CELEX: 62018CJ0518
Begäran om förhandsavgörande
Civilrättsligt samarbete
Förordning (EG) nr 805/2004
Europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar
Intyg om en europeisk exekutionstitel
Miniminormer tillämpliga på förfaranden för obestridda fordringar
Svarande utan känd adress som inte inställt sig till förhandlingen

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 3.1 andra stycket b i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av den 21 april 2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (
EUT L 143, 2004, s. 15
).
Begäran har framställts i ett mål mellan RD och SC avseende en hyresskuld. SC är en fysisk person utan känd adress.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Skälen 5, 6, 10, 12, 13 och 16 i förordning nr 805/2004 har följande lydelse:
”(5)
Begreppet obestridda fordringar bör täcka alla situationer i vilka en borgenär, med hänsyn till att gäldenären bevisligen inte har bestritt arten och storleken av en fordran, har utverkat en dom mot gäldenären eller en annan verkställbar handling som kräver uttryckligt godkännande av gäldenären, antingen det är en inför domstol ingången förlikning eller en officiell handling (acte authentique).
(6)
Uteblivet bestridande enligt artikel 3.1 b kan anta formen av utebliven inställelse vid en domstolsförhandling eller underlåtenhet att efterkomma domstolens uppmaning att [skriftligen informera] om avsikten att … gå i svaromål.
…
(10)
Om en domstol i en medlemsstat har meddelat en dom avseende en obestridd fordran utan att gäldenären har deltagit i domstolsförfarandet, är det ofrånkomligt att ett avskaffande av alla kontroller i verkställighetsmedlemsstaten bör åtföljas och vara beroende av att det finns en tillräcklig garanti för att rätten att gå i svaromål iakttas.
…
(12)
Miniminormer bör fastställas för de förfaranden som leder fram till domen, så att det kan säkerställas att gäldenären, i tillräckligt god tid och på ett sådant sätt att denne kan förbereda sitt svaromål, informeras om domstolsförfarandet, om kraven på att aktivt delta i domstolsförfarandet för att bestrida fordran och om följderna av att inte delta i domstolsförfarandet.
(13)
Med hänsyn till skillnaderna mellan medlemsstaternas civilprocessrättsliga regler, särskilt reglerna om delgivning av handlingar, är det nödvändigt att definitionen av dessa miniminormer är specifik och detaljerad. I synnerhet kan delgivningssätt som bygger på en juridisk fiktion med avseende på uppfyllandet av dessa miniminormer inte betraktas som tillräckliga för intygande av att en dom är en europeisk exekutionstitel.
…
(16)
Artikel 15 bör tillämpas på de situationer då en gäldenär inte kan företräda sig själv i domstolen, t.ex. när det gäller en juridisk person, och den person som skall företräda honom utses enligt lag, samt i situationer då gäldenären har bemyndigat en annan person, främst ett juridiskt ombud, att företräda honom i det aktuella domstolsförfarandet.”
Artikel 1 i denna förordning har rubriken ”Syfte” och följande lydelse:
”Syftet med denna förordning är att införa en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar, vilket, genom att det fastställs miniminormer, kommer att möjliggöra fri rörlighet för domar, förlikningar som ingåtts inför domstol och officiella handlingar i alla medlemsstater utan att erkännande och verkställighet skall föregås av mellanliggande förfaranden i den medlemsstat där verkställighet begärs.”
Artikel 3 i samma förordning har rubriken ”Exekutionstitlar som skall intygas vara europeiska exekutionstitlar”. I artikel 3.1 föreskrivs följande:
”Denna förordning skall tillämpas på domar, förlikningar som ingåtts inför domstol och officiella handlingar avseende obestridda fordringar.
En fordran skall anses som obestridd, om
a)
gäldenären uttryckligen har godkänt den genom att medge den eller genom en förlikning som godkänts av domstolen eller som ingåtts inför domstolen under förfarandet, eller
b)
gäldenären aldrig har bestritt den i enlighet med relevanta processuella krav i ursprungsmedlemsstatens lagstiftning under domstolsförfarandet, eller
c)
gäldenären först har bestritt fordran under domstolsförfarandet men därefter inte har inställt sig personligen eller företrätts av ombud vid domstolsförhandlingen avseende denna fordran, under förutsättning att ett sådant handlande innebär ett tyst godtagande av fordran eller av de förhållanden som görs gällande av borgenären enligt ursprungsmedlemsstatens lagstiftning, eller
d)
gäldenären uttryckligen har godkänt den i en officiell handling.”
Artikel 6 i förordningen har rubriken ”Krav för intyg om europeisk exekutionstitel”. I artikel 6.1 föreskrivs följande:
”En dom avseende en obestridd fordran som har meddelats i en medlemsstat skall vid varje ansökan till den domstol som har meddelat domen intygas vara en europeisk exekutionstitel, om
a)
domen är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten, och
b)
domen inte strider mot reglerna om domstolsbehörighet i kapitel II avsnitt 3 och 6 i [rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (
EGT L 12, 2001, s. 1
)], och
c)
domstolsförfarandena i ursprungsmedlemsstaten uppfyllde kraven i kapitel III, när en fordran är obestridd i den mening som avses i artikel 3.1 b eller c, …”
Kapitel III i förordning nr 805/2004, där artiklarna 12–19 ingår, innehåller miniminormer för förfaranden om obestridda fordringar. Dessa normer, som syftar till att skydda gäldenärens rätt till försvar, avser inte endast de sätt som stämningsansökan och andra handlingar kan delges på utan även de uppgifter som ska anges däri, eftersom gäldenären bör informeras om fordran och det förfarande som kan vidtas för att bestrida den.
Artikel 12 i förordningen har rubriken ”Miniminormernas tillämpningsområde”. I artikel 12.1 föreskrivs följande:
”En dom avseende en fordran som är obestridd i den mening som avses i artikel 3.1 b eller c kan endast intygas vara en europeisk exekutionstitel om domstolsförfarandena i ursprungsmedlemsstaten uppfyllde de processuella kraven i detta kapitel.”
I artikel 14 i förordningen, med rubriken ”Delgivning med bevis på att gäldenären mottagit handlingen”, föreskrivs följande:
”1.   Stämningsansökan eller motsvarande handling samt varje kallelse till domstolsförhandling får även ha delgivits gäldenären på något av följande sätt:
…
2.   Vid tillämpning av denna förordning skall delgivning enligt punkt 1 inte vara tillåten om gäldenärens adress inte med säkerhet är känd.
…”
I artikel 15 i samma förordning, med rubriken ”Delgivning med gäldenärens ombud”, anges följande:
”Delgivning i enlighet med artiklarna 13 och 14 får också ha skett med gäldenärens ombud.”
Artikel 27 i förordningen, med rubriken ”Förhållande till förordning (EG) nr 44/2001”, har följande lydelse:
”Denna förordning skall inte påverka möjligheten att söka erkännande och verkställighet i enlighet med förordning (EG) nr 44/2001 av en dom, en vid domstol ingången förlikning eller en officiell handling avseende en obestridd fordran.”
Tjeckisk rätt
I 29 § punkt 3 zákon č. 99/1963 Sb., Občanský soudní řád (lag nr 99/1963 om civilprocesslagen, nedan kallad civilprocesslagen) stadgas följande:
”Om avdelningsordföranden inte vidtar andra åtgärder, kan denne utse en god man för en part med okänd adress som inte har kunnat delges på en känd adress utomlands, har en psykisk sjukdom, av andra hälsoskäl inte kan delta i förfarandet – såvida detta inte är tillfälligt – eller inte kan uttrycka sig begripligt.”
Enligt 353 § punkt 1 civilprocesslagen ska rätten, på begäran av den som har en rättighet enligt ett domstolsavgörande, en förlikning inför domstol eller en officiell handling som uppfyller villkoren för intyg om en europeisk exekutionstitel eller en delvis europeisk exekutionstitel, utfärda ett intyg om att detta avgörande, detta förlikningsavtal eller denna officiella handling är en europeisk exekutionstitel, under iakttagande av villkoren i förordning nr 805/2004. Om villkoren för intyg inte är uppfyllda, ska rätten inte utfärda intyget och ska skriftligen underrätta den som begärt intyget om skälen till detta.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
I ansökan som gavs in till Okresní soud v Českých Budějovicích (Distriktsdomstolen i České Budějovice, Tjeckien) yrkade RD att SC skulle förpliktas att betala 6600 CZK (ungefär 250 euro) jämte dröjsmålsavgift, på den grunden att SC enligt villkoren i ett hyreskontrakt som ingicks den 23 juli 2008 och trädde i kraft den 1 augusti 2008 hade nyttjanderätt till en lägenhet i České Budějovice och i kontraktet hade åtagit sig att betala en hyra på 5600 CZK jämte preliminära omkostnader på 1000 CZK, alltså sammanlagt 6600 CZK, per månad. Den 28 september 2008 erkände SC skulden skriftligen och åtog sig att betala den före den 30 september 2008, vilket hon inte gjorde.
Eftersom den hänskjutande domstolen trots efterforskningar inte lyckades få reda på SC:s adress, utsågs en god man för att företräda henne.
SC gav sig inte till känna under processen och hennes gode man inställde sig inte heller vid den förhandling han kallats till. RD lade fram bevisning vid förhandlingen, och dess ansökan bifölls. Eftersom SC:s adress var okänd, delgavs endast den gode mannen det slutliga avgörandet i målet.
Den 14 oktober 2016 begärde RD att den hänskjutande domstolen skulle sända över avgörandet med en anteckning om att det vunnit laga kraft och att det var verkställbart samt intyga att det var en europeisk exekutionstitel i enlighet med 353 § punkt 1 civilprocesslagen och förordning nr 805/2004.
I ett meddelande av den 3 november 2016 informerade den hänskjutande domstolen RD om att villkoren för att utfärda det begärda intyget inte var uppfyllda och påpekade att en fordran ansågs vara obestridd om gäldenären under domstolsförfarandet uttryckligen hade erkänt den eller inte invänt mot den, i enlighet med gällande processrättsliga bestämmelser i den berörda medlemsstaten, eller om han inte hade inställt sig vid en domstolsförhandling som rörde den fordran, förutsatt att denna frånvaro var att jämställa med ett tyst medgivande av fordran eller de faktiska omständigheter som borgenären åberopat, i enlighet med den medlemsstatens nationella rätt.
RD vände sig till Ústavní soud (Författningsdomstolen, Tjeckien) och gjorde väsentligen gällande att den hänskjutande domstolen inte hade hänskjutit en fråga till Europeiska unionens domstol med stöd av artikel 267 FEUF om huruvida ett avgörande som meddelats av rätten efter bevisupptagning kunde anses obestritt när svaranden inte gjort några invändningar eller yttrat sig om de faktiska omständigheterna. I detta sammanhang hänvisade RD till punkt 41 i domstolens dom av den 16 juni 2016, Pebros Servizi (
C‑511/14
,
EU:C:2016:448
), enligt vilken en fordran, med beaktande av skäl 6 i förordning nr 805/2004, kan anses som ”obestridd” i den mening som avses i artikel 3.1 andra stycket b i förordning nr 805/2004 om gäldenären inte på något sätt har agerat för att bestrida fordran, genom att underlåta att efterkomma domstolens uppmaning att skriftligen informera om avsikten att gå i svaromål eller genom att inte inställa sig vid en domstolsförhandling.
Genom avgörande av den 26 september 2017 slog Ústavní soud (Författningsdomstolen) fast att det var grundlagsstridigt att inte intyga att avgörandet i fråga i målet vid den hänskjutande domstolen var en europeisk exekutionstitel, utan att ha frågat EU-domstolen om saken.
Den hänskjutande domstolen hyser nu tvivel om huruvida den berörda fordran kan anses obestridd, och eftersom det avgörande som den har att meddela inte kan överklagas enligt nationell rätt, bedömer den att den är skyldig att begära ett förhandsavgörande från EU-domstolen.
Mot denna bakgrund beslutade Okresní soud v Českých Budějovicích (Distriktsdomstolen i České Budějovice) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen:
”Ska artikel 3.1 andra stycket b i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar tolkas så, att en fordran avseende vilken ett avgörande har fattats efter bevisupptagning kan anses som obestridd om varken svaranden, som medgav fordran innan talan väcktes, eller dennes gode man deltog i domstolsförfarandet och inte heller framförde några bestridanden under förfarandets gång?”
Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida förordning nr 805/2004 ska tolkas så, att i ett fall då en domstol inte kan få reda på svarandens adress, får den likväl utfärda intyg om en europeisk exekutionstitel avseende ett domstolsavgörande om en fordran när detta avgörande meddelats efter en förhandling där varken svaranden eller den gode man som utsetts för förfarandet har deltagit.
Såsom framgår av artikel 12 i förordning nr 805/2004 är möjligheten att utfärda ett intyg om en europeisk exekutionstitel för ett domstolsavgörande underkastad två kumulativa villkor. För det första ska ett sådant beslut avse en ”obestridd” fordran i den mening som avses i artikel 3.1 andra stycket b eller c i den förordningen. Vad som avses är alltså att fordran inte alls bestrids under domstolsförfarandet eller att den tyst medges genom underlåtenhet att inställa sig eller låta sig företrädas vid en förhandling rörande fordran. För det andra ska det domstolsförfarande som beslutet avser uppfylla de processuella miniminormerna i kapitel III i förordningen.
Syftet med dessa miniminormer är att i enlighet med skäl 12 i samma förordning säkerställa att gäldenären, i tillräckligt god tid och på ett sådant sätt att denna kan förbereda sitt svaromål, informeras om domstolsförfarandet, om kraven på att aktivt delta i domstolsförfarandet för att bestrida fordran och om följderna av att inte delta i domstolsförfarandet. I det särskilda fall när en tredskodom, i den mening som avses i artikel 3.1 andra stycket b i förordning nr 805/2004, meddelas, syftar nämnda processuella miniminormer till att säkerställa att rätten att gå i svaromål iakttas (dom av den 16 juni 2016, Pebros Servizi,
C‑511/14
,
EU:C:2016:448
, punkt
).
Domstolen har påpekat att med hänsyn till artikel 14.2 i förordning nr 805/2004 och till syftena med och systematiken i denna förordning, kan en tredskodom som meddelats i ett mål där det inte har varit möjligt att fastställa svarandens hemvist inte intygas vara en europeisk exekutionstitel (dom av den 15 mars 2012, G,
C‑292/10
,
EU:C:2012:142
, punkt
).
Denna slutsats är fortfarande giltig trots att den hänskjutande domstolen, som inte fått reda på SC:s adress, utsett en god man för förfarandet.
Även om artikel 15 i förordning nr 805/2004 förvisso föreskriver att delgivning förutom på de sätt som anges i artikel 14 i förordningen också får ha skett med gäldenärens ombud, ska det påpekas att en god man såsom den som utsågs i enlighet med den nationella lagstiftningen i fråga i det nationella målet inte kan likställas med ett ”gäldenärens ombud” i den mening som avses i nämnda artikel 15. Läst mot bakgrund av skäl 16 i förordningen åsyftar den bestämmelsen enbart situationer då gäldenären är objektivt förhindrad av rättsliga skäl att företräda sig själv i domstolen samt situationer då denne frivilligt har utsett ett ombud för detta ändamål. Det är dock inte utrett att någon sådan situation är för handen i det nationella målet.
Unionslagstiftaren har villkorat användningen av det kompletterande och frivilliga instrument för verkställighet som den europeiska exekutionstiteln utgör bland annat med att gäldenärens adress är definitivt känd. Det villkoret är inte uppfyllt i en sådan situation som i det nationella målet. Det är därför i detta fall inte nödvändigt att pröva – med hänsyn tagen bland annat till skälen 5 och 6 i förordning nr 805/2004 – om den aktuella fordran kan anses obestridd, eftersom varken SC eller dennes gode man, som utsetts av den hänskjutande domstolen, har deltagit i förfarandet, inställt sig till förhandlingen eller bestritt arten av eller storleken på fordran.
Av vad som anförts följer att förordning nr 805/2004 ska tolkas så, att om en domstol inte kan få reda på svarandens adress får den inte utfärda intyg om en europeisk exekutionstitel avseende ett domstolsavgörande om en fordran när detta avgörande meddelats efter en förhandling där varken svaranden eller den gode man som utsetts för förfarandet har deltagit.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av den 21 april 2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar ska tolkas så, att om en domstol inte kan få reda på svarandens adress får den inte utfärda intyg om en europeisk exekutionstitel avseende ett domstolsavgörande om en fordran när detta avgörande meddelats efter en förhandling där varken svaranden eller den gode man som utsetts för förfarandet har deltagit.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tjeckiska.