CELEX: 62016CJ0542
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Smernica 2002/92/ES
Rozsah pôsobnosti
Pojem ‚sprostredkovanie poistenia‘
Smernica 2004/39/ES
Rozsah pôsobnosti
Pojem ‚investičné poradenstvo‘
Poradenstvo poskytnuté v súvislosti so sprostredkovaním poistenia, ktorého cieľom je umiestnenie kapitálu v rámci kapitálového životného poistenia
Kvalifikácia činnosti sprostredkovateľa poistenia, ktorý nemá v úmysle skutočne uzavrieť poistnú zmluvu

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/92/ES z 9. decembra 2002 o sprostredkovaní poistenia (
Ú. v. ES L 9, 2003, s. 3
; Mim. vyd. 06/004, s. 330).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu týkajúceho sa spojených vecí, v ktorých stoja proti sebe v prvej veci spoločnosť Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag (ďalej len „Länsförsäkringar“) a Dödsboet efter Ingvar Mattsson (dedičia Ingvara Mattssona) a v druhej veci na jednej strane Jan‑Erik Strobel a i., Lisa Bergstöm a i., Ann‑Christin Jönsson a i., ako aj Daniel Röme a i. (ďalej spolu len „Strobel a i.“) a na druhej strane Länsförsäkringar, a ktorého predmetom je strata súm investovaných do produktov v rámci kapitálového životného poistenia uzavretého so sprostredkovateľskými poisťovacími spoločnosťami, ktoré so spoločnosťou Länsförsäkringar uzavreli poistenie zodpovednosti za škodu pri výkone povolania.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2002/92
V odôvodneniach 8, 9 a 17 smernice 2002/92 sa uvádza:
„(8)
koordinácia vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa odborných požiadaviek na osoby, ktoré začínajú vykonávať a vykonávajú činnosť sprostredkovania poistenia, a ich zápisu môže preto prispieť jednak k dobudovaniu jednotného trhu finančných služieb a jednak k zlepšeniu ochrany spotrebiteľov v tejto oblasti;
(9)
rôzne kategórie osôb alebo inštitúcií, ako sú agenti, makléri a prevádzkovatelia ‚bancassurance‘, môžu distribuovať poistné produkty. Rovnosť zaobchádzania medzi prevádzkovateľmi a ochrana spotrebiteľa si vyžadujú, aby sa na všetky tieto osoby alebo inštitúcie vzťahovala táto smernica;
…
(17)
spolupráca a výmena informácií medzi príslušnými orgánmi je nevyhnutná s cieľom ochrany spotrebiteľov a zabezpečenia spoľahlivosti obchodu s poistením a zaistením v rámci jednotného trhu.“
Článok 1 tejto smernice, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Táto smernica stanovuje pravidlá pre začatie a vykonávanie činností sprostredkovania poistenia a zaistenia fyzickými a právnickými osobami, ktoré sú usadené v niektorom členskom štáte, alebo ktoré sa tam chcú usadiť.“
Článok 2 uvedenej smernice, nazvaný „Definície“, uvádza:
„Na účely tejto smernice:
…
3.
‚sprostredkovaním poistenia‘ sú činnosti spočívajúce v ponúkaní, navrhovaní alebo vykonávaní iných prípravných prác vedúcich k uzavretiu zmlúv o poistení alebo v uzatváraní takýchto zmlúv alebo v spolupôsobení pri správe a plnení takýchto zmlúv, najmä v prípade poistnej udalosti.
…
…
5.
‚sprostredkovateľom poistenia‘ je každá fyzická alebo právnická osoba, ktorá za odmenu začína vykonávať alebo vykonáva činnosť sprostredkovania poistenia;
…“
Podľa článku 4 ods. 3 a 4 tej istej smernice:
„3.   Sprostredkovatelia poistenia a zaistenia sa musia poistiť pre prípad zodpovednosti za škodu spôsobenú pri vykonávaní činnosti sprostredkovania poistenia na celom území spoločenstva alebo nejakú inú porovnateľnú záruku pre prípad zodpovednosti vyplývajúcej z profesionálnej nedbalosti do výšky aspoň 1000000 eur pre každú poistnú udalosť a úhrnom 1500000 eur ročne pre všetky poistné udalosti, pokiaľ takéto poistenie alebo porovnateľná záruka už nie je poskytovaná poisťovňou, zaisťovňou alebo iným podnikom, v mene ktorého sprostredkovateľ poistenia alebo zaistenia koná, alebo pre ktorý je sprostredkovateľ poistenia alebo zaistenia oprávnený konať, alebo takýto podnik prevzal plnú zodpovednosť za konanie sprostredkovateľa.
4.   Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia na ochranu zákazníkov proti neschopnosti sprostredkovateľa poistenia previesť poistné na poisťovňu alebo previesť sumu poistného plnenia alebo vrátiť poistné poistencovi.
…“
Článok 12 smernice 2002/92, nazvaný „Informácie poskytované sprostredkovateľom poistenia“, vo svojich odsekoch 2 a 3 stanovuje:
„2.   Ak sprostredkovateľ poistenia informuje zákazníka, že poskytuje poradenstvo na základe nestrannej analýzy, je povinný poskytnúť takéto poradenstvo na základe analýzy dostatočne veľkého počtu zmlúv dostupných na trhu, ktorá mu umožní urobiť odporúčanie, v súlade s odbornými kritériami, o tom, ktorá poistná zmluva bude primeraná potrebám zákazníka.
3.   Pred uzatvorením konkrétnej zmluvy uvedie sprostredkovateľ poistenia, najmä na základe informácií poskytnutých zákazníkom, aspoň požiadavky a potreby tohto zákazníka, ako aj základné dôvody všetkých rád poskytnutých zákazníkovi o danom poistnom produkte. Tieto podrobnosti budú upravené v súlade so zložitosťou navrhovanej poistnej zmluvy.“
Smernica 2004/39/ES
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/39/ES z 21. apríla 2004 o trhoch s finančnými nástrojmi, o zmene a doplnení smerníc Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení smernice Rady 93/22/EHS (
Ú. v. EÚ L 145, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 06/007, s. 263) vo svojom článku 1 ods. 1 uvádza:
„Táto smernica sa vzťahuje na investičné spoločnosti a regulované trhy.“
Článok 2 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Táto smernica sa nevzťahuje na:
…
c)
osoby poskytujúce investičnú službu, ak je táto služba poskytovaná príležitostným spôsobom v rámci profesijnej činnosti a ak je táto činnosť regulovaná právnymi predpismi alebo správnymi ustanoveniami alebo etickým kódexom povolania, ktoré nevylučujú poskytovanie tejto služby;
…
j)
osoby poskytujúce investičné poradenstvo popri uskutočňovaní inej profesijnej činnosti, na ktorú sa nevzťahuje táto smernica, za predpokladu, že poskytovanie takéhoto poradenstva nie je osobitne odmeňované;
…“
V článku 4 ods. 1 uvedenej smernice sú uvedené tieto definície:
„Na účely tejto smernice:
1.
‚investičná spoločnosť‘ znamená každú právnickú osobu, ktorej pravidelnou pracovnou činnosťou alebo podnikaním je poskytovanie jednej alebo viacerých investičných služieb pre tretie osoby a/alebo vykonávanie jednej alebo viacerých investičných aktivít na profesionálnom základe;
…
2.
‚investičné služby a činnosti‘ znamená všetky služby a činnosti uvedené v časti A prílohy I týkajúce sa akéhokoľvek nástroja uvedeného v oddiele C prílohy I.
…
…
4.
‚investičné poradenstvo‘ znamená poskytovanie osobných odporúčaní klientovi buď na jeho žiadosť, alebo na základe iniciatívy investičnej spoločnosti v súvislosti s jednou alebo viacerými transakciami týkajúcimi sa finančných nástrojov;
…
17.
‚finančný nástroj‘ znamená tie nástroje, ktoré sú uvedené v oddiele C prílohy I;
…“
V rámci investičných služieb a činností uvedených v prílohe I oddiele A tejto istej smernice je v bode 5 tohto oddielu uvedené investičné poradenstvo.
Článok 19 smernice 2004/39 s názvom „Pravidlá výkonu činnosti pri poskytovaní investičných služieb klientom“ vo svojom odseku 9 stanovuje:
„Ak sa investičná služba ponúka ako súčasť finančného produktu, ktorý už podlieha iným ustanoveniam právnych predpisov Spoločenstva alebo spoločným európskym normám týkajúcim sa úverových inštitúcií a spotrebiteľských úverov vzhľadom na posúdenie rizika pre klientov a/alebo požiadaviek na informácie, táto služba nepodlieha ďalším povinnostiam ustanoveným v tomto článku.“
Smernica 2014/65/EÚ
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/65/EÚ z 15. mája 2014 o trhoch s finančnými nástrojmi, ktorou sa mení smernica 2002/92/ES a smernica 2011/61/EÚ (
Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 349
) vo svojom odôvodnení 87 uvádza:
„Investície, ktoré zahŕňajú zmluvy o poistení, sú často sprístupňované zákazníkom ako možné alternatívy alebo náhrady finančných nástrojov, ktoré sú predmetom smernice. Na zabezpečenie konzistentnej ochrany pre retailových klientov a rovnakých podmienok pre podobné produkty je dôležité, aby investičné produkty založené na poistení podliehali primeraným požiadavkám. Keďže požiadavky v tejto smernici týkajúce sa ochrany investorov by sa preto mali rovnako vzťahovať aj na tie investície, ktoré sú zahrnuté do poistných zmlúv, z dôvodu ich odlišných trhových štruktúr a produktových charakteristík je vhodnejšie, aby sa podrobné požiadavky stanovili skôr v revízii smernice 2002/92/ES než v tejto smernici. Budúce právo Únie upravujúce činnosti sprostredkovateľov poistenia a poisťovní by teda mal[o] vhodným spôsobom zabezpečiť konzistentný regulačný prístup, pokiaľ ide o distribúciu rôznych finančných produktov, ktoré uspokojujú podobné potreby investorov, a preto vyvolávajú podobné problémy spojené s ochranou investorov. … Tieto nové požiadavky na investičné produkty založené na poistení by sa mali stanoviť v smernici 2002/92/ES.“
Článok 91 smernice 2014/65 obsahuje zmeny smernice 2002/92. Článok 2 bod 3 druhý pododsek tejto poslednej uvedenej smernice sa nahrádza takto:
„S výnimkou kapitoly III (A) tejto smernice sa tieto činnosti nepovažujú za sprostredkovanie ani distribúciu poistenia, ak ich vykonáva poisťovňa alebo zamestnanec poisťovne, ktorý koná na zodpovednosť poisťovne.“
Do článku 2 smernice 2002/92 bol doplnený bod 13, ktorý vymedzuje pojem „investičný produkt založený na poistení“ ako „investičný [poistný –
neoficiálny preklad
] produkt s hodnotou splatnosti alebo odkupnou hodnotou, pričom táto hodnota splatnosti alebo odkupná hodnota je úplne alebo čiastočne priamo alebo nepriamo vystavená trhovým výkyvom“, s určitými výnimkami.
Do smernice 2002/92 bola vložená kapitola IIIA, nazvaná „Ďalšie požiadavky na ochranu spotrebiteľa v súvislosti s investičnými produktmi založenými na poistení“. Podľa článku 13a tejto kapitoly, nazvaného „Rozsah pôsobnosti“:
„S prihliadnutím na výnimku uvedenú v článku 2 ods. 3 druhom pododseku sa touto kapitolou stanovujú ďalšie požiadavky poisťovniam, ktoré vykonávajú činnosti sprostredkovania poistenia a priamy predaj v súvislosti s predajom investičných produktov založených na poistení. Na tieto činnosti sa odkazuje ako na činnosti distribúcie poistenia.“
Švédske právo
Lagen (2005:405) om försäkringsförmedling [zákon (2005:405) o sprostredkovaní poistenia, ďalej len „zákon o sprostredkovaní postenia“] v kapitole 1 § 1 druhom pododseku uvádza:
„Sprostredkovanie poistenia je každá profesijná činnosť, ktorá spočíva v
1.
ponúkaní alebo navrhovaní poistných zmlúv alebo vykonávaní iných prípravných úkonov vedúcich k uzavretiu zmlúv o poistení,
2.
uzatváraní poistných zmlúv na účet tretích osôb alebo
3.
spolupôsobení pri správe a plnení poistných zmlúv.“
Podľa kapitoly 2 § 1 tohto zákona je možné sprostredkovanie poistenia, odhliadnuc od niekoľkých výnimiek, vykonávať len s povolením švédskeho úradu pre dohľad nad finančnými trhmi. Získanie tohto povolenia podlieha určitým podmienkam. Z § 5 bodu 4 a § 6 bodu 2 tejto kapitoly vyplýva, že jednou z týchto podmienok je uzatvorenie poistenia zodpovednosti sprostredkovateľa poistenia za škodu, ktorá môže vzniknúť v prípade, ak si tento sprostredkovateľ nesplní svoje povinnosti.
Kapitola 5 § 4 zákona o sprostredkovaní postenia stanovuje, že sprostredkovateľ poistenia je povinný prispôsobiť svoje poradenstvo želaniam a potrebám klienta a odporúčať riešenia, ktoré sú pre klienta vhodné. Sprostredkovateľ musí odrádzať klienta – ak je ním fyzická osoba, ktorá sleduje prevažne ciele, ktoré nesúvisia s jej ekonomickou činnosťou – od prijímania opatrení, ktoré nemožno považovať za vhodné vzhľadom na potreby tejto osoby, jej ekonomické pomery alebo iné okolnosti.
Podľa kapitoly 5 § 7 tohto zákona sprostredkovateľ poistenia, ktorý si úmyselne alebo z nedbanlivosti nesplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z § 4, musí nahradiť majetkovú škodu, ktorú tým spôsobí najmä klientovi.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Vec Strobel a i./Länsförsäkringar
Connecta Fond och Försäkring AB (ďalej len „Connecta“) je spoločnosťou, ktorá získala povolenie od úradu pre dohľad nad finančnými trhmi a pôsobila ako registrovaný sprostredkovateľ poistenia najmä v období od roku 2004 do roku 2010. So spoločnosťou Länsförsäkringar uzavrela poistenie zodpovednosti za škodu pri výkone povolania podľa zákona o sprostredkovaní poistenia.
Počas niekoľkých rokov poskytlo viacero osôb spoločnosti Connecta určité peňažné sumy, aby ich investovala do takzvaného „podnikového dlhopisového produktu spoločnosti Connecta“, ktorý mal byť zahrnutý do kapitálového životného poistenia. Ako protihodnotu dostali tieto osoby určité doklady vypracované spoločnosťou Connecta. Neskôr však vyšlo najavo, že generálny riaditeľ spoločnosti Connecta dotknuté sumy spreneveril. Bolo na neho podané trestné oznámenie a spoločnosti Connecta bolo odňaté povolenie. Generálny riaditeľ v novembri 2010 zomrel. Na jeho pozostalosť a na spoločnosť Connecta bol v decembri 2010 vyhlásený konkurz. Connecta v období od roku 2004 do roku 2010 tiež vykonávala skutočnú sprostredkovateľskú činnosť v oblasti poistenia.
Strobel a i., ktorí takto prišli o peňažné sumy, podali žalobu proti spoločnosti Länsförsäkringar, ktorou sa od nej domáhali náhrady škody na základe poistenia zodpovednosti za škodu pri výkone povolania, ktoré mala uzavreté Connecta, z dôvodu, že táto spoločnosť mala v zmysle kapitoly 5 § 7 zákona o sprostredkovaní poistenia povinnosť nahradiť škodu. Tvrdili, že podľa ich pokynov mala spoločnosť Connecta ich finančné prostriedky investovať do kapitálového životného poistenia a že jej služby teda spočívali v sprostredkovaní poistenia.
Länsförsäkringar argumentovala okrem iného tým, že škoda nevznikla v súvislosti s poistenou činnosťou, lebo išlo o fiktívne produkty. Podľa tejto spoločnosti konanie generálneho riaditeľa spoločnosti Connecta nespadalo pod činnosť sprostredkovania poistenia.
Prvostupňový súd návrhu, ktorý podali Strobel a i., vyhovel. Konštatoval, že žalobcovia mali v úmysle uzavrieť zmluvy o kapitálovom životnom poistení a oprávnene sa mohli domnievať, že išlo o sprostredkovanie s cieľom uzavrieť skutočné poistné zmluvy. Tento súd zdôraznil, že z hľadiska ochrany spotrebiteľa opodstatnená domnienka Strobel a i., pokiaľ ide o cieľ, ktorý sledoval generálny riaditeľ spoločnosti Connecta, silne nasvedčuje tomu, že došlo k sprostredkovaniu poistenia. Vzhľadom na to, že takéto sprostredkovanie zahŕňa prípravné úkony a že Connecta vykonávala aj skutočnú sprostredkovateľskú činnosť v oblasti poistenia, prvostupňový súd tiež konštatoval, že so zreteľom na to, ako k skutočnostiam došlo, ich možno objektívne zaradiť pod pojem „sprostredkovanie poistenia“.
Odvolací súd, na ktorý bolo podané odvolanie proti tomuto rozhodnutiu, skonštatoval, že zásada ochrany spotrebiteľa nevyžaduje, aby sa pripisoval význam subjektívnemu názoru spotrebiteľa na to, čo predstavuje sprostredkovanie poistenia, a že v prejednávanej veci nemožno objektívne hovoriť o sprostredkovaní poistenia.
Högsta domstolen (Najvyšší súd, Švédsko) uvádza, že podľa článku 2 ods. 3 smernice 2002/92 pojem „sprostredkovanie poistenia“ zahŕňa aj prípravné činnosti, a teda na to, aby sa táto smernica uplatnila, nie je potrebné skutočné uzavretie poistnej zmluvy. Tento súd si však kladie otázku, či je v tejto súvislosti rozhodujúci zámer sprostredkovateľa poistenia so zreteľom na uzavretie tejto zmluvy, ako aj vnímanie spotrebiteľa.
Vec Länsförsäkringar/Dödsboet efter Ingvar Mattsson
V januári 2010 na základe rady zamestnanca spoločnosti European Wealth Management Group AB (ďalej len „EWMG“), ktorá pôsobila ako sprostredkovateľ poistenia, pán Ingvar Mattsson investoval v rámci kapitálového životného poistenia sumu 500000 švédskych korún (SEK) (približne 50000 eur) do investičného certifikátu, ktorý je štruktúrovaným finančným nástrojom. Táto investícia následne stratila celú svoju hodnotu.
EWMG uzavrela so spoločnosťou Länsförsäkringar poistenie zodpovednosti za škodu pri výkone povolania podľa zákona o sprostredkovaní poistenia. Podľa poistných podmienok sa toto poistenie vzťahuje na činnosti podľa uvedeného zákona a jeho súčasťou je povinnosť vyplatiť náhradu podľa kapitoly 5 § 7 daného zákona.
Keďže na majetok spoločnosti EMWG bol vyhlásený konkurz, pán Mattsson podal žalobu proti spoločnosti Länsförsäkringar. Na jednej strane uviedol, že EWMG si úmyselne alebo z nedbanlivosti nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z kapitoly 5 § 4 zákona o sprostredkovaní poistenia, a preto bola povinná zaplatiť mu náhradu škody. Na druhej strane bolo toto konanie poistnou udalosťou na základe poistenia zodpovednosti za škodu pri výkone povolania, ktorú uzavrela EWMG.
Länsförsäkringar uznala, že sprostredkovanie kapitálového životného poistenia ako také spadá do pôsobnosti zákona o sprostredkovaní poistenia. V prvom rade však uviedla, že predmetom poradenstva, ktoré poskytla EWMG, nebolo kapitálové životné poistenie, ale investícia do finančného nástroja, ktorý bol súčasťou tohto poistenia. V dôsledku toho sa na dané poradenstvo nevzťahuje uvedené poistenie zodpovednosti za škodu pri výkone povolania.
Vzhľadom na to, že prvostupňový aj odvolací súd vyhoveli návrhu pána Mattssona, Länsförsäkringar sa obrátila na Högsta domstolen (Najvyšší súd), pričom uznala, že EWMG konala nedbanlivo. Tento posledný uvedený súd si kladie otázku, či poradenstvo poskytnuté v rámci kapitálového životného poistenia, ktorého predmetom nie je podpísanie poistnej zmluvy, ale investovanie kapitálu, patrí do pôsobnosti smernice 2002/92, ktorá bola do švédskeho práva prebraná zákonom o sprostredkovaní poistenia, alebo smernice 2004/39, prípadne oboch týchto smerníc.
Za týchto podmienok Högsta domstolen (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
a)
Vzťahuje sa smernica [2002/92] na činnosť sprostredkovateľa poistenia, ktorý nemá v skutočnosti v úmysle uzatvoriť poistnú zmluvu? Je relevantné, či táto neexistencia úmyslu existovala už pred začatím činnosti alebo ju možno predpokladať až po začatí danej činnosti?
b)
Je v situácii opísanej v prvej otázke písm. a) relevantné, že sprostredkovateľ okrem takejto fiktívnej činnosti vykonával tiež riadnu sprostredkovateľskú činnosť v oblasti poistenia?
c)
Je ďalej v situácii opísanej v prvej otázke písm. a) relevantné, že klient sa
prima facie
domnieval, že daná činnosť je prípravnou činnosťou na uzatvorenie poistnej zmluvy? Má význam subjektívny názor klienta na to, či došlo k sprostredkovaniu poistenia, bez ohľadu na to, či je odôvodnený?
2.
a)
Vzťahuje sa smernica [2002/92] na ekonomické alebo iné poradenstvo poskytované v súvislosti so sprostredkovaním poistenia, ktoré sa však samo osebe netýka vlastného uzatvorenia alebo trvania poistnej zmluvy? Aká bude konkrétne odpoveď, ak ide o poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu v rámci kapitálového životného poistenia?
b)
Vzťahujú sa na také poradenstvo, aké je uvedené v druhej otázke písm. a), ktoré je z hľadiska svojej podstaty investičným poradenstvom podľa smernice [2004/39], takisto alebo výhradne ustanovenia smernice [2002/92]? Ak sa na také poradenstvo vzťahuje takisto smernica [2004/39], má niektorá z dotknutých právnych úprav prednosť pred druhou úpravou?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou prejudiciálnou otázkou, ktorú je potrebné preskúmať ako celok, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 2 bod 3 smernice 2002/92 má vykladať v tom zmysle, že na výkon prípravnej činnosti na uzavretie poistnej zmluvy sa vzťahuje pojem „sprostredkovanie poistenia“ aj v prípade, že dotknutý sprostredkovateľ poistenia nemá v úmysle uzavrieť skutočnú poistnú zmluvu.
Ako vyplýva z článku 1 ods. 1 smernice 2002/92, do pôsobnosti tejto smernice patrí výkon činnosti sprostredkovania poistenia, ktorej pravidlá táto smernica stanovuje.
Na tieto účely je pojem „sprostredkovanie poistenia“ definovaný v článku 2 bode 3 prvom odseku uvedenej smernice ako každá činnosť „spočívajúca v ponúkaní, navrhovaní alebo vykonávaní iných prípravných úkonov vedúcich k uzavretiu zmlúv o poistení alebo v uzatváraní takýchto zmlúv alebo v spolupôsobení pri správe a plnení takýchto zmlúv, najmä v prípade poistnej udalosti“.
Vzhľadom na to, že dané činnosti sú v tomto ustanovení uvedené alternatívne, predstavuje každá z nich činnosť sprostredkovania poistenia. Ako sa zhodujú vnútroštátny súd a všetky dotknuté subjekty podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktoré sa k tejto veci vyjadrili vo svojich písomných pripomienkach, na výkon prípravných úkonov vedúcich k uzavretiu poistných zmlúv sa vzťahuje pojem „sprostredkovanie poistenia“ bez ohľadu na to, či skutočne vedú k uzavretiu týchto zmlúv alebo nie.
Länsförsäkringar však zastáva názor, že tieto prípravné činnosti predstavujú sprostredkovanie poistenia v zmysle článku 2 bodu 3 smernice 2002/92 len v prípade, že sprostredkovateľ poistenia tým, že ich uskutočňuje, má v úmysle pristúpiť k uzavretiu skutočných poistných zmlúv. Domnieva sa teda, že vo veci Strobel a i./Länsförsäkringar nešlo o sprostredkovanie poistenia, keďže generálny riaditeľ spoločnosti Connecta spreneveril sumy poskytnuté v tejto veci zo strany Strobel a i., ktoré boli určené na uzavretie poistných zmlúv.
Na účely stanovenia, či výkon činnosti sprostredkovania poistenia spočívajúci v uskutočňovaní prípravných úkonov na uzavretie poistných zmlúv v zmysle uvedeného ustanovenia podlieha existencii úmyslu sprostredkovateľa poistenia uzavrieť tieto zmluvy, treba pripomenúť, že pri výklade ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri najmä rozsudok z 23. januára 2018, Piotrowski,
C‑367/16
,
EU:C:2018:27
, bod
a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide najskôr o znenie článku 2 bodu 3 smernice 2002/92, konkrétne z pojmov „činnosť“, „ponúkanie“, „navrhovanie“, „vykonávanie“ a „spolupôsobenie“ vyplýva, že pojem „sprostredkovanie poistenia“ je vymedzený odkazom len na tú činnosť, ktorú sprostredkovateľ poistenia objektívne vykoná. Žiadny z výrazov tohto ustanovenia však nemožno vykladať v tom zmysle, že predpokladom toho, aby predmetné činnosti mohli byť kvalifikované ako sprostredkovanie poistenia, je, že musia byť spojené s osobitným úmyslom tohto sprostredkovateľa.
Ďalej, pokiaľ ide o kontext uvedeného ustanovenia, článok 4 ods. 4 smernice 2002/92 ukladá členským štátom povinnosť prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu zákazníkov proti neschopnosti sprostredkovateľa poistenia previesť poistné na poisťovňu. Keďže neexistuje spresnenie v opačnom zmysle, treba sa domnievať, že toto ustanovenie sa týka ochrany zákazníkov proti akejkoľvek neschopnosti uvedeného sprostredkovateľa uskutočniť daný prevod, z akéhokoľvek dôvodu. V dôsledku toho sa musí táto ochrana vzťahovať na neschopnosť previesť uvedené poistné na poisťovňu aj v prípade, že zamestnanec spoločnosti, ktorá je sprostredkovateľom poistenia, túto sumu spreneveril v rámci uskutočnenia prípravných úkonov vedúcich k uzavretiu poistnej zmluvy.
Napokon treba pripomenúť, že cieľom tejto smernice je, ako vyplýva z jej odôvodnení 8, 9 a 17, najmä zlepšenie ochrany spotrebiteľov v oblasti sprostredkovania poistenia. Na tieto účely, ako je uvedené v odôvodnení 9, uvedená smernica sa musí vzťahovať na všetky osoby a inštitúcie, ktoré distribuujú poistné produkty. Po prvé, ak by zahrnutie činnosti do pôsobnosti tejto smernice záviselo od subjektívneho úmyslu sprostredkovateľa poistenia, ktorý túto činnosť vykonáva, bolo by to v rozpore so zásadou právnej istoty a na úkor zákazníkov tohto sprostredkovateľa. Po druhé, ako uvádza Európska komisia, dôsledkom takejto právnej situácie by bolo, že sprostredkovateľ poistenia by sa mohol odvolávať na svoje vlastné podvodné konanie, aby sa vyhol zodpovednosti, ktorú má voči svojim zákazníkom na základe smernice 2002/92.
Z predchádzajúceho vyplýva, že uskutočnenie prípravných činností vedúcich k uzavretiu poistných zmlúv je objektívnym pojmom. Predstavuje teda činnosť sprostredkovania poistenia v zmysle článku 2 bodu 3 tejto smernice, a to bez ohľadu na úmysel sprostredkovateľa poistenia vzhľadom na uzavretie uvedených zmlúv.
Z toho vyplýva, že okamih, ku ktorému sa viaže neexistencia úmyslu sprostredkovateľa poistenia uzavrieť poistné zmluvy, ani subjektívne vnímanie dotknutých zákazníkov týkajúce sa činnosti daného sprostredkovateľa spočívajúcej v uskutočnení prípravných úkonov na uzavretie poistných zmlúv, nie sú rozhodujúce na účely kvalifikácie tejto činnosti ako sprostredkovania poistenia v zmysle uvedeného ustanovenia.
V dôsledku toho treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 2 bod 3 smernice 2002/92 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „sprostredkovanie poistenia“ sa vzťahuje na výkon prípravnej činnosti vedúcej k uzavretiu poistnej zmluvy aj v prípade, že dotknutý sprostredkovateľ poistenia nemá v úmysle uzavrieť skutočnú poistnú zmluvu.
O druhej otázke
Svojou druhou prejudiciálnou otázkou, ktorej obe časti treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či finančné poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu poskytované v rámci sprostredkovania poistenia s cieľom uzavrieť zmluvu o kapitálovom životnom poistení patrí do pôsobnosti smernice 2002/92 alebo smernice 2004/39, a či za predpokladu, že patrí do pôsobnosti oboch smerníc, malo by mať uplatnenie jednej zo smerníc prednosť pred druhou.
O uplatnení smernice 2002/92
Ako vyplýva z bodu 35 a 36 tohto rozsudku, musí určitá činnosť na to, aby patrila do materiálnej pôsobnosti smernice 2002/92, zodpovedať jednej z činností uvedených v článku 2 bode 3 tejto smernice, ktorý vymedzuje pojem „sprostredkovanie poistenia“.
Vzhľadom na to, že všetky činnosti vymenované v tomto ustanovení sa týkajú poistnej zmluvy, treba v prvom rade preskúmať, či zmluva o kapitálovom životnom poistení, o akú ide vo veci samej, predstavuje „poistnú zmluvu“ v zmysle uvedeného ustanovenia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že smernica 2002/92 neobsahuje žiadnu definíciu pojmu „poistná zmluva“, ani v tejto súvislosti výslovne neodkazuje na právo členských štátov. Z požiadaviek jednotného uplatňovania práva Únie a rešpektovania zásady rovnosti navyše vyplýva, že dosah pojmu „poistná zmluva“ treba posudzovať v kontexte tejto smernice a vyžaduje si v celej Európskej únii autonómny a jednotný výklad (pozri analogicky rozsudok z 1. marca 2012, González Alonso,
C‑166/11
,
EU:C:2012:119
, bod
a citovanú judikatúru).
Súdny dvor už v rôznych súvislostiach konštatoval, že poisťovacia transakcia je všeobecne prijatým spôsobom charakterizovaná skutočnosťou, že poisťovateľ sa zaväzuje na základe predchádzajúcej platby poistného poskytnúť poistenému v prípade, že dôjde k pokrytému riziku, plnenie dohodnuté pri uzatvorení zmluvy (rozsudky z 25. februára 1999, CPP,
C‑349/96
,
EU:C:1999:93
, bod
, a z 26. marca 2015, Litaksa,
C‑556/13
,
EU:C:2015:202
, bod
). Takéto transakcie zo svojej podstaty zahŕňajú existenciu zmluvného vzťahu medzi poskytovateľom poisťovacích služieb a osobou, ktorej riziká sú poistením pokryté, t. j. poisteným (rozsudok zo 17. marca 2016, Aspiro,
C‑40/15
,
EU:C:2016:172
, bod
a citovaná judikatúra).
Z toho vyplýva, že na to, aby sa na zmluvu o kapitálovom životnom poistení, o akú ide vo veci samej, mohol vzťahovať pojem „poistná zmluva“ podľa článku 2 bodu 3 smernice 2002/92, musí táto zmluva stanovovať platenie poistného poisteným, ako aj poskytnutie poistného plnenia zo strany poisťovateľa v prípade, že dôjde k úmrtiu poisteného alebo nastane iná udalosť ustanovená v zmluve. V prejednávanej veci je s výhradou overenia vnútroštátnym súdom zjavné, že zmluva dotknutá vo veci samej predstavuje poistnú zmluvu v zmysle už citovaného ustanovenia, čo navyše nespochybňuje ani Länsförsäkringar.
V druhom rade vzniká otázka, či finančné poradenstvo, o aké ide vo veci samej, môže spadať pod činnosti vymenované v článku 2 bode 3 smernice 2002/92, ak je poskytnuté v rámci sprostredkovania poistenia týkajúceho sa uzavretia zmluvy o kapitálovom životnom poistení.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že tieto činnosti sú vymedzené veľmi všeobecne. Spočívajú nielen v ponúkaní a navrhovaní poistných zmlúv, ale aj vo vykonávaní prípravných úkonov vedúcich k ich uzavretiu, pričom povaha uvedených prípravných úkonov nie je žiadnym spôsobom obmedzená.
Podľa vnútroštátneho súdu sa finančné poradenstvo týkalo umiestnenia kapitálu do investičného certifikátu v rámci sprostredkovania poistenia. Okrem toho z písomných pripomienok švédskej vlády vyplýva, že tento kapitál spočíval v poistnom, ktoré bolo do daného produktu prevedené. Preto treba uvedené umiestnenie považovať za neoddeliteľnú súčasť poistnej zmluvy, a v dôsledku toho poradenstvo týkajúce sa tohto umiestnenia patrí medzi prípravné činnosti vedúce k uzavretiu uvedenej poistnej zmluvy.
Tento výklad je okrem iného v súlade s cieľom sledovaným smernicou 2002/92, ktorým je, ako bolo pripomenuté v bode 42 tohto rozsudku, zlepšenie ochrany spotrebiteľov v oblasti sprostredkovania poistenia. Z toho totiž vyplýva, že poradenstvo dotknuté vo veci samej podlieha najmä požiadavkám uvedeným v článku 12 ods. 2 a 3 tejto smernice, podľa ktorých v prípade, že sprostredkovateľ poistenia informuje zákazníka, že poskytuje poradenstvo na základe nestrannej analýzy, je povinný na jednej strane vychádzať z analýzy dostatočne veľkého počtu poistných zmlúv dostupných na trhu s cieľom odporučiť tú, ktorá zodpovedá potrebám klienta, a na druhej strane uviesť, pred uzatvorením konkrétnej poistnej zmluvy, aspoň požiadavky a potreby tohto zákazníka, ako aj dôvody všetkých rád poskytnutých o danom poistnom produkte, pričom tieto podrobnosti sa musia upraviť v súlade so zložitosťou navrhovanej zmluvy.
Výklad uvedený v bode 54 tohto rozsudku podporuje aj smernica 2014/65, ktorá v čase skutkových okolností vo veci samej nebola účinná a ktorou bola zmenená smernica 2002/92 tým, že bola do nej vložená nová kapitola IIIA, nazvaná „Ďalšie požiadavky na ochranu spotrebiteľa v súvislosti s investičnými produktmi založenými na poistení“. Tieto produkty sú teraz vymedzené v novom bode 13 vloženom do článku 2 smernice 2002/92 ako poistné produkty s hodnotou splatnosti alebo odkupnou hodnotou, ktorá je úplne alebo čiastočne priamo alebo nepriamo vystavená trhovým výkyvom.
Z tejto definície však vyplýva, že investičný produkt založený na poistení zahŕňa, rovnako ako zmluva o kapitálovom životnom poistení dotknutá vo veci samej, investičný prvok, ktorého vývoj podlieha vývoju finančných trhov. Smernica 2014/65 však nepriniesla zmenu definície sprostredkovania poistenia uvedenej v článku 2 bode 3 prvom odseku smernice 2002/92, čo znamená, že poradenstvo týkajúce sa tohto investičného prvku predstavuje činnosť sprostredkovania poistenia, ako je definovaná v tomto ustanovení. Okrem toho zo skutočnosti, že kapitola IIIA obsahuje „ďalšie“ požiadavky vzhľadom na investičné produkty založené na poistení, vyplýva, že sprostredkovanie týchto produktov patrilo do pôsobnosti smernice 2002/92 predtým, ako bola zmenená smernicou 2014/65.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že na finančné poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu poskytované v rámci sprostredkovania poistenia s cieľom uzavrieť zmluvu o kapitálovom životnom poistení patrí do pôsobnosti smernice 2002/92.
O uplatnení smernice 2004/39
Pokiaľ ide o smernicu 2004/39, treba nepochybne konštatovať, že finančné poradenstvo dotknuté vo veci samej môže samo osebe spadať pod pojem „investičné poradenstvo“, ktorý je definovaný v článku 4 ods. 1 bode 4 tejto smernice, pokiaľ možno dotknutú investíciu kvalifikovať ako „finančný nástroj“, ktorý je v súlade s bodom 17 tohto odseku vymedzený v prílohe I oddiele C uvedenej smernice.
Takéto finančné poradenstvo teda v podstate môže spadať do materiálnej pôsobnosti smernice 2004/39, pokiaľ podľa článku 4 ods. 1 bodu 2 a prílohy I oddielu A bodu 5 tejto smernice predstavuje investičnú službu a pokiaľ podľa bodu 1 uvedeného odseku možno sprostredkovateľa poistenia kvalifikovať ako „investičnú spoločnosť“, pre ktorú je poskytovanie poradenstva pravidelnou pracovnou činnosťou alebo podnikaním.
Článok 2 písm. c) smernice 2004/39 však z pôsobnosti tejto smernice vylučuje osoby, ktoré poskytujú investičnú službu subsidiárne v rámci profesijnej činnosti, ak je táto činnosť regulovaná právnymi predpismi alebo správnymi ustanoveniami alebo etickým kódexom povolania, ktorý nevylučuje poskytovanie tejto služby.
Treba však konštatovať, že profesijná činnosť sprostredkovateľa poistenia v súlade s článkom 2 bodom 5 smernice 2002/92 spočíva v sprostredkovaní poistenia. Pokiaľ tento sprostredkovateľ v rámci dostupných poistných produktov ponúka produkt, akým je produkt kapitálového životného poistenia dotknutý vo veci samej, je nutné sa domnievať, že poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu v rámci tohto produktu je poskytované subsidiárne, keďže sa poskytuje v rámci činnosti sprostredkovania vedúceho k uzavretiu poistnej zmluvy, a táto činnosť podlieha legislatívnym ustanoveniam práva Únie, akým je aj smernica 2002/92.
Skutočnosť, ktorú uvádza švédska vláda vo svojich písomných pripomienkach, že sprostredkovateľ poistenia poskytuje takéto poradenstvo pravidelne alebo často, teda nie je relevantná, pokiaľ je toto poradenstvo zakaždým poskytnuté v rámci sprostredkovania vedúceho k uzavretiu poistnej zmluvy.
Vylúčenie stanovené v článku 2 písm. c) smernice 2004/39 je okrem toho v súlade so štruktúrou tejto smernice, keďže za určitých podmienok sú z pôsobnosti tejto smernice alebo povinností, ktoré stanovuje, vylúčené investičné služby alebo činnosti, ktoré sú ponúkané v rámci inej regulovanej činnosti. Článok 2 písm. j) stanovuje, že z pôsobnosti uvedenej smernice sú vylúčené osoby poskytujúce investičné poradenstvo popri uskutočňovaní inej profesijnej činnosti, na ktorú sa nevzťahuje táto smernica, za predpokladu, že poskytovanie takéhoto poradenstva nie je osobitne odmeňované.
Rovnako, článok 19 ods. 9 smernice 2004/39 stanovuje, že investičná služba ponúkaná ako súčasť finančného produktu, ktorý už podlieha iným ustanoveniam právnych predpisov Únie alebo určitým spoločným európskym normám, nepodlieha ďalším povinnostiam ustanoveným v tomto článku 19, aj napriek tomu, že nie sú totožné s povinnosťami upravenými v uvedených ustanoveniach alebo v daných normách (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. mája 2013, Genil 48 a Comercial Hostelera de Grandes Vinos,
C‑604/11
,
EU:C:2013:344
, body
a
).
Na rozdiel od toho, čo vo svojich písomných pripomienkach uvádza Länsförsäkringar a švédska vláda, tvrdenie, podľa ktorého ustanovenia smernice 2004/39 stanovujú pravidlá ochrany v oblasti investičných služieb širšie ako ustanovenia smernice 2002/92, ani za predpokladu, že je správne, nemôže samo osebe viesť k tomu, že poradenstvo, o aké ide v veci samej, bude patriť do pôsobnosti smernice 2004/39, ktorej článok 2 písm. c) takéto poradenstvo vylučuje, pokiaľ sa poskytuje v rámci sprostredkovania poistenia vedúceho k uzavretiu zmluvy o kapitálovom životnom poistení.
V tejto súvislosti smernica 2014/65, ktorou bola zrušená a prepracovaná smernica 2004/39, podľa svojho odôvodnenia 87 vkladá do smernice 2002/92 nové požiadavky, ktoré posilňujú ochranu investorov, pokiaľ ide o investičné produkty založené na poistení, s cieľom zabezpečiť v práve Únie, ktoré stanovuje rámec pre činnosť sprostredkovateľov a poisťovacích spoločností, konzistentný regulačný prístup, pokiaľ ide o distribúciu rôznych finančných produktov.
Toto odôvodnenie okrem toho podporuje výklad, podľa ktorého poradenstvo dotknuté vo veci samej nepatrí do pôsobnosti smernice 2004/39, keďže uvádza, že požiadavky smernice 2014/65 týkajúce sa ochrany investorov by sa mali rovnako vzťahovať aj na investičné produkty založené na poistení, čo predpokladá, že tieto produkty nepodliehali pravidlám ochrany stanoveným smernicou 2004/39.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že finančné poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu poskytované v rámci sprostredkovania poistenia vedúceho k uzavretiu zmluvy o kapitálovom životnom poistení nepatrí do pôsobnosti smernice 2004/39.
V dôsledku toho treba na druhú otázku odpovedať tak, že finančné poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu poskytované v rámci sprostredkovania poistenia vedúceho k uzavretiu zmluvy o kapitálovom životnom poistení patrí do pôsobnosti smernice 2002/92, a nie smernice 2004/39.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 2 bod 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/92/ES z 9. decembra 2002 o sprostredkovaní poistenia sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „sprostredkovanie poistenia“ sa vzťahuje na výkon prípravnej činnosti vedúcej k uzavretiu poistnej zmluvy aj v prípade, že dotknutý sprostredkovateľ poistenia nemá v úmysle uzavrieť skutočnú poistnú zmluvu.

2.
Finančné poradenstvo týkajúce sa umiestnenia kapitálu poskytované v rámci sprostredkovania poistenia vedúceho k uzavretiu zmluvy o kapitálovom životnom poistení patrí do pôsobnosti smernice 2002/92, a nie smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/39/ES z 21. apríla 2004 o trhoch s finančnými nástrojmi, o zmene a doplnení smerníc Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení smernice Rady 93/22/EHS.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: švédčina.