CELEX: 62019CJ0836
Ennakkoratkaisupyyntö
Kansanterveys
Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöt
Asetus (EY) N:o 1069/2009
9 artiklan d alakohta ja 10 artiklan a ja f alakohta
Tuotteiden luokitus
Aineksen hajoaminen ja pilaantuminen ja siinä olevat epäpuhtaudet
Vaikutus alkuperäiseen luokitukseen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009 (sivutuoteasetus) (
EUVL 2009, L 300, s. 1
) 9 artiklan d alakohdan ja 10 artiklan a ja f alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö Toropet Ltd, joka ylläpitää teurasjätteiden käsittelylaitosta Saksassa, ja Landkreis Greiz (Greizin piirikunta, Saksa) ja joka koskee viimeksi mainitun tekemää päätöstä määrätä tietyt eläimistä saatavat sivutuotteet hävitettäviksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus (EY) N:o 178/2002
Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (
EUVL 2002, L 31, s. 1
) 14 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Elintarvikkeen ihmisravinnoksi soveltuvuutta määritettäessä on otettava huomioon, onko elintarvike ihmisravinnoksi kelpaamaton sille aiottuun käyttötarkoitukseen, koska se on saastunut joko vieraiden aineiden takia tai muutoin, taikka pilaantumisen, mätänemisen tai laadun heikentymisen seurauksena.”
Asetus (EY) N:o 1013/2006
Jätteiden siirrosta 14.6.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1013/2006 (
EUVL 2006, L 190, s. 1
) 2 artiklan 2 alakohdan mukaan vaarallisella jätteellä tarkoitetaan samaa kuin vaarallisesta jätteestä 12.12.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY (
EYVL 1991, L 377, s. 20
) 1 artiklan 4 kohdassa.
Asetus (EY) N:o 853/2004
Eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (
EUVL 2004, L 139, s. 55
ja oikaisu
EUVL 2004, L 226, s. 22
) liitteessä I olevissa 1.9 ja 8.1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.9 ‘ruholla’ [tarkoitetaan] eläimen ruhoa teurastuksen ja käsittelyn jälkeen;
– –
8.1 ’eläinperäisillä tuotteilla’ [tarkoitetaan]
–
eläinperäisiä elintarvikkeita mukaan luettuina hunaja ja veri,
–
ihmisravinnoksi tarkoitettuja eläviä simpukoita, eläviä piikkinahkaisia, eläviä vaippaeläimiä ja eläviä merikotiloita,
ja
–
muita eläimiä, jotka on tarkoitus valmistaa toimitettavaksi elävinä lopulliselle kuluttajalle.”
Asetus N:o 1069/2009
Asetuksen N:o 1069/2009 johdanto-osan 2, 5, 6, 11, 29, 35, 36 ja 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Eläimistä saatavia sivutuotteita syntyy pääasiassa teurastettaessa eläimiä ihmisravinnoksi, eläinperäisten elintarvikkeiden, kuten maitotuotteiden, tuotannon yhteydessä sekä kuolleiden eläinten hävittämisen ja taudintorjuntatoimenpiteiden yhteydessä. Sivutuotteet aiheuttavat alkuperästään riippumatta mahdollisen riskin ihmisten ja eläinten terveydelle ja ympäristölle. Tätä riskiä on valvottava asianmukaisesti joko ohjaamalla tällaiset tuotteet turvallisin keinoin hävitettäviksi tai käyttämällä ne erilaisiin tarkoituksiin edellyttäen, että noudatetaan tiukkoja vaatimuksia, joilla minimoidaan terveysriskit.
– –
(5)
Eläimistä saatavien sivutuotteiden keräämistä, kuljetusta, käsittelyä, jatkokäsittelyä, muuntamista, jalostamista, varastoimista, markkinoille saattamista, jakelua, käyttöä ja hävittämistä koskevat yhteisön terveyssäännöt olisi vahvistettava johdonmukaiseksi ja kattavaksi kehykseksi.
(6)
Näiden yleisten sääntöjen olisi oltava oikeassa suhteessa ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvaan riskiin, jota eläimistä saatavat sivutuotteet aiheuttavat, kun toimijat käsittelevät niitä ketjun eri vaiheissa, alkaen niiden keräämisestä ja jatkuen niiden käyttöön tai hävittämiseen. Säännöissä olisi myös otettava huomioon mainituista toimista ympäristölle aiheutuvat riskit. Yhteisön kehyksen olisi tarvittaessa sisällettävä terveyssääntöjä, jotka koskevat eläimistä saatavien sivutuotteiden markkinoille saattamista, yhteisön sisäinen kauppa ja tuonti mukaan lukien.
– –
(11)
– – Eläimistä saatavia sivutuotteita koskevien sääntöjen päätavoitteet eli ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvien riskien torjunta ja elintarvike- ja rehuketjun turvallisuuden suojeleminen olisi vahvistettava selkeästi. Kyseisten tavoitteiden pitäisi olla saavutettavissa tämän asetuksen säännöksillä.
– –
(29)
Eläimistä saatavat sivutuotteet ja niistä johdetut tuotteet olisi riskinarvioinnin perusteella luokiteltava kolmeen luokkaan niiden ihmisten ja eläinten terveydelle aiheuttaman riskin suuruuden mukaan. Suuririskisiä eläimistä saatavia sivutuotteita ja niistä johdettuja tuotteita olisi käytettävä ainoastaan rehuketjun ulkopuolisiin tarkoituksiin, mutta pienemmän riskin aiheuttava käyttö olisi sallittava turvallisissa olosuhteissa.
– –
(35)
– – Kaikki muut eläimistä saatavat sivutuotteet, joita ei luetella jossakin näistä kolmesta luokasta, olisi edelleen lähtökohtaisesti luokiteltava luokkaan 2 kuuluvaksi ainekseksi varovaisuussyistä erityisesti siksi, että näin vahvistetaan yleistä periaatetta jättää tällainen aines muiden tuotantoeläinten kuin turkiseläinten rehuketjun ulkopuolelle.
(36)
– – asetuksen (EY) N:o 178/2002 jälkeen on tullut voimaan sellaista muuta lainsäädäntöä, kuten elintarvikehygieniasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 852/2004 [(
EUVL 2004, L 139, s. 1
)], asetus (EY) N:o 853/2004 ja rehuhygieniaa koskevista vaatimuksista 12 päivänä tammikuuta 2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 183/2005 [(
EUVL 2005, L 35, s. 1
)], jota [muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3 päivänä lokakuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetus (EY) N:o 1774/2002 [(
EUVL 2002, L 273, s. 1
)] täydentää, jossa elintarvike- ja rehualan toimijoille asetetaan ensisijainen velvoite ihmisten ja eläinten terveyden suojeluun tähtäävän yhteisön lainsäädännön noudattamisesta. Kyseisen lainsäädännön mukaisesti toimijoiden, jotka harjoittavat toimintaansa tämän asetuksen nojalla, olisi siis oltava ensisijaisesti vastuussa tämän asetuksen noudattamisen varmistamisesta. Tätä velvoitetta olisi selkeytettävä edelleen ja täsmennettävä niiden keinojen osalta, joilla jäljitettävyys taataan, kuten eläimistä saatavien sivutuotteiden erillinen kerääminen ja kanavointi. – –
– –
(38)
Eläimistä saatavia sivutuotteita olisi käytettävä vain, jos ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvat riskit minimoidaan sivutuotteiden käsittelyn ja sivutuotteista valmistettujen johdettujen tuotteiden markkinoille saattamisen aikana. Jos tämä ei ole mahdollista, eläimistä saatavat sivutuotteet olisi hävitettävä turvallisissa olosuhteissa. Eri vaihtoehdot käyttää eri luokkiin kuuluvia eläimistä saatavia sivutuotteita olisi täsmennettävä johdonmukaisesti yhteisön muun lainsäädännön kanssa. Myös pienemmän riskin luokille olisi yleisesti tarjottava suuremman riskin luokan vaihtoehdot, paitsi silloin, kun on kyse erityisolosuhteista tiettyihin eläimistä saataviin sivutuotteisiin liittyvän riskin takia.”
Asetuksen N:o 1069/2009 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Tätä asetusta sovelletaan
a)
eläimistä saataviin sivutuotteisiin ja niistä johdettuihin tuotteisiin, joita ei yhteisön lainsäädännön mukaisesti saa käyttää ihmisravinnoksi; – –
Kyseisen asetuksen 3 artiklan, jonka otsikkona on ”Määritelmät”, 3, 4, 10 ja 11 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
3.
’eläinperäisillä tuotteilla’ eläimistä saatuja tuotteita, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä I olevassa 8.1. kohdassa;
4.
’ruholla’ ruhoja, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä I olevassa 1.9. kohdassa;
– –
10.
’toimivaltaisella viranomaisella’ jäsenvaltion keskusviranomaista, jolla on toimivalta huolehtia tämän asetuksen vaatimusten noudattamisesta, tai muuta viranomaista, jolle tämä tehtävä on siirretty; tarvittaessa kyseiseksi viranomaiseksi katsotaan myös vastaava kolmannen maan viranomainen;
11.
’toimijalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on eläimestä saatu sivutuote ja siitä johdettu tuote tosiasiallisessa hallinnassaan, mukaan luettuna kuljetusliikkeet, kauppiaat ja käyttäjät”.
Asetuksen N:o 1069/2009 4 artiklan, jonka otsikkona on ”Valmistusketjun lähtöpiste ja velvollisuudet”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Heti kun toimijoille syntyy tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia eläimistä saatavia sivutuotteita tai niistä johdettuja tuotteita, niiden on tunnistemerkittävä ne ja varmistettava, että ne käsitellään tämän asetuksen mukaisesti (lähtöpiste).
2.   Toimijoiden on varmistettava, että eläimistä saatavat sivutuotteet ja niistä johdetut tuotteet täyttävät toimijoiden hallinnassa olevissa yrityksissä tämän asetuksen vaatimukset kaikissa eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden keräämisen, kuljetuksen, käsittelyn, jatkokäsittelyn, muuntamisen, jalostamisen, varastoimisen, markkinoille saattamisen, jakelun, käytön ja hävittämisen vaiheissa.
3.   Jäsenvaltioiden on valvottava ja tarkistettava, että toimijat täyttävät tämän asetuksen asiaa koskevat vaatimukset 2 kohdassa tarkoitetun eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden koko ketjun aikana. Tätä varten niiden on pidettävä yllä asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaista virallisten tarkastusten järjestelmää.”
Tämän asetuksen 7 artiklan, jonka otsikkona on ”Eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden luokitus”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Eläimistä saatavat sivutuotteet on luokiteltava erityisiin luokkiin niiden ihmisten ja eläinten terveydelle aiheuttaman riskin vakavuuden mukaan 8, 9 ja 10 artiklassa vahvistettujen luettelojen mukaisesti.”
Kyseisen asetuksen 8 artiklan, jonka otsikkona on ”Luokkaan 1 kuuluva aines”, g alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Luokkaan 1 kuuluva aines sisältää seuraavat eläimistä saatavat sivutuotteet:
– –
g)
luokkaan 1 kuuluvan aineksen seokset luokkaan 2 ja/tai luokkaan 3 kuuluvan aineksen kanssa.”
Saman asetuksen 9 artiklan, jonka otsikkona on ”Luokkaan 2 kuuluva aines”, d ja h alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Luokkaan 2 kuuluva aines sisältää seuraavat eläimistä saatavat sivutuotteet:
– –
d)
eläinperäiset tuotteet, jotka on ilmoitettu ihmisravinnoksi kelpaamattomiksi, koska niissä esiintyy epäpuhtauksia;
– –
h)
muut eläimistä saatavat sivutuotteet kuin luokkaan 1 kuuluva aines tai luokkaan 3 kuuluva aines.”
Asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan, jonka otsikkona on ”Luokkaan 3 kuuluva aines”, a ja f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Luokkaan 3 kuuluva aines sisältää seuraavat eläimistä saatavat sivutuotteet:
a)
teurastettujen eläinten ja kaadetun riistan ruhot ja ruhonosat, jotka on todettu ihmisravinnoksi kelpaaviksi yhteisön lainsäädännön mukaisesti, mutta joita ei ole kaupallisista syistä tarkoitettu ihmisravinnoksi;
– –
f)
eläinperäiset elintarvikkeet tai eläinperäisiä tuotteita sisältävät elintarvikkeet, joita ei enää ole tarkoitettu ihmisravinnoksi kaupallisista syistä tai sellaisten valmistuksessa tai pakkauksessa esiintyneiden ongelmien tai muiden vikojen vuoksi, jotka eivät aiheuta riskiä ihmisten tai eläinten terveydelle;
– –”
Tämän asetuksen 14 artiklassa, jonka otsikkona on ”Luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittäminen ja käyttö”, säädetään seuraavaa:
”Luokkaan 3 kuuluva aines on
a)
hävitettävä jätteenä polttamalla esikäsiteltynä tai käsittelemättömänä;
b)
hävitettävä tai hyödynnettävä rinnakkaispolttolaitoksessa esikäsiteltynä tai käsittelemättömänä, jos luokkaan 3 kuuluva aines on jätettä;
c)
toimitettava hyväksytylle kaatopaikalle sen jälkeen, kun se on käsitelty;
d)
käsiteltävä, lukuun ottamatta luokkaan 3 kuuluvaa ainesta, joka on muuttunut hajoamisen tai pilaantumisen takia niin, että kyseinen tuote aiheuttaisi kohtuuttoman riskin ihmisten tai eläinten terveydelle – –
– –”
Kyseisen asetuksen 24 artiklassa, jonka otsikkona on ”Laitosten hyväksyntä”, säädetään seuraavaa:
”1.   Toimijoiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksyneet toimijoiden valvonnassa olevat laitokset, jos niissä harjoitetaan yhtä tai useampaa seuraavista toiminnoista:
a)
eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelyä painesteriloimalla, 15 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuja menetelmiä käyttäen tai 20 artiklan mukaisesti hyväksyttyjä vaihtoehtoisia menetelmiä käyttäen;
– –
h)
eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelyä niiden keräämisen jälkeen lajittelu-, paloittelu-, jäähdytys-, jäädytys- tai suolaustarkoituksessa taikka vuotien ja nahkojen tai erikseen määritellyn riskiaineksen poistamistarkoituksessa;
– –”
Saman asetuksen 25 artiklan, jonka otsikkona on ”Yleiset hygieniavaatimukset”, 1 kohdan e alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Toimijoiden on varmistettava, että niiden valvonnassa olevat laitokset, joissa harjoitetaan 24 artiklan 1 kohdan a ja h alakohdassa tarkoitettua toimintaa:
– –
e)
ovat ottaneet käyttöön asianmukaiset järjestelyt säiliöiden ja ajoneuvojen tehokasta puhdistusta ja desinfiointia varten saastumisvaaran välttämiseksi.”
Asetuksen N:o 1069/2009 28 artikla, jonka otsikkona on ”Omavalvonta”, kuuluu seuraavasti:
”Toimijoiden on otettava käyttöön ja toteuttava omavalvontamenettely laitoksissaan ja pidettävä sitä yllä tämän asetuksen noudattamisen seuraamiseksi. Niiden on varmistettava, ettei eläimistä saatavia sivutuotteita tai niistä johdettuja tuotteita, joiden osalta epäillään tai tiedetään, että ne eivät ole tämän asetuksen mukaisia, siirretä laitoksesta, ellei ainesta ole tarkoitettu hävitettäväksi.”
Asetus (EU) N:o 142/2011
Asetuksen N:o 1069/2009 täytäntöönpanosta sekä neuvoston direktiivin 97/78/EY täytäntöönpanosta tiettyjen näytteiden ja tuotteiden osalta, jotka vapautetaan kyseisen direktiivin mukaisista eläinlääkärintarkastuksista rajatarkastusasemilla 25.2.2011 annetun komission asetuksen (EU) N:o 142/2011 (
EUVL 2011, L 54, s. 1
) liitteessä IV olevan I luvun 4 jakson 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 1 jaksossa säädettyjen yleisten edellytysten lisäksi sovelletaan seuraavia vaatimuksia:
– –
3.
Luokkaan 3 kuuluvaa ainesta käsittelevissä käsittelylaitoksissa on oltava käytössä laitteet, joilla seulotaan eläimistä saatavissa sivutuotteissa tai niistä johdetuissa tuotteissa olevia epäpuhtauksia, kuten pakkausmateriaaleja tai metallinpalasia, jos käsiteltävät ainekset on tarkoitettu käytettäväksi ruokinnassa. Tällaiset epäpuhtaudet on poistettava ennen käsittelyä tai sen aikana.”
Saksan oikeus
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annettu laki
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä 25.1.2004 annetun lain (Tierische Nebenprodukte-Beseitigungsgesetz, BGBl. 2004 I, s. 82), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (BGBl. 2016 I, 1966) (jäljempänä eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annettu laki), 1 §:ssä, jonka otsikkona on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tällä lailla on tarkoitus panna täytäntöön [asetus N:o 1069/2009] sekä kyseisen asetuksen nojalla tai sen täytäntöön panemiseksi annetut, suoraan sovellettavat Euroopan yhteisön tai Euroopan unionin säädökset.”
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain 3 §:n, jonka otsikkona on ”Hävittämisvelvollisuus”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Jos edellä 1 §:ssä mainittujen säännösten mukaisesti
1)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 8 artiklassa tarkoitettuun luokkaan 1 kuuluvat eläimistä saatavat sivutuotteet,
2)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 9 artiklassa tarkoitettuun luokkaan 2 kuuluvat eläimistä saatavat sivutuotteet lukuun ottamatta lantaa, guanoa, ruoansulatuskanavan sisältöä, maitoa, maitotuotteita, ternimaitoa, munia ja munatuotteita tai
3)
1 tai 2 kohdassa mainituista eläimistä saatavista sivutuotteista johdetut tuotteet
on otettava talteen, kerättävä, tunnistemerkittävä, kuljetettava, varastoitava, käsiteltävä, jalostettava, käytettävä tai hävitettävä, toimivaltainen viranomainen vahvistaa talteenottoa, keräämistä, tunnistemerkintöjä, kuljetusta, varastointia, käsittelyä, jalostusta, käyttöä ja hävittämistä koskevat edellytykset. Toimivaltaisen viranomaisen on otettava talteen, kerättävä, tunnistemerkittävä, kuljetettava, varastoitava, käsiteltävä, jalostettava, käytettävä tai hävitettävä
1)
luokkaan 1 kuuluvat eläimistä saatavat sivutuotteet,
2)
luokkaan 2 kuuluvat eläimistä saatavat sivutuotteet lukuun ottamatta lantaa, guanoa, ruoansulatuskanavan sisältöä, maitoa, maitotuotteita, ternimaitoa, munia ja munatuotteita ja
3)
1 tai 2 kohdassa mainituista eläimistä saatavista sivutuotteista johdetut tuotteet,
jotka ovat syntyneet sen alueella tämän lain 1 §:ssä tarkoitettujen suoraan sovellettavien säädösten ja tämän lain nojalla annettujen säännösten mukaisesti. Edellä 1 §:ssä tarkoitetuissa suoraan sovellettavissa säädöksissä säädetyt eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden tunnistemerkintöjä, kuljetusta ja varastointia koskevat omistajien velvollisuudet pysyvät muuttumattomina siihen asti, kunnes toimivaltainen viranomainen on ottanut ne talteen. Toimivaltainen viranomainen voi turvautua kolmansiin osapuoliin täyttääkseen toisen virkkeen mukaiset velvollisuutensa. Toista virkettä sovelletaan myös kuolleisiin luonnonvaraisiin eläimiin, jos toimivaltainen viranomainen on määrännyt käytöstä, käsittelystä tai hävittämisestä eläintautien torjumiseen liittyvistä syistä.
2.   Edellä 1 momentin toista virkettä ei sovelleta, jos eläimistä saatavat sivutuotteet ja niistä johdetut tuotteet on tarkoitettu rehun ja asetuksen (EY) N:o 1069/2009 33 ja 36 artiklassa tarkoitettujen johdettujen tuotteiden valmistukseen ja jos asetuksen (EY) N:o 1069/2009 23 artiklan mukaisesti rekisteröidyt tai asetuksen (EY) N:o 1069/2009 24 artiklan mukaisesti hyväksytyt toimijat tai laitokset ovat keränneet, tunnistemerkinneet, kuljettaneet, varastoineet, käsitelleet, jalostaneet tai käyttäneet eläimistä saatavat sivutuotteet ja niistä johdetut tuotteet.
3.   Edellä 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden osalta toimivaltainen viranomainen voi siirtää kokonaan tai osittain käsittelylaitosta, polttolaitosta tai rinnakkaispolttolaitosta ylläpitävälle luonnolliselle henkilölle tai yksityisoikeudelliselle oikeushenkilölle tämän suostumuksella velvollisuuden ottaa talteen, kerätä, tunnistemerkitä, kuljettaa, varastoida, käsitellä, jalostaa, käyttää tai hävittää eläimistä saatavat sivutuotteet tai niistä johdetut tuotteet edellyttäen, että
1)
se ei ole vastoin ylivoimaista yleistä etua,
2)
käsittely, poltto- tai rinnakkaispolttolaitos noudattaa muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009 täytäntöönpanosta sekä neuvoston direktiivin 97/78/EY täytäntöönpanosta tiettyjen näytteiden ja tuotteiden osalta, jotka vapautetaan kyseisen direktiivin mukaisista eläinlääkärintarkastuksista rajatarkastusasemilla 25.2.2011 annetun komission asetuksen (EU) N:o 142/2011 (
EUVL 2011, L 54, s. 1
), sellaisena kuin se on voimassa, 6, 8 ja 9 artiklassa asetettuja asianomaiseen käsittelymenetelmään sovellettavia vaatimuksia, ja
3)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 muiden säännösten, sen täytäntöön panemiseksi annettujen säädösten, tämän lain ja sen nojalla annettujen säännösten noudattaminen varmistetaan.
Osittaisen siirron tapauksessa siirto voi edellyttää, että käsittely-, poltto- tai rinnakkaispolttolaitos ottaa talteen, kerää, tunnistemerkitsee, kuljettaa, varastoi, käsittelee, jalostaa, käyttää tai hävittää eläimistä saatavat sivutuotteet ja niistä johdetut tuotteet tietyllä alueella yleisen edun niin vaatiessa.
4.   Toimivaltainen viranomainen voi velvoittaa käsittely-, poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksen sallimaan tilapäisesti laitoksen yhteiskäytön kustannukset ja tuotteet huomioon ottaen kohtuullista korvausta vastaan käsittely-, poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksen toiminta-alueen ulkopuolella syntyneiden, 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden tai niistä johdettujen tuotteiden käsittelyä tai hävittämistä varten edellyttäen, että se on kohtuullista ja että eläimistä saatavia sivutuotteita ja niistä johdettuja tuotteita ei voida tehokkaasti käsitellä tai hävittää muulla tavoin tai ilman huomattavia lisäkustannuksia. Jos korvauksesta ei ole mahdollista sopia, toimivaltainen viranomainen vahvistaa korvauksen.”
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain 12 §:ssä, jonka otsikkona on ”Valvonta”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Toimivaltainen viranomainen ja Saksan puolustusvoimien (Bundeswehr) toimialalla puolustusministeriön osoittamat yksiköt valvovat 1 §:ssä tarkoitettujen suoraan sovellettavien säädösten säännösten noudattamista, tämän lain ja sen nojalla annettujen asetusten säännösten sekä 1 §:ssä tarkoitettujen suoraan sovellettavien säädösten, tämän lain tai sen nojalla annetun asetuksen mukaisesti annettujen täytäntöönpanomääräysten noudattamista.
(2)   Toimivaltainen viranomainen voi tapauskohtaisesti antaa tarvittavat määräykset tämän lain 1 §:ssä tarkoitettujen suoraan sovellettavien säädösten ja sen nojalla annettujen asetusten säännösten noudattamiseksi. Tätä säännöstä sovelletaan myös – – asetuksen N:o 1069/2009 23 artiklassa tarkoitetun rekisteröinnin jälkeen tai – – asetuksen N:o 1069/2009 24 artiklan nojalla annetun hyväksynnän jälkeen.”
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain soveltamisesta annettu Thüringenin osavaltion laki
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain soveltamisesta 10.6.2005 annetun Thüringenin osavaltion lain (Thüringer Ausführungsgesetz zum Tierische Nebenprodukte-Beseitigungsgesetz, Thür GVBl. 2005, s. 224) 2 §:ssä, jonka otsikkona on ”Luokkiin 1 ja 2 kuuluvien eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelystä ja hävittämisestä vastaavat”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Piirikunnat ja piirikuntien ulkopuoliset kaupungit ovat eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain 3 §:n 1 momentissa tarkoitettuja toimivaltaisia julkisoikeudellisia yhteisöjä (hävittämisestä vastaavat elimet). Ne hoitavat tätä tehtävää itsehallintonsa puitteissa.
(2)   Tämän tehtävän suorittamiseksi 1 momentissa tarkoitetut hävittämisestä vastaavat elimet voivat muodostaa paikallisyhteisöjen yhdistyksen. Toimintaa koskevista yksityiskohtaisista menettelytavoista määrätään yhdistyksen säännöissä. Ainoastaan tämä hävittämisestä vastaava elin vastaa tämän tehtävän hoitamisesta yhdistyksen välityksellä.”
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain soveltamisesta annetun Thüringenin osavaltion lain 3 §:n, jonka otsikkona on ”Toiminta-alueet”, sanamuoto on seuraava:
”(1)   Eläinlääkintäasioista vastaava ministeriö määrittää asetuksella yhteistyössä hävittämisestä vastaavien elinten kanssa alueet, joilla kyseisten elinten on otettava talteen, kerättävä, kuljetettava, varastoitava, käsiteltävä, jalostettava tai hävitettävä eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain 3 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut eläimistä saatavat sivutuotteet. Tässä yhteydessä on otettava huomioon eläintaudeilta suojautuminen, eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain 3 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden valmistus, liikenneolosuhteet ja käsittelylaitosten kapasiteetti.
(2)   Eläinlääkintäasioista vastaava ministeriö voi erittäin poikkeuksellisissa tapauksissa sallia eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain 3 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelyn, jalostuksen tai hävittämisen käsittely-, poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksissa 1 momentin mukaisesti määrätyn toiminta-alueen ulkopuolella.”
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain mukaisista toiminta-alueista annettu Thüringenin osavaltion asetus
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain mukaisista toiminta-alueista 11.10.2005 annetun Thüringenin osavaltion asetuksen (Thüringer Verordnung über die Einzugsbereiche nach dem Tierische Nebenprodukte-Beseitigungsgesetz; Thür GVB1. 2005, s. 355) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Sömmerdan piirikunnassa Elxlebenissä sijaitsevan käsittelylaitoksen toiminta-alue ulottuu [eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisestä annetun lain], sellaisena kuin se on sovellettavissa, 3 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetun aineksen osalta koko osavaltion alueelle.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Toropet ylläpitää Saksassa laitosta, joka on asetuksen N:o 1069/2009 nojalla hyväksytty kyseisen asetuksen 10 artiklassa tarkoitettua luokkaan 3 kuuluvaa ainesta käsitteleväksi väliasteen laitokseksi, ja se on myös rekisteröitynyt eläimistä saatavien sivutuotteiden kuljettajaksi. Tällä yhtiöllä ei kuitenkaan ole oikeutta käsitellä kyseisen asetuksen 8 ja 9 artiklassa tarkoitettua luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa ainesta. Liiketoimintansa yhteydessä Toropet käsittelee ja myy teurasjätteitä muun muassa rehunvalmistajille, eläinrasvoja kierrättäville yrityksille ja biokaasulaitoksille.
Landkreis Greiz havaitsi 23.1.2018 kyseisessä väliasteen laitoksessa suoritetun hallinnollisen tarkastuksen yhteydessä hometta, mätää ja epäpuhtauksia, kuten rappauksen palasia, muovijätettä ja sahanpurua, 38 lavalaatikossa, jotka sisälsivät luokkaan 3 kuuluvia eläimistä saatavia sivutuotteita. Näiden vikojen vuoksi Landkreis Greiz luokitteli kyseisen aineksen uudelleen luokkaan 2 kuuluvaksi ja määräsi kaikki 38 lavalaatikkoa hävitettäviksi välittömästi kolmannen osapuolen toteuttamalla täytäntöönpanotoimella, joka toteutettiin samana päivänä. Toropet velvoitettiin vastaamaan kyseisten toimien 2346,17 euron suuruisista kustannuksista.
Tämä täytäntöönpanotoimi vahvistettiin Landkreis Greizin 25.1.2018 antamalla päätöksellä, jossa se täsmensi, että näiden vikojen vuoksi kyseistä ainesta ei voitu enää luokitella luokkaan 3 vaan se oli luokiteltava luokkaan 2. Sen enempää Toropetilla kuin sen kauppakumppanilla, jonka oli määrä huolehtia kyseisen aineksen käsittelystä, ei kuitenkaan ole lupaa käsitellä luokan 2 ainesta. Lisäksi erillistä kylmätilaa ei ollut, joten kyseistä ainesta ei olisi voitu varastoida paikan päällä sovintoratkaisun löytymiseen asti.
Toropet nosti 9.10.2018 Verwaltungsgericht Gerassa (Geran hallintotuomioistuin, Saksa) kanteen, jossa se vaati 25.1.2018 annetun päätöksen kumoamista.
Kanteessaan Toropet väittää, että Landkreis Greiz on tehnyt virheen luokitellessaan kyseessä olevan aineksen uudelleen luokkaan 2 kuuluvaksi tutkimatta sitä tieteellisesti. Toropet kiistää sen arvion perusteltavuuden, jonka mukaan kyseessä oleva aines olisi vioittunut, mädäntynyt tai homehtunut. Toropet katsoo, että eläinlääkärien ja Landkreis Greizin käyttämä arviointiperuste, jonka mukaan tuotteiden on oltava ihmisravinnoksi kelpaavia, menee pitemmälle kuin asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan säännökset.
Toropetin mukaan kyseisen asetuksen 14 artiklan d alakohdasta ilmenee, että eläimistä saatavien sivutuotteiden hajoaminen ja pilaantuminen eivät anna aihetta niiden luokittelemiselle uudelleen alempaan luokkaan, sillä aineksia voidaan hyödyntää mainitun asetuksen 14 artiklan b alakohdan mukaisesti eikä niitä aina ole tarpeen hävittää. Kyseessä olevat eläimistä saatavat sivutuotteet voivat Toropetin mukaan kuulua saman asetuksen 10 artiklan f alakohdan soveltamisalaan, koska mainitun säännöksen soveltamisen ulkopuolelle jäävät vain tuotteet, joihin liittyy merkittäviä eläintautien aiheuttamia riskejä. Homehtumisen tai mätänemisen takia muuttunut liha ei kuitenkaan Toropetin mukaan aiheuta tällaista riskiä. Rappauksen palasten, muovijätteen ja sahanpurun kaltaisten epäpuhtauksien esiintyminen asianomaisessa aineksessa ei sen mukaan voi johtaa aineksen uudelleenluokitteluun, koska yksinkertainen mekaaninen erottelu on mahdollinen.
Kyseinen yhtiö esittää erityisesti, että koska luokkaan 3 kuuluvaa ainesta ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, ei ole merkityksellistä, onko kyseessä oleva aines ihmisravinnoksi kelpaavaa vai ei.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että kyseessä olevat eläimistä saatavat sivutuotteet olivat pääasiallisesti ainesta, joka oli alun perin luokiteltu luokkaan 3 kuuluvaksi joko asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a alakohdan, joka kattaa teurastettujen eläinten ruhot ja ruhonosat, jotka on todettu ihmisravinnoksi kelpaaviksi mutta joita ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, tai kyseisen asetuksen 10 artiklan f alakohdan, joka kattaa eläinperäiset tuotteet tai eläinperäisiä tuotteita sisältävät elintarvikkeet, joita ei enää ole tarkoitettu ihmisravinnoksi kaupallisista syistä tai muista syistä, jotka eivät aiheuta riskiä ihmisten tai eläinten terveydelle, nojalla.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan luokkaan 3 kuuluvan aineksen hajoaminen ja pilaantuminen tekevät siitä periaatteessa ihmisravinnoksi kelpaamatonta ja aiheuttavat riskin ihmisten ja eläinten terveydelle. Se pohtii näin ollen, onko kyseinen aines tällaisten muutosten perusteella luokiteltava uudelleen toiseen luokkaan.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että kuten asetuksen N:o 1069/2009 johdanto-osan 11 perustelukappaleesta sekä 1 artiklasta ilmenee, kyseisen asetuksen päätavoitteena on ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvien riskien torjunta ja elintarvike- ja rehuketjun turvallisuuden suojeleminen. Vaarallisuuden arviointi ei siis rajoitu ihmisten terveyteen. Kyseisen asetuksen 14 artiklan d alakohdassa korostetaan lisäksi, että hajoaminen ja pilaantuminen aiheuttavat riskejä ihmisten ja eläinten terveydelle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kuitenkin, että asetuksen N:o 1069/2009 14 artiklan d alakohta saattaa olla esteenä kyseessä olevan aineksen alkuperäisen luokituksen myöhemmälle muuttamiselle sen hajoamisen tai pilaantumisen perusteella. Kyseisen tuomioistuimen mukaan tästä säännöksestä voidaan päätellä, että hajoaminen ja pilaantuminen eivät periaatteessa vaikuta luokkaan 3 kuuluvan aineksen luokitukseen vaan vain sen käyttöön. Kyseisen tuomioistuimen mukaan on niin, että vaikka kyseisen aineksen käyttö rehun valmistukseen on kyseisen asetuksen 14 artiklan d alakohdan nojalla poissuljettu, näyttää sitä vastoin mahdolliselta käyttää sitä muihin tarkoituksiin erityisesti hyödyntämällä se rinnakkaispolttolaitoksessa mainitun asetuksen 14 artiklan b alakohdan mukaisesti.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii myös asetuksen N:o 1069/2009 9 artiklan d alakohdan tulkintaa. Kyseisen säännöksen nojalla epäpuhtauksien esiintymisen perusteella ihmisravinnoksi kelpaamattomaksi ilmoitettu aines on luokiteltava luokkaan 2 kuuluvaksi. Asetuksen N:o 142/2011 liitteessä IV olevan I luvun 4 jakson 3 kohdasta ilmenee kuitenkin, että epäpuhtauksien esiintyminen ei riitä perusteeksi kyseessä olevan aineksen luokitukselle luokkaan 2, koska lainsäädännössä edellytetään, että luokkaan 3 kuuluvaa ainesta käsittelevissä käsittelylaitoksissa on käytössä laitteet, joilla seulotaan nämä epäpuhtaudet, jotka on poistettava ennen käsittelyä tai sen aikana. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko epäpuhtauksien esiintymisen aiheuttaman riskin torjunta merkityksellistä silloin, kun luokkaan 3 kuuluvaa ainesta ei ole tarkoitus käsitellä rehuksi vaan se on tarkoitus hävittää polttamalla tai käyttää biodieselin valmistuksessa.
Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Gera on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1069/2009] 10 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että alun perin luokkaan 3 kuuluvaksi luokitellun aineksen luokitus raukeaa, jos se hajoamisen ja pilaantumisen takia ei enää kelpaa ihmisravinnoksi?
2)
Onko [asetuksen N:o 1069/2009] 10 artiklan f alakohtaa tulkittava siten, että eläinperäisten tuotteiden tai eläinperäisiä tuotteita sisältävien elintarvikkeiden luokittelu alun perin luokkaan 3 kuuluvaksi ainekseksi raukeaa, jos aineksesta myöhempien hajoamis- tai pilaantumisprosessien vuoksi aiheutuu riski ihmisten tai eläinten terveydelle?
3)
Onko [asetuksen N:o 1069/2009] 9 artiklan d alakohdan sääntelyä tulkittava suppeasti siltä osin, että sahanpurun kaltaisia epäpuhtauksia sisältävä aines voidaan luokitella luokkaan 2 kuuluvaksi ainekseksi vain siinä tapauksessa, että kyse on käsiteltävästä aineksesta, joka on tarkoitettu eläinten ruokintaan?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Kolmella kysymyksellään, jotka on syytä tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii lähinnä selvittämään, onko asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohtaa tulkittava siten, että kyseisen säännöksen mukaisesti luokkaan 3 kuuluvaksi ainekseksi alun perin luokitellut eläimistä saatavat sivutuotteet, jotka ovat muuttuneet hajoamisen tai pilaantumisen takia tai joihin on sekoittunut epäpuhtauksia, kuten rappauksen palasia tai sahanpurua, jolloin ne eivät enää ole ihmisravinnoksi kelpaavia ja/tai täysin vaarattomia ihmisten tai eläinten terveydelle, eivät ole kyseiseen luokitukseen liittyvän riskin mukaisia ja on näin ollen luokiteltava uudelleen alempaan luokkaan.
Näihin kysymyksiin vastaamiseksi on ensin täsmennettävä eläimistä saatavan sivutuotteen tiettyyn luokkaan luokittelua koskevat yksityiskohtaiset säännöt ennen kuin sen jälkeen arvioidaan, onko tällainen luokitus pysyvä vai voidaanko eläimistä saatava sivutuote luokitella uudelleen sen alkuperäisen luokituksen jälkeen ilmenneen joko hajoamisen tai pilaantumisen takia tai epäpuhtauksiin sekoittumisen takia.
Eläimistä saatavan sivutuotteen tiettyyn luokkaan luokittelua koskevista yksityiskohtaisista säännöistä on todettava, että eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden luokituksesta säädetään asetuksen N:o 1069/2009 I osaston I luvun 4 jaksossa, joka käsittää sen 7–10 artiklan.
Tämän asetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaan eläimistä saatavat sivutuotteet on luokiteltava erityisiin luokkiin niiden ihmisten ja eläinten terveydelle aiheuttaman riskin vakavuutta koskevan arviointiperusteen mukaan. Kyseisessä asetuksessa säädetään sen 8, 9 ja 10 artiklan mukaisesti kolme luokkaa, jotka käsittävät luokkiin 1, 2 ja 3 kuuluvan aineksen, ja eläimistä saatavien sivutuotteiden on välttämättä kuuluttava johonkin näistä kolmesta luokasta. Luokkaan 3 kuuluu aines, jonka riskiä unionin lainsäätäjä pitää vähäisenä, kun taas luokkiin 1 ja 2 kuuluva aines aiheuttaa suuren riskin ihmisten ja eläinten terveydelle, ja luokkaan 1 kuuluvan aineksen riski on suurin.
Asetuksen N:o 1069/2009 9 artiklan h alakohdan sanamuodosta ilmenee, että luokkaan 2 kuuluvien ainesten luettelo sisältää muut eläimistä saatavat sivutuotteet kuin luokkaan 1 kuuluvan aineksen tai luokkaan 3 kuuluvan aineksen, joten luokka 2 muodostaa jäännösluokan. Kuten julkisasiamies tuo esille ratkaisuehdotuksensa 62 kohdassa, kyseisen asetuksen 9 artiklan h alakohtaa on sen johdanto-osan 35 perustelukappaleen, jonka mukaan kaikki eläimistä saatavat sivutuotteet, joita ei luetella jossakin näistä kolmesta luokasta, olisi edelleen lähtökohtaisesti luokiteltava luokkaan 2 kuuluvaksi ainekseksi, valossa tulkittava laajasti siten, että se kattaa kaikki ne eläimistä saatavat sivutuotteet, joita ei ole luokiteltu johonkin toiseen luokkaan.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1069/2009 8 ja 10 artiklassa säädetyt luokkiin 1 ja 3 kuuluvien ainesten luettelot ovat tyhjentäviä ja että niitä on näin ollen tulkittava suppeasti, koska yhtäältä ne sisältävät ainoastaan niissä nimenomaisesti luetellut ainekset ja toisaalta näiden ainesten on tämän asetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti oltava asianomaiseen luokkaan liittyvän riskin mukaisia.
Tästä seuraa, että luokkaan 3 kuuluu ainoastaan siinä nimenomaisesti mainittu aines, joka on kyseiseen luokkaan liittyvän riskin mukainen.
Kuten julkisasiamies tuo esille ratkaisuehdotuksensa 54 kohdassa, on syytä korostaa, että riski on myös merkityksellinen arviointiperuste eläimistä saatavien sivutuotteiden loppukäytön kannalta. Asetuksen N:o 1069/2009 12–14 artiklassa, luettuina sen johdanto-osan 38 perustelukappaleen valossa, säädetään ainesten kullekin luokalle mahdollisten käyttö- ja hävitystapojen luetteloista sekä säännöistä, joita kuhunkin niistä sovelletaan kyseisen riskin minimoimiseksi, mikä ei kuitenkaan estä soveltamasta suuren riskin luokkaan sovellettavia käyttö- ja hävitystapoja myös pienen riskin luokkiin kuuluvaan ainekseen.
Tässä tapauksessa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva aines oli alun perin luokiteltu luokkaan 3 asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohdan mukaisesti.
Kun tämän asetuksen 10 artiklan a alakohdassa säädetään, että tähän luokkaan kuuluvat teurastettujen eläinten ruhot ja ruhonosat, jotka on todettu ihmisravinnoksi kelpaaviksi mutta joita ei ole kaupallisista syistä tarkoitettu ihmisravinnoksi, kyseisen asetuksen 10 artiklan f alakohtaan sisältyvät eläinperäiset tuotteet, joita ei enää ole tarkoitettu ihmisravinnoksi kaupallisista syistä tai sellaisten valmistuksessa tai pakkauksessa esiintyneiden ongelmien tai muiden vikojen vuoksi, jotka eivät aiheuta riskiä ihmisten tai eläinten terveydelle. Tästä seuraa, että arviointiperusteena sen määrittämiseksi, kuuluuko eläimistä saatava sivutuote jommankumman säännöksen soveltamisalaan, on vaatimus ihmisravinnoksi kelpaavuudesta ja/tai vaarattomuudesta ihmisten tai eläinten terveydelle.
Siltä osin kuin kyse on erityisesti elintarvikkeiden ihmisravinnoksi kelpaavuuden määrittämisestä, asetuksen N:o 178/2002 14 artiklan 5 kohdassa säädetään, että ihmisravinnoksi soveltumaton elintarvike on elintarvike, joka on tällaiseksi ravinnoksi kelpaamaton, koska se on saastunut joko vieraiden aineiden takia tai muutoin, taikka pilaantumisen, mätänemisen tai laadun heikentymisen seurauksena.
Seuraavaksi on tutkittava, voivatko tämän tuomion 26 kohdassa kuvatun, 23.1.2018 suoritetun hallinnollisen tarkastuksen yhteydessä todettujen vikojen kaltaiset viat, jotka liittyvät hajoamiseen tai pilaantumiseen ja epäpuhtauksien esiintymiseen, muuttaa asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohdassa tarkoitettuun luokkaan 3 kuuluvaksi ainekseksi alun perin luokitellun aineksen riskin tasoa siten, että tämä aines on perusteltua luokitella uudelleen luokkaan 2.
Aluksi on korostettava, että asetuksen N:o 1069/2009 7 artiklassa tai tämän missään muussakaan tämän asetuksen säännöksessä ei säädetä nimenomaisesti alun perin luokkaan 3 luokitellun aineksen luokittelusta uudelleen alempaan luokkaan. Koska 7 artiklassa todetaan ainoastaan, että eläimistä saatavan sivutuotteen luokitus on sen ihmisten ja eläinten terveydelle aiheuttaman riskin mukainen, sen sanamuodon perusteella ei voida ratkaista, voidaanko aines luokitella uudelleen.
Koska asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohdassa ei ole hyödyllisiä täsmennyksiä, tämän säännöksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon muun muassa sen asiayhteys ja sen säännöstön päämäärät, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 19.10.2017, Vion Livestock,
C-383/16
,
EU:C:2017:783
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siltä osin kuin kyse on asetuksen N:o 1069/2009 päämääristä, tämän asetuksen 1 artiklasta ja johdanto-osan 2, 5, 6 ja 11 perustelukappaleesta ilmenee, että eläimistä saatavia sivutuotteita koskevan säännöstön tärkeimpinä päämäärinä on ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvien riskien asianmukainen torjunta ja elintarvike- ja rehuketjun turvallisuuden suojeleminen sekä johdonmukaisen ja kattavan kehyksen vahvistaminen terveyssäännöille, jotka ovat oikeassa suhteessa ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvaan riskiin, jota eläimistä saatavat sivutuotteet aiheuttavat, kun toimijat käsittelevät niitä ketjun eri vaiheissa, alkaen niiden keräämisestä ja jatkuen niiden käyttöön tai hävittämiseen.
Tästä seuraa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut torjua ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvia riskejä eläimistä saatavien sivutuotteiden hyödyntämisen kaikissa vaiheissa asianmukaisesti ja oikeasuhteisesti, mikä edellyttää, että eläimistä saatavan sivutuotteen luokitusta voidaan arvioida uudelleen milloin tahansa sitä hyödynnettäessä ja että se voi johtaa tämän sivutuotteen uudelleen luokitteluun, jos se ei enää vastaa sen alkuperäiselle luokitukselle asetettuja edellytyksiä.
Tätä tulkintaa tukee myös asetuksen N:o 1069/2009 7 ja 10 artiklan asiayhteys.
Tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaan kaikkien toimijoiden on varmistettava, että eläimistä saatavat sivutuotteet täyttävät kyseisen asetuksen vaatimukset kaikissa näiden eläimistä saatavien sivutuotteiden ”keräämisen, kuljetuksen, käsittelyn, jatkokäsittelyn, muuntamisen, jalostamisen, varastoimisen, markkinoille saattamisen, jakelun, käytön ja hävittämisen vaiheissa”.
Lisäksi on vielä korostettava, että asetuksessa N:o 1069/2009 säädetään sen johdanto-osan 36 perustelukappaleen mukaisesti toimijoiden ensisijaisesta vastuusta varmistaa tämän asetuksen noudattaminen ihmisten ja eläinten terveyden suojelemiseksi. Tältä osin toimijat ovat velvollisia noudattamaan toimintaansa sovellettavia kyseisen asetuksen vaatimuksia eläimistä saatavia sivutuotteita käsitellessään. Tässä yhteydessä asetuksen N:o 1069/2009 28 artiklassa toimijat velvoitetaan varmistamaan omavalvontajärjestelmän avulla, ettei eläimistä saatavia sivutuotteita, joiden osalta epäillään tai tiedetään, että ne eivät ole tämän asetuksen mukaisia, siirretä laitoksesta, ellei ainesta ole tarkoitettu hävitettäväksi.
Lisäksi jäsenvaltioiden on asetuksen N:o 1069/2009 4 artiklan 3 kohdan nojalla pidettävä yllä virallista tarkastusten järjestelmää, jonka yhteydessä ne valvovat ja tarkistavat, että toimijat täyttävät kyseisen asetuksen asiaa koskevat vaatimukset eläimistä saatavien sivutuotteiden koko ketjun aikana. Tässä säännöksessä vahvistetaan myös, että toimijoiden on tarkistettava ketjun kussakin vaiheessa, kuuluvatko eläimistä saatavat sivutuotteet edelleen siihen luokkaan, johon ne on alun perin luokiteltu.
Asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohdan asiayhteydestä ja sen säännöstön päämääristä, jonka osa nämä säännökset ovat, seuraa näin ollen, että aineksen alkuperäiseen luokitteluun tiettyyn luokkaan on kohdistettava valvontaa ja tarkistuksia koko ketjun aikana siten, että jos tämä aines ei enää vastaa siihen alun perin liitettyä riskin tasoa, se on luokiteltava uudelleen elintarvike- ja rehuketjun turvallisuuden takaamiseksi. Kuten julkisasiamies tuo esille ratkaisuehdotuksensa 80 kohdassa, luokitus tiettyyn luokkaan ei ole pysyvä vaan riippuu siitä, pysyykö riski kyseisen luokan mukaisella tasolla.
Näin ollen siitä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen aines, joka on alun perin luokiteltu luokkaan 3 asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohdan mukaisesti, on muuttunut hajoamisen tai pilaantumisen takia tai epäpuhtauksiin sekoittumisen takia, jolloin se ei enää ole ihmisravinnoksi kelpaavaa ja/tai täysin vaaratonta ihmisten tai eläinten terveydelle, on välttämättä seurattava tämän aineksen luokittelu uudelleen alempaan luokkaan.
Kuten sekä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin että Euroopan komissio ovat tuoneet esille, luokkaan 3 kuuluvan aineksen hajotessa tai pilaantuessa syntyy toksiineja, jotka lähtökohtaisesti johtavat siihen, ettei aines enää kelpaa ihmisravinnoksi ja että myös ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuu riskejä.
Tämän vuoksi pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset, alun perin luokkaan 3 luokitellut eläimistä saatavat sivutuotteet, joihin liittyy suurempi riski kuin tähän luokkaan luokittelemiseksi on sallittua, menettävät luokituksensa kyseiseen luokkaan.
Tästä seuraa, että kuten tämän tuomion 42 kohdassa todetaan, asetuksen N:o 1069/2009 9 artiklan h alakohdan mukaisesti muut eläimistä saatavat sivutuotteet kuin luokkaan 1 kuuluva aines tai luokkaan 3 kuuluva aines kuuluvat luokkaan 2. Tätä viimeksi mainittua säännöstä pitäisi näin ollen soveltaa eläimistä saataviin sivutuotteisiin, jotka muodostavat hajoamisen tai pilaantumisen vuoksi liian suuren riskin täyttääkseen luokan 3 ainekselle asetetut vaatimukset.
Siltä osin kuin kyse on rappauksen palasten tai sahanpurun kaltaisten epäpuhtauksien esiintymisestä pääasiassa kyseessä olevassa aineksessa, ennakkoratkaisupyyntöön ja unionin tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja-aineistoon sisältyvistä tiedoista ilmenee, että tätä ainesta ei luonteensa vuoksi pidetä asetuksessa N:o 1013/2006 tarkoitettuna vaarallisena jätteenä. Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 43 kohdassa, tällaiseen seokseen sovelletaan siis periaatteessa asetusta N:o 1069/2009 (ks. vastaavasti tuomio 3.9.2020, P. F. Kamstra Recycling ym.,
C-21/19–C-23/19
,
EU:C:2020:636
,
kohta).
On myös huomattava, että asetuksen N:o 142/2011 liitteessä IV olevan I luvun 4 jakson 3 kohdan mukaan luokkaan 3 kuuluvaa ainesta käsittelevissä käsittelylaitoksissa on oltava käytössä laitteet, joilla seulotaan epäpuhtauksia, kuten pakkausmateriaaleja tai metallinpalasia. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa sekä komission ja Landkreis Greizin esille tuomalla tavalla tämän säännöksen soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan luokkaan 3 kuuluvaan ainekseen sekoittuneet epäpuhtaudet, jotka voidaan poistaa helposti ja täysin turvallisesti asetuksessa N:o 1069/2009 tälle luokalle asetettuja riskin tasoa koskevia vaatimuksia noudattaen.
Rappauksen palasten tai sahanpurun kaltaiset epäpuhtaudet, oletettaessa, että ne voidaan seuloa, voivat yhdistyä eläimistä saatavaan sivutuotteeseen niin kiinteästi, että näiden epäpuhtauksien poistaminen voisi olla vähintäänkin vaikeaa, jollei mahdotonta, minkä vuoksi niitä ei voitaisi pitää asetuksen N:o 142/2011 liitteessä IV olevan I luvun 4 jakson 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvina epäpuhtauksina.
Tältä osin on todettava julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 74 kohdassa esittämällä tavalla, että eläimistä saatavien sivutuotteiden ja rappauksen palasten tai sahanpurun kaltaisten epäpuhtauksien seos on ominaispiirteiltään ja muun muassa riskiltään samanlainen kuin asetuksen N:o 1069/2009 9 artiklan d alakohdassa tarkoitettu luokkaan 2 kuuluva aines, joka käsittää ”eläinperäiset tuotteet, jotka on ilmoitettu ihmisravinnoksi kelpaamattomiksi, koska niissä esiintyy epäpuhtauksia”. Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen seos pitäisi näin ollen luokitella luokkaan 2 kuuluvaksi joko kyseisen 9 artiklan d alakohdan nojalla silloin, kun kyseessä ovat mainitussa säännöksessä tarkoitetut eläinperäiset tuotteet, tai mainitun asetuksen 9 artiklan h alakohdan nojalla silloin, kun kyseessä ovat muut eläimistä saatavat sivutuotteet.
Väitteet, joiden mukaan asetuksen N:o 1069/2009 14 artiklan d alakohdasta voitaisiin päätellä, että hajoaminen tai pilaantuminen ei vaikuta luokkaan 3 kuuluvan aineksen luokitukseen vaan sen käyttöön, eivät voi menestyä, koska tämä tulkinta olisi vastoin sekä asetuksen N:o 1069/2009 tavoitetta että sen rakennetta.
Kuten tämän tuomion 45 kohdassa on tuotu esille, asetuksen N:o 1069/2009 12–14 artiklassa säädetään tämän asetuksen 8–10 artiklassa tarkoitettujen luokkiin 1–3 kuuluvien ainesten mahdollisten käyttö- ja hävitystapojen luetteloista aina näihin eri luokkiin liittyvän riskin mukaisesti. Kyseisen asetuksen 14 artiklassa ei siten säädetä ainesten eri luokkiin luokittelemiselle asetetuista vaatimuksista, jotka määritellään yksinomaan saman asetuksen 8–10 artiklassa, eikä tämä artikla siten ole vastoin unionin lainsäätäjän näissä artikloissa käyttöön ottaman luokituksen sisäistä logiikkaa.
Tässä samassa yhteydessä on hylättävä Toropetin väitteet, joiden mukaan aineksen alkuperäinen luokitus luokkaan 3 voitaisiin pitää voimassa siihen vaikuttavasta hajoamisesta tai pilaantumisesta huolimatta tai epäpuhtauksiin sekoittumisesta riippumatta, koska tämä aines voitaisiin käyttää muihin tarkoituksiin kuin käsitellä rehuksi, kuten hävittää polttamalla tai muuntaa biokaasuksi. Kyseessä olevan aineksen alkuperäisen käyttötarkoituksen muuttuminen ei voi oikeuttaa sen säilyttämistä luokassa 3, kun otetaan huomioon siihen liittyvä suuri riski ihmisten ja eläinten terveydelle.
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kolmeen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1069/2009 7 artiklan 1 kohtaa, 9 artiklan h alakohtaa ja 10 artiklan a ja f alakohtaa, luettuina tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohdan valossa, on tulkittava siten, että kyseisen asetuksen 10 artiklan a ja f alakohdan mukaisesti luokkaan 3 kuuluvaksi ainekseksi alun perin luokitellut eläimistä saatavat sivutuotteet, jotka ovat muuttuneet hajoamisen tai pilaantumisen takia tai joihin on sekoittunut epäpuhtauksia, kuten rappauksen palasia tai sahanpurua, jolloin ne eivät enää ole ihmisravinnoksi kelpaavia ja/tai täysin vaarattomia ihmisten tai eläinten terveydelle, eivät ole kyseiseen luokitukseen liittyvän riskin mukaisia ja on näin ollen luokiteltava uudelleen alempaan luokkaan.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009 (eläimistä saatavia sivutuotteita koskeva asetus) 7 artiklan 1 kohtaa, 9 artiklan h alakohtaa ja 10 artiklan a ja f alakohtaa, luettuina tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohdan valossa, on tulkittava siten, että mainitun asetuksen 10 artiklan a ja f alakohdan mukaisesti luokkaan 3 kuuluvaksi ainekseksi alun perin luokitellut eläimistä saatavat sivutuotteet, jotka ovat muuttuneet hajoamisen tai pilaantumisen takia tai joihin on sekoittunut epäpuhtauksia, kuten rappauksen palasia tai sahanpurua, jolloin mainitut tuotteet eivät enää ole ihmisravinnoksi kelpaavia ja/tai täysin vaarattomia ihmisten ja eläinten terveydelle, eivät ole kyseiseen luokitukseen liittyvän riskin mukaisia, joten ne on luokiteltava uudelleen alempaan luokkaan.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.