CELEX: 62017CJ0260
Zahtjev za prethodnu odluku
Javna nabava
Direktiva 2014/24/UE
Članak 10. točka (g)
Izuzeća iz područja primjene
Ugovori o radu
Pojam
Odluke javnopravnih bolnica o sklapanju ugovora o radu na određeno vrijeme za potrebe ugostiteljstva, posluživanja obroka i čišćenja
Direktiva 89/665/EEZ
Članak 1.
Pravo na pravno sredstvo

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 10. točke (g) Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (
SL 2014., L 94, str. 65
. i ispravci
SL 2015., L 275, str. 68
. i
SL 2016., L 311, str. 26
.), kako je izmijenjena Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2015/2170 od 24. studenoga 2015. (
SL 2015., L 307, str. 5
.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2014/24), kao i članka 1. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (
SL 1989., L 395, str. 33
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3. i ispravak
SL 2016., L 63, str. 44
.), kako je izmijenjena Direktivom 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. (
SL 2014., L 94, str. 1
. i ispravci
SL 2015., L 114, str. 24
.,
SL 2018., L 82, str. 17
. i
SL 2018., L 181, str. 88
.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 89/665).
Zahtjev je upućen u okviru dvaju sporova između Anodiki Services EPE i, u prvom sporu, GNA, O Evangelismos – Ofthalmiatreio Athinon – Polykliniki (u daljnjem tekstu: GNA Evangelismos) te, u drugom sporu, Geniko Ogkologiko Nosokomeio Kifisias – (GONK) „Oi Agioi Anargyroi” (u daljnjem tekstu: GONK Agioi Anargyroi), povodom odluka koje su donijele uprave tih javnopravnih bolnica o sklapanju određenog broja privatnopravnih ugovora o radu na određeno vrijeme radi zbrinjavanja potreba u vezi s ugostiteljstvom, posluživanjem obroka i čišćenjem.
Pravni okvir
Pravo Unije
U uvodnoj izjavi 5. Direktive 2014/24 navodi se:
„Trebalo bi ponoviti kako ništa u ovoj Direktivi ne obvezuje države članice da dodjeljuju ugovore ili eksternaliziraju usluge koje same žele pružati ili ih organizirati na načine koji ne podrazumijevaju sklapanje ugovora o javnoj nabavi u smislu ove Direktive. Pružanje usluga na temelju zakona, propisa ili ugovora o radu ne bi trebalo biti obuhvaćeno. U nekim državama članicama, to može, na primjer, biti slučaj određenih administrativnih ili državnih usluga poput izvršnih i zakonodavnih usluga ili pružanje određenih usluga zajednici, poput usluga vanjskih poslova ili pravosudnih usluga ili usluga obveznog socijalnog osiguranja.”
Člankom 1. stavkom 4. te direktive predviđeno je:
„Ova Direktiva ne utječe na slobodu država članica da u skladu s pravom Unije same odrede usluge koje smatraju uslugama od općeg gospodarskog interesa, načine na koje bi se one trebale organizirati i financirati, sukladno propisima o državnoj potpori, te specifične obveze kojima podliježu. Isto tako, ova Direktiva ne utječe na odluku tijela javne vlasti kako i u kojoj mjeri žele sami vršiti javne funkcije u skladu s člankom 14. UFEU‑a i Protokolom br. 26.”
Člankom 4. točkom (b) navedene direktive utvrđen je prag za primjenu te direktive u iznosu od 135000 eura za ugovore o javnoj nabavi robe ili usluga koje dodjeljuju tijela središnje državne uprave te za projektne natječaje koje ta tijela organiziraju. Točkom (d) tog članka utvrđen je prag od 750000 eura za ugovore o javnoj nabavi usluga za društvene ili druge posebne usluge navedene u Prilogu XIV. toj direktivi. U tom su prilogu, među ostalim, navedene ugostiteljske usluge.
Člankom 10. Direktive 2014/24 određeno je:
„Ova se Direktiva ne primjenjuje na ugovore o javnoj nabavi usluga za:
[…]
(g)
ugovore o radu;
[…]”
U skladu s člankom 1. stavkom 1. Direktive 89/665:
„Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore iz [Direktive 2014/24], osim ako su takvi ugovori isključeni u skladu s člancima 7., 8., 9., 10., 11., 12., 15., 16., 17. i 37. te Direktive.
[…]
Ugovori u smislu ove Direktive uključuju javne ugovore, okvirne sporazume, koncesije radova i usluga, i dinamičke sustave nabave.
Države članice poduzimaju mjere neophodne kako bi osigurale da se, u pogledu ugovora obuhvaćenih područjem primjene [Direktive 2014/24] […], odluke javnih naručitelja mogu učinkovito razmatrati i, osobito, u najkraćem roku u skladu s uvjetima utvrđenima u člancima od 2. do 2.f ove Direktive, iz razloga što su takve odluke dovele do povrede prava Zajednice [Unije] u području javne nabave ili povrede nacionalnih pravila koja prenose to pravo.”
Člankom 2. stavkom 1. točkama (a) i (b) Direktive 89/665 predviđeno je:
„Države članice osiguravaju da mjere poduzete u vezi s postupcima pravne zaštite navedenim u članku 1. uključuju ovlasti da:
(a)
se što je prije moguće putem privremenih postupaka odrede privremene mjere s ciljem ispravljanja navodnog kršenja ili sprečavanja daljnje štete pojedinim zainteresiranima, uključujući mjere obustave ili osiguranja obustave postupka sklapanja ugovora o javnoj nabavi ili provedbe bilo koje odluke koju je donio javni naručitelj;
(b)
se ukinu ili se osigura ukidanje nezakonito donesenih odluka, uključujući uklanjanje diskriminirajućih tehničkih, ekonomskih ili financijskih specifikacija u pozivu na dostavu ponuda, dokumentaciji za nadmetanje ili bilo kojem drugom dokumentu vezanom uz postupak sklapanja ugovora”.
Grčko pravo
Člankom 103. stavkom 2. ustava određeno je:
„Dužnosnika se može imenovati samo na radno mjesto predviđeno zakonom. Posebnim se zakonom može predvidjeti mogućnost iznimnog zapošljavanja osoblja na temelju privatnopravnog ugovora na određeno vrijeme radi udovoljavanja nepredviđenim i hitnim potrebama.”
Člankom 63. stavkom 1. Zakona 4430/2016 (FEK A’205) predviđeno je:
„Središnje službe, decentralizirane službe i općenito sve službe ministarstava kao i pravne osobe javnog prava (POJP) i privatnog prava (POPP) pod nadzorom ministarstava mogu, odlukom svojega nadležnog jednočlanog ili višečlanog upravljačkog tijela, radi udovoljavanja potrebama za čišćenje zgrada za koje su odgovorni i njihovih vanjskih prostora kao i potrebama u vezi s ugostiteljstvom, posluživanjem obroka i zaštitarskim uslugama, sklapati pojedinačne privatnopravne ugovore o radu na određeno vrijeme ako postojeće osoblje nije dostatno i ako postoje nepredviđene ili hitne okolnosti. Takvim se okolnostima primjerice smatraju: (a) pravna ili stvarna prepreka nesmetanom pružanju tih usluga od strane trećih pravnih ili fizičkih osoba koja se ne može pripisati korisnicima navedenih usluga, (b) financijska ušteda koja se ostvaruje sklapanjem ugovorâ o radu iz ove odredbe u usporedbi s upotrebom drugih sredstava. Postojanje nepredviđenih ili hitnih okolnosti navedeni organi utvrđuju obrazloženom ocjenom. Navedeni ugovori sklapaju se u skladu s odredbama ovog članka, odstupajući od bilo koje druge opće ili posebne zakonske odredbe. Odredbe o odstupanju iz ovog članka mogu se primjenjivati do 31. prosinca 2018.”
Na temelju članka 63. stavka 2. ovog zakona, ti ugovori mogu trajati najviše 24 mjeseca i ne mogu postati ugovori na neodređeno vrijeme.
U skladu s člankom 63. stavkom 3. navedenog zakona, u svrhu odabira dotičnih osoba potrebno je utvrditi privremenu listu kandidata na način da im se dodjeljuju bodovi ovisno o trajanju njihove nezaposlenosti ili radnom iskustvu.
Člankom 107. stavkom 1. Zakona 4461/2017 (FEK A’38) uređuju se određena posebna pitanja koja se odnose na primjenu članka 63. Zakona 4430/2016 na pravne osobe pod nadzorom Ministarstva zdravstva, neovisno o njihovu obliku, glede dodjeljivanja bodova kandidatima s obzirom na trajanje nezaposlenosti, postojanje maloljetne djece i radno iskustvo.
Glavni postupak i prethodna pitanja
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je Grčka, zbog nemogućnosti otvaranja zakonom propisanih radnih mjesta u skladu s člankom 103. stavkom 2. ustava iz razloga gospodarske krize u Grčkoj i njezinih međunarodnih obveza, usvojila određene autonomne pravne odredbe.
U tom je pogledu donesen Zakon 4430/2016 kako bi se moglo reagirati u izvanrednim okolnostima, koje su utvrđene kao „nepredviđene” i „hitne”, uzimajući u obzir postojanje ozbiljnih poremećaja koji utječu na dodjelu i izvršavanje ugovorâ o javnoj nabavi. U skladu s obrazloženjem Zakona 4430/2016, kako je prikazano u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, svrha je tog zakona osigurati financijsku uštedu znatnim smanjenjem proračuna predmetnih organa, poboljšati radne uvjete radnika u dotičnim poduzetnicima i udovoljiti hitnim ili nepredviđenim potrebama korisnika usluga na način koji je u skladu s ustavom i pravom Unije. Člankom 63. navedenog zakona se za pravne osobe javnog prava predviđa mogućnost sklapanja pojedinačnih privatnopravnih ugovora na određeno vrijeme radi zbrinjavanja njihovih potreba, među ostalim, u području ugostiteljstva, posluživanja obroka i čišćenja.
Uprave GNA Evangelismosa i GONK Agioi Anargyroija su odlukama donesenima u studenome 2016. odlučile sklopiti određeni broj pojedinačnih privatnopravnih ugovora o radu na određeno vrijeme na temelju navedenog članka 63. kako bi u bolnicama kojima upravljaju zbrinule odgovarajuće potrebe u vezi s ugostiteljstvom, posluživanjem obroka i čišćenjem.
Anodiki Services je protiv navedenih odluka podnio pravna sredstva pred sudom koji je uputio zahtjev, Symvoulio tis Epikrateias (Državno vijeće, Grčka). To društvo tvrdi da se te odluke odnose na pružanje usluga za koje je trebalo provesti postupke javne nabave iz Direktive 2014/24. U tom pogledu Anodiki Services navodi da vrijednost ugovora koji su predmet tih odluka, odnosno između 1894402,56 eura i 2050418,16 eura u razdoblju od 24 mjeseca za odluku GNA Evangelismosa i 550000 eura godišnje za odluku GONK Agioi Anargyroija, premašuje relevantne pragove iz članka 4. te direktive.
Sud koji je uputio zahtjev pita se jesu li ugovori poput onih na koje se odnose odluke uprava GNA Evangelismosa i GONK Agioi Anargyroija obuhvaćeni pojmom „ugovorâ o radu” iz članka 10. točke (g) Direktive 2014/24, tako da su ugovori o javnoj nabavi za njihovo sklapanje isključeni iz područja primjene te direktive.
Taj se sud također pita protivi li se članak 63. Zakona 4430/2016, u mjeri u kojoj se njime dopušta sklapanje takvih ugovora bez provedbe postupaka predviđenih Direktivom 2014/24, odredbama te direktive, odredbama UFEU‑a o slobodi poslovnog nastana i slobodnom pružanju usluga, člancima 16. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i načelima jednakog postupanja, nediskriminacije, transparentnosti i proporcionalnosti. U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev smatra nespornim, uzimajući u obzir predmet i procijenjeni trošak ugovorâ o radu, da bi postupak javne nabave koji ima isti predmet bio od prekograničnog interesa.
Osim toga, navedeni sud želi znati može li odluka tijela javne vlasti o neprovođenju postupka javne nabave u skladu s Direktivom 2014/24, s obrazloženjem da predmetni ugovor ne ulazi u područje primjene te direktive, biti predmet sudskog preispitivanja u skladu s Direktivom 89/665.
U tim je okolnostima Symvoulio tis Epikrateias (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li u smislu članka 10. točke (g) Direktive 2014/24 za kvalifikaciju ugovora kao ‚ugovora o radu’ dovoljno da on predstavlja ugovor o radu kojim se zasniva radni odnos između radnika i poslodavca ili taj ugovor mora imati posebne značajke (poput, na primjer, vrste poslova, uvjeta sklapanja ugovora, kvalifikacija kandidata i elemenata postupka za njihov odabir), tako da je odabir svakog radnika rezultat poslodavčeve pojedinačne prosudbe i subjektivne ocjene radnikove osobnosti?
Mogu li se ugovori o radu na određeno vrijeme sklopljeni na temelju objektivnih kriterija poput trajanja nezaposlenosti kandidata, njegova ranijeg iskustva ili broja uzdržavane maloljetne djece, uz prethodne formalne provjere popratne dokumentacije i na temelju prethodno određenog postupka dodjele bodova s obzirom na navedene kriterije, poput ugovora iz članka 63. Zakona 4430/2016, smatrati ‚ugovorima o radu’ u smislu članka 10. točke (g) Direktive 2014/24?
2.
Je li u smislu odredaba Direktive 2014/24 (članak 1. stavak 4., članak 18. stavci 1. i 2., članak 19. stavak 1., članci 32. i 57., u vezi s uvodnom izjavom 5. te direktive), Ugovora o funkcioniranju Europske unije (članci 49. i 56.) i [Povelje] (članci 16. i 52.), kao i načela jednakog postupanja, transparentnosti i proporcionalnosti, dopušteno, i eventualno pod kojim uvjetima, da se tijela javne vlasti koriste drugim sredstvima, uključujući ugovorima o radu, a ne javnom nabavom, kako bi obavila vlastite zadaće od javnog interesa, kada takva sredstva nemaju za cilj trajnu organizaciju javne usluge, nego se – kao u slučaju predviđenom člankom 63. Zakona 4430/2016 – primjenjuje samo tijekom određenog razdoblja kako bi se reagiralo na izvanredne okolnosti kao i zbog razloga u vezi s učinkovitošću tržišnog natjecanja ili zakonitošću rada poduzetnika koji obavljaju djelatnosti u sektoru javne nabave?
Mogu li se takvi razlozi i okolnosti poput nemogućnosti nesmetanog izvršavanja ugovora o javnoj nabavi ili postizanja veće financijske koristi nego što bi to bio slučaj kada bi se proveo postupak javne nabave smatrati važnim razlozima u općem interesu koji opravdavaju donošenje mjere koja dovodi do ozbiljnog ograničenja, glede razmjera i trajanja, slobode poduzetništva u području javne nabave?
3.
Je li u odnosu na odluku tijela javne vlasti, poput pobijanih odluka u glavnom postupku, kojom to tijelo dodjeljuje ugovor koji smatra izuzetim iz područja primjene Direktive 2014/24 (na primjer, zato što je riječ o ‚ugovoru o radu’), isključena sudska zaštita predviđena Direktivom 89/665, u skladu s njezinim člankom 1. […], kada pravno sredstvo protiv te odluke podnosi gospodarski subjekt koji ima pravni interes da mu se dodijeli ugovor o javnoj nabavi s istim predmetom i koji tvrdi da je nezakonito to što Direktiva 2014/24 nije provedena zbog uvjerenja da nije primjenjiva?”
Postupak pred Sudom
U svojem zahtjevu za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev zatražio je provedbu ubrzanog postupka iz članka 105. stavka 1. Poslovnika Suda. Taj je zahtjev odbijen rješenjem predsjednika Suda od 13. srpnja 2017., Anodiki Services (
C‑260/17
, neobjavljeno,
EU:C:2017:560
).
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 10. točku (g) Direktive 2014/24 tumačiti na način da su pojmom „ugovori o radu” iz te odredbe obuhvaćeni ugovori o radu, poput onih iz glavnog postupka, odnosno ugovori o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni s osobama koje su odabrane na temelju objektivnih kriterija, poput trajanja nezaposlenosti, ranijeg iskustva i broja uzdržavane maloljetne djece.
Valja istaknuti da iako su, u skladu s člankom 10. točkom (g) Direktive 2014/24, ugovori o javnoj nabavi usluga za ugovore o radu isključeni iz područja primjene te direktive, pojam „ugovori o radu”, kako je naveden u toj odredbi, nije definiran tom direktivom. Osim toga, navedena odredba ne upućuje na pravo država članica u pogledu takve definicije.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije proizlazi da, ako neka odredba tog prava ne upućuje na pravo država članica u pogledu određenog pojma, treba mu dati autonomno i ujednačeno tumačenje u cijeloj Europskoj uniji. Do takvog tumačenja treba doći uzimajući u obzir tekst i kontekst odredbe o kojoj je riječ te cilj kojemu teži predmetni propis (vidjeti u tom smislu osobito presude od 19. prosinca 2013., Fish Legal i Shirley,
C‑279/12
,
EU:C:2013:853
, t.
42.
i od 19. lipnja 2018., Baumeister,
C‑15/16
,
EU:C:2018:464
, t.
24.
).
U tom pogledu, s jedne strane, iz uvodne izjave 5. Direktive 2014/24 proizlazi da ona ne obvezuje države članice da dodjeljuju ugovore ili eksternaliziraju usluge koje same žele pružati ili ih organizirati na načine koji ne podrazumijevaju sklapanje ugovora o javnoj nabavi u smislu te direktive i da pružanje usluga na temelju zakona, propisa ili ugovorâ o radu ne bi trebalo biti obuhvaćeno tom direktivom. Iz toga proizlazi da je sklapanje ugovorâ o radu sredstvo putem kojeg javne vlasti država članica same pružaju usluge i da je zbog toga ono isključeno iz obveza koje se odnose na provedbu postupka javne nabave iz navedene direktive.
Suprotno onomu što u svojim pisanim očitovanjima tvrdi Anodiki Services, ta mogućnost za javne vlasti da se sklapanjem ugovorâ o radu same pobrinu za svoje određene potrebe nije ograničena na slučajeve iz zadnje rečenice navedene uvodne izjave. U tom pogledu, činjenica da se u toj uvodnoj izjavi, glede te mogućnosti kojom javne vlasti moraju moći raspolagati, navodi da „to može, na primjer, biti slučaj” usluga koje nabraja slijedom tog dijela rečenice, u dovoljnoj mjeri dokazuje da taj popis nije konačan.
S druge strane, valja utvrditi da sklapanje ugovora o radu po svojoj prirodi dovodi do zasnivanja radnog odnosa između radnika i poslodavca. U širem kontekstu prava Unije, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je značajka radnog odnosa da osoba tijekom određenog vremena u korist druge osobe i pod njezinim vodstvom obavlja poslove za koje zauzvrat dobiva plaću (vidjeti osobito presude od 3. srpnja 1986., Lawrie‑Blum,
66/85
,
EU:C:1986:284
, t.
17.
i od 19. srpnja 2017., Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, t.
19.
i navedenu sudsku praksu).
Iz tih razmatranja proizlazi da se pojam „ugovori o radu” u smislu članka 10. točke (g) Direktive 2014/24 odnosi na sve ugovore na temelju kojih javna vlast zapošljava fizičke osobe s ciljem da sama pruža usluge i kojima se zasniva radni odnos na temelju kojeg te osobe tijekom određenog vremena, u korist te javne vlasti i pod njezinim vodstvom, obavljaju poslove za koje zauzvrat dobivaju plaću.
Stoga, za potrebe ove definicije, način na koji su navedene osobe zaposlene nije relevantan. Konkretno, iako je točno da se radni odnos može temeljiti, kao što to u svojim pisanim očitovanjima ističe Anodiki Services, na posebnom odnosu povjerenja između poslodavca i zaposlenika, iz toga ni na koji način ne proizlazi da su samo ugovori sklopljeni na temelju subjektivnih kriterija u pogledu zaposlenih osoba, isključujući one koji proizlaze iz odabira izvršenog na temelju posve objektivnih kriterija, „ugovori o radu” u smislu navedene odredbe.
Osim toga, budući da radnik, u skladu s definicijom „radnog odnosa” iz točke 28. ove presude, obavlja poslove u korist svojeg poslodavca, pod njegovim vodstvom, „tijekom određenog vremena”, ugovori o radu na određeno vrijeme se ne mogu isključiti iz pojma „ugovorâ o radu” u smislu članka 10. točke (g) Direktive 2014/24 zato što je trajanje radnog odnosa koji zasnivaju vremenski ograničeno.
U konačnici je na sudu koji je uputio zahtjev da s obzirom na ta razmatranja ocijeni jesu li ugovori iz glavnog postupka „ugovori o radu” u smislu te odredbe. Osobito je potrebno provjeriti, kao što je to istaknula Komisija u svojim pisanim očitovanjima, je li riječ o stvarnim pojedinačnim ugovorima o radu sklopljenima između javnopravnih bolnica iz glavnog postupka i zaposlenih osoba. Međutim, ništa u spisu koji je podnesen Sudu ne upućuje na to da to nije tako.
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 10. točku (g) Direktive 2014/24 treba tumačiti na način da su pojmom „ugovori o radu” iz te odredbe obuhvaćeni ugovori o radu poput onih iz glavnog postupka, odnosno pojedinačni ugovori o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni s osobama odabranima na temelju objektivnih kriterija poput trajanja nezaposlenosti, ranijeg iskustva i broja uzdržavane maloljetne djece.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita protivi li se odredbama Direktive 2014/24, člancima 49. i 56. UFEU‑a, načelima jednakog postupanja, transparentnosti i proporcionalnosti i člancima 16. i 52. Povelje odluka javne vlasti o sklapanju ugovora o radu, poput onih iz glavnog postupka, radi obavljanja svojih određenih zadaća od javnog interesa.
Kao prvo, s obzirom na odgovor na prvo pitanje, valja utvrditi da se odredbe Direktive 2014/24 ne primjenjuju na ugovore o radu poput onih iz glavnog postupka.
Kao drugo, kada je riječ o člancima 49. i 56. UFEU‑a i načelima prava Unije navedenima u drugom pitanju, valja podsjetiti da iako se u području javne nabave načelo jednakog postupanja i njegovi posebni izrazi poput zabrane diskriminacije na temelju državljanstva, kao i članci 49. i 56. UFEU‑a, primjenjuju u slučajevima kada tijelo javne vlasti povjerava obavljanje gospodarske djelatnosti trećemu, s druge strane, pravo Unije koje se odnosi na javnu nabavu nije primjenjivo u slučajevima kada tijelo javne vlasti obavlja svoje zadaće od javnog interesa vlastitim administrativnim, tehničkim i ostalim sredstvima a da u obavljanje tih zadaća nije uključilo vanjske subjekte (vidjeti u tom smislu presude od 11. siječnja 2005., Stadt Halle i RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
, t.
48.
i od 13. listopada 2005., Parking Brixen,
C‑458/03
,
EU:C:2005:605
, t.
61.
).
Iz toga proizlazi da navedene odredbe UFEU‑a i načela prava Unije nisu primjenjiva u okolnostima spora u glavnom postupku s obzirom na to da su javnopravne bolnice o kojima je riječ u tom predmetu odlučile same zbrinuti svoje određene potrebe u okviru obavljanja svojih zadaća od javnog interesa sklapanjem ugovora o radu.
Kao treće, što se tiče članaka 16. i 52. Povelje, valja istaknuti da se na temelju njezina članka 51. stavka 1. njezine odredbe odnose na države članice samo kada provode pravo Unije. Na temelju stavka 2. istog članka, Poveljom se područje primjene prava Unije ne proširuje izvan nadležnosti Unije niti se stvara nova nadležnost ili zadaća Unije ili mijenjaju nadležnosti ili zadaće određene Ugovorima. Stoga je Sud pozvan tumačiti, u odnosu na Povelju, pravo Unije u njime dodijeljenim mu granicama (presuda od 8. studenoga 2012., Iida,
C‑40/11
,
EU:C:2012:691
, t.
78.
i navedena sudska praksa).
Međutim, kao što proizlazi iz točaka 35. do 37. ove presude, odluke javnopravnih bolnica o sklapanju ugovorâ o radu iz glavnog postupka nisu obuhvaćene provedbom prava Unije u smislu članka 51. Povelje, tako da se sukladnost tih odluka s temeljnim pravima ne može ispitivati s obzirom na prava utvrđena Poveljom.
Slijedom toga, na drugo pitanje valja odgovoriti da odredbe Direktive 2014/24, članci 49. i 56. UFEU‑a, načela jednakog postupanja, transparentnosti i proporcionalnosti te članci 16. i 52. Povelje nisu primjenjivi na odluku javne vlasti o sklapanju ugovora o radu poput onih iz glavnog postupka radi obavljanja određenih zadaća od javnog interesa.
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 1. stavak 1. Direktive 89/665 tumačiti na način da odluka javnog naručitelja o sklapanju ugovorâ o radu s fizičkim osobama za pružanje određenih usluga bez provedbe postupka javne nabave u skladu s Direktivom 2014/24, jer prema njegovu mišljenju ti ugovori ne ulaze u područje primjene te direktive, može biti predmetom razmatranja na temelju navedene odredbe povodom pravnog sredstva koje podnosi gospodarski subjekt koji ima interes za sudjelovanje u postupku javne nabave koji ima isti predmet kao i navedeni ugovori i koji smatra da ti ugovori ulaze u područje primjene navedene direktive.
Tekst članka 1. stavka 1. Direktive 89/665 upotrebom izraza „u pogledu ugovora” implicira da svaka odluka javnog naručitelja na koju se primjenjuju pravila prava Unije u području javne nabave i kojom ih se može povrijediti može biti predmet sudskog preispitivanja iz članka 2. stavka 1. točaka (a) i (b) te direktive. Stoga se ta odredba općenito odnosi na odluke javnog naručitelja i pritom ne razlikuje te odluke s obzirom na njihov sadržaj ili trenutak njihova donošenja (presuda od 5. travnja 2017., Marina del Mediterráneo i dr.,
C‑391/15
,
EU:C:2017:268
, t.
26.
i navedena sudska praksa).
To široko poimanje pojma „odluka” javnog naručitelja potvrđeno je činjenicom da odredbom članka 1. stavka 1. Direktive 89/665 nije predviđeno nikakvo ograničenje kad je riječ o prirodi i sadržaju odluka na koje se odnosi. Usto, strogo tumačenje tog pojma ne bi bilo u skladu s njezinom odredbom članka 2. stavka 1. točke (a), koja državama članicama nameće da predvide postupke privremene pravne zaštite u odnosu na sve odluke javnih naručitelja (presuda od 5. travnja 2017., Marina del Mediterráneo i dr.,
C‑391/15
,
EU:C:2017:268
, t.
27.
i navedena sudska praksa).
Štoviše, valja podsjetiti da je odluka koja se može razmatrati u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 89/665 svaki akt javnog naručitelja koji je donesen u vezi s ugovorom o javnoj nabavi usluga koji ulazi u materijalno područje primjene Direktive 2014/24 i koji može imati pravne učinke, neovisno o tome je li taj akt donesen izvan formalnog postupka javne nabave ili u okviru takvog postupka (presuda od 11. siječnja 2005., Stadt Halle i RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
, t.
34.
).
U tom pogledu, kada javni naručitelj odluči da neće provesti postupak javne nabave jer predmetni ugovor, prema njegovu mišljenju, ne ulazi u područje primjene relevantnih pravila Unije, takva odluka može biti predmet sudskog preispitivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 11. siječnja 2005., Stadt Halle i RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
, t.
33.
).
Naime, pristup prema kojem Direktiva 89/665 ne zahtijeva sudsku zaštitu izvan formalnog postupka javne nabave, tako da ni odluka javnog naručitelja o neprovođenju takvog postupka ni odluka o tome ulazi li ugovor o javnoj nabavi u područje primjene relevantnih pravila Unije ne mogu biti predmet razmatranja, učinio bi primjenu relevantnih pravila Unije fakultativnom, po izboru javnog naručitelja, iako je ta primjena, kada su ispunjeni tamo predviđeni uvjeti, ipak obvezna (vidjeti u tom smislu presudu od 11. siječnja 2005., Stadt Halle i RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
, t.
36.
i
37.
).
Slijedom toga, na treće pitanje valja odgovoriti da članak 1. stavak 1. Direktive 89/665 treba tumačiti na način da odluka javnog naručitelja o sklapanju ugovora o radu s fizičkim osobama za pružanje određenih usluga bez provedbe postupka javne nabave u skladu s Direktivom 2014/24, jer prema njegovu mišljenju ti ugovori ne ulaze u područje primjene te direktive, može biti predmet razmatranja na temelju navedene odredbe povodom pravnog sredstva koje podnosi gospodarski subjekt koji ima interes za sudjelovanje u postupku javne nabave koji ima isti predmet kao i navedeni ugovori, i koji smatra da ti ugovori ulaze u područje primjene navedene direktive.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 10. točku (g) Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2015/2170 od 24. studenoga 2015., treba tumačiti na način da su pojmom „ugovori o radu” iz te odredbe obuhvaćeni ugovori o radu poput onih iz glavnog postupka, odnosno pojedinačni ugovori o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni s osobama odabranima na temelju objektivnih kriterija poput trajanja nezaposlenosti, ranijeg iskustva i broja uzdržavane maloljetne djece.

2.
Odredbe Direktive 2014/24, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2015/2170, članci 49. i 56. UFEU‑a, načela jednakog postupanja, transparentnosti i proporcionalnosti te članci 16. i 52. Povelje o temeljnim pravima Europske unije nisu primjenjivi na odluku javne vlasti o sklapanju ugovora o radu poput onih iz glavnog postupka radi obavljanja određenih zadaća od javnog interesa.

3.
Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom br. 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014., treba tumačiti na način da odluka javnog naručitelja o sklapanju ugovora o radu s fizičkim osobama za pružanje određenih usluga bez provedbe postupka javne nabave u skladu s Direktivom 2014/24, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2015/2170, jer prema njegovu mišljenju ti ugovori ne ulaze u područje primjene te direktive, može biti predmet razmatranja na temelju navedene odredbe povodom pravnog sredstva koje podnosi gospodarski subjekt koji ima interes za sudjelovanje u postupku javne nabave koji ima isti predmet kao i navedeni ugovori, i koji smatra da ti ugovori ulaze u područje primjene navedene direktive.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: grčki