CELEX: 62020CJ0661
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Directiva 92/43/CEE
Articolul 6 alineatele (2) și (3)
Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică
Directiva 2009/147/CE
Articolul 4 alineatul (1)
Conservarea păsărilor sălbatice
Cocoșul de munte (Tetrao urogallus)
Programe de gestionare a pădurilor
Tăieri de urgență
Evaluarea corespunzătoare a efectelor lor
Situri Natura 2000
Arii de protecție specială desemnate pentru conservarea cocoșului de munte
Lipsa unor măsuri de prevenire a deteriorării habitatelor, precum și a unor măsuri speciale de conservare în anumite arii

Prin cererea introductivă, Comisia Europeană solicită Curții să constate că:
–
în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (
JO 1992, L 206, p. 7
, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109, denumită în continuare „Directiva habitate”) coroborat cu articolul 7 din aceasta, prin scutirea programelor de întreținere a pădurilor (denumite în continuare „PIP”) și a modificărilor lor, a tăierilor de urgență, precum și a măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de catastrofele naturale, de obligația de a fi supuse, atunci când pot afecta în mod semnificativ ariile Natura 2000, unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor asupra ariei în cauză în funcție de obiectivele de conservare a acestei arii;
–
în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din aceasta, prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a împiedica deteriorarea habitatelor și perturbările relevante în ariile de protecție specială (denumite în continuare „APS”) desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Chočské vrchy SKCHVU050, APS Horná Orava SKCHVU008, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013, APS Poľana SKCHVU022, APS Slovenský Raj SKCHVU053, APS Levočské vrchy SKCHVU051 și APS Strážovské vrchy SKCHVU028);
–
în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (
JO 2010, L 20, p. 7
, denumită în continuare „Directiva păsări”), prin faptul că nu a luat măsurile speciale de conservare aplicabile habitatului cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa pentru a i se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013 și APS Levočské vrchy SKCHVU051),
Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin.
I.

Cadrul juridic
A.

Dreptul Uniunii
1.

Directiva habitate
Articolul 2 alineatul (2) din Directiva habitate prevede:
„În temeiul prezentei directive, se adoptă măsuri de menținere sau readucere la un stadiu corespunzător de conservare a habitatelor naturale și a speciilor de floră și faună sălbatică de importanță comunitară.”
Articolul 6 din această directivă are următorul cuprins:
„(1)   Pentru ariile speciale de conservare, statele membre adoptă măsurile de conservare necesare, inclusiv, după caz, planuri de gestionare adecvate, speciale sau incluse în alte planuri de dezvoltare, precum și actele administrative sau clauzele contractuale adecvate în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I sau ale speciilor din anexa II prezente pe teritoriul respectivelor situri.
(2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive.
(3)   Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria,
per se
sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare a acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.
(4)   Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate.
În cazul în care situl respectiv adăpostește un tip de habitat natural prioritar și/sau o specie prioritară, singurele considerente care pot fi invocate sunt cele legate de sănătatea sau siguranța publică, de anumite consecințe benefice de importanță majoră pentru mediu sau, ca urmare a avizului Comisiei, de alte motive cruciale de interes public major.”
Potrivit articolului 7 din directiva menționată:
„Obligațiile care decurg din articolul 6 alineatele (2), (3) și (4) din prezenta directivă înlocuiesc orice obligații rezultând de la articolul 4 alineatul (4) prima teză din Directiva 79/409/CEE [a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (
JO 1979, L 103, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 77),] în ceea ce privește ariile clasificate în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din prezenta directivă sau recunoscute în mod similar în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), începând cu data punerii în aplicare a prezentei directive sau cu data clasificării sau recunoașterii de către statul membru în conformitate cu Directiva [79/409], dacă aceasta din urmă are loc după prima.”
2.

Directiva păsări
Articolul 4 alineatul (1) din Directiva păsări prevede:
„Speciile menționate în anexa I constituie obiectul unor măsuri speciale de conservare a habitatelor acestora pentru a li se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire.
În acest context, se ține seama de următoarele specii de păsări:
(a)
specii pe cale de dispariție;
(b)
specii vulnerabile la anumite schimbări ale habitatului lor;
(c)
specii considerate rare din cauza efectivului redus al populațiilor sau a distribuției locale limitate;
(d)
alte specii care necesită o atenție specială din cauza naturii specifice a habitatului lor.
Tendințele și variațiile efectivului populațiilor sunt luate în considerare ca bază pentru evaluare.
Statele membre clasifică în special cele mai adecvate teritorii, ca număr și suprafață, ca arii de protecție specială pentru conservarea acestor specii, ținând seama de condițiile de protecție din zona geografică maritimă și de uscat în care se aplică prezenta directivă.”
Printre speciile de animale pentru care se prevăd măsuri speciale de conservare în privința habitatelor acestora pentru a li se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire, a căror listă este stabilită în anexa I la directiva menționată, figurează printre altele cocoșul de munte (
Tetrao urogallus
).
B.

Dreptul slovac
1.

Legea privind protecția naturii
Zákon č. 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny (Legea nr. 543/2002 privind protecția naturii și a peisajului), în versiunea aplicabilă la 24 martie 2019 (denumită în continuare „Legea privind protecția naturii”), prevede la articolul 4 alineatele (1) și (2):
„(1)   Orice persoană care execută activități care pot pune în pericol, deteriora sau distruge plante, animale sau habitatele lor este obligată să procedeze astfel încât să evite cauzarea morții lor inutile, a deteriorării sau a distrugerii acestora.
(2)   Dacă una dintre activitățile vizate la alineatul (1) pune în pericol existența unor specii de plante și de animale sau determină degenerarea acestora, o perturbare a capacităților lor de reproducere sau dispariția populației acestora, serviciul statului competent în materie de protecție a naturii și a peisajului (denumit în continuare «autoritatea responsabilă de protecția naturii») limitează sau interzice aceste activități prin intermediul unui avertisment prealabil.”
Articolul 26 alineatele (5) și (6) din această lege, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 356/2019, intrată în vigoare la 1 ianuarie 2020, prevede:
„(5)   Într‑o arie de protecție a păsărilor, sunt interzise activitățile care pot avea un efect negativ asupra speciilor care fac obiectul măsurilor de conservare a ariei. Dispozițiile articolului 14 alineatele (6) și (7) se aplică
mutatis mutandis
executării tăierilor de urgență și a măsurilor de protecție a pădurii în orice arie de protecție a păsărilor care beneficiază de alt nivel de conservare decât al cincilea nivel.
(6)   Guvernul clasifică prin decret habitatele speciilor de păsări de importanță comunitară și habitatele speciilor de păsări migratoare care figurează pe lista aprobată a siturilor ornitologice ca arii de protecție a păsărilor și stabilește delimitarea ariilor de protecție a păsărilor, precum și lista activităților vizate la alineatul (5), inclusiv restricțiile teritoriale și temporale ale executării acestora.”
Articolul 28 alineatele (4)-(9) din Legea privind protecția naturii are următorul cuprins:
„(4)   Autoritatea administrativă de la sediul regiunii emite un aviz de expert asupra proiectului de plan sau de proiect prevăzut la alineatul (3) cu privire la posibilitatea unui impact semnificativ asupra ariei din rețeaua de arii protejate. Dacă planul sau proiectul trebuie realizat pe teritoriul mai multor regiuni, acest aviz este emis de autoritatea administrativă de la sediul regiunii pe teritoriul căreia trebuie realizată cea mai mare parte a planului sau proiectului. Un aviz de expert poate fi emis de asemenea de minister sau de autoritatea administrativă de la sediul regiunii, din proprie inițiativă, dacă inițiativa de a emite un astfel de aviz a fost identificată în cursul procedurii de acordare a unei derogări, a unui consimțământ sau a unei declarații în temeiul prezentei legi. Dacă, potrivit avizului de expert, un plan sau proiect poate afecta, în mod individual sau în combinație cu alt plan sau proiect, acest teritoriu în mod semnificativ, acesta face obiectul unei analize de impact în conformitate cu legislația specifică.
(5)   Un plan sau proiect nu poate fi aprobat sau autorizat decât dacă se demonstrează, în temeiul rezultatelor unui studiu de impact realizat în conformitate cu legislația specifică, că nu va aduce atingere integrității ariei din rețeaua de arii protejate în ceea ce privește obiectivele sale de conservare (în continuare «atingere adusă integrității ariei»).
(6)   Un plan sau proiect care poate aduce atingere integrității teritoriului nu poate fi aprobat sau autorizat decât dacă se demonstrează că nu există alte soluții alternative și că trebuie pus în aplicare din motive imperative de interes public major, inclusiv de natură socială sau economică. În acest caz, sunt luate măsuri compensatorii pentru a asigura protecția coerenței globale a rețelei europene de arii protejate.
(7)   Atunci când în rețeaua de arii protejate sunt prezente habitate prioritare sau specii prioritare, un plan sau proiect care poate aduce atingere integrității sitului nu poate fi aprobat decât pentru motive imperative de interes public major legate de sănătatea publică și de securitatea publică sau de consecințe benefice de importanță majoră pentru mediu, precum și pentru alte motive imperative de interes public major întemeiate pe avizul Comisiei Europene.
(8)   Aspectul dacă aprobarea unui plan sau autorizarea unui proiect care aduce atingere integrității teritoriului constituie un interes public superior este decis de guvern pe baza unei propuneri prezentate de minister la cererea autorității publice centrale de care ține planul sau proiectul aprobat. Cererea cuprinde informații privind întinderea, amplasarea măsurilor compensatorii propuse și cuantumul finanțării necesare punerii sale în aplicare, precum și avizul ministerului privind întinderea și amplasarea măsurilor propuse vizate în informații. Informațiile sunt stabilite de inițiatorul proiectului, iar avizul este emis de minister la cererea inițiatorului proiectului.
(9)   Propunerea de măsuri compensatorii este elaborată, pe cheltuiala inițiatorului proiectului, de un organism de protecție a naturii sau de un profesionist competent [articolul 55] în cooperare cu un organism de protecție a naturii. Pentru o propunere de măsuri compensatorii, inițiatorul proiectului este obligat să solicite aprobarea ministerului înainte de aprobarea sau autorizarea planului sau a proiectului.”
Articolul 85 alineatele (3) și (4) din această lege precizează:
„(3)   În cazul unei proceduri care are ca obiect garantarea unor obligații în temeiul unei legi speciale, autoritatea responsabilă de protecția naturii ia o decizie cel mai târziu la data activității preconizate, dacă cererea a fost prezentată în conformitate cu articolul 82 alineatul (1), cu cel puțin 30 de zile înaintea activității preconizate.
(4)   Atunci când autoritatea responsabilă de protecția naturii nu ia o decizie în temeiul alineatului (3), se consideră că a luat o decizie de admitere a cererii.”
Articolul 104g alineatele (4) și (11) din Legea privind protecția naturii, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 356/2019, intrată în vigoare la 1 ianuarie 2020, prevede:
„(4)   Interdicțiile prevăzute la articolul 13 alineatul (1) litera c) și la articolul 14 alineatul (1) litera l) nu se aplică activităților executate în cadrul programelor de întreținere a pădurilor pentru care a fost stabilit un protocol, în conformitate cu o reglementare specifică, înainte de 31 decembrie 2019.
[…]
(11)   Organismul de protecție a naturii [articolul 65a] evaluează, cel târziu la 31 decembrie 2020, efectele tăierilor prevăzute de programele de întreținere a pădurilor aprobate în conformitate cu alineatul (10) în ariile din rețeaua europeană de arii de conservare și solicită în acest termen autorității responsabile de protecția naturii să dea o decizie în conformitate cu articolul 14 alineatele (6) și (7), dacă executarea acestor tăieri poate afecta negativ speciile care fac obiectul măsurilor de conservare a ariei, sau propune autorității responsabile de protecția naturii să prezinte o cerere de modificare a programului de întreținere a pădurilor pentru a integra în acesta măsuri care vizează excluderea unui astfel de efect negativ.”
2.

Legea privind pădurile
Potrivit articolului 14 din zákon č. 326/2005 Z. z. o lesoch (Legea nr. 326/2005 privind pădurile), în versiunea aplicabilă la 24 martie 2019 (denumită în continuare „Legea privind pădurile”):
„(1)   Pădurile cu funcție specială sunt păduri declarate ca atare și al căror obiectiv este de a răspunde nevoilor specifice ale societății, ale persoanelor juridice sau ale persoanelor fizice, pentru care sistemele de gestiune diferă în mod semnificativ în comparație cu gestiunea normală (denumit în continuare «regim special de gestiune»).
(2)   Pădurile pot fi declarate păduri cu destinație specială:
a)
în ariile de protecție din fazele I și II, unde, la captarea apelor de suprafață sau subterane, abundența și calitatea sursei de apă nu pot fi asigurate decât printr‑o modalitate specifică de gestiune;
b)
în ariile de protecție a resurselor minerale naturale și în zona termală interioară a centrelor termale;
c)
pădurile periurbane și alte păduri care au o importantă funcție sanitară, culturală sau recreativă;
d)
în crescătoriile de vânat și de fazani;
e)
în ariile protejate și în parcelele forestiere care prezintă habitate de importanță comunitară sau specii protejate;
f)
în bazele genetice forestiere existente;
g)
destinate cercetării și formării forestiere;
h)
care sunt indispensabile pentru nevoile de apărare ale statului în temeiul unor reglementări specifice (denumite în continuare «păduri militare»).
(3)   Atunci când pădurile care au o finalitate specială în sensul alineatului (2) litera e) sunt declarate de interes public, este elaborată o propunere de regim special de gestiune în cadrul unui studiu global al stării pădurilor [articolul 38 alineatul (2) litera b)] realizat împreună cu solicitantul sau cu organizația sa autorizată.”
Articolul 23 alineatele (6)-(10) din această lege prevede:
„(6)   Dacă recoltarea accidentală depășește 1/20 din volumul total de lemn prevăzut pentru recoltare în cadrul unui program de gestionare a pădurilor pentru unitatea forestieră în cauză sau proprietarul în cauză sau nu poate fi efectuată de gestionarul forestier într‑un termen de șase luni, acesta stabilește un proiect de calendar pentru punerea sa în aplicare și îl prezintă spre aprobare administrației naționale a pădurilor. Administrația națională a pădurilor informează autoritatea națională pentru protecția naturii și peisajului cu privire la deschiderea procedurii. O acțiune împotriva deciziei de aprobare a unui calendar de recoltare accidentală nu are efect suspensiv.
(7)   Volumul de lemn recoltat într‑un arboret mai vechi de 50 de ani nu poate fi depășit cu mai mult de 15 % în raport cu cuantumul recomandat în programul de gestionare a pădurilor. Dacă volumul de lemn recoltat, inclusiv cel de arbori morți și conservați, a atins volumul de recoltare recomandat în programul de gestionare a pădurilor, majorat cu 15 %, gestionarul forestier poate continua să efectueze recoltări accidentale sau recoltări suplimentare.
(8)   Volumul total de lemn prevăzut pentru recoltare în cadrul programului de gestionare a pădurilor pentru entitatea forestieră [articolul 39 alineatul (3)] nu poate fi depășit de recoltare. Atunci când o entitate forestieră numără mai mulți gestionari forestieri, niciunul dintre aceștia nu poate depăși volumul total de lemn prevăzut pentru recoltare în unitate sau în arboret.
(9)   În caz de depășire a cantității totale de lemn prevăzute la alineatul (8) prin efectuarea unor recoltări accidentale sau excepționale, gestionarul forestier poate realiza:
a)
recoltarea urgentă [articolul 22 alineatul (3) litera a)] în urma unei modificări a programului de gestionare a pădurilor [articolul 43 alineatele (2) și (3)];
b)
recoltarea accidentală;
c)
recoltarea excepțională sau
d)
sarcinile planului de măsuri economice [articolul 40 alineatul (2) litera c)] pe baza unei actualizări a programului de gestionare a pădurilor [articolul 43 alineatul (4)].
(10)   Recoltarea deliberată nu reduce înlocuirea acoperirii forestiere la mai puțin de 7/10 din înlocuirea totală; această dispoziție nu se aplică în cazul în care:
a)
obiectivul constă în reducerea înlocuirii prin recoltare regenerativă;
b)
pădurea este reconstruită sau
c)
aceasta rezultă din orientarea funcțională a pădurilor de protecție sau dintr‑un regim de gestiune specific.”
Articolul 28 alineatele (1) și (2) din legea amintită prevede:
„(1)   Gestionarul forestier este obligat să pună în aplicare măsuri preventive pentru a preveni pagubele provocate pădurilor și pentru a pune în aplicare măsuri de protecție și de apărare împotriva pagubelor provocate de agenții dăunători, în special:
a)
asigurarea detectării și înregistrării apariției și dezvoltării unor agenți dăunători și a unor pagube forestiere cauzate de aceștia; în caz de apariție excesivă, informarea fără întârziere a administrației forestiere a statului și a organismului profesional de control al protecției pădurilor statului [articolul 29];
b)
punerea în aplicare a unor măsuri preventive pentru prevenirea propagării excesive a perturbărilor biotice, precum și asigurarea stabilității și a rezilienței arboretelor;
c)
îndepărtarea cu prioritate a arborilor bolnavi și deteriorați din arborete, care pot reprezenta o sursă de perturbări biotice sporite, mai puțin în ariile care beneficiază de al cincilea nivel de protecție;
d)
favorizarea practicilor și produselor sănătoase în domeniul protecției pădurilor, punând accentul în special pe practicile biologice și biotehnice în materie de protecție împotriva pagubelor provocate de agenții biotici;
e)
gestionarea pădurilor sub influența imisiilor în conformitate cu măsurile economice specificate în programele de gestionare a pădurilor pentru a atenua efectele negative ale acțiunii lor;
f)
punerea în aplicare a măsurilor de prevenire a pagubelor provocate de vânat;
g)
punerea în aplicare a măsurilor preventive împotriva incendiilor forestiere;
h)
gestionarea pădurii astfel încât să nu pună în pericol pădurile altor proprietari;
i)
respectarea celorlalte măsuri de protecție a pădurilor impuse de administrația națională a pădurilor sau de organismul profesional de control al protecției pădurilor statului [articolul 29].
(2)   În caz de amenințare la adresa pădurilor sau de pagube provocate de agenții dăunători, gestionarul forestier este obligat să pună în aplicare, pe propria cheltuială, măsuri urgente pentru prevenirea amenințărilor la adresa pădurilor și pentru a repara consecințele daunelor; în siturile protejate care beneficiază de un al cincilea grad de protecție, această obligație nu este valabilă decât după intrarea în vigoare a deciziei autorității naționale de protecție a naturii și a peisajului care autorizează derogarea.”
Potrivit articolului 41 alineatul (13) din aceeași lege, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 355/2019, intrată în vigoare la 1 ianuarie 2020:
„Propunerea de program de întreținere este aprobată de administrația națională a pădurilor prin intermediul unei decizii care reia în anexă programul de întreținere după eliberarea de către administratorul sistemului de informații al administrației pădurilor [articolul 45] a unui certificat care atestă exactitatea și conformitatea legăturilor dintre datele digitale și grafice ale propunerii de program de întreținere și după avizul obligatoriu al serviciilor în cauză privind controlul respectării observațiilor și cerințelor formulate în conformitate cu alineatul (8); dacă este vorba despre zone ale rețelei europene de arii de conservare, administrația națională a pădurilor adoptă de asemenea decizia sa pe baza unei evaluări realizate în conformitate cu o reglementare specifică [nota nr. 57aa, care face trimitere la articolul 28 din Legea privind protecția naturii, cu modificările ulterioare], care cuprinde o propunere de măsuri care să garanteze că executarea programului de întreținere nu va avea efecte negative asupra acestor zone. […]”
II.

Procedura precontencioasă
În cursul anului 2017, Comisia a primit mai multe plângeri care menționau o supraexploatare forestieră în cele 12 APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în Republica Slovacă, care ar fi afectat starea de conservare a acestei specii protejate.
Cu ocazia unor reuniuni care au avut loc în lunile octombrie 2017, februarie 2018, precum și între 31 mai și 1 iunie 2018, Comisia a invitat de mai multe ori Republica Slovacă să se conformeze articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate.
La 19 iulie 2018, Comisia a adresat acestui stat membru, în conformitate cu articolul 258 TFUE, o scrisoare de punere în întârziere, potrivit căreia aceasta aprecia că statul membru menționat nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul Directivei habitate și al Directivei păsări, întrucât PIP, tăierile de urgență, precum și măsurile destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de catastrofe naturale, acestea vizând agenții dăunători, nu erau supuse unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor în raport cu obiectivele de conservare a APS în cauză.
Autoritățile slovace au răspuns la scrisoarea de punere în întârziere la 12 septembrie 2018, admițând că situația și tendințele actuale ale populației de cocoș de munte (
Tetrao urogallus
) erau defavorabile pentru conservarea acestei specii protejate și că era necesar să se ia măsuri pentru ameliorarea situației, inclusiv modificarea legislației relevante în vigoare, și anume Legea privind protecția naturii și Legea privind pădurile.
Prin scrisoarea din 24 ianuarie 2019, Comisia a adresat Republicii Slovace un aviz motivat, reproșându‑i că nu a transpus în mod corect articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din această directivă, precum și că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din aceasta și al articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări. Comisia a invitat acest stat membru să se conformeze avizului motivat în termen de două luni.
Prin scrisorile din 21 martie 2019, din 21 iunie 2019, din 20 decembrie 2019 și din 2 iulie 2020, Republica Slovacă a răspuns la avizul motivat, susținând că neîndeplinirea obligațiilor reproșată nu era întemeiată.
În luna septembrie 2019, Legea privind protecția naturii și Legea privind pădurile au fost modificate, cu efect de la 1 ianuarie 2020, astfel încât Republica Slovacă considera că conformitatea legislației naționale cu dreptul Uniunii era pe deplin garantată de la această dată.
În lunile noiembrie 2019, iunie 2020 și octombrie 2020, Comisia a primit informații actualizate din partea petenților, confirmând distrugerea habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), declinul acestei specii între anii 2015 și 2018, precum și tăieri realizate în cursul anului 2019 în APS desemnate pentru conservarea speciei menționate.
În cursul lunilor mai-iulie 2020, Comisia a primit informații privind evaluarea tăierilor de urgență, efectuată în conformitate cu modificările legislative intrate în vigoare la 1 ianuarie 2020 în ordinea juridică slovacă.
Considerând că măsurile astfel comunicate de Republica Slovacă erau insuficiente pentru a pune capăt situației invocate de neîndeplinire a obligațiilor, Comisia a decis, la 5 decembrie 2020, să introducă prezenta acțiune.
III.

Cu privire la acțiune
În susținerea acțiunii formulate, Comisia invocă trei motive, întemeiate pe încălcarea, în primul rând, a articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, în al doilea rând, a articolului 6 alineatul (2) din această directivă, precum și, în al treilea rând, a articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări.
A.

Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din această directivă
1.

Argumentația părților
Comisia consideră că Republica Slovacă a încălcat articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din această directivă, prin scutirea PIP și a modificărilor lor, a tăierilor de urgență, precum și a măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de catastrofele naturale de obligația de a fi supuse, atunci când pot afecta în mod semnificativ ariile Natura 2000, unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor asupra ariei în cauză în funcție de obiectivele de conservare a acestei arii.
În această privință, în primul rând, Comisia apreciază, în ceea ce privește PIP, că acestea ar trebui considerate planuri sau proiecte care nu au o legătură directă cu sau nu sunt necesare pentru gestionarea sitului în măsura în care nu stabilesc niciun obiectiv și nicio măsură de conservare.
Potrivit acestei instituții, PIP pot compromite obiectivele de conservare a siturilor Natura 2000, întrucât executarea lor poate printre altele să conducă la tăieri sau la construcția de drumuri forestiere în siturile menționate sau poate să le afecteze pe acestea din urmă. Prin urmare, conform articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, autoritățile slovace ar fi obligate să le supună unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor și să nu le aprobe decât cu condiția că acestea nu vor aduce atingere integrității siturilor în cauză.
Or, Comisia arată că, la expirarea termenului stabilit în avizul motivat, și anume la 24 martie 2019, legislația slovacă nu era conformă cu această dispoziție, întrucât, pe de o parte, PIP erau considerate documente care aveau ca scop protecția naturii, ele erau astfel scutite de o evaluare corespunzătoare a efectelor lor asupra siturilor afectate și, pe de altă parte, de la 1 ianuarie 2015, a fost eliminată obligația preexistentă de a include în avizul autorității responsabile de protecția naturii un aviz privind evaluarea corespunzătoare a efectelor. În special, ar reieși din procedura prevăzută la articolul 41 alineatul (13) din Legea privind pădurile că autoritatea responsabilă de protecția naturii era consultată cu privire la propunerea de plan, iar nu cu privire la versiunea sa finală, în condițiile în care aceasta putea fi diferită de cea pentru care autoritatea respectivă emisese avizul, și că nu exista nicio evaluare corespunzătoare a efectelor dacă aceasta din urmă nu răspundea într‑un termen de 15 zile.
În plus, Comisia descrie situația de fapt la data introducerii prezentei acțiuni, ținând seama totodată de modificările legislative intrate în vigoare la 1 ianuarie 2020, astfel cum sunt menționate la punctul 22 din prezenta hotărâre. În această privință, ea constată, pe de o parte, că aceste modificări garantează că PIP sunt supuse unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor dacă nu este posibil să se excludă că pot afecta siturile Natura 2000 în mod semnificativ, remediind, așadar, problema neconformității cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate în ceea ce privește PIP elaborate și aprobate după intrarea în vigoare a acestor modificări legislative. În schimb, PIP existente și deja aprobate ar fi exceptate de la obligația de a realiza o evaluare corespunzătoare a efectelor lor.
Pe de altă parte, Comisia apreciază că dispozițiile tranzitorii prevăzute de aceste modificări legislative nu sunt suficiente pentru a garanta conformitatea legislației naționale cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate.
Primo
, aceste dispoziții nu ar indica în mod clar pe ce bază organismul de protecție a naturii este obligat să inițieze modificarea unui PIP deja aprobat.
Secundo
, nu ar exista o obligație explicită de a evalua dacă un astfel de PIP poate afecta situl în cauză în mod semnificativ și nici o obligație explicită de a efectua o evaluare corespunzătoare a efectelor sale.
Tertio
, nu s‑ar garanta că s‑ar da urmare unei astfel de cereri a organismului de protecție a naturii care vizează modificarea unui PIP deja aprobat.
Quarto
, ar fi evaluat numai efectul tăierilor prevăzute de PIP, iar nu efectul PIP în ansamblu.
Quinto
, nu s‑ar fi precizat că PIP aprobate nu pot fi puse în aplicare decât în măsura în care nu vor aduce atingere integrității siturilor Natura 2000.
În al doilea rând, în ceea ce privește tăierile de urgență, Comisia observă mai întâi că acestea trebuie considerate ca reprezentând planuri sau proiecte care nu sunt necesare pentru siturile Natura 2000 întrucât nu urmăresc obiectivul de a conserva habitate sau specii care justifică desemnarea unui sit ca „sit protejat al rețelei Natura 2000”.
În continuare, Comisia arată că, la expirarea termenului stabilit în avizul său motivat, articolul 23 alineatul (9) din Legea privind pădurile prevedea posibilitatea de a executa o tăiere de urgență în afara cadrului convenit în PIP, fără să fie necesară autorizarea autorității responsabile de protecția naturii.
În plus, această instituție precizează că, în conformitate cu dispozițiile naționale aplicabile, nu ar fi fost necesar să se informeze autoritatea responsabilă de protecția naturii decât dacă volumul de lemn tăiat depășea 20 % din arboret în zona acoperită de PIP sau dacă era tăiat pe o suprafață continuă de peste 0,5 hectare. Pe de altă parte, consimțământul acestei autorități era prezumat a fi fost acordat dacă aceasta nu emitea un aviz în termen de 30 de zile.
În cursul fazei precontencioase, autoritățile slovace ar fi recunoscut de asemenea în această privință neconformitatea legislației relevante cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate și ar fi comunicat modificările legislative intrate în vigoare la 1 ianuarie 2020 și care introduc reguli noi privind tăierile de urgență pentru fiecare nivel de protecție, dar care, în opinia Comisiei, rămân insuficiente.
În special, gestionarii forestieri ar conserva, potrivit articolului 23 alineatul (14) din Legea privind pădurile, posibilitatea de a executa tăieri de urgență peste volumul total de lemn stabilit în PIP. Pentru siturile de la al doilea la al patrulea nivel, unde sunt situate majoritatea siturilor Natura 2000, deși autoritatea responsabilă de protecția naturii poate, în anumite condiții, să interzică sau să limiteze o tăiere de urgență, nu ar fi prevăzută nicio evaluare corespunzătoare a efectelor. În plus, autoritățile slovace ar fi confirmat că, chiar pentru al cincilea nivel de protecție, era posibil, până la 1 ianuarie 2020, să se deroge de la interzicerea acestor măsuri cu consimțământul prezumat a fi fost acordat al autorității responsabile de protecția naturii.
În sfârșit, Comisia observă că tăierile de urgență reprezentau circa 52 % din volumul total al tăierilor realizate în Slovacia în cursul anului 2017. Între anii 2014 și 2017, ponderea lor în volumul total al tăierilor realizate în Slovacia era în medie de peste 55 % în raport cu tăierile prevăzute în PIP și, în cursul ultimului deceniu, tăierile de urgență reprezentau între 40 % și 65 % din extragerea de lemn din acest stat membru.
În al treilea rând, în ceea ce privește măsurile destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de agenții dăunători, care, pentru aceleași motive ca cele menționate la punctul 33 din prezenta hotărâre, nu ar fi legate direct de gestiunea siturilor, Comisia arată că, la fel precum pentru tăierile de urgență, decizia autorității responsabile de protecția naturii nu era necesară decât la al cincilea nivel de protecție și, chiar în acest caz, autorizarea autorității menționate era prezumată a fi fost acordată dacă aceasta nu adopta o decizie în termen de 30 de zile, astfel încât nu era realizată nicio evaluare corespunzătoare a efectelor lor.
Republica Slovacă contestă susținerea Comisiei potrivit căreia PIP erau scutite de obligația de a fi supuse unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor. În această privință, acest stat membru salută faptul că motivul Comisiei nu mai privește PIP elaborate și aprobate după 1 ianuarie 2020 și admite, în memoriul său în duplică, că PIP adoptate înainte de 1 ianuarie 2020 nu au făcut obiectul, între 1 ianuarie 2015 și 31 decembrie 2019, unor evaluări corespunzătoare a efectelor lor, din cauza unor lacune în aplicarea practică a reglementării în vigoare în acea perioadă.
Totuși, autoritățile slovace arată că, pe de o parte, aceste PIP nu erau însă scutite de obligația de evaluare corespunzătoare enunțată la articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate, întrucât articolul 28 din Legea privind protecția naturii, care transpune această dispoziție în ordinea juridică slovacă, le era aplicabil. Pe de altă parte, conform articolului 104g alineatul (11) din Legea privind protecția naturii, intrată în vigoare la 1 ianuarie 2020, organismul de protecție a naturii avea obligația să efectueze, înainte de 31 decembrie 2020, o evaluare a efectului unei tăieri deliberate în cadrul fostelor PIP asupra siturilor rețelei Natura 2000.
În plus, în ceea ce privește tăierile de urgență și celelalte măsuri de protecție a pădurii, Republica Slovacă arată că, de la 1 ianuarie 2020, a încetat prezumția de consimțământ al autorității responsabile de protecția naturii, menționată la punctul 35 din prezenta hotărâre.
În sfârșit, Republica Slovacă contestă admisibilitatea argumentului invocat de Comisie în stadiul memoriului în replică, potrivit căruia preevaluarea de către autoritatea responsabilă de protecția naturii a eventualității unui efect semnificativ asupra sitului nu ar conduce la adoptarea unei decizii care să stabilească dacă tăierile de urgență pot afecta siturile Natura 2000 în mod semnificativ, acest argument depășind cadrul încălcărilor invocate și fiind, în consecință, inadmisibil.
2.

Aprecierea Curții
a)

Cu privire la admisibilitate
Pentru a se stabili domeniul de aplicare al prezentului motiv, este necesar să se arate că existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum se prezenta aceasta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat, iar schimbările eventuale intervenite ulterior nu pot fi luate în considerare de Curte [Hotărârea din27 februarie 2020, Comisia/Belgia (Contabili),
C‑384/18
,
EU:C:2020:124
, punctul
și jurisprudența citată]. Astfel, obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, în temeiul articolului 258 TFUE, este stabilit prin avizul motivat al Comisiei, așa încât acțiunea trebuie să se întemeieze pe aceleași motive și argumente ca acest aviz [Hotărârea din 24 iunie 2021, Comisia/Spania (Deteriorarea spațiului natural Doñana),
C‑559/19
,
EU:C:2021:512
, punctul
și jurisprudența citată].
În caz de modificare ulterioară a reglementării naționale puse în discuție în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Comisia nu își modifică obiectul acțiunii prin imputarea motivelor formulate împotriva reglementării anterioare asupra celei care rezultă din modificarea adoptată, atunci când cele două versiuni ale reglementării naționale au un conținut identic [Hotărârea din 27 februarie 2020, Comisia/Belgia (Contabili),
C‑384/18
,
EU:C:2020:124
, punctul
și jurisprudența citată].
În schimb, obiectul litigiului nu poate fi extins la obligații ce rezultă din noi dispoziții care nu au echivalent în versiunea inițială a actului în cauză, în caz contrar rezultând o încălcare a normelor fundamentale care garantează regularitatea procedurii aplicabile în cadrul constatării neîndeplinirii obligațiilor [Hotărârea din 27 februarie 2020, Comisia/Belgia (Contabili),
C‑384/18
,
EU:C:2020:124
, punctul
și jurisprudența citată].
În speță, întrucât Comisia a imputat în cererea sa introductivă și în memoriul său în replică primul motiv invocat inițial în avizul său motivat și asupra modificărilor legislative menționate la punctul 22 din prezenta hotărâre, este necesar să se stabilească dacă această imputare implică în sine o modificare a conținutului motivului menționat.
În primul rând, în ceea ce privește primul aspect al primului motiv, referitor la lipsa unei evaluări corespunzătoare a efectelor PIP, trebuie arătat că articolul 41 alineatul (13) din Legea privind pădurile, în versiunea rezultată din modificările intrate în vigoare la 1 ianuarie 2020, cuprinde în prezent o obligație expresă de a supune PIP unei evaluări corespunzătoare, care totuși nu are incidență asupra PIP existente și aprobate înainte de această dată, care rămân exceptate de la obligația unei astfel de evaluări. Această dispoziție nu are, așadar, echivalent în legislația anterioară.
În al doilea rând, în ceea ce privește al doilea aspect al primului motiv, întemeiat pe lipsa unei evaluări corespunzătoare a tăierilor de urgență, Comisia admite ea însăși că modificarea Legii privind protecția naturii a introdus reguli noi în ceea ce privește aceste tăieri de urgență pentru fiecare nivel de protecție, care nu își găsesc, așadar, echivalent în legislația anterioară.
În al treilea rând, în ceea ce privește al treilea aspect al primului motiv, referitor la lipsa unei evaluări corespunzătoare a măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de agenții dăunători, rezultă din modul de redactare a articolului 26 alineatul (5) din Legea privind protecția naturii, în versiunea rezultată din modificările intrate în vigoare la 1 ianuarie 2020, că această dispoziție introduce o regulă nouă, și anume aplicarea în zonele protejate pentru păsări a regulilor referitoare la al treilea nivel de protecție.
Astfel, întrucât modificările Legii privind protecția naturii și ale Legii privind pădurile, astfel cum au intrat în vigoare la 1 ianuarie 2020, au revizuit în mod semnificativ cadrul legislativ de protecție a pădurilor pe teritoriul slovac, conținutul lor nu poate fi considerat identic cu cel al legislației anterioare.
Prin urmare, în măsura în care primul motiv privește și modificările legislative menționate, acestea modifică întinderea acestui motiv, astfel încât este necesară examinarea sa fără a ține seama de extinderea efectuată de Comisie în cererea introductivă și în memoriul în replică și menținerea întinderii motivului menționat astfel cum a fost stabilită în avizul motivat.
În aceste condiții, se impune respingerea ca inadmisibil a primul motiv în măsura în care vizează modificările Legii privind protecția naturii și ale Legii privind pădurile, astfel cum au intrat în vigoare la 1 ianuarie 2020, și limitarea doar la examinarea compatibilității cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate a legislației naționale în versiunea aplicabilă la expirarea termenului stabilit în avizul motivat.
În ceea ce privește, în al patrulea și ultimul rând, inadmisibilitatea invocată de Republica Slovacă împotriva argumentului dezvoltat de Comisie în memoriul său în replică referitor la procedura de preevaluare, este necesar să se arate că faptul că această instituție a detaliat, în acest memoriu, primul aspect al primului său motiv pe care Comisia îl invocase deja într‑un mod mai general în cererea introductivă pentru a răspunde la argumentele dezvoltate de autoritățile slovace în memoriul lor în apărare nu a modificat obiectul neîndeplinirii obligațiilor invocate și, așadar, nu a avut niciun efect asupra întinderii litigiului [a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 noiembrie 2020, Comisia/Italia (Valori‑limită – PM10),
C‑644/18
,
EU:C:2020:895
, punctul
și jurisprudența citată].
Rezultă că acest argument este admisibil.
b)

Cu privire la fond
1)

Observații introductive
Trebuie amintit că articolul 6 din Directiva habitate impune statelor membre o serie de obligații și de proceduri specifice care urmăresc să asigure, astfel cum reiese din articolul 2 alineatul (2) din această directivă, menținerea sau, dacă este cazul, readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a habitatelor naturale și a speciilor de floră și faună sălbatică de importanță pentru Uniunea Europeană în vederea atingerii obiectivului mai general al directivei menționate, care este garantarea unui nivel ridicat de protecție a mediului în ceea ce privește siturile protejate în temeiul acesteia (Hotărârea din 7 noiembrie 2018, Holohan și alții,
C‑461/17
,
EU:C:2018:883
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
Astfel, dispozițiile Directivei habitate urmăresc ca statele membre să ia măsuri de protecție adecvate pentru a conserva caracteristicile ecologice ale siturilor care adăpostesc tipuri de habitate naturale [Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża),
C‑441/17
,
EU:C:2018:255
, punctul
și jurisprudența citată].
În acest scop, articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate prevede o procedură de evaluare care urmărește să garanteze, prin intermediul unui control prealabil, că un plan sau un proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria respectivă, nu este autorizat decât în măsura în care nu va avea efecte negative asupra integrității acestui sit [Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża),
C‑441/17
,
EU:C:2018:255
, punctul
și jurisprudența citată].
În special, ținând seama de principiul precauției, atunci când un plan sau un proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea unui sit riscă să compromită obiectivele sale de conservare, acesta trebuie considerat ca putând afecta acest sit într‑o măsură semnificativă. Aprecierea riscului menționat trebuie realizată, printre altele, în lumina caracteristicilor și a condițiilor de mediu specifice ale sitului vizat de un astfel de plan sau proiect [Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża),
C‑441/17
,
EU:C:2018:255
, punctul
și jurisprudența citată].
Evaluarea corespunzătoare a efectelor unui plan sau ale unui proiect asupra sitului în cauză care trebuie efectuată în temeiul articolului 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate presupune că trebuie identificate, făcând apel la cele mai relevante cunoștințe științifice în materie, toate aspectele planului sau ale proiectului în discuție care ar putea,
per se
sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, să afecteze obiectivele de conservare a sitului respectiv [Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża),
C‑441/17
,
EU:C:2018:255
, punctul
].
În lumina acestor principii trebuie să se examineze dacă, astfel cum susține Comisia prin intermediul primului său motiv, Republica Slovacă a încălcat articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate.
2)

Cu privire la primul aspect al primului motiv, referitor la PIP
De la bun început, trebuie arătat că Republica Slovacă nu contestă că PIP constituie planuri care nu au o legătură directă cu sau nu sunt necesare pentru gestionarea celor 12 APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) pe teritoriul său, care trebuie, în această calitate, să fie supuse unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor.
Or, trebuie arătat că, potrivit propriilor afirmații ale acestui stat membru, PIP nu erau supuse, de la 1 ianuarie 2015, unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor din cauza lipsei unor proceduri și procese suficient de complete și de armonizate.
În special, reiese din elementele dosarului că, de la această dată, a fost eliminată obligația preexistentă, prevăzută la articolul 28 alineatul (4) din Legea privind protecția naturii, de a include în avizul autorităților responsabile de protecția naturii un aviz științific privind riscul ca un PIP să afecteze în mod semnificativ un sit Natura 2000.
Rezultă că trebuie admis primul aspect al primului motiv.
3)

Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, referitor la tăierile de urgență
În primul rând, trebuie arătat că nu se contestă faptul că tăierile de urgență constituie planuri care nu au o legătură directă cu sau nu sunt necesare pentru gestionarea celor 12 APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în Slovacia, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, care trebuie, prin urmare, să fie supuse unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor.
În al doilea rând, trebuie subliniat, pe de o parte, că articolul 23 alineatul (9) din Legea privind pădurile coroborat cu alineatul (8) al dispoziției menționate, autorizează tăierile care depășesc cantitatea totală de lemn prevăzută pentru recoltare în cadrul PIP fără să figureze vreo mențiune a unei evaluări prealabile a efectelor unor astfel de tăieri și fără să fie necesară autorizația organismului de protecție a naturii. Pe de altă parte, deși al cincilea nivel de protecție, asociat unui regim de neintervenție, nu intră sub incidența dispozițiilor menționate mai sus, trebuie să se constate că, în conformitate cu articolul 85 alineatul (4) din Legea privind protecția naturii, consimțământul autorității responsabile de protecția naturii față de o tăiere de urgență într‑un sit care se încadrează în acest nivel de protecție era prezumat a fi fost acordat atunci când aceasta nu adoptase o decizie cu cel puțin 30 de zile înainte de activitatea preconizată.
Or, Republica Slovacă arată, în memoriul său în apărare, că consimțământul prezumat al organismului de protecție a naturii a fost eliminat numai de la 1 ianuarie 2020.
În această privință, trebuie amintit că posibilitatea de a scuti, în mod general, anumite activități, potrivit reglementării în vigoare, de necesitatea unei evaluări a efectelor lor asupra sitului în cauză nu este de natură să garanteze că respectivele activități nu aduc atingere integrității sitului protejat. Așadar, articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate nu poate autoriza un stat membru să instituie norme naționale care să excepteze, în mod general, anumite tipuri de planuri sau de proiecte de la obligația unei evaluări a efectelor lor asupra sitului în cauză (Hotărârea din 7 noiembrie 2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment și alții,
C‑293/17 și C‑294/17
,
EU:C:2018:882
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
Din ceea ce precedă rezultă că, scutind în mod general tăierile de urgență de o evaluare a efectelor lor în APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate.
Prin urmare, trebuie admis al doilea aspect al primului motiv.
4)

Cu privire la al treilea aspect al primului motiv, referitor la măsurile destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de agenții dăunători
De la bun început, trebuie arătat că autoritățile slovace și‑au dezvoltat argumentația în această privință numai în lumina situației care prevala în urma modificărilor legislative intervenite cu efect de la 1 ianuarie 2020, astfel încât, pentru motivele enunțate la punctele 52 și 53 din prezenta hotărâre, aceasta nu poate fi luată în considerare în cadrul aprecierii celui de al treilea aspect al primului motiv.
În orice caz, este necesar să se constate că Republica Slovacă nu contestă calificarea măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de agenții dăunători ca plan sau proiect care nu ar avea o legătură directă cu sau nu ar fi necesar pentru gestionarea siturilor Natura 2000.
Or, astfel cum arată Comisia, decizia autorității responsabile de protecția naturii nu era necesară decât pentru al cincilea nivel de protecție, asociat unui regim de neintervenție, astfel încât măsurile destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de agenții dăunători în primele patru niveluri de protecție nu erau supuse niciunei autorizații și, prin urmare, niciunei evaluări corespunzătoare a efectelor lor în APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
).
În plus, pentru motivele menționate la punctele 67 și 68 din prezenta hotărâre, este necesar să se considere că, la data expirării termenului stabilit în avizul motivat, regimul de neintervenție asociat celui de al cincilea nivel de protecție nu permitea nici asigurarea conformității legislației naționale cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate.
Rezultă că trebuie admis al treilea aspect al primului motiv.
Din considerațiile care precedă rezultă că, prin scutirea PIP și a modificărilor lor, a tăierilor de urgență și a măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de catastrofe naturale de obligația de a fi supuse, atunci când pot afecta ariile de protecție specială desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor asupra zonei în cauză având în vedere obiectivele de conservare a acestei zone, Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din această directivă.
B.

Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din această directivă
1.

Argumentația părților
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia reproșează Republicii Slovace că a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a împiedica deteriorarea habitatelor și perturbările relevante în APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
).
În această privință, în primul rând, această instituție susține că exploatarea intensivă a pădurilor, tăierile rase pe suprafețe mari cu plantarea de monoculturi întunecoase și utilizarea pesticidelor au afectat habitatul cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în cele 12 APS în cauză prin reducerea suprafeței acestui habitat, precum și structura sa specifică și funcțiile sale, contribuind astfel la un declin semnificativ al populației acestei specii în respectivele APS.
Comisia observă, în plus, că cea mai mare reducere a habitatului cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) a fost constatată într‑una din cele 5 APS principale, în speță APS Nízke Tatry, în care a fost tăiată o cantitate mare de lemn pentru a soluționa problema insectelor de scoarță.
Această instituție subliniază că Republica Slovacă ar fi recunoscut ea însăși deteriorarea habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în cadrul Programului de conservare a cocoșului de munte 2018/2022 aprobat de Ministerul Mediului în aprilie 2018 (denumit în continuare „Programul de conservare”).
În al doilea rând, Comisia observă că, deși, după cum a subliniat Republica Slovacă în cursul fazei precontencioase, autoritățile responsabile de protecția naturii au adoptat, între anii 2015 și 2018, șapte decizii, în urma a 33 de cereri, de limitare sau de interzicere a exploatării forestiere și au desfășurat 10 inspecții după o avertizare provenind de la o organizație neguvernamentală (ONG) care au condus la întreruperea tăierilor în 5 APS, aceste decizii și aceste controale individuale nu sunt suficiente sau corespunzătoare pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) întrucât se limitează la cazuri izolate și nu au fost realizate decât drept răspuns la cereri care provin de la particulari sau ONG‑uri. În timp ce articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate impune un regim de protecție juridică coerent, specific și complet, Republica Slovacă nu ar fi introdus un sistem structural care să permită executarea unor tăieri numai dacă acestea nu afectează siturile Natura 2000 în mod semnificativ.
În al treilea rând, Comisia observă că această situație persista deja la introducerea prezentei acțiuni.
Primo
, deși autoritățile slovace au subliniat că au emis avize privind 1599 de tăieri de urgență, dând un aviz negativ în aproape 150 de cazuri, nu ar fi avut totuși loc, în cele 1000 de cazuri în care ar fi fost stabilite condiții stricte și specifice, nici o examinare a probabilității ca siturile să fie afectate în mod semnificativ, nici o evaluare corespunzătoare a efectelor lor. În plus, în aproximativ 450 de cazuri, nu ar fi fost impusă nicio limitare și ar fi fost, așadar, posibil să se execute o tăiere de urgență fără examinarea probabilității ca siturile să fie afectate în mod semnificativ și fără o evaluare corespunzătoare a efectelor acesteia.
Secundo
, Comisia susține că măsurile cele mai importante ale Programului de conservare, precum modificările decretelor de desemnare a APS în scopul interzicerii activităților dăunătoare, adoptarea de programe de întreținere a APS, zonarea celor mai mari arii protejate și introducerea unui regim de neintervenție asociat celui de al cincilea nivel de protecție, încă nu au fost adoptate de Republica Slovacă.
Tertio
, deși Republica Slovacă a explicat că o gestionare a pădurilor favorabilă cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) ar fi posibilă dacă pădurile în cauză ar fi clasate drept „păduri cu utilizare specială”, în temeiul articolului 14 alineatul (2) litera (e) din Legea privind pădurile, Comisia constată că procedura de desemnare prevăzută la această dispoziție încă nu a fost inițiată.
Quarto
, această instituție arată că adoptarea de măsuri provizorii, în temeiul noului articol 104g alineatul (4) din Legea privind protecția naturii, în așteptarea încheierii procesului de modificare a legislației, nu este conformă cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, care impune obligații de natură a se aplica în mod permanent ariilor speciale de conservare.
Republica Slovacă răspunde, în primul rând, că, pentru a preveni deteriorarea habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), precum și perturbări relevante în APS desemnate pentru conservarea acestei specii, autoritățile responsabile de protecția naturii au adoptat decizii în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Legea privind protecția naturii, inclusiv înainte de intrarea în vigoare a noii reglementări.
Acest stat membru subliniază, în al doilea rând, că intervine în mod continuu pentru a evalua și a aproba planurile și proiectele a căror realizare ar putea avea un efect negativ asupra habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), după cum ar atesta, pe de o parte, oprirea construcției realizate în cadrul proiectului societății STIV Čertovica, s. r. o. în situl APS Nízke Tatry referitor la extinderea pistelor de schi și la construcțiile aferente acestora și, pe de altă parte, evaluarea în curs a efectelor proiectului „Optimizarea infrastructurilor de transport pe munte și a transportului la Štrbské Pleso”.
În al treilea rând, Republica Slovacă menționează un anumit număr de măsuri adoptate între anii 2018 și 2020 care demonstrează, potrivit acesteia, progresele realizate în procedura de pregătire, de prenegociere și de aprobare a programelor de întreținere a APS. În acest sens, sunt citate printre altele:
–
aprobarea PIP pentru APS Horná Orava, care face obiectul unei propuneri de trecere a acesteia în categoria „pădure cu utilizare specială”, în sensul articolului 14 alineatul (1) și alineatul (2) litera (e) din Legea privind pădurile;
–
elaborarea în cursul anului 2019 de către organismul de protecție a naturii a proiectului de PIP pentru APS Muránska planina‑Stolica;
–
elaborarea între septembrie 2020 și ianuarie 2021, de către organismul de protecție a naturii, a unor propuneri științifice de PIP pentru 6 APS (Nízke Tatry, Tatry, Veľká Fatra, Malá Fatra, Volovské vrchy și Levočské vrchy);
–
finalizarea, în august 2020, a procesului de pregătire și de consultări științifice privind proiectul de rezervație naturală Pralesy Slovenska (Pădurile primare din Slovacia) care ar trebui să permită acestei rezervații naturale să beneficieze de al cincilea nivel de protecție;
–
pregătirea în octombrie 2020 a unui proiect de protecție în scopul creării rezervației naturale Hluchánia, al cărei obiectiv este de a proteja arboretele reziduale în acest sit inițial de habitat al cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
).
În plus, Republica Slovacă arată că, după cum reiese dintr‑o analiză realizată de organismul de protecție a naturii în luna iulie 2020, pe o suprafață totală de 54346,17 hectare, habitatele cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) beneficiază, pe 23952,19 hectare, de regimul de neintervenție. Totuși, un astfel de regim, care nu ar fi de altfel impus de articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, s‑ar putea dovedi în mod vădit inadecvat pentru această specie în funcție de condițiile concrete ale habitatului în cauză, printre altele dacă pădurea a devenit prea bătrână și uniformă.
În al patrulea și ultimul rând, potrivit acestui stat membru, caracterul adecvat și proporțional al măsurilor adoptate în APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) sunt deja parțial vizibile. Astfel, în cursul ultimilor doi ani, s‑ar fi putut observa o tendință de stabilizare a populației indivizilor din această specie, chiar dacă ar continua să scadă ușor.
2.

Aprecierea Curții
a)

Cu privire la admisibilitate
De la bun început, trebuie să se arate că Comisia vizează, în cadrul prezentului motiv, atât fapte anterioare, cât și fapte ulterioare avizului motivat.
Potrivit unei jurisprudențe constante, astfel cum este amintită la punctul 44 din prezenta hotărâre, existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum se prezenta aceasta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat.
Reiese de asemenea dintr‑o jurisprudență constantă că, în măsura în care o acțiune are ca obiect să denunțe o încălcare sistematică și persistentă a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, prezentarea unor elemente complementare prin care se urmărește, în etapa procedurii în fața Curții, să se susțină generalitatea și constanța pretinsei neîndepliniri a obligațiilor nu poate fi exclusă în principiu (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 aprilie 2017, Comisia/Bulgaria,
C‑488/15
,
EU:C:2017:267
, punctul
și jurisprudența citată).
În special, Curtea a avut deja ocazia să precizeze că obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor poate fi extins la fapte ulterioare avizului motivat, în măsura în care acestea sunt de aceeași natură și constitutive ale aceluiași comportament ca faptele la care se referă avizul respectiv (Hotărârea din 5 aprilie 2017, Comisia/Bulgaria,
C‑488/15
,
EU:C:2017:267
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, trebuie arătat că, deși data de expirare a termenului stabilită în avizul motivat adresat Republicii Slovace a fost fixat la 24 martie 2019, ansamblul faptelor invocate de Comisie în cererea sa introductivă, privind exclusiv lipsa sau insuficiența unor măsuri necesare, destinate să protejeze habitatele cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa, sunt ulterioare acestei date.
Or, deși nu au fost menționate în cursul procedurii precontencioase, aceste fapte, despre care Comisia a luat cunoștință după emiterea acestui aviz motivat, au putut fi menționate în mod valabil de această instituție în susținerea cererii sale introductive cu titlu de ilustrare a încălcării de ordin general a obligațiilor pe care o denunță.
b)

Cu privire la fond
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că o activitate nu este conformă cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate decât în cazul în care se garantează că nu duce la apariția niciunei perturbări susceptibile să afecteze în mod semnificativ obiectivele directivei menționate, în special obiectivele de conservare a acesteia (Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania,
C‑404/09
,
EU:C:2011:768
, punctul
și jurisprudența citată).
În temeiul acestei dispoziții, regimul juridic de protecție a APS trebuie de asemenea să garanteze că, pe teritoriul acestora, sunt evitate deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea semnificativă a speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii (Hotărârea din 11 decembrie 2008, Comisia/Grecia,
C‑293/07
, nepublicată,
EU:C:2008:706
, punctul
și jurisprudența citată).
Reiese dintr‑o jurisprudență a Curții că, pe de o parte, protejarea APS nu trebuie să se limiteze la măsuri menite să evite daunele și perturbările externe cauzate de om, ci trebuie de asemenea, în funcție de situația care se prezintă, să cuprindă măsuri pozitive care urmăresc conservarea și ameliorarea stării sitului (Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania,
C‑404/09
,
EU:C:2011:768
, punctul
).
Pe de altă parte, în vederea stabilirii unei neîndepliniri a obligațiilor prevăzute la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, Comisia nu trebuie să dovedească existența unei legături de cauzalitate între o activitate de gestionare a pădurilor și o perturbare semnificativă produsă cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
). Ținând seama de faptul că alineatul (2) al articolului 6 din Directiva habitate și alineatul (3) al acestui articol urmăresc să asigure același nivel de protecție, este suficient să se stabilească de Comisie existența unei probabilități sau a unui risc ca această activitate să provoace perturbări semnificative pentru această specie (Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania,
C‑404/09
,
EU:C:2011:768
, punctul
).
Având în vedere elementele care precedă, este necesar să se considere că, în speță, al doilea motiv nu poate fi fondat decât în măsura în care Comisia demonstrează corespunzător cerințelor legale că Republica Slovacă nu a luat măsurile de protecție necesare, constând în a evita ca activitățile de gestionare a pădurilor să producă deteriorări ale habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), precum și perturbări care pot afecta în mod semnificativ obiectivul urmărit de Directiva habitate de a asigura conservarea speciei menționate.
În această privință, în primul rând, reiese din dosarul prezentat Curții, în special din Programul de conservare, că tăierile intensive de lemn pe suprafețe mari și utilizarea de pesticide pentru a combate insectele de scoarță, inclusiv în perioada de reproducere a cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), au contribuit la un declin semnificativ al populației acestei specii în cele 12 APS desemnate pentru conservarea sa, și anume o scădere de 49,4 % între 2004 și 2019.
În special, în ceea ce privește APS Nízke Tatry, unde a fost constatată cea mai mare pierdere de habitat a cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) ca urmare a tăierilor de urgență, populația acestei specii a scăzut cu 42,5 % între anii 2004 și 2015.
Or, trebuie să se constate că Republica Slovacă nu reușește să dovedească faptul că a adoptat măsurile necesare pentru a evita ca astfel de activități de gestionare a pădurilor să provoace perturbări semnificative pentru cocoșul de munte (
Tetrao urogallus
).
Desigur, acest stat membru a demonstrat, prin aprobarea Programului de conservare, că este conștient de declinul habitatului și al populației acestei specii și că preconizează să remedieze această situație, după cum dovedesc deciziile adoptate de autoritățile responsabile de protecția naturii până la 20 iunie 2020 pentru a limita sau a interzice exploatarea forestieră în zonele de habitat ale cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) și inspecțiile desfășurate în anumite APS.
Totuși, aceste măsuri se dovedesc lacunare, întrucât nu cuprind măsuri de conservare stabilite în mod sistematic, în funcție de cerințele ecologice ale acestei specii și de fiecare tip de habitat prezent în fiecare din cele 12 APS desemnate pentru conservarea sa. Astfel, după cum arată Comisia, măsurile menționate se limitează la cazuri izolate și au fost adoptate cel mai adesea numai în urma unor plângeri provenite de la particulari sau de la ONG‑uri, astfel încât acestea au un caracter parțial și indică lipsa unui sistem structural care să asigure conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) prin încetarea deteriorării habitatului său.
În al doilea rând, trebuie subliniat că Republica Slovacă menționa, în memoriul său în apărare, un ansamblu de măsuri care, în opinia sa, sunt necesare pentru a preveni deteriorarea habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), precum și perturbările care au un efect semnificativ asupra acestei specii, și anume proiectul „Optimizarea infrastructurilor de transport pe munte și a transportului la Štrbské Pleso”, propunerea de recalificare a APS Horná Orava ca „pădure cu utilizare specială”, proiectul de zonare a parcului național pentru APS Muránska planina‑Stolica, propunerile științifice de PIP pentru 6 APS, proiectele de rezervație naturală Pralesy Slovenska (Pădurile primare din Slovacia) și Hluchánia, precum și proiectul integrat Natura 2000 SVK.
Or, astfel cum a subliniat Comisia, cu excepția proiectului Natura 2000 SVK, a cărui realizare a început în luna ianuarie 2021, toate măsurile menționate la punctul precedent al prezentei hotărâri sunt în stadiul de proiect și, în consecință, nu au fost puse în aplicare nici la expirarea termenului stabilit în avizul motivat, nici la data introducerii prezentei acțiuni. Astfel, în măsura în care cuprind obligații valabile doar pentru viitor, aceste măsuri nu pot fi calificate drept „măsuri necesare”, în sensul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate.
Rezultă că Comisia a demonstrat, în mod suficient de documentat și detaliat, lipsa constantă și cvasigeneralizată a unor măsuri de protecție necesare, prin care să se evite ca activitățile de gestionare a pădurilor să producă deteriorări ale habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), precum și perturbări ale acestei specii care pot fi relevante, având în vedere obiectivul de conservare a speciei menționate.
Din considerațiile care precedă rezultă că, prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a împiedica deteriorarea habitatelor și perturbările relevante în APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din această directivă.
C.

Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări
1.

Argumentația părților
Prin intermediul celui de al treilea motiv, Comisia reproșează Republicii Slovace că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări prin faptul că nu a luat măsurile speciale de conservare aplicabile habitatului cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa pentru a i se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire.
În special, Comisia subliniază că această dispoziție stabilește un mod de gestiune a APS asemănător celui din articolul 6 alineatul (1) din Directiva habitate, astfel încât APS sunt supuse unui regim de protecție analog celui a ariilor speciale de conservare vizate la această din urmă dispoziție. În consecință, obligația de a prevedea măsuri speciale de conservare vizată la articolul 4 alineatul (1) din Directiva păsări ar cuprinde obligația de a stabili obiective de conservare și măsuri specifice sitului în cauză, care trebuie puse efectiv în aplicare.
Or, Comisia observă că, la data expirării termenului stabilit în avizul motivat, Republica Slovacă nu adoptase măsuri speciale de conservare privind habitatul cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în 11 din cele 12 APS desemnate pentru conservarea sa. În plus, această instituție observă că, la data introducerii prezentei acțiuni, 7 APS desemnate pentru conservarea acestei specii, inclusiv situl cel mai important pentru această specie, și anume APS Nízke Tatry, nu dispuneau de programe de întreținere a ariilor de conservare.
În special, Comisia arată că, deși articolul 26 alineatul (6) din Legea privind protecția naturii permite instituirea prin decret de guvern a interdicției activităților care au un efect negativ asupra conservării cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), acest stat membru nu a pus în aplicare astfel de interdicții. Această deficiență ar fi fost admisă de înseși autoritățile slovace, întrucât Programul de conservare impune ca decretele de desemnare a APS să fie modificate pentru a institui interdicții pentru activitățile care au un efect negativ asupra acestei specii, însă, la data introducerii prezentei acțiuni, acest lucru nu s‑ar fi întâmplat încă.
De la bun început, în ceea ce privește admisibilitatea, Republica Slovacă susține că, spre deosebire de ceea ce reiese din cererea introductivă a Comisiei, al treilea motiv invocat de această instituție vizează în realitate numai 7 APS, iar nu 11 sau 12 APS.
Pe de altă parte, acest stat membru susține, în memoriul său în duplică, că evocarea de către Comisie, în stadiul memoriului în replică, a jurisprudenței menționate la punctul 100 din prezenta hotărâre, potrivit căreia măsurile speciale de conservare nu trebuie să se limiteze la măsuri destinate să evite daunele și perturbările externe cauzate de om, ci trebuie de asemenea, în funcție de situația care se prezintă, să cuprindă măsuri pozitive care urmăresc conservarea și ameliorarea stării sitului, este inadmisibilă întrucât ar constitui un motiv nou.
Cu privire la fond, Republica Slovacă răspunde, în primul rând, că organismul de protecție a naturii a pregătit o propunere de situri supravegheate permanente pentru supravegherea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în cadrul proiectului din PO QE intitulat „Supravegherea speciilor și a habitatelor de importanță comunitară în sensul Directivei privind habitatele și al Directivei privind păsările”. În total, 54 de situri ale acestei specii ar fi fost propuse pentru supraveghere, în cadrul APS, precum și în afara acestora, astfel încât, potrivit acestui stat membru, supravegherea ar include un eșantion reprezentativ al populației. Republica Slovacă precizează că această supraveghere este asigurată prin intermediul unui furnizor selecționat în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă încă nefinalizate.
În al doilea rând, Republica Slovacă subliniază, pe de o parte, că executarea programelor de întreținere aprobate este evaluată periodic și, pe de altă parte, la data de 10 martie 2021, din 72 de măsuri propuse pentru a atinge obiectivele de protecție a cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa, 68 dintre ele sunt în curs de execuție.
În al treilea rând, acest stat membru susține că pregătirea proiectelor științifice de programe de întreținere a 6 APS a fost încheiată între lunile septembrie 2020 și ianuarie 2021. Pentru APS rămasă, APS Muránska planina‑Stolica, ar fi fost anunțat la 24 ianuarie 2020 un proiect de creare a unui parc național care ar beneficia de o protecție provizorie de doi ani. Această protecție s‑ar aplica și celor 76 de situri vizate de proiectul de rezervație naturală „Pralesy Slovenska” de la comunicarea, între lunile septembrie și noiembrie 2020, a avizelor publice referitoare la acestea.
Republica slovacă concluzionează că lipsa temporară a unor programe de întreținere nu înseamnă însă că, în așteptarea aprobării lor, măsurile de conservare nu au fost puse în aplicare în siturile în cauză pentru a proteja cocoșul de munte (
Tetrao urogallus
).
2.

Aprecierea Curții
a)

Cu privire la admisibilitate
În primul rând, în ceea ce privește obiectul celui de al treilea motiv, trebuie să se constate că prezentul motiv urmărește să denunțe o încălcare sistematică și persistentă de către Republica Slovacă a articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări. În ceea ce privește jurisprudența amintită la punctele 94 și 95 din prezenta hotărâre, este necesar să se considere că faptele de care Comisia a avut cunoștință după emiterea avizului său motivat au putut fi invocate în mod valabil de această instituție în sprijinul cererii sale introductive.
În plus, trebuie arătat, precum Republica Slovacă, că, deși Comisia a dezvoltat în cererea introductivă argumente referitoare la lipsa unor măsuri speciale de conservare privind habitatul cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în 11 din cele 12 APS desemnate pentru conservarea sa, punctul concluziv al cererii introductive în această privință, precum și capetele de cerere ale acesteia vizează, în schimb, nu aceste 11 APS, ci numai 7 dintre ele, și anume APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013 și APS Levočské vrchy SKCHVU051.
Prin urmare, în cadrul aprecierii celui de al treilea motiv, trebuie să se țină seama doar de argumentele pe care Comisia le‑a invocat în legătură cu aceste 7 APS.
În al doilea rând, în ceea ce privește excepția de inadmisibilitate invocată de Republica Slovacă, este suficient să se constate că Comisia s‑a limitat, în memoriul său în replică, să reproducă un citat din jurisprudență ce are ca singur efect să detalieze un argument pe care această instituție l‑a susținut deja în mod mai general în cererea introductivă, constând în a aminti că măsurile specifice APS prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din Directiva păsări trebuie puse în aplicare în mod efectiv, prin măsuri complete, clare și precise.
Prin urmare, trebuie să se considere că acest citat din jurisprudență nu modifică obiectul neîndeplinirii obligațiilor invocate și nu a avut niciun efect asupra întinderii litigiului [a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 noiembrie 2020, Comisia/Italia (Valori‑limită – PM10),
C‑644/18
,
EU:C:2020:895
, punctul
și jurisprudența citată], astfel încât trebuie respinsă excepția de inadmisibilitate invocată de Republica Slovacă.
b)

Cu privire la fond
Trebuie amintit de la bun început că, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Directiva păsări, desemnarea unui teritoriu ca APS pentru conservarea unei specii implică menținerea durabilă a caracteristicilor constitutive ale habitatului acestei arii, al cărei obiectiv ce a justificat desemnarea ariei respective este supraviețuirea speciei în cauză și reproducerea acesteia (Hotărârea din 25 iulie 2018, Grace și Sweetman,
C‑164/17
,
EU:C:2018:593
, punctul
).
În special, această dispoziție impune, în caz contrar fiind lipsită de orice efect util, nu doar adoptarea măsurilor de conservare necesare pentru menținerea unui stadiu corespunzător de conservare a habitatelor și a speciilor protejate în cadrul sitului respectiv, ci și, mai ales, punerea efectivă în aplicare a acestora [a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża),
C‑441/17
,
EU:C:2018:255
, punctul
].
Sub rezerva acestor precizări introductive, este necesar să se examineze dacă, astfel cum susține Comisia, autoritățile slovace nu și‑au îndeplinit obligația de a adopta măsuri speciale de conservare privind habitatul cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
).
În această privință, în primul rând, trebuie arătat că Republica Slovacă admite, în memoriul său în apărare, că cele 7 APS vizate de al treilea motiv sunt tocmai cele pentru care încă nu au fost adoptate programele de întreținere.
În schimb, acest stat membru susține că este conștient de necesitatea și de urgența asigurării unei protecții suficiente a cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) și că a utilizat astfel, în mod eficient, toate instrumentele juridice puse la dispoziția sa de Legea privind protecția naturii.
Această afirmație nu este totuși susținută de nicio trimitere la un program de întreținere efectiv adoptat și executat în cadrul celor 7 APS în cauză. Deși este adevărat, după cum reiese din memoriul în apărare al Republicii Slovace și din documentele care sunt anexate acestuia, că acest stat membru a elaborat și a pregătit un anumit număr de proiecte care urmăresc să asigure conservarea habitatelor cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
), în APS desemnate în acest sens, printre care în special zonarea parcului național „Muránska planina‑Stolica”, precum și crearea rezervației naturale „Pralesy Slovenska”, nu este mai puțin adevărat că este vorba doar de proiecte care, atât la data expirării termenului stabilit în avizul motivat, cât și la data introducerii prezentei acțiuni, nu au fost finalizate și nici,
a fortiori
, puse în aplicare.
În al doilea rând, în ceea ce privește măsurile speciale de conservare adoptate în urma deciziilor autorităților responsabile de protecția naturii luate în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Legea privind protecția naturii, din elementele dosarului prezentat Curții reiese că aceste măsuri au un caracter temporar și trebuie prelungite prin adoptarea unor decizii ulterioare, astfel încât protecția asigurată de această dispoziție nu poate oferi garanția durabilă a menținerii unui stadiu corespunzător de conservare a habitatelor și a speciei cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în cadrul APS în cauză.
Rezultă că Comisia a demonstrat, corespunzător cerințelor legale, că Republica Slovacă nu s‑a conformat cerințelor articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări. În consecință, al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea acestei dispoziții, este fondat.
Din considerațiile care precedă rezultă că, prin faptul că nu a luat măsurile speciale de conservare aplicabile habitatului cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa pentru a i se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013 și APS Levočské vrchy SKCHVU051), Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări.
Este necesar, prin urmare, să se admită în întregime acțiunea introdusă de Comisie.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se constate că:
–
prin scutirea PIP și a modificărilor lor, a tăierilor de urgență, precum și a măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de catastrofele naturale de obligația de a fi supuse, atunci când pot afecta în mod semnificativ ariile Natura 2000, unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor asupra ariei în cauză în funcție de obiectivele de conservare a acestei arii;
–
prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a împiedica deteriorarea habitatelor și perturbările relevante în APS desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Chočské vrchy SKCHVU050, APS Horná Orava SKCHVU008, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013, APS Poľana SKCHVU022, APS Slovenský Raj SKCHVU053, APS Levočské vrchy SKCHVU051 și APS Strážovské vrchy SKCHVU028);
–
prin faptul că nu a luat măsurile speciale de conservare aplicabile habitatului cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa pentru a i se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013 și APS Levočské vrchy SKCHVU051),
Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din aceasta, al articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate coroborat cu articolul 7 din aceasta, precum și, respectiv, al articolului 4 alineatul (1) din Directiva păsări.
IV.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta din urmă a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șasea) declară și hotărăște:

1)
Este necesar să se constate că:
–
prin scutirea programelor de întreținere a pădurilor și a modificărilor lor, a tăierilor de urgență, precum și a măsurilor destinate să prevină amenințările la adresa pădurilor și să elimine consecințele pagubelor provocate de catastrofele naturale, de obligația de a fi supuse, atunci când pot afecta în mod semnificativ ariile Natura 2000, unei evaluări corespunzătoare a efectelor lor asupra ariei în cauză în funcție de obiectivele de conservare a acestei arii;
–
prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a împiedica deteriorarea habitatelor și perturbările relevante în ariile de protecție specială (APS) desemnate pentru conservarea cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Chočské vrchy SKCHVU050, APS Horná Orava SKCHVU008, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013, APS Poľana SKCHVU022, APS Slovenský Raj SKCHVU053, APS Levočské vrchy SKCHVU051 și APS Strážovské vrchy SKCHVU028);
–
prin faptul că nu a luat măsurile speciale de conservare aplicabile habitatului cocoșului de munte (
Tetrao urogallus
) în APS desemnate pentru conservarea sa pentru a i se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire (APS Nízke Tatry SKCHVU018, APS Tatry SKCHVU030, APS Veľká Fatra SKCHVU033, APS Muránska planina‑Stolica SKCHVU017, APS Volovské vrchy SKCHVU036, APS Malá Fatra SKCHVU013 și APS Levočské vrchy SKCHVU051),
Republica Slovacă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică coroborat cu articolul 7 din aceasta, al articolului 6 alineatul (2) din Directiva 92/43 coroborat cu articolul 7 din aceasta, precum și, respectiv, al articolului 4 alineatul (1) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice.

2)
Obligă Republica Slovacă la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: slovaca.