CELEX: 62015CJ0458
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Bendra užsienio ir saugumo politika
Kova su terorizmu
Dėl tam tikrų asmenų ir subjektų priimtos ribojamosios priemonės
Lėšų įšaldymas
Bendroji pozicija 2001/931/BUSP
1 straipsnio 4 ir 6 dalys
Reglamentas (EB) Nr. 2580/2001
2 straipsnio 3 dalis
Tarybos sprendimas, kuriuo organizacija paliekama su teroro aktais susijusių asmenų, grupių ir subjektų sąraše
Galiojimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl šių aktų galiojimo:
–
2007 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 2007/455/EC, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio sprendimus 2006/379/EB ir 2006/1008/EB (
OL L 169, 2007, p. 58
),
–
2007 m. gruodžio 20 d. Tarybos sprendimo 2007/868/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2007/445/EB (
OL L 340, 2007, p. 100
),
–
2008 m. liepos 15 d. Tarybos sprendimo 2008/583/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2007/868/EB (
OL L 188, 2008, p. 21
),
–
2009 m. sausio 26 d. Tarybos sprendimo 2009/62/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2008/583/EB (
OL L 23, 2009, p. 25
), ir
–
2009 m. birželio 15 d. Tarybos sprendimo (EB) Nr. 501/2009, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2009/62/EB (
OL L 151, 2009, p. 14
),
kadangi šiais aktais Tamil Elamo išlaisvinimo tigrų organizacija (toliau – LTTE) buvo palikta 2001 m. gruodžio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (
OL L 344, 2001, p. 70
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 207), 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše.
Šis prašymas buvo pateiktas baudžiamojoje byloje, kurioje K. P. įtariamas teikęs lėšų LTTE laikotarpiu nuo 2007 m. rugpjūčio 11 d. iki 2009 m. lapkričio 27 d.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
2001 m. rugsėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1373 (2001), kurioje nustatytos plataus masto kovos su terorizmu, ypač kovos su terorizmo finansavimu, strategijos. Šios rezoliucijos 1 dalies c punkte, be kita ko, numatyta, kad visos valstybės nedelsdamos įšaldo asmenų, kurie padaro ar kėsinasi padaryti teroro aktų, padeda juos įvykdyti arba juose dalyvauja, šiems asmenims priklausančių arba jų valdomų subjektų ir asmenų bei subjektų, kurie veikia tokių asmenų ar subjektų vardu arba jų pavedimu, lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.
Minėtoje rezoliucijoje nenumatytas asmenų, kuriems reikia taikyti šias ribojamąsias priemones, sąrašas.
Sąjungos teisė
Bendroji pozicija 2001/931/BUSP
Siekdama įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001), 2001 m. gruodžio 27 d. Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (
OL L 344, 2001, p. 93
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 217).
Šios bendrosios pozicijos 1 straipsnyje nustatyta:
„1.   Ši bendroji pozicija pagal tolesnių straipsnių nuostatas taikoma priede išvardytiems su teroro aktais susijusiems asmenims, grupėms ir organizacijoms.
<…>
4.   Priede pateiktas sąrašas yra sudaromas remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija dėl atitinkamų asmenų, grupių ir organizacijų yra priėmusi sprendimą, nepaisant to, ar jis susijęs su pavedimu, remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais, pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto, pasikėsinimo padaryti, dalyvauti ar padėti darant tokią veiką, ar su tokių veiksmų pasmerkimu. Į tą sąrašą gali būti įtraukiami asmenys, grupės ir organizacijos, kuriuos Jungtinių Tautų Saugumo Taryba yra nustačiusi kaip susijusius su terorizmu ir kuriems yra nusprendusi taikyti sankcijas.
Šioje straipsnio dalyje „kompetentinga institucija“ – tai teisminė institucija arba, jei teisminės institucijos neturi kompetencijos toje srityje, kuriai taikoma ši straipsnio dalis, lygiavertę kompetenciją šioje srityje turinti institucija.
<…>
6.   Priede pateiktas asmenų ir organizacijų sąrašas yra reguliariai ir bent kartą kas šeši mėnesiai atnaujinamas siekiant užtikrinti, kad yra pagrindo palikti juos sąraše.“
Bendrosios pozicijos 2001/931 priede esančiame „pirma[jame] 1 straipsnyje nurodytų asmenų, grupių ir organizacijų sąraš[e] <…>“ LTTE nėra. Šis priedas buvo kelis kartus peržiūrėtas.
LTTE buvo įtraukta į šį sąrašą 2006 m. gegužės 29 d. Tarybos bendrąja pozicija 2006/380/BUSP, atnaujinančia Bendrąją poziciją 2001/931 ir panaikinančia Bendrąją poziciją 2006/231/BUSP (
OL L 144, 2006, p. 25
).
Reglamentas Nr. 2580/2001
Manydama, kad Europos Sąjungos lygiu įgyvendinti Bendrojoje pozicijoje 2001/931 nustatytoms priemonėms reikalingas reglamentas, Taryba priėmė Reglamentą Nr. 2580/2001.
Šio reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius:
a)
visos lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai, priklausantys į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui, arba jų valdomi ar disponuojami, yra įšaldomi;
b)
į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui neleidžiama nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis arba savo naudai disponuoti jokiomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ir ekonominiais ištekliais.
2.   Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius, į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų naudai draudžiama teikti finansines paslaugas.
3.   Taryba, veikdama vienbalsiai, nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis reglamentas, sąrašą vadovaudamasi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse išdėstytomis nuostatomis; į tą sąrašą įtraukiami:
i)
fiziniai asmenys, kurie padaro arba kėsinasi padaryti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį padaryti;
ii)
juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, kur[i]e padaro arba kėsinasi padaryti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį padaryti;
iii)
juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, valdomi arba kontroliuojami vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų; arba
iv)
fiziniai ir juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, veikiantys vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų vardu arba nurodymu.“
Tą pačią 2001 m. gruodžio 27 d. Taryba priėmė Sprendimą 2001/927/EB, nustatantį Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą (
OL L 344, 2001, p. 83
). LTTE nebuvo šiame sąraše.
Aktai, susiję su LTTE įrašymu į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą
2006 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimu 2006/379/EB, įgyvendinančiu Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančiu Sprendimą 2005/930/EB (
OL L 144, 2006, p. 21
), Taryba pirmą kartą įtraukė LTTE į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą.
LTTE buvo palikta šiame sąraše 2006 m. gruodžio 21 d. Tarybos sprendimu 2006/1008/EB, įgyvendinančiu Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį (
OL L 379, 2006, p. 123
), o vėliau – pagrindinėje byloje nagrinėjamais Tarybos priimtais teisės aktais, t. y. sprendimais 2007/445, 2007/868, 2008/583, 2009/62 ir Reglamentu Nr. 501/2009. Po jų priėmimo LTTE buvo pranešta apie kiekvieno iš šių aktų motyvus.
Vokietijos teisė
Außenwirtschaftsgesetz
(Užsienio prekybos įstatymas, toliau – AWG) 34 straipsnio redakcijoje, galiojusioje nuo 2006 m. balandžio 8 d. iki 2009 m. balandžio 23 d., buvo nustatyta:
„<…>
(4)   Nuo šešių mėnesių iki penkerių metų laisvės atėmimo bausme baudžiamas asmuo, kuris:
<…>
2.
pažeidžia arba apeina
Bundesanzeiger
paskelbtą tiesiogiai taikomą draudimą eksportuoti, parduoti, tiekti, teikti ir perduoti, taip pat teikti paslaugas, investicijas ir paramą, kuris nustatytas Europos Bendrijų teisės aktu, kuriuo siekiama įgyvendinti Europos Sąjungos Tarybos bendros užsienio ir saugumo politikos srityje nustatytą ekonominę sankciją.
<…>
(6)   Ne trumpesne kaip dvejų metų laisvės atėmimo bausme baudžiamas asmuo, kuris:
<…>
2.
įvykdęs 1, 2 ar 4 dalyje numatytą veiką komerciniais tikslais ar veikdamas kaip organizuotos grupės, kurios tikslas – nuolat vykdyti tokią nusikalstamą veiką, narys, dalyvaujant kitam grupės nariui.
<…>“
AWG 34 straipsnio nuostata, galiojusi nuo 2009 m. balandžio 24 d. iki 2010 m. lapkričio 11 d., buvo suformuluota taip:
„<…>
(4)   Nuo šešių mėnesių iki penkerių metų laisvės atėmimo bausme baudžiamas asmuo, kuris:
<…>
2.
pažeidžia arba apeina
Bundesanzeiger
paskelbtą ir tiesiogiai taikomą draudimą eksportuoti, importuoti, vežti tranzitu, gabenti, parduoti, tiekti, teikti ir perduoti, taip pat teikti paslaugas, investicijas ir paramą, kuris nustatytas Europos Bendrijų teisės aktu, kuriuo siekiama įgyvendinti Europos Sąjungos Tarybos bendros užsienio ir saugumo politikos srityje nustatytą ekonominę sankciją. <…>
<…>
(6)   Ne trumpesne kaip dvejų metų laisvės atėmimo bausme baudžiamas asmuo, kuris:
<…>
2.
įvykdęs 1, 2 ar 4 dalyje numatytą veiką komerciniais tikslais ar veikdamas kaip organizuotos grupės, kurios tikslas – nuolat vykdyti tokią nusikalstamą veiką, narys, dalyvaujant kitam grupės nariui.
<…>“
Po AWG pakeitimo šios nuostatos iš esmės yra minėto įstatymo 18 straipsnio 1 ir 8 dalyse.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Atliekant tyrimą dėl trečiųjų asmenų, buvo atlikta krata K.P. nuolatinėje gyvenamojoje vietoje. Tarp konfiskuotų daiktų buvo rasti kvitai, susiję su finansine parama LTTE, ir reklamos lapeliai, susiję su LTTE organizuojamu renginiu.
Įtariant, kad K.P. yra vietos tamilų koordinavimo komiteto vadovas Saro krašte (Vokietija),
Staatsanwaltschaft Saarbrücken
(Sarebriuko prokuratūra, Vokietija) apkaltino K. P. kaip organizuotos grupės narį, padariusį 43 veikas, sudarančias idealią nusikalstamų veikų pagal AWG 34 straipsnio 4 dalies 2 punktą ir 34 straipsnio 6 dalies 2 punktą sutaptį. Iš tiesų nuo 2007 m. rugpjūčio 11 d. iki 2009 m. lapkričio 27 d. suinteresuotasis iš Vokietijoje gyvenančių tamilų surinko 69385 EUR aukų ir persiuntė jas tamilų koordinavimo komitetui Oberhauzene (Vokietija) kariniams veiksmams prieš Šri Lankos centrinę vyriausybę finansuoti.
2015 m. liepos 1 d. vykusiame teismo posėdyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme K. P. teigė, kad LTTE įtraukimas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą yra negaliojantis ir todėl negali būti teisinis pagrindas apkaltinamajam nuosprendžiui, kiek tai susiję su pagrindinėje byloje nagrinėjamu laikotarpiu, priimti.
Šiuo klausimu K.P., pirma, rėmėsi 2010 m. birželio 29 d. Sprendimu E ir F (
C‑550/09
,
EU:C:2010:382
), kuriuo Teisingumo Teismas nusprendė, kad kitos organizacijos (
Devrimci Halk Kurtulus Partisi-Cephesi
) įtraukimas į šį sąrašą buvo negaliojantis, ir, antra, 2014 m. spalio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimu LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
), kuriuo Bendrasis Teismas panaikino 2011–2014 m. Tarybos priimtus įgyvendinimo reglamentus, kuriais LTTE buvo palikta minėtame sąraše. Jo teigimu, tokie patys panaikinimo motyvai taikytini pagrindinėje byloje nagrinėjamiems sprendimams ir Tarybos reglamentui.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad AWG baudžiamosios teisės nuostatose, siekiant apibrėžti nusikalstamos veikos sudedamąsias dalis, pateikiama nuoroda į kitas teisės nuostatas, pavyzdžiui, Tarybos sprendimus, kuriais siekiama įgyvendinti ekonomines sankcijas bendros užsienio ir saugumo politikos srityje.
Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo manymu, reikia patikrinti, ar, kiek tai susijęs su pagrindine byla, LTTE įtraukimas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą laikotarpiu nuo 2007 m. rugpjūčio 11 d. iki 2009 m. lapkričio 27 d. yra galiojantis.
Iš tiesų atsižvelgiant į 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
) motyvus, kyla abejonių, ar toks įtraukimas į sąrašą buvo atliktas laikantis nustatytų sąlygų, atsižvelgiant į tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas ankstesnis už laikotarpius, nagrinėtus bylose, kuriose buvo priimtas šis sprendimas, laikotarpis.
Jei LTTE įtraukimas į tą patį sąrašą būtų paskelbtas negaliojančiu, nebegaliotų Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytas lėšų teikimo draudimas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas, atsižvelgiant į tai, kad K.P. nebuvo tiesiogiai susijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamais sprendimais ir reglamentu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, ir kad suinteresuoto asmens pareikštas ieškinys dėl šių aktų panaikinimo būtų buvęs nepriimtinas.
Tokiomis aplinkybėmis
Landgericht Saarbrücken
(Sarbriukeno apygardos teismas, Vokietija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [LTTE] įtraukimas į Reglamento [Nr. 2580/2001] 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą laikotarpiu nuo 2007 m. rugpjūčio 11 d. iki 2009 m. lapkričio 27 d. imtinai, visų pirma remiantis šiais Tarybos sprendimais:
–
2007 m. birželio 28 d. ([2007/445]),
–
2007 m. gruodžio 20 d. ([2007/868] su pakeitimais, padarytais tos pačios dienos sprendime dėl klaidų ištaisymo),
–
2008 m. liepos 15 d. ([2008/583]),
–
2009 m. sausio 26 d. ([2009/62]),
ir [Reglamentu Nr. 501/2009], yra negaliojantis?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami Tarybos aktai yra galiojantys, nes jais LTTE buvo palikta įtraukta į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą.
Visų pirma jis siekia išsiaiškinti, ar, siekiant užginčyti pagrindinėje byloje nagrinėjamus Tarybos aktus, galima taip pat remtis motyvais, dėl kurių Bendrasis Teismas 2014 m. spalio 16 d. Sprendimu LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
), kurio rezoliucinė dalis buvo patvirtinta 2017 m. liepos 26 d. Teisingumo Teismo sprendimu Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
), panaikino Tarybos aktus, kuriais 2011–2014 m. LTTE palikta įtraukta į sąrašą.
Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
Remiantis suformuota jurisprudencija, nacionalinis teismas, kuriam pateikiamas Europos Sąjungos institucijos priimto akto galiojimo klausimas, turi nuspręsti, ar sprendimas šiuo klausimu yra būtinas jo sprendimui priimti ir ar būtina dėl šio klausimo kreiptis į Teisingumo Teismą, kad šis pareikštų savo nuomonę (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Afton Chemical,
C‑343/09
,
EU:C:2010:419
,
punktą; taip pat 2016 m. gegužės 4 d. Sprendimo Philip Morris Brands ir kt.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
,
punktą).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad bet kuri šalis turi teisę nacionaliniame teismo procese užginčyti Sąjungos teisės aktų nuostatų, kuriomis pagrįstas jos nenaudai priimtas nacionalinis sprendimas ar aktas, galiojimą ir šio teismo, kuris pats neturi kompetencijos pripažinti tokio akto negaliojančiu, prašyti pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą šiuo klausimu (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo E ir F,
C‑550/09
,
EU:C:2010:382
,
punktą).
Šiai teisei pripažinti būtina sąlyga – ši šalis neturėjo teisės pagal SESV 263 straipsnį pareikšti tiesioginio ieškinio dėl šių nuostatų, kurios sukėlė jai pasekmių, bet kurių panaikinimo ji negalėjo reikalauti (2010 m. birželio 29 d. Sprendimo E ir F,
C‑550/09
,
EU:C:2010:382
,
punktas).
Šiuo atveju, kadangi LTTE įtraukimu laikotarpiu nuo 2007 m. rugpjūčio 11 d. iki 2009 m. lapkričio 27 d. į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą buvo remiamasi pagal AWG 34 straipsnio 4 dalį grindžiant su K.P. susijusį kaltinamąjį aktą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teisingai primena, kad K.P. nebūtų turėjęs teisės tiesiogiai pareikšti ieškinio dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų Tarybos teisės aktų.
Iš tiesų K.P. nebuvo asmeniškai įtrauktas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, šis įtraukimas buvo susijęs su LTTE kaip organizacija. Be to, kaip savo išvados 30 punkte nurodė generalinė advokatė, iš Teisingumo Teismo turimų bylos elementų matyti, kad K.P. buvo vietos tamilų koordinavimo komiteto vadovas, įtrauktas į griežtą hierarchinę struktūrą, prižiūrimas teritorinių ir kitų vadovų Vokietijos lygmeniu. Atsižvelgiant į suinteresuotojo asmens poziciją šioje hierarchijoje, neabejotina, kad jam tikrai nebūtų suteikta teisė atstovauti LTTE Sąjungos teismuose pareiškiant ieškinį dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų aktų panaikinimo. Taip pat akivaizdu, kad jis nebūtų laikomas konkrečiai susijusiu su šiais aktais, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio 4 dalį, nes jie jam nedaro poveikio dėl tam tikrų ypatingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios jį išskiria iš kitų asmenų (šiuo klausimu žr. 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo PKK ir KNK / Taryba,
C‑229/05 P
,
EU:C:2007:32
,
–
punktus).
Iš to išplaukia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl prejudicinio klausimo esmės
Dėl galiojimo nagrinėjimo apimties
Vadovaujantis bendradarbiavimo principu, kuriuo turi būti pagrįstas procesas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, būtina, kad nacionalinis teismas savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytų aiškias priežastis, dėl kurių mano, kad atsakymas į jo klausimus dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ir galiojimo yra reikalingas sprendžiant ginčą (2016 m. gegužės 4 d. Sprendimo Philip Morris Brands ir kt.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
,
punktas).
Vis dėlto svarbu, kad nacionalinis teismas visų pirma nurodytų konkrečias priežastis, paskatinusias jį iškelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų galiojimo, ir pateiktų negaliojimo motyvus, į kuriuos, kaip jis mano, būtų galima atitinkamai atsižvelgti. Toks reikalavimas taip pat įtvirtintas Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte (2016 m. gegužės 4 d. Sprendimo Philip Morris Brands ir kt.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija ne tik leidžia Teisingumo Teismui pateikti naudingą atsakymą, bet ir suteikia valstybių narių vyriausybėms bei kitoms suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti pastabas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį. Teisingumo Teismas turi užtikrinti, kad ši galimybė būtų išsaugota, nes pagal šį straipsnį suinteresuotiesiems asmenims pateikiami tik sprendimai dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą kartu su vertimu į kiekvienos valstybės narės oficialiąją kalbą, tačiau nepateikiami nacionalinės bylos dokumentai, kuriuos prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas prireikus perduoda Teisingumo Teismui (2016 m. gegužės 4 d. Sprendimo Philip Morris Brands ir kt.,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad, atsižvelgiant į Sąjungos teisės nuostatos galiojimo klausimą, reikia pripažinti, kad Teisingumo Teismas turi išnagrinėti tokios nuostatos galiojimą, atsižvelgdamas į negaliojimo motyvus, nurodytus prašyme priimti prejudicinį sprendimą.
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl penkių Tarybos aktų, kuriais LTTE toliau buvo įtraukta į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, t. y. sprendimų 2007/445, 2007/868, 2008/583 ir 2009/62 ir Reglamento Nr. 501/2009, galiojimo.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai nurodo motyvus, dėl kurių Bendrasis Teismas 2014 m. spalio 16 d. Sprendimu LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
) panaikino LTTE įtraukimą į minėtą sąrašą 2011–2014 m. laikotarpiu, toks įtraukimo panaikinimas buvo patvirtintas 2017 m. liepos 26 d. Teisingumo Teismo sprendimu Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
).
Vis dėlto savo pagrįstame prašyme surengti žodinį bylos nagrinėjimą K.P. teigia, kad šioje byloje Teisingumo Teismas taip pat turi įvertinti Tarybos sprendimo, kuriuo LTTE pirmą kartą buvo įtraukta į Reglamento 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, t. y. Sprendimo 2006/379, galiojimą. Iš tiesų, kaip matyti iš 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
) 51 punkto, asmens, grupės ar subjekto palikimas tame sąraše iš tiesų yra tik pirminio įtraukimo į sąrašą pratęsimas. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai rėmėsi 2010 m. birželio 29 d. Sprendimu E ir F (
C‑550/09
,
EU:C:2010:382
,
punktas), kuriuo Teisingumo Teismas pripažino subjekto įtraukimą į šį sąrašą negaliojančiu dėl to, kad nei sprendime, kuriuo tas subjektas įtraukiamas į tą patį sąrašą, nei vėlesniuose sprendimuose, kuriais jis paliekamas įtrauktas į sąrašą, nebuvo pateikti motyvai dėl Reglamento Nr. 2580/2001 taikymo teisinių sąlygų.
Vis dėlto, pirma, priešingai nei byloje, kurioje buvo priimtas 2010 m. birželio 29 d. Sprendimas E ir F (
C‑550/09
,
EU:C:2010:382
), kuriame nė viename nagrinėjamame sprendime nebuvo nurodyti motyvai, iš šio sprendimo 13 punkto matyti, kad šiuo atveju visuose pagrindinėje byloje nagrinėjamuose aktuose nurodomos priežastys, dėl kurių, Tarybos nuomone, LTTE palikimas įtrauktos į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą buvo pateisinamas.
Antra, 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
)
punkte pateiktas teiginys, kuriuo remiantis asmens, grupės ar subjekto palikimas Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše iš esmės yra pirminio įtraukimo į sąrašą pratęsimas, turi būti aiškinamas kontekste, susijusiame su vertinimu, ar tebeegzistuoja rizika, kad toks asmuo, grupė ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje; vienintelis svarbus klausimas vertinant galimybę palikti įtraukimą į sąrašą yra tai, ar nuo nagrinėjamo įtraukimo į sąrašą arba nuo ankstesnės peržiūros faktinė padėtis pasikeitė taip, kad nebegalima daryti tos pačios išvados, kiek tai susiję su šia rizika (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą).
Iš tikrųjų pirminis sprendimas įtraukti asmenį, grupę ar subjektą į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą ir paskesnis aktas, kuriuo toks įtraukimas paliekamas galioti, yra dvi atskiros teisinės priemonės, priimtos remiantis skirtingais teisiniais pagrindais: pirmasis grindžiamas Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalimi ir daroma prielaida, kad egzistuoja kompetentingos institucijos priimtas nacionalinis sprendimas; antrasis – šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalimi, nereikalaujant, kad egzistuotų toks nacionalinis sprendimas. Tokį diferencijavimą galima paaiškinti tuo, kad asmens, grupės ar subjekto palikimas minėtame sąraše iš esmės reiškia ne tik pirminio įtraukimo pratęsimą, bet ir suponuoja tebeegzistuojančią riziką, kad atitinkamas asmuo, grupė ar susivienijimas dalyvaus teroristinėje veikloje, kurią Taryba jau iš pradžių buvo konstatavusi (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
–
punktus).
Tokiomis aplinkybėmis ir nesant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aiškiai suformuluoto prašymo šiuo klausimu šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl Tarybos aktų, kuriais paliekamas galioti LTTE įtraukimas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, galiojimo nereiškia, kad Teismas turi išnagrinėti klausimą dėl sprendimo, kuriuo nurodomas pirminis įtraukimas į sąrašą, galiojimo.
Kaip savo išvados 36 punkte nurodė generalinė advokatė, galiojimo kontrolę taikant ir aktams, kurie nėra nurodyti prašyme priimti prejudicinį sprendimą, gali kilti rizika, kad suinteresuotosios šalys netektų galimybės pateikti pastabų pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, ir tai galėtų pažeisti jų teisę į gynybą.
Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų aktų galiojimo
Kaip matyti iš šio sprendimo 28 punkto, Teisingumo Teismas turi išnagrinėti pagrindinėje byloje nagrinėjamus sprendimus ir Tarybos reglamentą, atsižvelgdamas į tai, kad aktai, kuriais LTTE buvo palikta sąraše 2011–2014 m. laikotarpiu, buvo panaikinti 2014 m. spalio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimu LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
), o jį Teisingumo Teismas patvirtino savo 2017 m. liepos 26 d. Sprendimu Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
).
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad, kai sprendimo, kuriuo asmuo, grupė ar subjektas paliekamas Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše, galiojimas yra ginčijamas Sąjungos teisme, šis teismas visų pirma turi patikrinti, ar paisyta SESV 296 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti, taigi ar nurodyti motyvai yra pakankamai tikslūs ir konkretūs ir ar šie motyvai pagrįsti (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą). Reikėtų pažymėti, kad šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję tik su tuo, ar Taryba laikėsi savo pareigos motyvuoti pagrindinėje byloje nagrinėjamus aktus.
Šiame kontekste reikia priminti, kad motyvai turi aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti šį aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti savo kontrolę (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimų Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
punktą; 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo E ir F,
C‑550/09
,
EU:C:2010:382
,
punktą, taip pat 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą).
Kiek tai susiję su sąlygomis, kurioms esant Taryba, peržiūrėdama asmens, grupės ar susivienijimo įtraukimą į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, gali nuspręsti palikti šį jų įtraukimą į sąrašą, reikia pabrėžti, kaip jau buvo priminta šio sprendimo 44 punkte, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnyje skiriamas, viena vertus, pirminis asmens, grupės ar subjekto įtraukimas į minėtą sąrašą, kaip numatyta minėto straipsnio 4 dalyje, ir, kita vertus, į sąrašą jau įtraukto asmens, grupės ar subjekto palikimas jame, kaip numatyta minėto straipsnio 6 dalyje (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą).
Taryba, priimdama pirminį sprendimą dėl įtraukimo į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, turi pagrįsti tokį įtraukimą konkrečia informacija ar bylos aplinkybėmis, įrodančiomis, kad kompetentinga institucija priėmė sprendimą, o kiek tai susiję su vėlesniais sprendimais dėl palikimo sąraše, ši institucija turi nustatyti aplinkybes, leidžiančias įrodyti, kad ji patikrino, ar nuo pirminio įtraukimo į sąrašą arba nuo atliktos paskutinės peržiūros faktinė situacija pasikeitė taip, kad ja remiantis nebegalima daryti tos pačios išvados dėl to asmens, grupės ar subjekto dalyvavimo teroristinėje veikloje (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
ir
punktus bei juose nurodytą jurisprudenciją).
Vertinant, ar tebeegzistuoja rizika, kad asmuo, grupė ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje, visų pirma, be to, kad atsižvelgiama į vėlesnę nacionalinio sprendimo, kuriuo buvo pagrįstas šio asmens, grupės ar susivienijimo pirminis įtraukimas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, baigtį, reikia atsižvelgti į naujausias faktines aplinkybes, patvirtinančias, kad minėta rizika tebeegzistuoja (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
punktą, taip pat 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
ir
punktus).
Šiuo atveju iš pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų motyvų matyti, kad Taryba, palikdama LTTE Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje nurodytame sąraše, visų pirma rėmėsi dviem 2001 m. Jungtinės Karalystės kompetentingų institucijų priimtais sprendimais, kuriais buvo grindžiamas pirminis LTTE įtraukimas į tą sąrašą, taip pat dvylika aktų, atitinkančių „teroro aktus“, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį, kuri galėjo būti jiems taikoma.
Vadinasi, kaip savo išvados 51–53 punktuose nurodė generalinė advokatė, šie nurodyti motyvai leido LTTE žinoti realias ir konkrečias priežastis, dėl kurių Taryba nusprendė, kad jos pavadinimas turėtų būti paliktas minėtame sąraše.
Dėl klausimo, ar šie motyvai buvo pakankami, kad būtų galima įrodyti LTTE dalyvavimo teroristinėje veikloje riziką, reikia priminti, kad 2017 m. liepos 26 d. Sprendime Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
), susijusiame su teisės aktų, kuriais 2011–2014 m. LTTE buvo palikta Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše, teisėtumu, Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad nuo Jungtinės Karalystės sprendimų, kuriais buvo pagrįstas pirminis LTTE įtraukimas į ginčijamą sąrašą, priėmimo 2001 m. iki aktų, kuriais toks įtraukimas buvo paliktas galioti 2011–2014 m., priėmimo praėjo reikšmingas laiko tarpas. Be to, Teisingumo Teismas taip pat nustatė, kad, kaip matyti iš tuose aktuose nurodytų motyvų, LTTE patyrė karinį pralaimėjimą, kurį 2009 m. gegužės mėn. paskelbė Šri Lankos vyriausybė ir kuris labai susilpnino šią organizaciją. Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Taryba privalėjo LTTE palikimą šiame sąraše pagrįsti naujesniais duomenimis, kurie patvirtintų tebeegzistuojančią riziką, kad LTTE dalyvaus teroristinėje veikloje (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą).
Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad šiuo atveju praėjo mažiau laiko nuo to momento, kai buvo priimti nacionaliniai sprendimai, kuriais remiantis buvo atliktas pirminis LTTE įtraukimas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, iki pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų priėmimo.
Kaip savo išvados 60 punkte nurodė generalinė advokatė, nuo paskutinio teroro akto įvykdymo, kuriuo Taryba rėmėsi, pateikdama motyvus, t. y. 2006 m. spalio 16 d., iki pirmojo pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisės akto, t. y. 2007 m. birželio 28 d. Sprendimo Nr. 2007/445, priėmimo praėjo šiek tiek daugiau kaip aštuoni mėnesiai. Be to, praėjo mažiau nei dveji metai nuo pirmojo pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisės akto iki paskutinio pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisės akto, t. y. Reglamento Nr. 501/2009, kuris buvo priimtas 2009 m. birželio 15 d., priėmimo. Todėl negalima manyti, kad teroro aktai, įvykdyti 2006 m., ir Jungtinės Karalystės kompetentingų institucijų sprendimai, priimti 2001 m., gali būti laikomi faktinėmis aplinkybėmis, kurios yra pernelyg nutolusios, kad būtų galima pateisinti tolesnį LTTE įtraukimą į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą priimant pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus.
Antra, kiek tai susiję su esminiu aplinkybių pasikeitimu, Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad LTTE karinis pralaimėjimas 2009 m. gegužės mėnesį yra svarbus aplinkybių pasikeitimas, galintis sukelti abejonių dėl rizikos, kad LTTE dalyvaus teroristinėje veikloje, tolesnio egzistavimo, ir kad 2011–2014 m. priimtuose sprendimuose, kuriais LTTE buvo palikta Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše, nurodydama motyvus Taryba turėjo paminėti aspektus, kurie galėtų pagrįsti vertinimą, kuriuo remiantis, nepaisydama karinio pralaimėjimo, LTTE turėjo ketinimų tęsti teroro aktus Šri Lankoje (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą).
Šiuo atveju, nors LTTE karinis pralaimėjimas įvyko 2009 m. gegužės 15 d., reikėtų pažymėti, kad Reglamente Nr. 501/2009, kuris buvo priimtas 2009 m. birželio 15 d. ir kuris iš pagrindinėje byloje nagrinėjamų aktų yra vienintelis teisės aktas, priimtas po šio pralaimėjimo, nėra minimas nei šis įvykis, nei priežastys, dėl kurių, nepaisant tokio įvykio, LTTE turėjo likti minėtame sąraše.
Reikia pripažinti, kad, kaip nurodyta generalinės advokatės išvados 61 punkte, šešių mėnesių laikotarpis, po kurio asmens, grupės ar subjekto įtraukimas turi būti peržiūrėtas pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį, yra trumpas laikotarpis, kad net jei per nustatytą laikotarpį teroristinis veiksmas nebūtų įvykdytas arba net jei karinis pralaimėjimas įvyktų per mėnesį iki to laikotarpio pabaigos, palikimas sąraše naujam laikotarpiui galėtų būti laikomas atsargumo priemone.
Iš tiesų atsižvelgiant į Tarybos diskreciją taikant prevencines priemones, kuriomis siekiama užkirsti kelią teroristinei veiklai ir užtikrinti tinkamą pusiausvyrą tarp tarptautinės taikos ir saugumo išsaugojimo ir atitinkamo asmens pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos, Tarybai turėtų būti suteikta teisė į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą įtraukti atitinkamą asmenį, grupę ar subjektą net ir po to, kai teroristinė veikla buvo neseniai nutraukta, jei tai pateisina aplinkybės.
Vis dėlto šiuo atveju net darant prielaidą, kad Taryba nusprendė, jog, nepaisant karinio pralaimėjimo, buvo per anksti išbraukti LTTE iš šio sąrašo, tai nereiškia, kad ji neprivalėjo nurodyti priežasčių, atsižvelgiant į jai tenkančią pareigą motyvuoti. Taigi, kaip savo išvados 66 punkte nurodė generalinė advokatė, tai, kad nėra jokių paaiškinimų šiuo klausimu, yra pažeidimas pagal SESV 296 straipsnį, kuris lemia Reglamento Nr. 501/2009 negaliojimą.
Iš viso to, kas išdėstyta, išplaukia, kad išnagrinėjus prejudicinį klausimą nenustatyta jokia aplinkybė, kuri galėtų paveikti sprendimų 2007/445, 2007/868, 2008/583 ir 2009/62 galiojimą. Tačiau Reglamentas Nr. 501/2009 negalioja tiek, kiek juo LTTE buvo palikta Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
Išnagrinėjus prejudicinį klausimą nenustatyta jokia aplinkybė, kuri galėtų paveikti šių aktų galiojimą:
–
2007 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 2007/445/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio sprendimus 2006/379/EB ir 2006/1008/EB,
–
2007 m. gruodžio 20 d. Tarybos sprendimo 2007/868/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2007/445/EB,
–
2008 m. liepos 15 d. Tarybos sprendimo 2008/583/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2007/868/EB, ir
–
2009 m. sausio 26 d. Tarybos sprendimo 2009/62/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams, siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2008/583/EB.

2.
2009 m. birželio 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 501/2009, įgyvendinantis Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinantis Sprendimą 2009/62/EB, negalioja tiek, kiek juo organizacija
Tigres de libération de l’Eelam tamoul
(Tamil Elamo išlaisvinimo tigrai) buvo palikta 2001 m. gruodžio 27 d. Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.