CELEX: 62016TJ0728
Közszolgálat
Tisztviselők
Nyugdíjak
Nemzeti nyugdíjjogosultságok átvitele
Az átvitel iránti kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedés

A jogvita előzményei
A felperes, Sabine Tuerck 2004. március 1‑jén lépett szolgálatba az Európai Uniónál. Az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése értelmében a felperes 2010. május 27‑i levelében az Uniónál való szolgálatba lépését megelőzően megszerzett nyugdíjjogosultságának az uniós nyugdíjrendszerbe való átvitelét kérte. A felperes a kérelme benyújtásának időpontjában az AD 11 besorolási fokozat 5. fizetési fokozatába tartozott.
2010. június 30‑án a „Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető” Hivatal igazolta a felperes kérelmének beérkezését.
2010. november 26‑án a felperest 2010. január 1‑jei hatállyal az AD 12 besorolási fokozat 1. fizetési fokozatába léptették elő.
2013. április 29‑én a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal megerősítette a felperes kérelmének elfogadhatóságát, és a kérelmet továbbította a Deutsche Rentenversicherung Bundnak (német szövetségi nyugdíjbiztosító, a továbbiakban: DRV).
A DRV 2015. május 5‑i levelében azt válaszolta, hogy a felperes által korábban megszerzett nyugdíjjogosultság átvihető tőkeértéke az átvitel iránti kérelem benyújtásának időpontjában, azaz 2010. május 27‑én141652,07 eurót tett ki.
2015. június 22‑én a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal a felperes által az Európai Bizottságnál történő szolgálatba lépését megelőzően a DRV‑nél megszerzett nyugdíjjogosultság átvitelének megfelelő szolgálati idő jóváírására vonatkozó javaslatot tett (a továbbiakban: jóváírási javaslat). Ennek értelmében, ha a felperes elfogadja a jóváírási javaslatot, a DRV által megjelölt tőkeérték teljes összegére – azaz 141652,07 euróra – vonatkozó ideiglenes számok alapján a nyugdíjjogosultságának átvitele a kérelmének időpontjában – 2010. május 27‑én – a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése szerint alkalmazandó feltételek értelmében és az ugyanezen időpontban fennálló életkorának, feladatkörének, valamint besorolási és fizetési fokozatának figyelembevételével 3 év 8 hónap és 29 nap járulékfizetési időszakot ismernének el számára.
2015. június 30‑án a felperes elfogadta a jóváírási javaslatot.
A Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal a felperes által az Uniónál való szolgálatba lépését megelőzően a DRV‑nél megszerzett nyugdíjjogosultság tőkeértékének a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikk alapján történő átvitelének tényleges időpontját követően és a
Közigazgatási Tájékoztató
2011. március 28‑i 17–2011. számában közzétett, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. és 12. cikkének a 2011. március 3‑i C(2011) 1278 bizottsági határozattal elfogadott, általános végrehajtási rendelkezéseire (a továbbiakban: általános végrehajtási rendelkezések) tekintettel 2015. december 10‑én közölte a felperessel a nyugdíjra jogosító szolgálati idő jóváírását elismerő határozatot. E határozat értelmében a felperes nyugdíjjogosultsága tőkeértékének átvitele alapján 3 év 4 hónap járulékfizetést ismertek el. Ezen eredmény úgy jött ki, hogy a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal a DRV által ténylegesen átutalt 146714,33 euró tőkeösszegből az átvitel iránti kérelem benyújtásának időpontja és az átvitel tényleges időpontja között eltelt évek után 3,1%‑os mértékű egyszerű kamatot, azaz a kérelem benyújtásának időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti 20666,28 euró tőkenövekedésnek megfelelő összeget vont le. Így a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal úgy vélte, hogy a felperes által korábban megszerzett nyugdíjjogosultság tőkeértékének összege a nyugdíjra jogosító szolgálati idő jóváírása szempontjából 126048,05 eurót tett ki.
A felperes 2016. március 9‑én panaszt nyújtott be a megtámadott határozattal szemben. 2016. július 5‑én e panaszt elutasították.
Az eljárás és a felek kérelmei
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2016. október 14‑én benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A Törvényszék 2017. június 30‑án az eljárási szabályzata 89. cikkének (3) bekezdésében előírt pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket arra, hogy írásban nyilatkozzanak a jogvita bizonyos vonatkozásairól. Ez utóbbiak az előírt határidőn belül eleget tettek e felhívásnak.
2017. július 27‑én a Törvényszék az eljárási szabályzata 89. cikkének (3) bekezdésében előírt pervezető intézkedések keretében felhívta a felperest arra, hogy keresse meg a DRV‑t, és kérje e szervezettől egy olyan dokumentum kiadását, amely egyrészt igazolja a 2010. május 27‑éig a német rendszerben megszerzett nyugdíjjogosultságainak összegét, másrészt kifejti azon okokat, hogy miért áll fenn különbség a fent jelzett összeg és a Bizottsághoz 2015. szeptember 11‑én ténylegesen átutalt összeg között.
A felperes 2017. szeptember 25‑i levelében válaszolt a Törvényszék kérésére. Leveléhez csatolta a DRV 2017. szeptember 13‑án kelt levelét is.
A jogkérdésről
Keresete alátámasztására a felperes két jogalapot hoz fel, az elsőt az általános végrehajtási rendelkezések 7. cikkének (1) bekezdésére, a másodikat a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének megsértésére alapítja.
A felperes első jogalapjának alátámasztásként lényegében arra hivatkozik, hogy a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal megalapozatlanul vonta le a 3,1%‑os mértékű kamatot a DRV által átutalt tőkéből a kérelem benyújtásának időpontja és az átvitel tényleges időpontja között eltelt évekre. E tekintetben a felperes azt állítja, hogy az általános végrehajtási rendelkezések 7. cikkének (1) bekezdése értelmében az átvitel iránti kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összegként csak abban esetben vonható le „átalányösszeg”, ha annak a szervezetnek, amelynél a korábbi nyugdíjjogosultságokat szerezték, nem áll módjában közölni az említett jogosultságnak az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét. Márpedig a felperes szerint a DRV 2015. május 5‑i levelében közölte a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatallal a jogosultságának az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor, azaz 2010. május 27‑én fennálló értékét.
A Bizottság erre azt válaszolja, hogy a DRV semmilyen módon nem utalt arra, hogy a naprakésszé tett, ténylegesen átutalt összeg mit tartalmaz, így nem tudott különbséget tenni egyrészt a felperes nyugdíjjogosultságának az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló tőkeértéke, másrészt e tőkeérték növekedése között. Ezenkívül a Bizottság arra hivatkozik, hogy a nyugdíjjogosultság átvitelére vonatkozó eljárás objektív lebonyolításának biztosítása érdekében olyan egységes feltételeket kell alkalmazni, amelyek minden átvitelre vonatkozó eljárásra alkalmazhatóak.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének szövege szerint a tisztviselő, aki azt követően lép az Unió szolgálatába, hogy valamely közigazgatási hatóság, illetve nemzeti vagy nemzetközi szervezet szolgálatából kilépett, vagy munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenykedett, a véglegesítésének időpontja, valamint az öregségi nyugdíjra a személyzeti szabályzat 77. cikke szerinti jogosultság elnyerésének időpontja között jogosult a fent említett tevékenység révén szerzett nyugdíjjogosultságnak – az átruházás tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé tett – tőkeértékét az Uniónak befizettetni.
A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy ilyen esetben a kinevezésre jogosult hatóság, amelynél a tisztviselő szolgálatot teljesít, a tisztviselő alapilletménye, életkora és az átvitel iránti kérelem időpontjában érvényes átváltási árfolyam figyelembevételével, az általános végrehajtási rendelkezések segítségével megállapítja azon nyugdíjra jogosító szolgálati évek számát, amelyeket az Unió nyugdíjrendszerében a korábbi szolgálati időre tekintettel az átvitt tőke alapján, az átvitel iránti kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeg levonása után figyelembe vesz.
Az általános végrehajtási rendelkezések 7. cikke (1) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy a figyelembe veendő szolgálati évek számát az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke 1. pontjának első bekezdése és 2. pontjának első bekezdése szerinti időszakban megszerzett nyugdíjjogosultságnak megfelelő összeg alapján, az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételének időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeg levonásával kell kiszámolni.
Az általános végrehajtási rendelkezések 7. cikke (1) bekezdésének második albekezdése lényegében úgy rendelkezik, hogy amennyiben a nemzeti vagy nemzetközi szervezetnek nem áll módjában közölni a nyugdíjjogosultságnak a kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét, 3,1%‑os mértékű egyszerű kamatot kell levonni az átutalt összegből a kérelem nyilvántartásba vétele és az átvitel tényleges időpontja közötti időszakra tekintettel.
A fenti 19–22. pontban említett rendelkezések egyértelmű és pontos szövegéből kitűnik tehát, hogy a szolgálati évek jóváírásának elismeréséről szóló határozatok azon, a kérelem nyilvántartásba vételének időpontjában fennálló, átvihető tőkeösszegen alapulnak, amelyet az illetékes nemzeti és nemzetközi hatóságok a kinevezésre jogosult hatósággal közölnek, és amelyből adott esetben a kérelem nyilvántartásba vételének időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeget le kell vonni. Ebből ezenkívül az következik, hogy csak abban az esetben kell 3,1%‑os mértékű egyszerű kamatot kell levonni a naprakésszé tett, ténylegesen átutalt tőkeértékből, ha az illetékes nemzeti vagy nemzetközi szervezetnek nem áll módjában közölni a nyugdíjjogosultságnak a kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét. Így abban az esetben, ha az illetékes nemzeti vagy nemzetközi szervezetek közlik a kinevezésre jogosult hatósággal a nyugdíjjogosultságnak a kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét, e hatóság nem vonhat le semmit ebből az összegből, és a nyugdíjra jogosító szolgálati éveknek a személyzeti szabályzat szerinti számítását a teljes említett összeg alapján kell elvégezni.
A nyugdíjjogosultságnak a kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékének az illetékes nemzeti és nemzetközi hatóságok általi meghatározását illetően az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy e művelet az azon nyugdíjrendszert működtető nemzeti hatóság kizárólagos hatáskörébe tartozik, amelyikben az érintett az Unió szolgálatába lépése előtt biztosított volt, és az ilyen művelet a nemzeti rendszerben megszerzett nyugdíjjogosultság tőkeértékét az érintett tagállam vonatkozó szabályozása alapján határozza meg (lásd: 2013. december 5‑iČasta ítélet,
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
,
29.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Egyebekben az ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy a tagállamok széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdését végrehajtó nemzeti rendelkezések meghozatala során (2013. december 5‑iČasta ítélet,
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
,
31.
pont).
A jelen ügyben a megtámadott határozatból az tűnik ki, hogy a DRV 2015. szeptember 11‑én146714,33 euró naprakésszé tett tőkeértéket utalt át a Bizottságnak. A Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal e tőkeösszegből az átvitel iránti kérelem benyújtásának időpontja és az átvitel tényleges időpontja között eltelt évek után 3,1%‑os mértékű egyszerű kamatot, azaz a kérelem benyújtásának időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti 20666,28 euró tőkenövekedésnek megfelelő összeget vont le. Így a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal úgy vélte, hogy a felperes által korábban megszerzett nyugdíjjogosultság tőkeértékének összege 126048,05 eurót tett ki.
Márpedig a DRV 2015. május 5‑i levelében közölte a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatallal, hogy mit tekint a felperes kérelmének nyilvántartásba vételekor fennálló átvihető összeg ideiglenes számításának. E levél értelmében 2010. május 27‑én az átvihető összeg 141652,07 euró volt, amelyből a kamat 340,22 eurót tett ki.
Ez a felperes kérelmének nyilvántartásba vételekor fennálló átvihető összeg képezte az alapját annak a nyugdíjra jogosító szolgálati idő jóváírására vonatkozó javaslatnak, amelyet 2015. június 22‑én tettek számára.
Az ügy irataiból az is kitűnik, hogy a DRV a 2016. február 4‑i levelében a felperes kérelmére megerősítette számára, hogy az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor – 2010. május 27‑én – fennálló átvihető összeg 141652,07 euró volt, azaz a felperes által addig megszerzett nyugdíjjogosultság jogcímén 141311,85 euró, amelyhez 340,22 euró kamat adódott.
A DRV ezt az információt a fenti 14. pontban említett pervezető intézkedéseket követően a felperesnek címzett 2017. szeptember 13‑i levelében ismételten megerősítette.
Így először meg kell állapítani, hogy a DRV közölte a Bizottsággal a felperes nyugdíjjogosultságának az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor – 2010. május 27‑én – fennálló értékét. Következésképpen a Bizottság nem állíthatja érvényesen, hogy nem állt módjában a ténylegesen átutalt, naprakésszé tett tőkeösszegek alapján különbséget tenni egyrészt a felperes nyugdíjjogosultságának az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló összege, másrészt ennek az – átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételének időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti – tőkenövekedésének megfelelő összeg között.
Másodszor, az uniós nyugdíjrendszerben jóváírható, nyugdíjra jogosító szolgálati időnek a Bizottság szervezeti egységei általi kiszámítását illetően, amely különbözik a – fenti 24. pontból kitűnő – megszerzett nyugdíjjogosultság tőkeértékének kiszámításától, meg kell állapítani, hogy sem a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése, sem a személyzeti szabályzat egyetlen másik rendelkezése sem írja elő kifejezetten az ugyanezen melléklet 8. cikkében előírt 3,1%‑os mértékű kamatnak a naprakésszé tett, ténylegesen átutalt tőkeértékből való levonásának kötelezettségét. Ebből következik, hogy a Bizottság azon állítását, amely szerint lényegében a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének második albekezdése minden esetben arra kötelezi a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatalt, hogy „naprakésszé tegye” a nyugdíjjogosultságnak az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét, a személyzeti szabályzat semmilyen rendelkezése nem alapozza meg. A személyzeti szabályzat értelmében egyedül a naprakésszé tett tőke átvitele iránti kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeget kell levonni. Mindenestre nem a Bizottság feladata, hogy meghatározza vagy – ahogy állítja – „naprakésszé tegye” a tisztviselő korábbi tevékenységeire tekintettel megszerzett nyugdíjjogosultságot az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor ténylegesen megtestesítő tőkeértéket.
Harmadszor hangsúlyozni kell, hogy az általános végrehajtási rendelkezések 7. cikkének (1) bekezdése nem teszi lehetővé a Bizottság számára, hogy – állításával ellenétben – levonja a kamatokat, ha – amint a jelen ügyben is – az illetékes nemzeti vagy nemzetközi szervezetnek módjában állt közölni a nyugdíjjogosultságnak a kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét. Amennyiben a Bizottság az uniós költségvetés javára levonást eszközölhet a felperes nyugdíjjogosultságának az átvitel iránti kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló tőkeértékéből, az azt eredményezné, hogy ez az intézmény indokolatlanul tulajdonítaná el az átvitel jogcímén folyósított nyugdíjjogosultságok egy részét, amely az ítélkezési gyakorlat értelmében tulajdonképpen a tisztviselő tulajdona, és így jogalap nélkül gazdagítaná az Uniót.
Hangsúlyozni kell egyébként, hogy az ügy irataiból, valamint a felperes által a tárgyaláson előadott magyarázatokból is az tűnik ki, hogy az egyrészt a 2010. május 27‑ig a német rendszerben megszerzett nyugdíjjogosultságnak a DRV által a Bizottsággal 2015. május 5‑én közölt átvihető összege, másrészt a 2015. szeptember 11‑én a Bizottságnak ténylegesen átutalt és a kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeg közötti 5062,26 euró különbség a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének végrehajtásáról szóló, a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Bizottság között 1994‑ben létrejött megállapodásból ered. E megállapodás értelmében az illetékes német nyugdíjszervezet a nemzeti hatóságok által visszamenőlegesen rendelkezésre bocsátott összeget a szóban forgó pénzeszközöknek az e szervezethez való beérkezése és az említett pénzeszközöknek az e szervezet által az uniós nyugdíjrendszerbe történő átutalása közötti időszakban eltelt minden teljes év után 3,5%‑kal köteles megnövelni. Így a jelen ügyben az 5062,26 euró összeg a két részletben – 2014. május 13‑án és 2014. július 30‑án – a DRV rendelkezésre bocsátott, majd e szervezet által a Bizottságnak 2015. szeptember 11‑én átutalt összeg alapján minden teljes eltelt év után felszámított 3,5%‑os kamatláb alkalmazásából adódik.
Az előzőekből az következik, hogy a Bizottság azáltal, hogy akkor is levonta a 3,1%‑os mértékű egyszerű kamatot a naprakésszé tett, ténylegesen átutalt tőkeértékből az átvitel iránti kérelem benyújtásának időpontja és az átvitel tényleges időpontja között eltelt évek után, amikor a jelen ügy különleges körülményei között a DRV‑nek módjában állt közölni vele a felperes nyugdíjjogosultságának a kérelem nyilvántartásba vételekor fennálló értékét, tévesen alkalmazta a jogot.
Mindezekre tekintettel, és anélkül, hogy szükséges lenne a felperes által felhozott második jogalap megalapozottságát megvizsgálni, helyt kell adni a jelen keresetnek, és a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A jelen ügyben a Bizottságot, mivel pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék megsemmisíti a Sabine Tuerck által az Uniónál való szolgálatba lépését megelőzően megszerzett nyugdíjjogosultságnak az Európai Unió rendszerébe történő átvitelét megerősítő 2015. december 10‑i bizottsági határozatot.

2)
A Törvényszék a Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.

Pelikánová
Valančius
Öberg
Kihirdetve Luxembourgban, a 2017. december 5‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.