CELEX: 62019CJ0699
Kasační opravný prostředek
Hospodářská soutěž
Kartelové dohody
Optické diskové jednotky
Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992
Jediné a trvající protiprávní jednání
Pojem
Koluzní dohody ohledně zadávacích řízení týkajících se optických diskových jednotek pro přenosné a stolní počítače, která pořádali dva výrobci počítačů

Společnost Quanta Storage Inc. (dále jen „navrhovatelka“) se v rámci kasačního opravného prostředku domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 12. července 2019, Quanta Storage v. Komise (T‑772/15, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2019:519
), kterým Tribunál zamítl její žalobu znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 7135 final ze dne 21. října 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39639 – Optické diskové jednotky) (dále jen „sporné rozhodnutí“) v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky, a podpůrně na snížení pokuty, která jí byla uložena.
Právní rámec
Článek 23 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (
Úř. věst. 2003, L 1, s. 1
; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) zní:
„2.   [Evropská k]omise může rozhodnutím uložit podnikům a sdružením podniků pokuty, pokud úmyslně nebo z nedbalosti:
a)
se dopouštějí jednání v rozporu s články [101 nebo 102 SFEU] nebo
b)
porušují rozhodnutí nařizující předběžná opatření podle článku 8 nebo
c)
nesplní nabídku závazku, kterou jsou vázány na základě rozhodnutí podle článku 9.
[…]
Pokud protiprávní jednání sdružení souvisí s činností jeho členů, nesmí pokuta přesáhnout 10 % součtu celkového obratu všech členů aktivních na trhu dotčeném protiprávním jednáním sdružení.
3.   Při stanovování výše pokuty se přihlíží k závažnosti a k délce trvání protiprávního jednání.“
Článek 27 odst. 1 a 2 tohoto nařízení stanoví:
„1.   Před přijetím rozhodnutí podle článků 7, 8, 23 a čl. 24 odst. 2 poskytne Komise podnikům nebo sdružením podniků, proti nimž je vedeno řízení Komise, příležitost, aby byly slyšeny ve věci, jíž se týká námitka přijatá Komisí. Komise založí svá rozhodnutí pouze na námitkách, ke kterým se mohly dotyčné strany vyjádřit. Stěžovatelé jsou s řízením úzce spojeni.
2.   Při řízení musí být plně dodržováno právo dotyčných stran na obhajobu. Musí mít právo nahlížet do spisů Komise, s výhradou oprávněného zájmu podniků na ochraně jejich obchodního tajemství. Právo nahlížet do spisů se nevztahuje na důvěrné informace a vnitřní dokumenty Komise nebo orgánů pro hospodářskou soutěž členských států. Právo nahlížet do spisů se zejména nevztahuje na korespondenci mezi Komisí a orgány pro hospodářskou soutěž členských států nebo mezi těmito orgány navzájem, včetně dokumentů vypracovaných podle článků 11 a 14. Nic v tomto odstavci nesmí bránit Komisi sdělovat a užívat informace nezbytné k předložení důkazu protiprávního jednání.“
Článek 31 uvedeného nařízení zní následovně:
„Soudní dvůr má neomezenou příslušnost přezkoumávat rozhodnutí, kterými Komise stanovila pokutu nebo penále. Může uloženou pokutu nebo penále zrušit, snížit nebo zvýšit.“
Pokud jde o výpočet pokut, v bodech 6 a 13 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 (
Úř. věst. 2006, C 210, s. 2
) je uvedeno:
„6.   […] Má se za to, že kombinace hodnoty tržeb souvisejících s protiprávním jednáním a doby trvání je vhodnou hodnotou pro vyhodnocení ekonomického významu protiprávního jednání a relativní váhy každého podniku, který se podílel na protiprávním jednání. Jedná se o ukazatele, které poskytnou vhodnou informaci o řádové hodnotě pokuty a nemělo by se s nimi nakládat jako se základem pro automatický nebo aritmetický výpočet.
[…]
13.   Při určování základní výše udělované [ukládané] pokuty bude Komise vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby v příslušné zeměpisné oblasti uvnitř [Evropského hospodářského prostoru (EHP)], které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním. […]“
Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
Skutečnosti předcházející sporu jsou popsány v bodech 1 až 32 napadeného rozsudku a pro potřeby této věci je lze shrnout následovně.
Společnost Quanta Storage je činná v oblasti informačních zařízení pro ukládání a věnuje se výzkumu a vývoji, koncepci, výrobě a dodávání optických diskových jednotek (dále jen „ODJ“). Byla založena v únoru 1999. Jedná se o akciovou společnost, která je kótovaná na burze v Taipei na Tchaj-wanu (Čínská republika).
Dotčené protiprávní jednání se týká ODJ používaných zejména v osobních počítačích (stolních a přenosných), které vyráběly společnosti Dell Inc. a Hewlett Packard (dále jen „společnost HP“).
Společnosti Dell a HP jsou dva hlavní výrobci originálních výrobků na světovém trhu osobních počítačů. Tyto dvě společnosti využívají klasická celosvětová zadávací řízení, která zejména zahrnují čtvrtletní vyjednávaní o cenách na světové úrovni a objemech celkových obchodů s malým počtem předem vybraných dodavatelů ODJ.
Zadávací řízení zahrnují žádosti o cenovou nabídku, elektronické žádosti o cenovou nabídku, on-line vyjednávání, elektronické aukce a dvoustranná (offline) jednání. Na konci zadávacího řízení přidělují zákazníci objemy zúčastněným dodavatelům ODJ podle cen, které nabízejí.
Dne 14. ledna 2009 Komise obdržela od společnosti Koninklijke Philips NV (dále jen „společnost Philips“) žádost o ochranu před pokutami na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (
Úř. věst. 2006, C 298, s. 17
). Ve dnech 29. ledna a 2. března 2009 byla tato žádost doplněna v tom směru, aby do ní byla kromě této společnosti zahrnuta i Lite-On IT Corporation a jejich společný podnik Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation (dále jen „PLDS“).
Dne 30. června 2009 Komise poskytla společnosti Philips, Lite-On IT a PLDS podmíněnou ochranu před pokutami.
Dne 18. července 2012 zaslala Komise třinácti dodavatelům ODJ včetně navrhovatelky oznámení námitek (dále jen „oznámení námitek“), v němž uvedla, že tito dodavatelé porušili článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (
Úř. věst. 1994, L 1, s. 3
; Zvl. vyd. 11/52, s. 3; dále jen „dohoda o EHP“) tím, že se v období od 5. února 2004 do 29. června 2009 účastnili kartelové dohody v oblasti ODJ, jež spočívala v koordinaci jejich jednání ohledně zadávacích řízení, která pořádali dva výrobci počítačů, a sice společnosti Dell a HP.
Dne 26. října 2012 navrhovatelka v odpovědi na oznámení námitek předložila písemné připomínky. Slyšení se konalo ve dnech 29. a 30. listopadu 2012 a zúčastnili se jej všichni adresáti oznámení námitek.
Dne 21. října 2015 přijala Komise sporné rozhodnutí.
Komise v tomto rozhodnutí konstatovala, že účastníci kartelové dohody koordinovali své soutěžní jednání přinejmenším od 23. června 2004 do 25. listopadu 2008. Uvedla, že se tato koordinace uskutečňovala formou sítě paralelních dvoustranných kontaktů. Konstatovala, že se účastníci kartelové dohody snažili upravit své objemy na trhu tak, aby ceny zůstaly na vyšší úrovni, než kdyby k těmto dvoustranným kontaktům nedocházelo.
Komise ve sporném rozhodnutí uvedla, že se koordinace mezi účastníky kartelové dohody týkala zákaznických účtů společností Dell a HP. Společnosti Dell a HP podle Komise využívaly kromě dvoustranných jednání se svými dodavateli ODJ standardizovaná zadávací řízení, která se konala minimálně každé čtvrtletí. Podotkla, že účastníci kartelové dohody využívali svou síť dvoustranných kontaktů, aby tato zadávací řízení manipulovali, a zamezili tak snahám svých zákazníků vyvolat cenovou hospodářskou soutěž.
Pravidelné výměny informací podle názoru Komise zejména umožnily účastníkům kartelové dohody, aby měli velmi podrobné znalosti o úmyslech svých konkurentů ještě před účastí v zadávacím řízení, a v důsledku toho stanovili své soutěžní strategie.
Komise dodala, že účastníci kartelové dohody si pravidelně vyměňovali informace ohledně cen týkající se účtů jednotlivých zákazníků, jakož i informace, které se netýkaly cen, jako byla stávající výroba, kapacita dodávek, stav zásob, situace ohledně kvalifikace a okamžik uvedení nových výrobků na trh nebo zlepšení. Uvedla, že dodavatelé ODJ navíc kontrolovali konečné výsledky ukončených zadávacích řízení, tj. pořadí, cenu a získané objemy.
Komise rovněž uvedla, že dodavatelé ODJ s vědomím toho, že musí své kontakty utajit před zákazníky, využívali ke svým kontaktům prostředky, které považovali za dostatečně vhodné k dosažení zamýšleného výsledku. Podotkla, že v roce 2003 ostatně selhal pokus svolat setkání za účelem organizace pravidelných vícestranných setkání mezi těmito dodavateli, a to poté, co jej odhalil jeden zákazník. Podle Komise probíhaly namísto těchto setkání dvoustranné kontakty, hlavně ve formě telefonických hovorů a někdy také elektronických zpráv zasílaných i na soukromé emailové adresy a prostřednictvím služeb pro výměnu rychlých zpráv, nebo na jednáních, zejména na úrovni správců světových účtů.
Komise konstatovala, že se účastníci kartelové dohody kontaktovali pravidelně a že tyto kontakty, zejména telefonické, byly častější v době zadávacích řízení, během nichž se mezi některými dvojicemi účastníků kartelové dohody uskutečňovalo několik hovorů denně. Uvedla, že kontakty mezi některými dvojicemi účastníků kartelové dohody byly zpravidla výrazně častější než mezi některými jinými.
Při výpočtu výše pokuty uložené navrhovatelce vycházela Komise z pokynů pro výpočet pokut podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003.
Při stanovování základní výše pokuty měla Komise nejprve za to, že vzhledem ke značným rozdílům v době účasti dodavatelů ODJ na kartelové dohodě a za účelem lepšího zachycení skutečného vlivu této kartelové dohody je vhodné vycházet z ročního průměru vypočítaného na základě skutečné hodnoty tržeb, kterých dotčené podniky dosáhly během ukončených kalendářních měsíců jejich účasti na protiprávním jednání.
Komise v této souvislosti vysvětlila, že hodnota tržeb byla vypočtena na základě prodejů ODJ určených pro osobní počítače, které byly fakturovány společnostem HP a Dell nacházejícím se v EHP.
Komise uvedla, že pokud jde o navrhovatelku, zohledněné roční prodeje zahrnují i prodeje ODJ ve prospěch společnosti Sony Optiarc Inc., které byly určeny pro přenosné a stolní počítače společností HP a Dell.
Komise kromě toho konstatovala, že protisoutěžní jednání ve vztahu ke společnosti HP začalo později a že je třeba zohlednit vývoj kartelové dohody, a proto vypočítala relevantní hodnotu tržeb pro společnost HP a pro společnost Dell samostatně a použila dva násobící koeficienty podle doby trvání.
Komise dále rozhodla, že jelikož dohody o koordinaci cen svou samotnou povahou patří k nejvážnějšímu porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP a kartelová dohoda pokrývala minimálně území EHP, použitá procentní sazba podle závažnosti činí v projednávaném případě 16 % pro všechny adresáty sporného rozhodnutí.
Nakonec Komise uvedla, že se vzhledem k okolnostem projednávaného případu rozhodla zvýšit částku o 16 % za účelem dosažení odrazujícího účinku.
Výrok sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky, zní takto:
„Článek 1
Následující podniky porušily článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP tím, že se účastnily v uvedených obdobích jediného a trvajícího protiprávního jednání složeného z několika samostatných protiprávních jednání v oblasti optických diskových jednotek na území EHP, které spočívalo v dohodách o koordinaci cen:
[…]
h)
[navrhovatelka] v období od 14. února 2008 do 28. října 2008 z důvodu koordinace ve vztahu ke společnostem Dell a HP.
Článek 2
Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty:
[…]
h)
[navrhovatelce]: 7146000 eur“.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 29. prosince 2015 podala navrhovatelka žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týkalo, a podpůrně na snížení pokuty, která jí byla uložena.
Na podporu žaloby navrhovatelka uplatňovala pět žalobních důvodů. První žalobní důvod vycházel z porušení práva na obhajobu, z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z porušení práva na řádnou správu, druhý vycházel ze zjevně nesprávného právního posouzení a z porušení povinnosti uvést odůvodnění kvůli rozdílu mezi výrokem sporného rozhodnutí a odůvodněním Komise, pokud jde o dobu trvání protiprávního jednání ve vztahu ke společnosti HP, třetí vycházel z nedostatku důkazů a nedostatečného odůvodnění ohledně účasti navrhovatelky na jediném a trvajícím protiprávním jednání, čtvrtý vycházel z nedostatku pravomoci Komise k použití článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP a pátý vycházel z nesprávného posouzení skutkového stavu a nesprávného právního posouzení při výpočtu výše pokuty a z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
Tribunál napadeným rozsudkem tyto žalobní důvody, a tudíž i žalobu v plném rozsahu zamítl.
Návrhová žádání účastnic řízení
Navrhovatelka v rámci kasačního opravného prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil;
–
zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky;
–
podpůrně snížil pokutu, která jí byla uložena;
–
podpůrně vrátil věc Tribunálu, a
–
uložil Komisi náhradu všech nákladů řízení.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl a
–
uložil navrhovatelce náhradu veškerých nákladů vynaložených v rámci tohoto řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Navrhovatelka vznáší na podporu kasačního opravného prostředku pět důvodů, které se v podstatě týkají toho, jak Tribunál posoudil zaprvé konstatování Komise, že se jediné a trvající protiprávní jednání, jež navrhovatelce vytýkala, skládalo z několika samostatných protiprávních jednání, zadruhé některé důkazy, které byly údajně zkresleny, zatřetí dobu trvání účasti navrhovatelky na tomto jediném a trvajícím protiprávním jednání, začtvrté údajné povědomí o uvedeném protiprávním jednání a zapáté výši pokuty, která byla navrhovatelce uložena.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že v bodech 58 až 72 napadeného rozsudku neuplatnil relevantní právní kritérium a zkreslil důkazy, když zamítl její žalobní důvod směřující ke zrušení, který vycházel z porušení jejího práva na obhajobu, k němuž mělo dojít tím, že Komise ve sporném rozhodnutí konstatovala kromě jediného a trvajícího protiprávního jednání i několik samostatných protiprávních jednání, která ovšem takto nekvalifikovala v oznámení námitek.
Navrhovatelka připomíná klíčovou povahu zásady dodržování práva na obhajobu, která se uplatňuje ve všech řízeních, jež mohou vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále. V oblasti hospodářské soutěže tato zásada zejména vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané podniku, kterému Komise zamýšlí uložit sankci, obsahovalo podstatné skutečnosti, jako vytýkané skutkové okolnosti, jejich právní kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl tento podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které proti němu bylo zahájeno.
Judikaturu, kterou Tribunál citoval v bodech 62 a 63 napadeného rozsudku, přitom podle navrhovatelky nelze uvést do souladu ani s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, ani s čl. 41 odst. 1 a 2 a čl. 48 odst. 1 a 2 Listiny základních práv Evropské unie. Jestliže tedy Tribunál rozhodl, že právo navrhovatelky na obhajobu bylo dodrženo, ačkoliv Komise v oznámení námitek nekvalifikovala jako samostatná protiprávní jednání skutečnosti, které takto kvalifikovala ve výroku sporného rozhodnutí, dopustil se nesprávného právního posouzení. Různé kombinace protisoutěžních kontaktů tvrzených v tomto oznámení námitek totiž mohly založit celou řadu protiprávních jednání.
Podle navrhovatelky by tomu tak bylo i v případě, kdyby Komise založila sporné rozhodnutí pouze na pěti kontaktech. Pokud jde například o kontakt č. 5, navrhovatelka tvrdí, že sám o sobě tento kontakt nemůže představovat porušení článku 101 SFEU. Ve spojení s dalšími kontakty by tak ale být kvalifikován mohl. Totéž platí pro všechny kombinace protisoutěžních kontaktů zahrnujících tento kontakt.
Navrhovatelka tedy uvádí, že i když byly v oznámení námitek uvedeny skutkové okolnosti a důkazy, kvalifikace těchto důkazů v něm provedena nebyla. V důsledku neprovedení takové kvalifikace v oznámení námitek však došlo k porušení práva navrhovatelky na obhajobu, což Tribunál neuznal.
Tribunál se podle navrhovatelky dopustil nesprávného právního posouzení i tím, že přezkum omezil na kontakty, které byly uvedeny ve sporném rozhodnutí. Navrhovatelka je toho názoru, že i kdyby bylo v oznámení námitek uvedeno, že protiprávní jednání představuje každá kombinace kontaktů, bez znalosti přesné kvalifikace ze strany Komise se navrhovatelka s jednotlivými kombinacemi nemohla vypořádat. Tribunál se kromě toho dopustil nesprávného právního posouzení i tehdy, když konstatoval, že v oznámení námitek navrhovatelce bylo sděleno, že Komise považuje každou kombinaci dvoustranných kontaktů za samostatné protiprávní jednání.
Pokud jde o zkreslení skutkového stavu, navrhovatelka uvádí, že Tribunál měl za to, že na soubor dohod a jednání ve vzájemné shodě je poukázáno v bodech 301, 308, 353 a 354 odůvodnění oznámení námitek, a navrhovatelka tudíž byla informována o úmyslu Komise konstatovat samostatná protiprávní jednání. Tribunál ovšem nevzal do úvahy první větu bodu 353 odůvodnění oznámení námitek, v níž je jednoznačně uvedeno, že Komise má za to, že se jednalo pouze o jediné a trvající protiprávní jednání.
Komise se předně domnívá, že tento důvod kasačního opravného prostředku je irelevantní. Zdůrazňuje, že Tribunál potvrdil její závěr, podle něhož se navrhovatelka podílela na jediném a trvajícím protiprávním jednání v období od 14. února 2008 do 28. října 2008. Argumenty navrhovatelky týkající se vedlejšího závěru Komise, podle kterého se toto jediné a trvající protiprávní jednání skládá z několika samostatných protiprávních jednání, jsou tedy irelevantní, jelikož nemohou mít vliv na výrok napadeného rozsudku.
V každém případě Komise tvrdí, že jsou tyto argumenty neopodstatněné.
Zaprvé uvádí, že navrhovatelka napadený rozsudek zkresluje, když tvrdí, že v něm Tribunál konstatoval, že podle judikatury se procesní práva účastníka řízení neuplatní, pokud tento účastník vyjádřil připomínky k tomu, co mu bylo předloženo. Tribunál naopak v bodech 60 až 63 napadeného rozsudku správně shrnul zásady použitelné na právo být vyslechnut.
Zadruhé argument navrhovatelky vycházející ze zjevného zkreslení oznámení námitek, k němuž mělo dojít v bodě 65 napadeného rozsudku, musí být podle Komise odmítnut. V souvislosti s tvrzením, že chování navrhovatelky nepředstavuje pouze jediné a trvající protiprávní jednání, ale také řadu samostatných protiprávních jednání, totiž navrhovatelka byla v průběhu správního řízení vyslechnuta. Tribunál měl dále v bodech 66 a 67 napadeného rozsudku správně za to, že protisoutěžní kontakty mohou představovat samostatná protiprávní jednání a zároveň být společně kvalifikovány jako jediné a trvající protiprávní jednání. Tento závěr je v souladu s judikaturou Soudního dvora. Komise dále podotýká, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, byl soubor protiprávních jednání v oznámení námitek několikrát zmíněn.
Komise zatřetí uvádí, že na rozdíl od tvrzení navrhovatelky Tribunál v bodech 68 až 70 napadeného rozsudku odpověděl na její argument, podle kterého jednotlivé kombinace kontaktů tvrzených v oznámení námitek zakládaly celou řadu možných protiprávních jednání. Předně konstatoval, že počet kontaktů, kterých se navrhovatelka účastnila, byl omezený. Toto konstatování je skutkové povahy, a proto nemůže být ve stadiu kasačního opravného prostředku zpochybňováno. Dále Tribunál rovněž konstatoval, že navrhovatelka měla v každém případě možnost se v souvislosti se všemi tvrzenými dvoustrannými kontakty hájit, a této možnosti využila, takže nemůže tvrdit, že bylo porušeno její právo na obhajobu.
Začtvrté navrhovatelka podle Komise sporné rozhodnutí zkresluje, když tvrdí, že protisoutěžní povaha kontaktu č. 5 závisí pouze na kontaktu č. 1. Kromě toho, že tento výklad pomíjí podstatu bodů 257 až 259 odůvodnění tohoto rozhodnutí, Tribunál v bodech 68 až 70 napadeného rozsudku správně dovodil, že navrhovatelka měla příležitost zpochybnit protisoutěžní povahu jak kontaktu č. 1, tak kontaktu č. 5.
Zapáté Komise tvrdí, že navrhovatelka nesprávně vykládá body 70 a 71 napadeného rozsudku. Tribunál v nich neuvedl, že se právo na obhajobu uplatní pouze v případě, že podnik navázal určitý omezený počet dvoustranných kontaktů. Tribunál v bodě 71 zmíněného rozsudku jen pro úplnost uvedl, že Komise nemůže odpovídat za případně vysoký počet dvoustranných kontaktů, které navrhovatelka navázala.
Závěry Soudního dvora
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se v bodech 58 až 72 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení a zkreslil důkazy, když rozhodl, že Komise neporušila její právo na obhajobu tím, že ve sporném rozhodnutí konstatovala kromě jediného a trvajícího protiprávního jednání několik samostatných protiprávních jednání, která ovšem takto nekvalifikovala v oznámení námitek.
V tomto ohledu je třeba uvést, že v čl. 1 písm. h) sporného rozhodnutí Komise v podstatě konstatovala existenci jediného a trvajícího protiprávního jednání a existenci „několika samostatných protiprávních jednání“ tvořících toto jediné a trvající protiprávní jednání.
V těchto souvislostech je třeba podotknout i to, že cílem prvního důvodu kasačního opravného prostředku je zpochybnit pouze způsob, jakým Tribunál posoudil toto druhé konstatování týkající se existence několika samostatných protiprávních jednání. Tento důvod kasačního opravného prostředku se naproti tomu netýká toho, jak Tribunál posoudil závěr uvedený v tomto ustanovení, podle něhož se navrhovatelka podílela na jediném a trvajícím protiprávním jednání.
Z výše uvedeného – na rozdíl od toho, co tvrdí Komise – vyplývá, že jelikož Komise v projednávané věci založila sporné rozhodnutí na dvou samostatných konstatováních protiprávního jednání, uvedený důvod kasačního opravného prostředku nelze bez dalšího zamítnout jako irelevantní.
Pro účely posouzení tohoto důvodu kasačního opravného prostředku je třeba předně připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že porušení čl. 101 odst. 1 SFEU nemusí být výsledkem jen jediného skutku, ale i řady skutků nebo rovněž trvajícího jednání, i když jeden nebo několik prvků této řady skutků nebo tohoto trvajícího jednání by i samy o sobě a nahlíženy jednotlivě mohly zakládat porušení tohoto ustanovení. Pokud se tedy jednotlivé úkony začleňují do „jednotného záměru“ z důvodu svého totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž uvnitř vnitřního trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto úkony v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
, bod
a citovaná judikatura).
Podnik, který se podílel na takovém jediném a trvajícím protiprávním jednání úkony, které jsou mu vlastní, které spadají pod pojem „dohoda“ nebo „jednání ve vzájemné shodě“ s cílem narušujícím hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU a jejichž účelem bylo přispět k uskutečňování protiprávního jednání jako celku, může tak být rovněž odpovědný za úkony ostatních podniků v rámci tohoto protiprávního jednání po celou dobu své účasti na uvedeném protiprávním jednání (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
, bod
a citovaná judikatura).
Jak uvedl generální advokát v bodě 59 svého stanoviska, účast podniku na jediném a trvajícím protiprávním jednání nevyžaduje jeho přímou účast na všech protisoutěžních úkonech tvořících toto protiprávní jednání (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. října 2020, Silver Plastics a Johannes Reifenhäuser v. Komise,
C‑702/19 P
,
EU:C:2020:857
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
První důvod kasačního opravného prostředku je třeba zkoumat právě ve světle těchto úvah.
Navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se v bodech 58 až 72 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl její argument, podle kterého Komise porušila její právo na obhajobu tím, že jí poprvé až ve sporném rozhodnutí vytkla kromě její účasti na jediném a trvajícím protiprávním jednání také účast na několika samostatných protiprávních jednáních tvořících toto jediné a trvající protiprávní jednání.
Je třeba připomenout, že pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ předpokládá souhrn úkonů, které i samy o sobě mohou zakládat porušení čl. 101 odst. 1 SFEU. I když lze souhrn úkonů za podmínek uvedených v bodech 54 a 55 tohoto rozsudku kvalifikovat jako jediné a trvající protiprávní jednání, nelze z toho vyvodit, že každý z těchto úkonů musí být sám o sobě a nahlížen jednotlivě nutně kvalifikován jako samostatné porušení tohoto ustanovení. Za tímto účelem totiž musí Komise označit a takto kvalifikovat ještě každý jednotlivý úkon a následně předložit důkaz o účasti dotčeného podniku, jemuž jsou tyto úkony přičítány.
Soudní dvůr již v tomto ohledu rozhodl, že rozdělení rozhodnutí Komise, kterým je komplexní kartelová dohoda kvalifikována jako jediné a trvající protiprávní jednání, je však myslitelné pouze tehdy, pokud bylo zaprvé uvedenému podniku při správním řízení umožněno obeznámit se s tím, že je mu rovněž vytýkán každý z úkonů tvořících uvedené protiprávní jednání, a tedy se v tomto bodě hájit, a pokud je zadruhé toto rozhodnutí v tomto ohledu dostatečně jasné (obdobně viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
, bod
).
Podle ustálené judikatury platí, že dodržení práva na obhajobu ve všech řízeních, která mohou vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, je základní zásadou unijního práva, kterou musí Komise vždy dodržovat (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. března 2015, Komise a další v. Versalis a další,
C‑93/13 P a C‑123/13 P
,
EU:C:2015:150
, bod
a citovaná judikatura).
Jak Tribunál v tomto ohledu správně připomněl v bodě 60 napadeného rozsudku, nařízení č. 1/2003 stanoví, že se stranám zasílá oznámení námitek, v němž musí být jasným způsobem uvedeny veškeré podstatné skutečnosti, o které se Komise v této fázi řízení opírá. Takové oznámení námitek představuje procesní záruku, kterou se provádí základní zásada unijního práva, jež vyžaduje dodržování práva na obhajobu ve všech řízeních, která mohou vést k uložení sankce. Tato zásada zejména vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané podniku, kterému Komise zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo podstatné skutečnosti uplatňované vůči tomuto podniku jako vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl uvedený podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které bylo proti němu zahájeno (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. září 2009, Papierfabrik August Koehler a další v. Komise,
C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P
,
EU:C:2009:500
, body
a
, jakož i citovaná judikatura).
Jak připomněl generální advokát v bodě 88 svého stanoviska, je pravda, že Komise může právní kvalifikaci skutkových okolností, kterou předběžně provedla v oznámení námitek, ve svém konečném rozhodnutí s ohledem na skutečnosti vyplývající ze správního řízení upřesnit, a to buď tak, že upustí od námitek, které se ukázaly jako neopodstatněné, anebo tak, že upraví či doplní po skutkové a právní stránce svou argumentaci na podporu uplatněných námitek (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. prosince 2013, SNIA v. Komise,
C‑448/11 P
, nezveřejněný,
EU:C:2013:801
, body
až
). To však znamená, že Komise musí v oznámení námitek uvést veškerou právní kvalifikaci skutkových okolností, kterou hodlá provést ve svém konečném rozhodnutí.
Z toho vyplývá, že právo dotčeného podniku na obhajobu je v důsledku nesouladu mezi oznámením námitek a konečným rozhodnutím porušeno pouze tehdy, pokud námitka obsažená v tomto rozhodnutí nebyla uvedena v oznámení námitek nebo pokud nebyla v tomto oznámení objasněna tak, aby bylo adresátům tohoto oznámení umožněno užitečně uplatnit v rámci řízení, které vůči nim bylo zahájeno, své argumenty.
Z toho vyplývá, že pokud má Komise v úmyslu vytýkat adresátům oznámení námitek nejen jediné a trvající protiprávní jednání, ale také jednotlivé úkony, z nichž se toto protiprávní jednání skládá, coby samostatná protiprávní jednání, v zájmu dodržení práva na obhajobu těchto adresátů je nutné, aby Komise v tomto oznámení uvedla informace nezbytné k tomu, aby jim bylo umožněno pochopit, že Komise je stíhá jak v souvislosti s uvedeným jediným a trvajícím protiprávním jednáním, tak v souvislosti s každým z těchto samostatných protiprávních jednání.
V bodech 60 až 63 napadeného rozsudku Tribunál správně připomněl zásady týkající se dodržování práva na obhajobu v rámci řízení směřujícího ke konstatování porušení čl. 101 odst. 1 SFEU. V bodě 62 uvedeného rozsudku rovněž správně uvedl, že porušení práva na obhajobu musí být konstatováno pouze tehdy, pokud jsou dotyčným podnikům v konečném rozhodnutí přičítána jiná protiprávní jednání, než která byla uvedena v oznámení námitek, nebo pokud se v něm přihlíží k jiným skutkovým okolnostem.
Navrhovatelka naproti tomu nemůže argumentovat tím, že Tribunál v bodě 63 napadeného rozsudku s odkazem na rozsudek ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise (
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
), uvedl, že porušení práva na obhajobu není namístě konstatovat, pokud se údajné rozdíly mezi oznámením námitek a konečným rozhodnutím netýkají jiných jednání nežli těch, ke kterým se již dotyčné podniky vyjádřily, a která tudíž nemohou být předmětem žádné nové námitky.
Taková úvaha totiž vychází z předpokladu, že Komise jasně uvedla zaprvé svůj úmysl kvalifikovat jednotlivé úkony či kombinaci dotčených úkonů – nahlížené samostatně – jako samostatné protiprávní jednání, a zadruhé to, kterému podniku je přičetla.
Je přitom pravda, že Tribunál v bodě 65 napadeného rozsudku konstatoval, že řada informací uvedených v oznámení námitek nasvědčovala tomu, že se Komise domnívala, že kartelovou dohodu tvoří několik různých dohod. Tribunál ovšem z těchto obecných úvah ani z dvoustranných kontaktů označených v tomto oznámení námitek a uvedených v bodě 69 napadeného rozsudku nemohl vyvodit, že Komise v oznámení námitek jasně uvedla informace nezbytné k tomu, aby bylo navrhovatelce umožněno pochopit, že Komise má v úmyslu vytýkat jí kromě jediného a trvajícího protiprávního jednání i jednotlivé úkony nebo kombinace úkonů, kterých se navrhovatelka přímo účastnila, nahlížené samostatně, coby samostatná protiprávní jednání.
Tribunál se tímto dopustil nesprávného právního posouzení. Vzhledem k záměně – ostatně implicitní – pojmů „úkon“ a „protiprávní jednání“ totiž navrhovatelka s ohledem na absenci jednoznačných informací v oznámení námitek nemohla být srozuměna s tím, že ji Komise hodlá stíhat nejen v souvislosti s jediným a trvajícím protiprávním jednáním uvedeným v tomto oznámení, ale rovněž v souvislosti s několika samostatnými protiprávními jednáními spočívajícími v různých dvoustranných kontaktech zmíněných v tomto oznámení.
Z toho vyplývá, že Tribunál nemohl – aniž se tím dopustil nesprávného právního posouzení – rozhodnout, že Komise neporušila právo navrhovatelky na obhajobu, ačkoli oznámení námitek neobsahovalo podstatné skutečnosti, které vůči ní byly v souvislosti s těmito samostatnými protiprávními jednáními uplatňovány, a zejména pak zamýšlenou kvalifikaci úkonů či kombinace úkonů, které jí byly vytýkány.
Prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku je proto nutno vyhovět.
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že v bodech 104 až 107 a 113 až 115 napadeného rozsudku zkreslil důkazy, které předložila v rámci druhé části prvního důvodu žaloby na neplatnost a které se týkaly dodržení práva na obhajobu a práva na řádnou správu. Konkrétně navrhovatelka Tribunálu vytýká, že zkreslil jednoznačný význam bodu 13 její odpovědi na oznámení námitek, který souvisel pouze s jejími kontakty se společnostmi Philips a Sony Optiarc, ve vztahu k nimž navrhovatelka vystupovala jako dodavatel, když dospěl k závěru, že tyto kontakty prokazují, že navrhovatelka byla v přímém kontaktu se svými konkurenty.
Zaprvé, jestliže Tribunál v bodech 104 až 107 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise neporušila právo navrhovatelky na obhajobu, obrátil dle navrhovatelky důkazní břemeno.
Pokud jde zadruhé o porušení práva na řádnou správu, Tribunál podle názoru navrhovatelky neoprávněně konstatoval, že Komise toto právo neporušila, pokud odmítla požádat společnosti HP a Dell o informace o transparentnosti trhu.
Z bodů 113 a 114 napadeného rozsudku v tomto ohledu vyplývá, že Tribunál nesprávně vyložil prohlášení navrhovatelky v tom smyslu, že protiprávní kontakty s konkurenty připustila, ačkoliv se jednalo pouze o kontakty mezi dodavatelem a jeho zákazníky. V důsledku zkreslení jednoznačného významu těchto prohlášení Tribunál dospěl k nesprávnému závěru, že nebylo nezbytné, aby Komise společnosti HP a Dell požádala o předložení některých dokumentů.
Komise má za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je irelevantní a neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že výtky směřující proti odůvodnění rozsudku Tribunálu uvedenému jen pro úplnost Soudní dvůr bez dalšího zamítne, neboť tyto výtky nemohou vést ke zrušení tohoto rozsudku (rozsudek ze dne 25. ledna 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise,
C‑403/04 P a C‑405/04 P
,
EU:C:2007:52
, bod
a citovaná judikatura).
Je přitom třeba uvést, že zkreslení důkazů tvrzené navrhovatelkou se týká pouze bodů, o něž se závěry obsažené v bodech 107 a 115 napadeného rozsudku přímo neopírají.
Důkazy uvedené v bodech 104 až 106 zmíněného rozsudku totiž doplňují tři další důkazy popsané v bodech 96, 100 a 103 uvedeného rozsudku, které k odůvodnění konstatování obsaženého v bodě 107 téhož rozsudku postačují. Dále je třeba podotknout, že zpochybňovaná část bodu 113 napadeného rozsudku není nezbytná k podpoře závěrů uvedených v bodech 114 a 115 zmíněného rozsudku. Na začátku tohoto bodu 113 je uvedeno nezpochybňované skutkové zjištění, které k doložení těchto závěrů samo o sobě postačuje. Uvedené zjištění spočívá v tom, že se navrhovatelka podílela na přímých kontaktech, během nichž si účastníci kartelové dohody vyměňovali informace o cenách. Toto konstatování postačuje k odůvodnění závěru Tribunálu, že Komise nemusela společnosti Dell a HP žádat o předložení dokumentů, v nichž tyto společnosti údajně informovaly dodavatele ODJ o cenách konkurentů. Případné zkreslení důkazu v rámci druhé části zmíněného bodu 113 by na uvedené závěry obsažené v bodech 114 a 115 napadeného rozsudku nemělo vliv.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku navrhovatelky tedy musí být zamítnut jako irelevantní.
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že porušil povinnost uvést odůvodnění nebo neuplatnil správné právní kritérium, když zamítl druhý důvod její žaloby na neplatnost vycházející z rozporu mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a jeho výrokem.
Odůvodnění, které Tribunál uvedl v bodech 118 až 121 napadeného rozsudku, podle navrhovatelky nepředstavuje dostatečnou odpověď na tento druhý žalobní důvod. Podle jejího názoru existuje rozpor mezi bodem 553 odůvodnění sporného rozhodnutí, z něhož vyplývá, že se navrhovatelka – pokud jde o společnost HP – podílela na dotčeném jediném a trvajícím protiprávním jednání pouze v období od 10. dubna do 28. října 2008, a výrokem tohoto rozhodnutí, v němž je uvedeno, že se navrhovatelka na tomto protiprávním jednání – jak pokud jde o společnost Dell, tak o společnost HP – podílela v období od 14. února 2008 do 28. října 2008.
V důsledku takového rozporu měl přitom Tribunál druhému důvodu žaloby navrhovatelky na neplatnost vyhovět.
Komise tvrdí, že třetí důvod kasačního opravného prostředku je třeba zamítnout jako neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že porušil povinnost uvést odůvodnění nebo se dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl druhý důvod její žaloby na neplatnost vycházející z rozporu mezi odůvodněním a výrokem sporného rozhodnutí.
Tribunál v tomto ohledu v bodě 118 napadeného rozsudku podotkl, že z článku 1 sporného rozhodnutí plyne, že Komise konstatovala existenci jediného a trvajícího protiprávního jednání, ale že to neznamená, že všichni adresáti tohoto rozhodnutí musí být sankcionováni za celé toto protiprávní jednání. V bodě 119 napadeného rozsudku totiž Tribunál zdůraznil, že v tomto článku 1 je uvedeno, že zmíněné protiprávní jednání je tvořeno „několika samostatnými protiprávními jednáními“.
V bodě 120 uvedeného rozsudku z toho Tribunál vyvodil, že si Komise neprotiřečila, jestliže v článku 1 sporného rozhodnutí uvedla, že se navrhovatelka podílela na jediném a trvajícím protiprávním jednání ve vztahu ke společnostem Dell a HP v období od 14. února 2008 do 28. října 2008, a zároveň v bodě 553 odůvodnění tohoto rozhodnutí, které se týkalo výpočtu výše pokuty, zohlednila pozdější datum prvních kontaktů navrhovatelky týkajících se společnosti HP.
Tyto úvahy nejsou stiženy ani vadou spočívající v nedostatku odůvodnění ani nesprávným právním posouzením, pokud jde o relevantní právní kritérium.
Podle ustálené judikatury totiž platí, že skutečnost, že se určitý podnik nepodílel na všech prvcích zakládajících kartelovou dohodu nebo že hrál menší úlohu v těch jejích projevech, na kterých se podílel, není relevantní pro prokázání existence protiprávního jednání, jelikož tyto prvky je třeba zohlednit jen při posuzování závažnosti protiprávního jednání, případně při stanovování výše pokuty (rozsudek ze dne 26. září 2018, Infineon Technologies v. Komise,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávaném případě se Komise řídila úvahami, které požadavkům vyplývajícím z této judikatury odpovídají. Poté, co v bodě 517 odůvodnění sporného rozhodnutí konstatovala, že se navrhovatelka podílela na jediném a trvajícím protiprávním jednání v období od 14. února do 28. října 2008, v osmé části tohoto rozhodnutí zkoumala, jaká nápravná opatření je třeba přijmout vůči podnikům, které se podílely na tomto protiprávním jednání. V rámci tohoto posuzování Komise pro účely výpočtu výše pokuty podrobně popsala dobu účasti dotyčných podniků na jednotlivých prvcích zakládajících uvedené protiprávní jednání, a sice části tohoto protiprávního jednání týkající se prodejů ve prospěch společnosti Dell (dále jen „část protiprávního jednání týkající se společnosti Dell“) a části téhož protiprávního jednání týkající se prodejů ve prospěch společnosti HP (dále jen „část protiprávního jednání týkající se společnosti HP“). V této souvislosti je třeba uvést, že tabulka obsažená v bodě 553 odůvodnění uvedeného rozhodnutí neobsahuje informace sloužící pro účely konstatování dotčeného jediného a trvajícího protiprávního jednání, nýbrž informace sloužící pro účely výpočtu výše pokuty. Mezi tímto bodem 553 odůvodnění a čl. 1 písm. h) sporného rozhodnutí, který se netýká výpočtu výše pokuty, ale konstatování tohoto protiprávního jednání, tedy neexistuje žádný rozpor.
S ohledem na skutečnosti uvedené v bodech 87 a 88 tohoto rozsudku tudíž Tribunálu nelze vytýkat, že napadený rozsudek nesprávně odůvodnil nebo se dopustil nesprávného právního posouzení, jestliže zamítl druhý důvod žaloby navrhovatelky na neplatnost.
Třetí důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněný.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se při posuzování její odpovědnosti za část protiprávního jednání týkající se společnosti Dell dopustil v několika ohledech nesprávného právního posouzení. Tento důvod sestává ze dvou částí.
K první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
První část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku se v podstatě týká toho, že navrhovatelka údajně věděla o dotčeném jediném a trvajícím protiprávním jednání. Navrhovatelka tvrdí, že závěr Tribunálu, podle kterého měla Komise správně za to, že navrhovatelka věděla nebo měla vědět o části protiprávního jednání týkající se společnosti Dell, je založen na zkreslení důkazů.
Navrhovatelka v tomto ohledu uvádí, že Komise při dokazování vycházela ze dvou interních e-mailů ze 14. února a 28. října 2008 adresovaných společnosti Sony Optiarc, které jakožto adresát uvedený v kopii obdržela i navrhovatelka. Komise z toho vyvodila, že navrhovatelka chápala nebo měla chápat, že informace obsažené v těchto e-mailech jsou od konkurenta a svědčí o protiprávních výměnách informací mezi konkurenty.
Navrhovatelka v řízení před Tribunálem tvrdila, že tyto e-maily nemohou postačovat k prokázání toho, že o dotčeném jediném a trvajícím protiprávním jednání věděla, jelikož pochopila, že informace v nich obsažené jsou od společnosti Dell.
Tribunál podle ní tento argument v napadeném rozsudku nesprávně odmítl.
Pokud jde o e-mail ze dne 14. února 2008, Tribunál v bodech 157 až 160 napadeného rozsudku analyzoval čtyři různé indicie, které podle jeho názoru představovaly soubor nepřímých důkazů postačující k prokázání toho, že navrhovatelka měla chápat, že informace obsažené v tomto e-mailu nejsou od společnosti Dell, ale od konkurenta. To tedy podle názoru navrhovatelky znamená, že jestliže byla úvaha Tribunálu stižena vadou v souvislosti s jednou z těchto indicií, jeho závěr je vadou stižen v plném rozsahu.
Navrhovatelka se přitom domnívá, že Tribunál jeden z důkazů uplatněných v rámci čtvrté indicie, která je popsána v bodě 160 napadeného rozsudku, zkreslil. Těmito důkazy jsou dva e-maily společnosti Sony Optiarc – jeden ze dne 30. října 2007 a druhý ze dne 13. prosince 2007. Je přitom zřejmé, že na rozdíl od toho, co tvrdí Tribunál, si e-mail ze dne 30. října 2007 poslali dva zaměstnanci společnosti Sony Optiarc, a nikoli společnost Sony Optiarc a navrhovatelka. Tribunál tedy tento důkaz zkreslil, což zpochybňuje způsob, jakým provedl dokazování stran e-mailu ze dne 14. února 2008.
Pokud jde o e-mail ze dne 28. října 2008, Tribunál v bodech 202 až 205 napadeného rozsudku podle navrhovatelky nesprávně rozhodl, že jej lze považovat za důkaz protisoutěžního kontaktu týkajícího se cen. Tribunál tento závěr opřel o několik indicií.
Navrhovatelka se ovšem domnívá, že důkazy, k nimž bylo přihlédnuto jako k indiciím, Tribunál zkreslil. Nejenže z e-mailu ze dne 14. února 2008 nelze vyvodit žádnou skutečnost, která by prokazovala protisoutěžní povahu kontaktu ze dne 28. října 2008, ale ani z důkazů ohledně části protiprávního jednání týkající se společnosti HP nelze vyvodit žádný závěr stran části protiprávního jednání týkající se společnosti Dell. Jestliže tedy Tribunál dovodil, že předmětné důkazy postačují k prokázání protisoutěžní povahy tohoto kontaktu, dopustil se dle navrhovatelky nesprávného právního posouzení.
Komise tvrdí, že první část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako irelevantní a neopodstatněná.
–
Závěry Soudního dvora
V rámci první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že zkreslil důkazy ohledně vědomosti o části protiprávního jednání týkající se společnosti Dell a že napadený rozsudek nedostatečně odůvodnil.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že o zkreslení se jedná, pokud se posouzení existujících důkazů jeví zjevně nesprávné, aniž byly uplatněny nové důkazy. Navrhovatelka musí přesně označit důkazy, jež byly zkresleny, a prokázat pochybení v posouzení, ke kterým došlo (rozsudek ze dne 26. září 2018, Infineon Technologies v. Komise,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde v projednávané věci zaprvé o interní e-mail společnosti Sony Optiarc ze dne 14. února 2008, který byl v kopii zaslán i navrhovatelce, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál založil svůj závěr, podle kterého tento e-mail postačuje k prokázání toho, že navrhovatelka měla chápat, že dochází k protiprávnímu jednání, na čtyřech indiciích uvedených v bodech 157 až 160 napadeného rozsudku. Navrhovatelka tvrdí, že tyto indicie mají kumulativní povahu, takže pokud jedna z nich chybí, uvedený závěr je neudržitelný.
Bez ohledu na to, zda Tribunál některý z těchto důkazů skutečně zkreslil, je ovšem třeba konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, z napadeného rozsudku jasně vyplývá, že uvedené indicie nelze chápat jako kumulativní podmínky toho, aby Tribunál mohl dospět k uvedenému závěru, nýbrž jako samostatné, ale shodující se důkazy, které měly prokázat, že navrhovatelka měla chápat, že se e-mail ze dne 14. února 2008 týkal výměny informací mezi konkurenty.
Tribunál totiž nejprve v bodech 157 a 158 napadeného rozsudku analyzoval obsah tohoto e-mailu. Z této analýzy dovodil, že již samotné výrazy použité v daném e-mailu nasvědčují tomu, že společnost Sony Optiarc vedla přímé rozhovory s Toshiba Samsung Storage Technology (TSST) a PLDS, a dále že obsah informací přiřazených posledně uvedeným společnostem ve zmíněném e-mailu byl takový, že navrhovatelka měla chápat, že je tyto společnosti mohly poskytnout pouze jinému konkurentovi, a nikoli společnosti Dell.
V bodě 159 napadeného rozsudku pak Tribunál z konstatování, že pokud informace pocházely od společnosti Dell, společnost Sony Optiarc obecně dbala na to, aby byla tato skutečnost upřesněna, vyvodil závěr, že absence takového upřesnění je v projednávaném případě zásadní.
A konečně v bodě 160 napadeného rozsudku Tribunál zmínil další dva e-maily společnosti Sony Optiarc – jeden ze dne 30. října 2007 a druhý ze dne 13. prosince 2007 – a rovněž z nich vyvodil, že navrhovatelka měla chápat, že interní e-mail společnosti Sony Optiarc ze dne 14. února 2008 se týká kontaktů s konkurencí.
Z této analýzy provedené Tribunálem vyplývá, že tento soud zmíněné čtyři indicie nepojal jako čtyři kumulativní prvky nezbytné k tomu, aby mohl dospět k závěru, že navrhovatelka měla chápat, že dochází k protiprávnímu jednání, ale pouze jako samostatné indicie přispívající ke stejnému závěru.
Z toho vyplývá, že výtka zkreslení týkající se e-mailů z 30. října 2007 a 13. prosince 2007 sama o sobě nemůže závěr Tribunálu uvedený v bodě 161 napadeného rozsudku zpochybnit, takže je třeba ji zamítnout jako irelevantní.
Pokud jde zadruhé o interní e-mail ze dne 28. října 2008, navrhovatelka v řízení před Tribunálem tvrdila, že tento e-mail lze chápat tak, že se týká informací pocházejících od společnosti Dell, a nikoli od konkurentů. Tribunál tento argument odmítl.
Navrhovatelka, která s tímto postupem nesouhlasí, nejprve zpochybňuje důkazní povahu e-mailu ze dne 28. října 2008 na základě stejných argumentů, jaké uplatnila v souvislosti s e-mailem ze dne 14. února 2008.
Z týchž důvodů, jako jsou důvody uvedené v bodech 106 až 111 tohoto rozsudku, však tento argument nemůže obstát.
Navrhovatelka dále Tribunálu vytýká, že v bodě 204 napadeného rozsudku nevysvětlil, proč je pro prokázání toho, že měla chápat, že se v e-mailu ze dne 28. října 2008 objevují informace od konkurence, relevantní vědomost o části jediného a trvajícího protiprávního jednání týkající se společnosti HP nebo podílení se na této části.
Je však třeba uvést, že tímto argumentem se navrhovatelka ve skutečnosti snaží dosáhnout nového posouzení důkazní hodnoty těchto důkazů, které podle ustálené judikatury Soudního dvora nespadá do jeho pravomoci, s výhradou případu zkreslení tohoto důkazu (rozsudek ze dne 12. ledna 2017, Timab Industries a CFPR v. Komise,
C‑411/15 P
,
EU:C:2017:11
, bod
, jakož i citovaná judikatura), což navrhovatelka neprokázala. Za těchto podmínek je třeba mít za to, že uvedený argument je nepřípustný.
První část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba zčásti zamítnout jako irelevantní a zčásti odmítnout jako nepřípustnou.
Ke druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V rámci druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že v bodech 148 až 207 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise prokázala, že navrhovatelka měla v úmyslu svým jednáním přispět k naplňování společných cílů všech účastníků dotčeného protiprávního jednání. Tribunál neodpověděl na argumenty, které v řízení před ním v tomto ohledu uplatnila.
Navrhovatelka se domnívá, že z judikatury vyplývá, že Komise měla prokázat účast navrhovatelky na dotčeném jediném a trvajícím protiprávním jednání doložením toho, že měla v úmyslu svým jednáním přispět k naplňování cílů všech účastníků tohoto protiprávního jednání. Komise mohla prokázat pasivní účast, kdyby se navrhovatelka účastnila protisoutěžních diskusí a od těchto diskuzí se veřejně nedistancovala.
V bodě 219 odůvodnění sporného rozhodnutí Komise uvedla, že skutečnost, že navrhovatelka svým jednáním přispívala k naplňování takových cílů, je prokázána tím, že nebrojila proti tomu, aby jí byly v kopii zasílány e-maily společnosti Sony Optiarc. Komise tak dovodila, že se navrhovatelka podílela na údajném protiprávním jednání, pouze na základě konstatování, že když jí byly doručeny některé interní e-maily společnosti Sony Optiarc, od tohoto jednání se nedistancovala. Pokud jde přitom o část protiprávního jednání týkající se společnosti Dell, navrhovatelka tvrdí, že se neúčastnila žádné přímé diskuse a od své zákaznice, společnosti Sony Optiarc, která jí zpravovala o výměnách informací se svými konkurenty, získala toliko nepřímé informace. Navrhovatelka tedy nemohla vyjádřit s těmito výměnami informací nesouhlas. Nemohla jim ani zabránit, ani vyvolat u konkurentů dojem, že s jejich dohodou nebo jednáním ve vzájemné shodě souhlasí. Z toho podle navrhovatelky vyplývá, že Komise neprokázala, že se navrhovatelka začala na údajném protiprávním jednání podílet mlčky či jinak dne 14. února 2008 nebo dne 28. října 2008.
Komise má za to, že druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku není opodstatněná.
–
Závěry Soudního dvora
V rámci druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že rozhodl, že Komise ve sporném rozhodnutí správně konstatovala, že skutečnost, že navrhovatelka svým jednáním přispívala k dotčenému protiprávnímu jednání, je prokázána tím, že se od protiprávních úkonů veřejně nedistancovala, ačkoliv její účast spočívala pouze v tom, že jí byly v kopii zaslány interní e-maily společnosti Sony Optiarc týkající se protiprávních výměn informací mezi konkurenty.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že za účelem prokázání, že se podnik podílel na jediném a trvajícím protiprávním jednání, musí Komise doložit, že tento podnik svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a věděl o plánovaném nebo uplatňovaném protiprávním jednání jiných podniků sledujících tytéž cíle nebo ho mohl rozumně předvídat a byl připraven podstoupit z toho plynoucí riziko (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2020, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise,
C‑601/18 P
,
EU:C:2020:751
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
V této souvislosti je třeba podotknout, že mlčky učiněné schválení protiprávní iniciativy bez veřejného distancování se od jejího obsahu nebo jejího oznámení správním orgánům má za následek, že je podníceno pokračování v protiprávním jednání a ohroženo jeho odhalení. Toto účastenství představuje pasivní způsob účasti na protiprávním jednání, který může založit odpovědnost dotyčného podniku (rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
, bod
).
Kromě toho je třeba připomenout, že okolnost, že se určitý podnik nepodílel na všech prvcích zakládajících kartelovou dohodu nebo že hrál menší úlohu v těch jejích projevech, na kterých se podílel, není relevantní pro prokázání existence protiprávního jednání, jelikož tyto prvky je třeba zohlednit jen při posuzování závažnosti protiprávního jednání, případně při stanovování výše pokuty (rozsudky ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise,
C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P
,
EU:C:2004:6
, bod
, a ze dne 26. září 2018, Infineon Technologies v. Komise,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
, bod
).
V projednávaném případě Tribunál v bodě 217 napadeného rozsudku konstatoval, že navrhovatelka vědomě dostávala informace týkající se účastníků kartelové dohody, tj. TSST, PLDS a společností Hitachi-LG Data Storage Inc. a Hitachi-LG Data Storage Korea Inc., a že s jedním konkurentem udržovala dvoustranné kontakty ohledně zadávacího řízení pořádaného společností HP. V bodech 218 a 219 uvedeného rozsudku měl pak Tribunál za to, že zejména na základě těchto důkazů posuzovaných jako celek Komise mohla konstatovat, že navrhovatelka v souvislosti s plánovanými zadávacími řízeními sdílela s ostatními dodavateli ODJ informace týkající se strategie v oblasti cen nebo pořadí, a to ve snaze koordinovat jejich chování, a že z toho Komise mohla dovodit, že navrhovatelka úmyslně přispívala k naplňování jediného hospodářského a protisoutěžního cíle dotčeného protiprávního jednání.
S ohledem na judikaturu připomenutou v bodech 124 a 125 rozsudku v projednávané věci tedy Tribunál správně rozhodl, že Komise mohla ve snaze vymezit přispění navrhovatelky k tomuto protiprávnímu jednání argumentovat e-maily, které byly navrhovatelce doručeny v kopii, jelikož kvalifikace pasivní účasti navrhovatelky na uvedeném protiprávním jednání není podmíněna tím, že se účastnila přímých diskusí se svými konkurenty.
V každém případě je třeba uvést, že výtka navrhovatelky vychází z umělého rozlišování mezi částí protiprávního jednání týkající se společnosti Dell a částí protiprávního jednání týkající se společnosti HP.
S ohledem na judikaturu připomenutou v předchozích bodech Tribunál nemusel ověřovat, zda Komise prokázala, že navrhovatelka věděla nebo měla vědět o existenci protiprávního jednání a že k němu přispívala nebo měla v úmyslu přispívat jak ve vztahu k části protiprávního jednání týkající se společnosti Dell, tak ve vztahu k části protiprávního jednání týkající se společnosti HP. Tribunál tedy v bodě 219 napadeného rozsudku správně rozhodl, že navrhovatelka úmyslně přispívala k naplnění jediného hospodářského a protisoutěžního cíle spočívajícího v narušení obvyklého fungování hospodářské soutěže v rámci zadávacích řízení týkajících se ODJ, která pořádaly společnosti Dell a HP, a dále že navrhovatelka po celou dobu své účasti věděla o zapojení dalších účastníků kartelové dohody týkající se ODJ.
Z toho vyplývá, že druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku není opodstatněná. Tento důvod kasačního opravného prostředku tudíž musí být zčásti odmítnut jako nepřípustný, zčásti zamítnut jako irelevantní a zčásti zamítnut jako neopodstatněný.
K pátému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nesprávně odmítl její argument, podle kterého je výše pokuty, která jí byla uložena, zjevně nepřiměřená.
Podle navrhovatelky se Tribunál v rozporu s pravidly pro výkon pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci dopustil nesprávného právního posouzení nebo své rozhodnutí nedostatečně odůvodnil, když konstatoval, že se Komise při výpočtu výše pokuty nedopustila žádného nesprávného právního posouzení.
Navrhovatelka Tribunálu v této souvislosti vytýká, že v bodě 236 napadeného rozsudku nesprávně konstatoval, že její protisoutěžní kontakty mohly ovlivnit její cenovou politiku. Tribunál měl v tomto ohledu podle navrhovatelky nesprávně za to, že se aktivně účastnila diskusí s jinými konkurenčními dodavateli a že výměny informací o cenách a objemech, pořadí dodavatelů nebo omezení dodávek měly dopad na její cenovou politiku.
Navrhovatelka se domnívá, že tyto úvahy Tribunálu jsou nesprávné.
Zaprvé Tribunál měl totiž při přezkumu výpočtu výše pokuty zohlednit okolnost, že – jak plyne z informací poskytnutých Soudnímu dvoru v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku – nebylo možné dospět k závěru, že se navrhovatelka podílela na části protiprávního jednání týkající se společnosti Dell.
Navrhovatelka zadruhé uvádí, že Tribunál neprokázal, že výměny informací zmíněné v bodě 134 tohoto rozsudku měly nějaký dopad na ceny navrhovatelky. V tomto ohledu Tribunál v bodě 236 napadeného rozsudku uvedl pouhé nepodložené tvrzení.
Komise má za to, že pátý důvod kasačního opravného prostředku je zčásti nepřípustný a zčásti irelevantní nebo neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení a své rozhodnutí dostatečně neodůvodnil, jestliže zamítl pátý důvod její žaloby na neplatnost.
Pokud jde o tvrzení navrhovatelky vycházející z toho, že Tribunál porušil pravidla pro výkon pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, které je třeba posoudit v prvé řadě, postačuje uvést, že Tribunál pátý žalobní důvod zamítl v plném rozsahu, aniž musel rozhodnout o podpůrném návrhu, v němž se navrhovatelka domáhala, aby vykonal tuto pravomoc. Toto tvrzení ostatně není odůvodněné, a nesplňuje tedy požadavky vyplývající z čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 168 odst. 1 písm. d) jednacího řádu Soudního dvora – musí být tedy odmítnuto jako nepřípustné.
Pokud jde ve druhé řadě o údajný nedostatek odůvodnění bodu 236 napadeného rozsudku, je třeba uvést, že závěr Tribunálu, podle něhož se navrhovatelka aktivně účastnila diskusí s jinými konkurenčními dodavateli, potvrzuje již pouhá skutečnost, že navrhovatelka uznala, že se – pokud jde o společnost HP – účastnila přímých výměn informací s konkurenty; nebylo přitom třeba prokazovat, že se účastnila všech dotčených výměn informací.
Tribunálu dále nelze vytýkat, že by se dopustil vady spočívající v nedostatku odůvodnění proto, že měl za to, že informace o cenách a objemech, pořadí dodavatelů nebo omezení dodávek měly dopad na cenovou politiku navrhovatelky. Soudní dvůr již totiž rozhodl, že existuje domněnka příčinné souvislosti mezi jednáním ve vzájemné shodě a jednáním na trhu podniků, které se jej účastní, podle které tyto podniky, pokud jsou na tomto trhu nadále činné, zohledňují informace vyměněné se svými konkurenty pro účely určení svého jednání na uvedeném trhu (rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Eturas a další,
C‑74/14
,
EU:C:2016:42
, bod
a citovaná judikatura). Odůvodnění poskytnuté Tribunálem je tedy v souladu s judikaturou Soudního dvora.
Z toho vyplývá, že pátý důvod kasačního opravného prostředku je zčásti nepřípustný a zčásti neopodstatněný.
Ke zrušení napadeného rozsudku
Jak vyplývá z analýzy prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky obsažené v bodech 50 až 72 tohoto rozsudku, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení.
Za těchto podmínek je třeba napadený rozsudek zrušit.
K žalobě podané k Tribunálu
Podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie zruší Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu, je-li kasační opravný prostředek opodstatněný. V takovém případě může Soudní dvůr vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
V projednávané věci je důvodné vydat konečné rozhodnutí ve věci, jelikož to soudní řízení dovoluje.
Jak bylo uvedeno v bodě 31 tohoto rozsudku, navrhovatelka vznesla na podporu žaloby podané k Tribunálu pět žalobních důvodů.
V rámci první části prvního důvodu této žaloby navrhovatelka zejména tvrdí, že pokud Komise poprvé až ve sporném rozhodnutí tvrdila, že se navrhovatelka podílela na několika samostatných protiprávních jednáních tvořících jediné a trvající protiprávní jednání, které jí bylo přičteno, přičemž v průběhu správního řízení toto neuvedla, porušila právo navrhovatelky na obhajobu.
S ohledem na body 54 až 72 tohoto rozsudku je třeba konstatovat, že Komise porušila právo navrhovatelky na obhajobu, když jí ve sporném rozhodnutí vytkla účast na několika samostatných protiprávních jednáních tvořících jediné a trvající protiprávní jednání, které jí bylo přičteno, ale v oznámení námitek toto jednoznačně neuvedla.
Je však třeba upřesnit, že vada řízení vede k celkovému nebo částečnému zrušení rozhodnutí pouze tehdy, jestliže je prokázáno, že v případě neexistence této vady mohlo mít toto rozhodnutí jiný obsah (rozsudek ze dne 11. března 2020, Komise v. Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
, bod
).
Komise v projednávané věci v důsledku porušení práva navrhovatelky na obhajobu posledně uvedené přičetla protiprávní jednání, v souvislosti s nimiž se navrhovatelka nemohla hájit. Pokud by totiž Komise v průběhu správního řízení ve vztahu k jednotlivým úkonům, které měla v úmyslu navrhovatelce vytýkat, výslovně uvedla, jakou kvalifikaci hodlá provést, navrhovatelka případně mohla předložit důkazy, které mohly tuto kvalifikaci zpochybnit. Z toho vyplývá, že kdyby k tomuto porušení nedošlo, sporné rozhodnutí by mohlo mít jiný obsah.
Prvnímu důvodu, který navrhovatelka uplatnila na podporu žaloby, je tudíž třeba vyhovět v rozsahu, v němž Komisi vytýká, že porušila právo navrhovatelky na obhajobu v souvislosti s její účastí na samostatných protiprávních jednáních.
S ohledem na výše uvedené a na to, co bylo upřesněno v bodech 51 až 53 tohoto rozsudku, musí být čl. 1 písm. h) sporného rozhodnutí zrušen v rozsahu, v němž se jím konstatuje, že navrhovatelka porušila článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP tím, že se podílela na několika samostatných protiprávních jednáních.
V rámci druhého důvodu žaloby podané k Tribunálu navrhovatelka tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a porušila povinnost uvést odůvodnění, a to kvůli rozporu mezi odůvodněním a výrokem sporného rozhodnutí.
V projednávaném případě je třeba z důvodů uvedených v bodech 86 až 93 tohoto rozsudku konstatovat, že mezi tabulkou obsaženou v bodě 553 odůvodnění sporného rozhodnutí a čl. 1 písm. h) tohoto rozhodnutí žádný rozpor neexistuje. Komisi tedy nelze vytýkat, že se dopustila nesprávného právního posouzení nebo že v tomto ohledu porušila povinnost uvést odůvodnění.
Druhý žalobní důvod, který navrhovatelka uplatnila v řízení před Tribunálem, musí být tedy zamítnut.
V rámci třetího důvodu žaloby podané k Tribunálu navrhovatelka tvrdí, že Komise neprokázala její účast na jediném a trvajícím protiprávním jednání.
V projednávaném případě se Soudní dvůr ztotožňuje s odůvodněním, které uvedl Tribunál v bodech 128 až 147, 150 až 162, 166 až 174, 177 až 187, 190 až 199, 202 až 207 a 210 až 222 napadeného rozsudku. Z důvodů uvedených v těchto bodech musí být tedy třetí žalobní důvod zamítnut.
V rámci čtvrtého důvodu žaloby podané k Tribunálu navrhovatelka tvrdí, že Komise nemá pravomoc k uplatnění článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP.
V projednávaném případě se Soudní dvůr ztotožňuje s odůvodněním, které uvedl Tribunál v bodech 43 až 56 napadeného rozsudku. Z důvodů uvedených v těchto bodech musí být tedy čtvrtý žalobní důvod zamítnut.
V rámci pátého důvodu žaloby podané k Tribunálu navrhovatelka tvrdí, že se Komise při výpočtu výše pokuty dopustila vad spočívajících v nesprávném skutkovém zjištění a nesprávném právním posouzení a porušila povinnost uvést odůvodnění.
V projednávaném případě se Soudní dvůr s ohledem na body 139 až 143 tohoto rozsudku ztotožňuje s odůvodněním, které uvedl Tribunál v bodech 226 až 239, 243 až 251, 255 až 258, 262 až 267 napadeného rozsudku. Z důvodů uvedených v těchto bodech napadeného rozsudku tedy musí být pátý žalobní důvod, který navrhovatelka uplatnila v řízení před Tribunálem, zamítnut.
Na základě pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznané Soudnímu dvoru článkem 261 SFEU a článkem 31 nařízení č. 1/2003 je rovněž třeba rozhodnout o výši pokuty, která musí být navrhovatelce uložena (rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud Soudní dvůr sám vydává konečné rozhodnutí ve věci na základě čl. 61 prvního pododstavce druhé věty statutu Soudního dvora Evropské unie, je oprávněn v rámci výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci nahradit posouzení Komise svým vlastním posouzením, a uloženou pokutu nebo penále tedy zrušit, snížit nebo zvýšit (rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Za účelem stanovení výše uložené pokuty mu přísluší, aby sám posoudil okolnosti projednávaného případu a druh dotčeného protiprávního jednání (rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Tento postup podle čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 předpokládá, že ve vztahu ke každému sankcionovanému podniku bude zohledněna závažnost dotčeného protiprávního jednání, jakož i doba jeho trvání, přičemž je třeba dodržet zejména zásady odůvodnění, proporcionality, individualizace sankcí a rovného zacházení, aniž by Soudní dvůr byl vázán indikativními pravidly, která Komise stanovila ve svých pokynech, jakkoliv tyto pokyny mohou být pro unijní soudy při výkonu jejich pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci návodem (rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
V projednávané věci má Soudní dvůr za to, že využití této pravomoci k tomu, aby snížil pokutu uvedenou v čl. 2 písm. h) sporného rozhodnutí, neodůvodňuje žádná ze skutečností, kterých se v posuzovaném případě dovolává navrhovatelka, ani žádný důvod veřejného pořádku.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba zrušit čl. 1 písm. h) sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jím konstatuje, že navrhovatelka porušila článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP tím, že se podílela na několika samostatných protiprávních jednáních, a ve zbývající části žalobu zamítnout.
K nákladům řízení
Článek 184 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě jeho čl. 184 odst. 1, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Článek 138 odst. 3 uvedeného jednacího řádu upřesňuje, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení. Jeví-li se to však vzhledem k okolnostem v projednávané věci jako odůvodněné, může Soudní dvůr rozhodnout, že účastník řízení ponese vlastní náklady řízení a nahradí část nákladů řízení vynaložených druhým účastníkem řízení.
V projednávaném případě navrhovatelka požadovala, aby byla Komisi uložena náhrada veškerých nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch v rámci řízení o tomto kasačním opravném prostředku a zčásti ani v řízení v prvním stupni. Navrhovatelka zčásti neměla ve věci úspěch v rámci řízení v prvním stupni. S ohledem na okolnosti projednávané věci má Soudní dvůr za to, že je důvodné rozhodnout, že Komise ponese vlastní náklady vynaložené jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku, a nahradí veškeré náklady, které navrhovatelka vynaložila v rámci řízení o tomto kasačním opravném prostředku, a polovinu nákladů, které navrhovatelka vynaložila v řízení v prvním stupni. Navrhovatelka ponese polovinu vlastních nákladů vynaložených v řízení v prvním stupni.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 12. července 2019, Quanta Storage v. Komise (
T‑772/15
,
EU:T:2019:519
), se zrušuje.

2)
Článek 1 písm. h) rozhodnutí Komise C(2015) 7135 final ze dne 21. října 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39639 – Optické diskové jednotky) se zrušuje v rozsahu, v němž se jím konstatuje, že společnost Quanta Storage Inc. porušila článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 tím, že se v období od 14. února do 28. října 2008 podílela na několika samostatných protiprávních jednáních.

3)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.

4)
Evropská komise ponese vlastní náklady vynaložené jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku, a nahradí veškeré náklady, které společnost Quanta Storage Inc. vynaložila v rámci řízení o tomto kasačním opravném prostředku, a polovinu nákladů, které tato společnost vynaložila v řízení v prvním stupni.

5)
Společnost Quanta Storage Inc. ponese polovinu vlastních nákladů vynaložených v řízení v prvním stupni.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.