utvrditi da navedena iznimka u ovom slučaju nije bila primjenjiva i da Opći sud, s obzirom na posebnosti spora koji se pred njim vodio, nije bio dužan ispitati eventualnu pretjeranu prirodu poništenja odluke o imenovanju osobe A na radno mjesto direktora za medije.
Naime, valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz točaka 123., 124., 144. i 145. pobijane presude, nepravilnost postupka odabira koja proizlazi iz neprimjene kriterija komparativne analize zasluga kandidata tijekom razgovorâ s njima, s jedne strane, i očita pogreška u ocjeni i pogrešna usporedba zasluga kandidata koja proizlazi iz netočnosti informacija dostavljenih TZI‑ju, s druge strane, nisu utjecali samo na ocjenu prijave F. Carbaja Ferrera, nego i na ocjenu prijave osobe A.
Nadalje, valja utvrditi da je interes F. Carbaja Ferrera za poništenje sporne odluke očit i da to poništenje utječe samo na interes osobe A, a da se ta osoba ne može osloniti na legitimno očekivanje da će njezino imenovanje ostati na snazi, s obzirom na to da je F. Carbajo Ferrero osporio tu odluku u roku za podnošenje pravnog lijeka.
Kad je riječ o interesu službe, valja istaknuti da Parlament ne tvrdi da je iznio argumente kojima je cilj dokazati da bi poništenje sporne odluke izazvalo posebne poteškoće. U svakom slučaju, nesporno je da su od 1. lipnja 2018., s obzirom na to da direktor za medije još nije bio imenovan, F. Carbaju Ferreru privremeno povjerene dužnosti povezane s tim radnim mjestom, kako bi se osigurao kontinuitet službe u Upravi za medije. Nijedan element spisa ne omogućuje zaključak da je privremeno obavljanje dužnosti direktora za medije podrazumijevalo postojanje bilo kakve poteškoće u toj upravi.
Budući da u okolnostima ovog predmeta nije bilo potrebno da Opći sud ispita je li poništenje pobijane odluke neproporcionalno s obzirom na prirodu utvrđenih nepravilnosti, interes osobe A i interes službe te da stoga pobijana presuda u tom pogledu ne sadržava nedostatak u obrazloženju, žalbeni razlog iznesen podredno valja odbiti.
S obzirom na to da nijedan žalbeni razlog ove žalbe nije prihvaćen, žalbu valja u cijelosti odbiti.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da je F. Carbajo Ferrero podnio zahtjev da se Parlamentu naloži snošenje troškova i da Parlament nije uspio u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove F. Carbaja Ferrera.

Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Europskom parlamentu nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Fernanda Carbaja Ferrera.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski