CELEX: 62021CJ0613
Apeliacinis skundas
Viešoji tarnyba
Pareigūnai
Skyrimo į direktoriaus pareigas procedūra
Pranešimas apie laisvą darbo vietą ir skelbimas dėl rengiamos atrankos
Kandidatūros atmetimas ir kito kandidato paskyrimas
Atrankos procedūros pažeidimas
Akivaizdi vertinimo klaida
Skaidrumas
Vienodas požiūris

Apeliaciniu skundu Europos Parlamentas prašo panaikinti 2021 m. liepos 14 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Carbajo Ferrero / Parlamentas (
T‑670/19
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2021:435
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas, pirma, panaikino 2018 m. gruodžio 10 d. Parlamento sprendimą atmesti Fernando Carbajo Ferrero kandidatūrą ir paskirti kitą kandidatą A į Parlamento Komunikacijos generalinio direktorato žiniasklaidos direktoriaus pareigas (toliau – ginčijamas sprendimas), ir, antra, priteisė iš Parlamento 40000 eurų turtinei žalai atlyginti.
Ginčo aplinkybės
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–18 punktuose ir šioje byloje gali būti apibendrintos taip.
1986 m. balandžio 21 d. F. Carbajo Ferrero pradėjo dirbti Parlamente pareigūnu. Jis ėjo įvairias pareigas spaudos, informacijos, kultūros ir žiniasklaidos srityse.
2018 m. vasario 27 d. Parlamentas, siekdamas atrinkti kandidatą eiti Komunikacijos generalinio direktorato Žiniasklaidos direktorato direktoriaus (toliau – Žiniasklaidos direktorato direktorius) pareigas, paskelbė pranešimą apie laisvą darbo vietą pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punktą (toliau – pranešimas apie laisvą darbo vietą). Paraiškos galėjo būti teikiamos iki 2018 m. kovo 23 d. F. Carbajo Ferrero, atsakydamas į pranešimą apie laisvą darbo vietą, pateikė paraišką 2018 m. kovo 22 d.
Parlamentas gavo tris paraiškas pagal paskelbtą pranešimą apie laisvą darbo vietą. Vis dėlto siekdamas turėti daugiau kandidatų į žiniasklaidos direktoriaus pareigas, 2018 m. kovo 27 d. Parlamentas paskelbė pranešimą apie perkėlimą pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą (toliau – pranešimas apie perkėlimą). Be to, 2018 m. balandžio 13 d. Parlamentas
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbė skelbimą dėl rengiamos atrankos pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 2 dalį (
OL C 132 A, 2018, p. 1
) (toliau – skelbimas dėl rengiamos atrankos).
Skelbime dėl rengiamos atrankos 2018 m. balandžio 27 d. buvo nustatyta kaip galutinė paraiškų pateikimo data. Paraiškas pateikė iš viso šešiolika kandidatų, iš kurių trys atsiliepė į pranešimą apie laisvą darbo vietą, vienas – į pranešimą apie perkėlimą ir dvylika – į skelbimą dėl rengiamos atrankos. Tarp šių kandidatų buvo A, jis pateikė paraišką pagal skelbimą dėl rengiamos atrankos 2018 m. balandžio 26 d.
2018 m. birželio 1 d., kadangi dar nebuvo paskirtas Žiniasklaidos direktorato direktorius, siekiant užtikrinti šio direktorato veiklos tęstinumą, F. Carbajo Ferrero laikinai pradėjo eiti šias pareigas.
Siekiant paskirti Žiniasklaidos direktorato direktorių, pagal 2000 m. gegužės 16 d. Parlamento biuro (toliau – biuras) sprendimą, kuriame nustatomi vyresniųjų pareigūnų atrankos procedūros etapai, kurį biuras iš dalies pakeitė 2008 m. vasario 18 d. sprendimu (toliau – sprendimas, kuriuo nustatomi procedūros etapai), buvo sudarytas Vyresniųjų pareigūnų skyrimo patariamasis komitetas (toliau – patariamasis komitetas).
Per 2018 m. spalio 4 d. posėdį patariamasis komitetas nustatė kandidatų nuopelnų lyginamosios analizės kriterijus (toliau – lyginamosios analizės kriterijai). Remdamasis šiais kriterijais patariamasis komitetas sudarė kandidatų sąrašą ir rekomendavo biurui pakviesti į pokalbį tam tikrus kandidatus. Biuras vienbalsiai pritarė šiai rekomendacijai. Tarp kandidatų, pakviestų į pokalbį, buvo F. Carbajo Ferrero, pateikęs paraišką pagal pranešimą apie laisvą darbo vietą, A, pateikęs paraišką pagal skelbimą dėl rengiamos atrankos, ir B – vienintelė kandidatė, pateikusi paraišką pagal pranešimą apie perkėlimą. Prieš susitikdamas su kandidatais patariamasis komitetas nustatė septynias pagrindines pokalbių temas, siekdamas išanalizuoti paraiškas ir po šių pokalbių nustatyti kandidatų eiliškumą.
Pokalbiai įvyko 2018 m. lapkričio 19 d. Remdamasis šiais pokalbiais patariamasis komitetas pateikė biurui motyvuotą ataskaitą, kad šis priimtų sprendimą dėl kandidatūrų. Ataskaitoje kandidatų eiliškumas buvo išdėstytas pagal nuopelnus, kad būtų nustatyta, kurie kandidatai buvo tinkamiausi eiti Žiniasklaidos direktorato direktoriaus pareigas, ir prie jos pridėta rekomendacija. 2018 m. gruodžio 10 d. posėdyje patariamasis komitetas į laisvą darbo vietą pasiūlė tris kandidatus (eilės tvarka): A kandidatas užėmė pirmąją vietą, F. Carbajo Ferrero – antrąją, o B – trečiąją. Biuras, kaip paskyrimų tarnyba, nusprendė vadovautis patariamojo komiteto rekomendacija ir paskyrė A eiti Žiniasklaidos direktorato direktoriaus pareigas.
2018 m. gruodžio 11 d. Parlamento Komunikacijos generalinio direktorato generalinis direktorius informavo šio direktorato darbuotojus apie tai, kad įdarbinimo procedūra baigta, ir padėkojo F. Carbajo Ferrero už jo nuo 2018 m. birželio 1 d. laikinai eitas pareigas šio generalinio direktorato Žiniasklaidos direktorate.
2018 m. gruodžio 12 d. elektroniniu laišku Parlamento Generalinis sekretorius pranešė F. Carbajo Ferrero apie ginčijamą sprendimą.
2019 m. kovo 8 d. F. Carbajo Ferrero pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 90 straipsnio 2 dalį; 2019 m. birželio 21 d. šis skundas buvo atmestas.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2019 m. spalio 1 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo F. Carbajo Ferrero ieškinį, grindžiamą SESV 270 straipsniu; juo prašė, pirma, panaikinti ginčijamą sprendimą ir, antra, atlyginti žalą, kurią jis tariamai patyrė dėl šio sprendimo.
Grįsdamas ieškinį F. Carbajo Ferrero nurodė penkis pagrindus.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas išnagrinėjo ieškinio antrojo pagrindo antrą dalį, grindžiamą tuo, kad atrankos procedūra įvykdyta pažeidus Pareigūnų tarnybos nuostatų 27 straipsnį ir teisinio saugumo, skaidrumo, gero administravimo ir vienodo požiūrio principus.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 111–123 punktuose iš esmės konstatavo, kad administracijai suteikta plati diskrecija, susijusi su atrankos procedūros organizavimo tvarka, grindžiama vienodo požiūrio į kandidatus principo laikymusi ir jų pasirinkimo objektyvumu, dėl kurių reikalaujama, kad, viena vertus, lyginamosios analizės kriterijai būtų nustatyti prieš atranką ir, kita vertus, šie kriterijai nebūtų keičiami per atrankos procedūrą, siekiant išvengti rizikos, kad jie nebūtų pritaikyti atsižvelgiant į gautas paraiškas. Skundžiamo sprendimo 119 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad sprendime, kuriuo nustatomi procedūros etapai, numatyta nuopelnų lyginamosios analizės kriterijus nustatyti procedūros pradžioje, t. y. iki kandidatų paraiškų gavimo, ir nenumatyta galimybės jų keisti pokalbių etape.
Vis dėlto Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamu atveju, nors tokie kriterijai leido suskirstyti kandidatų paraiškas, kad būtų galima atrinkti tik kai kuriuos iš kandidatų, jie nebuvo taikomi per pokalbius su kandidatais ar analizuojant atsakymus į per pokalbius užduotus klausimus, po kurių kandidatų eiliškumas buvo išdėstytas pagal nuopelnus. Antrajame atrankos procedūros etape patariamasis komitetas nustatė septynias diskusijų temas, skirtas kandidatams, kurių eiliškumas pagal nuopelnus buvo grindžiamas tik jų atsakymais į per pokalbius pateiktus klausimus šiomis temomis, įvertinti.
Skundžiamo sprendimo 124 ir 125 punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Parlamentas neįrodė, jog skirtinguose atrankos etapuose buvo taikomi tie patys nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai ir kad biuras, kaip paskyrimų tarnyba, buvo informuotas apie tai, kad prieš gaunant paraiškas patariamojo komiteto nustatyti kriterijai nebuvo naudojami kandidatų nuopelnams palyginti per pokalbius. Todėl, pritardamas antrojo F. Carbajo Ferrero ieškinio pagrindo antrai daliai tiek, kiek joje skundžiamasi dėl įvairių atrankos procedūros etapų neskaidrumo ir dėl pažeistų gero administravimo ir vienodo požiūrio principų, Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas pažeidus procedūrą.
Bendrasis Teismas taip pat pripažino pagrįsta trečiojo ieškinio pagrindo antrą dalį, taigi ir visą šį pagrindą, kiek ieškovas šioje dalyje teigė, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida dėl to, kad A kandidatūra buvo pasirinkta tinkamai neinformavus paskyrimų tarnybos apie F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį. Bendrasis Teismas šį vertinimą atliko skundžiamo sprendimo 139 punkte konstatavęs, kad iš pokalbių su kandidatais ataskaitos ištraukos, kuria remdamasi paskyrimų tarnyba priėmė ginčijamą sprendimą, nematyti, kad patariamasis komitetas tinkamai atsižvelgė į F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį Parlamento Komunikacijos generaliniame direktorate, nes minėtoje ištraukoje nurodyta tik, kad jis nuo 2009 m. dirbo vieno iš šio generalinio direktorato skyriaus vadovu, o Parlamentas neginčijo, kad iš tikrųjų jis šio generalinio direktorato skyriaus vadovu dirbo nuo 1999 m. Be to, minėtoje ištraukoje nenurodyta, kad F. Carbajo Ferrero nuo 2018 m. birželio 1 d. laikinai ėjo pareigas, į kurias vyko atranka.
Taigi manydamas, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas pažeidus procedūrą ir jame dėl paskyrimų tarnybai pateiktos netikslios informacijos padaryta akivaizdi vertinimo klaida, Bendrasis Teismas panaikino šį sprendimą nenagrinėjęs kitų F. Carbajo Ferrero argumentų, pateiktų grindžiant trečiąjį, ketvirtąjį ir penktąjį ieškinio pagrindus.
Be to, Bendrasis Teismas iš dalies patenkino F. Carbajo Ferrero reikalavimą atlyginti turtinę žalą ir priteisė jam iš Parlamento 40000 EUR sumą šiai žalai atlyginti.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Apeliaciniu skundu Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti skundžiamą sprendimą, atmesti ieškinį ir priteisti iš F. Carbajo Ferrero visas bylinėjimosi išlaidas.
F. Carbajo Ferrero Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdamas apeliacinį skundą Parlamentas nurodo du apeliacinio skundo pagrindus. Pirmajame pagrinde jis tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų ir iškraipė faktines aplinkybes, kai nusprendė, kad atrankos procedūra buvo neteisėta. Antrajame pagrinde jis tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų ir iškraipė faktines aplinkybes bei įrodymus, kai nusprendė, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Be to, Parlamentas subsidiariai nurodo apeliacinio skundo pagrindą, susijusį su skundžiamo sprendimo motyvų trūkumu ir proporcingumo principo pažeidimu, nes nebuvo išnagrinėtos ginčijamo sprendimo panaikinimo pasekmės.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
Apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą sudaro keturios dalys, kurias reikia nagrinėti kartu.
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Parlamentas tvirtina, kad aiškindamas sprendimą, kuriuo nustatomi procedūros etapai, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų ir savo sprendimą priėmė remdamasis prieštaringais motyvais.
Pirma, iš sprendimo, kuriuo nustatomi vyresniųjų pareigūnų atrankos procedūros etapai, 4 punkto matyti, kad tokie pareigūnai skiriami dviem etapais, iš kurių pirmasis yra neprivalomas, t. y. kandidatų nuopelnų palyginimas remiantis jų paraiškomis ir kandidatų sąrašo sudarymas, o antrasis – tai pokalbiai su šiame sąraše esančiais kandidatais. Parlamentas patikslina, kad lyginamosios analizės kriterijai naudojami tik pirmajame etape, nes pagal šį sprendimą jokiu būdu nereikalaujama naudoti tų pačių lyginamosios analizės kriterijų antrajame etape ir nedraudžiama prireikus nustatyti naujų kriterijų. Jis pažymi, kad aptariamai atrankos procedūrai patariamasis komitetas nustatė tris lyginamojo vertinimo kriterijus, o vėliau – septynias temas, kurios turėjo būti aptartos per pokalbius su kandidatais. Parlamentas teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 117–119 punktuose nurodė, kad per antrąjį atrankos procedūros etapą ir išdėstant kandidatų eiliškumą pagal nuopelnus jam nebuvo galima pakeisti per pirmąjį atrankos etapą naudotų kandidatų lyginamosios analizės kriterijų. Taip Bendrasis Teismas užkirto kelią administracijai pasinaudoti jos turima labai didele diskrecija nustatyti atrankos procedūros tvarką.
Antra, Parlamentas tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 120–124 punktuose konstatavo, kad patariamasis komitetas nepagrįstai neinformavo biuro apie lyginamosios analizės kriterijų netaikymą pokalbių su kandidatais etape.
Trečia, Parlamentas nurodo prieštaringus skundžiamo sprendimo motyvus. Jis primena, kad šio sprendimo 65 punkte Bendrasis Teismas nurodė F. Carbajo Ferrero argumentą, pateiktą grindžiant sprendimo, kuriuo nustatomi procedūros etapai, neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, pagal kurį „šiame sprendime nenumatyta, kad patariamasis komitetas turi patvirtinti kriterijus, pagal kuriuos būtų galima palyginti kandidatų nuopelnus per pokalbius, siekiant juos išdėstyti eiliškumo tvarka pagal nuopelnus, taip pat nenumatyta, kad apie šiuos kriterijus būtų pranešta paskyrimų tarnybai“. Tačiau prieštaringa tai, kad Bendrasis Teismas, aiškiai nepasisakęs dėl šio argumento, atmetė visą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, bet skundžiamo sprendimo 120–124 punktuose konstatavo, kad biuro neinformavimas apie nuopelnų lyginamosios analizės kriterijus yra teisės klaida.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje Parlamentas tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 111 ir 112 punktuose aiškino vienodo požiūrio principą taip, kad iš jo išplaukia bendra pareiga nustatyti šiuos kriterijus prieš gaunant kandidatų paraiškas ir draudžiama juos pakeisti per atrankos procedūrą.
Šiuo klausimu Parlamentas ginčija 1993 m. kovo 3 d.Sprendimo Booss ir Fischer / Komisija (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), kuriuo Bendrasis Teismas rėmėsi skundžiamo sprendimo 111 ir 112 punktuose konstatuodamas, kad lyginamosios analizės kriterijai neturi būti pakeisti per atrankos procedūrą, svarbą nagrinėjamai bylai. Parlamentas pabrėžia, kad byla, kurioje priimtas šis sprendimas, buvo susijusi su pranešimu apie laisvą darbo vietą, paskelbtu pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punktą, o nagrinėjamu atveju biuras nusprendė išplėsti savo pasirinkimo galimybes paskelbdamas skelbimą dėl rengiamos atrankos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 2 dalį. Pastarojoje nuostatoje numatyta speciali procedūra, per kurią paskyrimų tarnyba gali taikyti pranešime apie laisvą darbo vietą nenurodytus kriterijus. Parlamentas mano, kad jo argumentus patvirtina 1983 m. gegužės 19 d. Sprendimas Mavridis / Parlamentas (
289/81
,
EU:C:1983:142
,
punktas) ir 1983 m. gegužės 19 d. Sprendimas Verros / Parlamentas (
306/81
,
EU:C:1983:143
,
punktas).
Be to, Parlamentas teigia, kad bendras draudimas keisti lyginamosios analizės kriterijus vykstant atrankos procedūrai yra nesuderinamas su Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 5 straipsnio pirma ir trečia pastraipomis.
Parlamentas taip pat skundžiasi, kad Bendrasis Teismas šioje byloje klaidingai taikė vienodo požiūrio principą. Šiuo klausimu jis pažymi, pirma, kad Bendrasis Teismas nebuvo konstatavęs, jog jis pažeidė pranešimuose apie laisvą darbo vietą ir perkėlimą ir skelbime dėl rengiamos atrankos nustatytą teisinį reglamentavimą. Antra, Parlamentas tvirtina, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo, ar per pokalbį aptartos temos buvo susijusios su skelbime dėl rengiamos atrankos nurodytomis sąlygomis ir ar vieniems kandidatams buvo suteiktas pranašumas prieš kitus.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje Parlamentas teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 120–124 punktuose nurodė, kad jis pažeidė skaidrumo principą, nes biuras, kaip paskyrimų tarnyba, nebuvo informuotas apie tariamą nuopelnų lyginamosios analizės kriterijų pakeitimą septyniomis kandidatų pokalbių temomis. Be to, Parlamentas teigia, kad Bendrasis Teismas priėmė sprendimą
ultra petita
, nes pirmojoje instancijoje F. Carbajo Ferrero rėmėsi tariamu skaidrumo principo pažeidimu, kiek tai susiję su kandidatais, o ne su biuru.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje Parlamentas teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, kai skundžiamo sprendimo 119 punkte konstatavo, kad kandidatų eiliškumo išdėstymas pagal nuopelnus negali būti grindžiamas „tik“ kandidatų atsakymais į septynias per pokalbius aptartas temas. Šiuo klausimu Parlamentas pabrėžia, kad nė vienas bylos medžiagoje esantis dokumentas nerodo, kad sudarydamas sąrašą pagal eiliškumą biuras neatsižvelgė į kandidatų profesinę patirtį ir kompetenciją. Šią aplinkybę Bendrasis Teismas netgi pripažino skundžiamo sprendimo 12 punkte.
F. Carbajo Ferrero teigia, kad šį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, nors paskyrimų tarnyba turi plačią diskreciją, kai lygina kandidatų nuopelnus, ir gali ja, be kita ko, naudotis, kai nagrinėja kandidatūras į laisvą darbo vietą, ji privalo naudotis šia diskrecija, neperžengdama pranešime apie laisvą darbo vietą savo pačios nustatytų ribų (šiuo klausimu žr. 1990 m. vasario 7 d. Sprendimo Culin / Komisija,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Tuo remdamasis, 2017 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Hristov / Komisija ir EMA (
T‑495/16 RENV I ir T‑495/16 RENV II
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:676
)
punkte Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, kad paskyrimų tarnyba turi plačią diskreciją palyginti kandidatų nuopelnus, ypač kai pareigos, kurias reikia užimti, yra labai aukštos. Šia plačia diskrecija turi būti naudojamasi visiškai laikantis visų svarbių nuostatų, t. y. ne tik pranešimo apie laisvą darbo vietą, bet ir bet kokių procedūrinių taisyklių, kurias ši tarnyba gali būti priėmusi savo diskrecijai įgyvendinti. Taigi paskyrimo procedūrai taikomos taisyklės taip pat yra teisinio reglamentavimo, kurio paskyrimų tarnyba turi griežtai laikytis įgyvendindama savo plačią diskreciją, dalis.
Kaip savo išvados 48–52 punktuose iš esmės pabrėžė generalinė advokatė, sprendimas, kuriuo nustatomi procedūros etapai, yra vienas iš šių svarbių teisės nuostatų ir šie tarpusavyje susiję etapai sudaro vieną atrankos procedūrą. Atsižvelgiant į tai, kad ši procedūra yra unikalaus pobūdžio, šio sprendimo 4 punkto a papunktyje numatytas patariamojo komiteto lyginamosios analizės kriterijų nustatymas yra visos minėtos procedūros pagrindas ir bet kuri to paties sprendimo 4 punkto e papunktyje numatytų pokalbių su kandidatais tema turi būti pagrįsta šiais kriterijais tam, kad patariamasis komitetas galėtų įvertinti kandidatų, kurie buvo pakviesti į pokalbį, tinkamumą pagal kiekvieną kriterijų.
Taigi reikia pripažinti, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 111, 112, 114 ir 119 punktuose nurodęs, kad plati diskrecija, kurią administracija turi dėl atrankos procedūros organizavimo tvarkos, nėra klaidingas sprendimo, kuriuo nustatomi procedūros etapai, 4 punkto aiškinimas, nes, pirma, lyginamosios analizės kriterijai turi būti nustatyti remiantis pranešimais apie laisvas darbo vietas ir perkėlimą ir skelbimu dėl rengiamos atrankos pirmajame atrankos procedūros etape, prieš pradedant atranką, t. y. prieš gaunant kandidatų paraiškas, ir, antra, šie kriterijai negali būti keičiami per atrankos procedūrą.
Be to, skundžiamo sprendimo 118 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad per pokalbius su kandidatais pateikti klausimai neturi tapti naujais nuopelnų lyginamosios analizės kriterijais, nustatytais po išankstinės kandidatų, kurie bus pakviesti į šiuos pokalbius, atrankos.
Beje, skundžiamo sprendimo 111 ir 112 punktuose Bendrasis Teismas teisingai rėmėsi 1993 m. kovo 3 d. Sprendimo Booss ir Fischer / Komisija (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
) 67 punktu, kuriame daroma nuoroda į 1974 m. spalio 30 d. Sprendimo Grassi / Taryba (
188/73
,
EU:C:1974:112
)
–
punktus ir 1990 m. vasario 7 d. Sprendimo Culin / Komisija (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
)
–
punktus, pagal kuriuos vienodo požiūrio principas reikalauja, kad vykdant pareigūnų atrankos procedūrą lyginamosios analizės kriterijai būtų nustatyti prieš atitinkamą atranką ir nebūtų keičiami per šią procedūrą.
Parlamentas remiasi 1983 m. gegužės 19 d. sprendimais Mavridis / Parlamentas (
289/81
,
EU:C:1983:142
,
punktas) ir Verros / Parlamentas (
306/81
,
EU:C:1983:143
,
punktas), pagal kuriuos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 2 dalyje numatytą specialią procedūrą arba kai buvo paskirtas atrankos komitetas, kuriam paskyrimų tarnyba delegavo savo atrankos įgaliojimus, ši neprivalo taikyti Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo nuostatų, susijusių su pranešimais apie konkursą, ir vykstant procedūrai gali taikyti kriterijus, kurie nenumatyti pranešime apie laisvą darbo vietą. Vis dėlto šie sprendimai buvo priimti ne dėl atrankos procedūros, per kurią priimant sprendimą, kuriuo specialiai siekta nustatyti šios jos etapus, buvo numatyta, kad patariamasis komitetas lyginamosios analizės kriterijus turi nustatyti remdamasis skelbimo apie rengiamą atranką tekstu. Todėl minėtais sprendimais negalima pagrįsti Parlamento argumentų, kad per nagrinėjamą atrankos procedūrą buvo galima pakeisti lyginamosios analizės kriterijus.
Vadinasi, Parlamentas negali teigti, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 117–119 punktuose nurodęs, kad patariamasis komitetas neinformavo biuro, kaip paskyrimų tarnybos, apie tai, kad pirmajam atrankos etapui nustatyti nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai nebuvo naudojami kandidatų nuopelnams palyginti per pokalbius, atėmė iš biuro galimybę taikyti savo atrankos procedūros organizavimo tvarką, kuri priklauso jo labai plačiai diskrecijai. Iš tiesų šiuose punktuose Bendrasis Teismas tik patikslino, kad nagrinėjama tvarka neatitiko reikalavimo, pagal kurį kandidatų kvalifikacija ir įgūdžiai lygintini remiantis nuopelnų lyginamosios analizės kriterijais, nustatytais prieš priimant kandidatų paraiškas, remiantis pranešimais apie laisvą darbo vietą ir perkėlimą ir skelbimu dėl rengiamos atrankos, kurie negali būti pakeisti per atrankos procedūrą.
Taip pat reikia atmesti Parlamento argumentus, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 120–124 punktuose padarė teisės klaidų.
Pirma, Parlamentas nepagrįstai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog patariamasis komitetas neteisingai nepranešė biurui, kaip paskyrimų tarnybai, kad per pokalbius nebuvo naudojami iš pradžių nustatyti nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai.
Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 123 punkto, kurio turinys apeliaciniame procese neginčijamas, matyti, kad nors Parlamentas pirmojoje instancijoje teigė, jog per pokalbius su kandidatais aptartų temų sąrašas buvo perduotas biurui, kaip paskyrimų tarnybai, iš pradžių nustatyti kandidatų nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai nebuvo taikomi per pokalbius arba analizuojant atsakymus į per pokalbius pateiktus klausimus, pagal kuriuos kandidatai išdėstyti eiliškumo tvarka pagal nuopelnus, ir kad patariamasis komitetas nepranešė biurui apie šių kriterijų netaikymą. Skundžiamo sprendimo 113 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai turėjo būti perduoti paskyrimų tarnybai tam, kad ji galėtų sužinoti ir suprasti, kaip kandidatų nuopelnai buvo vertinami tiek pasirenkant kandidatus, kurie bus pakviesti į pokalbį, tiek per pokalbius su kandidatais, siekiant juos išdėstyti pirmenybės tvarka. Todėl, Bendrajame Teisme neįrodžius, kad pokalbių temos ar dalykai atitiko iš pradžių nustatytus kandidatų nuopelnų lyginamosios analizės kriterijus ir jais buvo vadovaujamasi, Parlamentas negali priekaištauti Bendrajam Teismui dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 120–124 punktuose patikrino, ar biuras, kaip paskyrimų tarnyba, buvo informuotas apie tai, kad per pokalbius su kandidatais nebuvo taikomi nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai.
Antra, Parlamentas nepagrįstai teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 120–124 punktuose sprendimą dėl skaidrumo principo pažeidimo priėmė
ultra petita
. Bendrasis Teismas konstatavo, kad buvo pažeistas gero administravimo principas, nes nesilaikyta pareigos informuoti biurą apie, pirma, temų, diskutuotų per pokalbius su kandidatais, sąsają su lyginamosios analizės kriterijais, nustatytais prieš gaunant kandidatų paraiškas, ir, antra, šių kriterijų nenaudojimą per pokalbius.
Trečia, priešingai, nei teigia Parlamentas, motyvai, išdėstyti atitinkamai skundžiamo sprendimo 66–73 ir 120–124 punktuose nėra prieštaringi. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 66–73 punktuose Bendrasis Teismas tik konstatuoja, kad sprendimas, kuriuo nustatomi procedūros etapai, įtvirtina bendras atrankos procedūros taisykles ir kad aplinkybės, jog šiame sprendime išsamiai nenurodytas rekomendacijos parengimo būdas ir nepatikslinta, kad kandidatų bylos pateikiamos biurui kartu su pokalbių ataskaita ir rekomendacija, nepakanka, kad būtų galima teigti, jog šiuo sprendimu pažeidžiami gero administravimo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principai. Kaip savo išvados 61 punkte pažymėjo generalinė advokatė, šiame motyvavimo etape Bendrasis Teismas nenagrinėjo nei atrankos procedūroje taikytų kriterijų nuoseklumo, nei pareigos informuoti biurą klausimo, todėl skundžiamo sprendimo 74 punkte pateikta išvada nepaneigia jo 120–124 punktuose padarytos išvados.
Dėl argumento, kurį Parlamentas pateikė siekdamas įrodyti klaidingą vienodo požiūrio principo aiškinimą, pagal kurį draudimas keisti lyginamosios analizės kriterijus vykstant atrankos procedūrai yra nesuderinamas su Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 5 straipsnio pirma ir trečia pastraipomis, reikia pažymėti, kaip tai teigė ir F. Carbajo Ferrero, kad III priedas netaikomas Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 2 dalimi grindžiamoms procedūroms.
Kalbant apie argumentą, susijusį su vienodo požiūrio principo taikymu šioje byloje, pirmiausia reikia konstatuoti, kad jis netinkamas, kiek teigiama, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo ir nenusprendė, kad Parlamentas pažeidė pranešimuose apie laisvą darbo vietą ir perkėlimą ir skelbimuose dėl rengiamos atrankos nustatytą teisinį reglamentavimą. Iš tiesų, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 112 punkto, nuopelnų lyginamosios analizės kriterijų pakeitimas kelia pavojų, kad šie kriterijai gali būti pritaikyti atsižvelgiant į kandidatus, pretenduojančius į laisvą darbo vietą. Šiuo atžvilgiu nėra svarbu išnagrinėti, ar dėl tokio pakeitimo pažeistas minėtas reglamentavimas.
Be to, toks pats vertinimas taikytinas nagrinėjant klausimą, ar septynios nustatytos pokalbių su kandidatais temos, kuriomis buvo diskutuojama tik per šiuos pokalbius, buvo pasirinktos remiantis skelbimu apie rengiamą atranką. Be to, kadangi Parlamentas aiškiai nesirėmė ir
a fortiori
pirmojoje instancijoje neįrodė tokios sąsajos, jis negali teigti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes neišnagrinėjo šio klausimo.
Galiausiai dėl rizikos, kad nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai gali būti pritaikyti atsižvelgiant į kandidatus, pretenduojančius į laisvą darbo vietą, Parlamentas iš esmės teigia, kad vien tokios hipotetinės rizikos nepakanka, todėl Bendrasis Teismas turėjo patikrinti, ar per pokalbius aptartos temos iš tikrųjų suteikė pranašumą tam tikriems kandidatams. Grįsdamas savo argumentą Parlamentas remiasi 1986 m. vasario 6 d. Sprendimu Vlachou / Audito Rūmai (
143/84
,
EU:C:1986:55
) ir 1989 m. liepos 13 d. Sprendimu Caturla-Poch ir de la Fuente Pascual / Parlamentas (
361/87 ir 362/87
,
EU:C:1989:317
), iš kurių matyti, kad jei atrankos komisija nustato vertinimo kriterijus, gavusi kandidatų, kuriems leista dalyvauti testuose, sąrašą, vienodo požiūrio principo pažeidimas gali būti konstatuotas tik išnagrinėjus, ar šie kriterijai objektyviai yra tokie, kad vieniems kandidatams suteikia pirmenybę, o kitiems yra nepalankūs.
Kaip savo išvados 63 punkte pažymi generalinė advokatė, viena vertus, iš šios jurisprudencijos nematyti, kad, siekiant konstatuoti vienodo požiūrio principo pažeidimą per atrankos procedūrą, kiekvienu konkrečiu atveju būtina išnagrinėti, ar tam tikriems kandidatams buvo suteikta pirmenybė, o kiti atsidūrė nepalankioje padėtyje. Kita vertus, bylose, kuriose buvo priimti šie du sprendimai, buvo keliamas kitoks klausimas nei šioje byloje, t. y. nuopelnų lyginamosios analizės kriterijų sąsaja su pokalbių su kandidatais temomis, nustatytomis siekiant atrinkti tinkamiausią kandidatą.
Dėl Parlamento argumento, pateikto dėl skundžiamo sprendimo 119 punkte nurodyto motyvo, kad nė viename bylos dokumente nenurodyta, jog kandidatų eiliškumo tvarka pagal nuopelnus buvo grindžiama „tik“ per pokalbius pateiktais atsakymais, pakanka pažymėti, kad Bendrasis Teismas pavartojo šį žodį savo vertinime. Iš tiesų Bendrasis Teismas žodį „tik“ pavartojo dėl to, kad, pirma, šio sprendimo 118 punkte jis manė, kad per pokalbį kandidatams užduoti klausimai negali tapti naujais nuopelnų lyginamosios analizės kriterijais, priimtais vykstant atrankos procedūrai, kai paraiškos jau buvo gautos ir „surūšiuotos“, ir, antra, kad skundžiamo sprendimo 123 punkte jis konstatavo, jog kandidatų nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai nebuvo taikomi per pokalbius ir analizuojant atsakymus į per pokalbius užduotus klausimus, kuriais remiantis kandidatai buvo išdėstyti eiliškumo tvarka pagal nuopelnus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo
Apeliacinio skundo antrąjį pagrindą sudaro dvi dalys. Jo pirmoje dalyje Parlamentas tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai nusprendė, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida, kurią lėmė netiksli biurui pateikta informacija apie F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį. Antroje dalyje jis tvirtina, kad ši tariama akivaizdi vertinimo klaida yra faktinių aplinkybių ir įrodymų iškraipymas.
Pirmiausia reikia išnagrinėti apeliacinio skundo antrojo pagrindo antrą dalį.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo antros dalies
–
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo antrojo pagrindo antroje dalyje Parlamentas teigia, kad skundžiamo sprendimo 132, 139 ir 176 punktuose Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ir įrodymus.
Pirma, Parlamentas tvirtina, kad, viena vertus, skundžiamo sprendimo 139 punkto motyvas, pagal kurį nebuvo tinkamai atsižvelgta į F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį Komunikacijos generaliniame direktorate, netiksliai atkartoja patariamojo komiteto ataskaitos dalies dėl pokalbių su F. Carbajo Ferrero įžanginį sakinį, ir, kita vertus, šioje ataskaitos dalyje esanti formuluotė „nuo 2009 m. eina skyriaus vadovo pareigas [Komunikacijos generaliniame direktorate]“ tik nurodo F. Carbajo Ferrero pareigas jo paraiškos pateikimo metu.
Antra, Parlamento teigimu, Bendrasis Teismas akivaizdžiai iškraipė įrodymus, kai skundžiamo sprendimo 132 punkte konstatavo, kad „per teismo posėdį Parlamentas pripažino, jog pokalbių ataskaitos ištraukoje buvo netikslumų, kiek tai susiję su data, kada F. Carbajo Ferrero buvo paskirtas skyriaus vadovu [Komunikacijos generaliniame direktorate]“. Remdamasis posėdžio įrašu jis tvirtina, kad tokio netikslumo nepatvirtino.
Trečia, Parlamentas, ginčydamas skundžiamo sprendimo 176 punkte nurodytą motyvą, kad jis prieštaravo procedūros organizavimo priemonei, susijusiai su patariamojo komiteto parengtos pokalbių ataskaitos ir rekomendacijos pilnos versijos pateikimu, teigia, kad per teismo posėdį jis aiškiai nurodė, jog yra pasirengęs pateikti anonimizuotą pokalbių ataskaitos versiją, ir kad į jo norą tai padaryti Bendrasis Teismas atsakė, kad toks perdavimas būtų atliktas per vėlai. Parlamentas pabrėžia, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 88 straipsnio 1 dalį proceso organizavimo priemonių tikslingumas ir sprendimas dėl jų priklauso Bendrojo Teismo diskrecijai.
F. Carbajo Ferrero teigia, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 139 punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog F. Carbajo Ferrero „nuo 2009 m. buvo Komunikacijos GD skyriaus vadovas“, nors iš prie sprendimo atmesti skundą pridėtos pokalbių ataskaitos ištraukos matyti, kad jis nuo 2009 m. „iki šiol“ yra šio generalinio direktorato skyriaus vadovas. Vis dėlto ši klaida neturi įtakos tame pačiame 139 punkte padarytai išvadai, kad „ieškovas [patikslino], o Parlamentas to neginčijo, kad nuo 1999 m. jis yra šio generalinio direktorato skyriaus vadovas“.
Be to, Parlamentas nepagrįstai remiasi Bendrojo Teismo posėdžio garso įrašu, siekdamas įrodyti, kad per šį posėdį jis nepatvirtino, jog pokalbių ataskaitos ištraukoje buvo netikslumų, susijusių su data, kada F. Carbajo Ferrero buvo paskirtas vieno iš Komunikacijos generalinio direktorato skyrių vadovu.
Iš tiesų, net darant prielaidą, kad Parlamentas per posėdį nepripažino, jog pokalbių ataskaitos ištraukoje buvo toks netikslumas, tai nepaneigia skundžiamo sprendimo 139 punkte Bendrojo Teismo padarytos išvados dėl datos, kada F. Carbajo Ferrero buvo paskirtas skyriaus vadovu šiame generaliniame direktorate. Atsižvelgiant į tai, kad šį įrodymą F. Carbajo Ferrero pateikė jau ieškinyje, visų pirma jo 7, 94, 99 punktuose, 21 išnašoje ir A.5 priede, ir kad Parlamentas neįrodė, kad aiškiai jį paneigė pirmojoje instancijoje, šis negali teigti, kad Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi minėto netikslumo buvimu, iškraipydamas įrodymą.
Galiausiai apeliacinio skundo antrojo pagrindo antros dalies paskutiniam argumentui taip pat negali būti pritarta. Iš tiesų iš skundžiamo sprendimo 177 punkto matyti, kad Bendrasis Teismas atsisakymą taikyti proceso organizavimo priemonę, kurios prašė F. Carbajo Ferrero, motyvavo tuo, kad jam pateiktos informacijos pakako ginčijamo sprendimo teisėtumui įvertinti, o ne tuo, kad Parlamentas tam prieštaravo.
Tokiomis aplinkybėmis ši apeliacinio skundo antrojo pagrindo dalis turi būti atmesta.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmos dalies
–
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmoje dalyje Parlamentas tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 139, 143 ir 146 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai nusprendė, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida, kurią lėmė netiksli biurui pateikta informacija apie F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį.
Visų pirma, Parlamento teigimu, Bendrasis Teismas nepaisė pokalbių ataskaitos paskirties, t. y. informuoti biurą apie kandidatų pasirodymą per pokalbius, o ne pateikti biurui informaciją, susijusią su kandidatų profesine patirtimi. Jis primena, kad informacija apie kandidatų įgūdžius ir profesinę patirtį biurui jau buvo pateikta per pirmąjį atrankos procedūros etapą ir kad per visą atrankos procedūrą ši informacija jam buvo prieinama. Būtent dėl šios priežasties tik pokalbių ataskaitos įžanginėje dalyje pakartojamos pareigos, kurias kandidatai nurodė pateikdami paraiškas.
Taip pat Parlamentas mano, kad Bendrasis Teismas nepaisė savo paties jurisprudencijos, pagal kurią pakanka to, kad paskyrimų tarnyba turi visas kandidatų į laisvą darbo vietą bylas, kad būtų atmestas ieškinio pagrindas, susijęs su galimais kandidato kvalifikacijos klaidomis, nurodytomis atrankos komiteto paskyrimų tarnybai perduotoje rekomendacijoje.
Galiausiai, Parlamento teigimu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 139 punkte klaidingai nurodė, kad patariamasis komitetas, vertindamas F. Carbajo Ferrero kandidatūrą į laisvas pareigas, tinkamai neatsižvelgė į jo patirtį, nes neatsižvelgė į jo patirtį einant laikino Komunikacijos generalinio direktorato Žiniasklaidos direktorato direktoriaus pareigas nuo 2018 m. birželio 1 d. Tačiau savo paraiškoje F. Carbajo Ferrero nenurodė šios patirties, kuri prasidėjo pasibaigus numatytam paraiškų pateikimo terminui.
F. Carbajo Ferrero teigia, kad šią apeliacinio skundo antrojo pagrindo dalį reikia atmesti.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl pirmojo Parlamento priekaišto reikia pažymėti, viena vertus, kad, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 137 punkto, Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti, ar administracija akivaizdžiai klaidingai nepasinaudojo savo diskrecija vertindama F. Carbajo Ferrero nuopelnus. Kita vertus, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 90 punkto, kuriame aprašomas sprendimo atmesti F. Carbajo Ferrero skundą turinys, biuras priėmė savo sprendimą, susirinkimo salėje turėdamas visus reikiamus dokumentus, t. y. visų kandidatų asmens bylas (
curriculum vitae
ir motyvacinius laiškus), lentelę, kurioje apibendrinamos jų paraiškos, ir patariamojo komiteto parengtą pokalbių ataskaitą, taigi biuro nariai, kurie to pageidavo, galėjo susipažinti su šiais dokumentais prieš biuro posėdį.
Vis dėlto, kadangi biuro nariai turėjo tik galimybę susipažinti su minėtais dokumentais, jeigu jie to norėjo, bet, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 143 punkto, Parlamentas neįrodė, kad tuo pasinaudojo kalbant apie F. Carbajo Ferrero bylą, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad, atsižvelgiant į pokalbių ataskaitą, reikia nustatyti, ar paskyrimų tarnyba buvo tinkamai patariamojo komiteto informuota apie F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį. Taigi šis priekaištas yra nepagrįstas.
Kalbant apie antrąjį priekaištą, reikia pažymėti, kad Parlamentas negali remtis 1990 m. gruodžio 13 d. Sprendimu Kalavros / Teisingumo Teismas (
T‑160/89 ir T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). Iš tiesų byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, priešingai nei nagrinėjamoje byloje, pirma, dokumentas su tariamomis klaidomis buvo pateiktas paskyrimų tarnybai pirmą kartą nagrinėjant kandidatūras, o ieškovas toje byloje buvo vienas iš kandidatų, atrinktų pasibaigus pirmajai atrankai, todėl šios klaidos, net jei jos būtų įrodytos, negalėjo jam pakenkti. Antra, minėtoje byloje, kaip matyti iš minėto sprendimo 53 punkto, per galutinę atranką administracinio komiteto nariai, o vėliau Teisingumo Teismas turėjo visą kiekvieno kandidato asmens bylą, o tai nėra situacija, kai egzistuoja tik paprasta galimybė susipažinti su dokumentais prieš paskyrimų tarnybos posėdį, priešingai, nei buvo konstatuota skundžiamo sprendimo 90 punkte. Todėl šis priekaištas yra nepagrįstas.
Dėl trečiojo priekaišto Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad iš principo kandidatai turi pateikti atrankos komisijai visą informaciją, kuri, jų manymu, naudinga nagrinėjant jų kandidatūrą (1989 m. liepos 12 d. Sprendimo Belardinelli ir kt. / Teisingumo Teismas,
225/87
,
EU:C:1989:309
,
punktas). Taigi F. Carbajo Ferrero turėjo aiškiai nurodyti savo, kaip laikinai einančio Komunikacijos generalinio direktorato Žiniasklaidos direktorato direktoriaus pareigas, patirtį, juo labiau kad ši patirtis prasidėjo pasibaigus numatytam paraiškų pateikimo terminui. Be to, svarbu pažymėti, kad F. Carbajo Ferrero per pokalbį su patariamuoju komitetu galėjo nurodyti minėtą patirtį.
Vis dėlto, jei Parlamentas pagrįstai teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog patariamasis komitetas tinkamai neatsižvelgė į F. Carbajo Ferrero, nuo 2018 m. birželio 1 d. laikinai einančio šias pareigas, patirtį, šis neatsižvelgimas negali paneigti skundžiamo sprendimo 145 punkte nurodyto motyvo, pagal kurį ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida, kurią lėmė tai, kad paskyrimų tarnybai nebuvus tinkamai informuotai apie F. Carbajo Ferrero profesinę patirtį, buvo pasirinkta A kandidatūra. Todėl šis priekaištas yra nereikšmingas.
Iš tiesų, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 132 ir 139 punktų, pokalbių ataskaitos ištraukoje buvo nurodyta, kad F. Carbajo Ferrero vieno iš Komunikacijos generalinio direktorato skyrių vadovas buvo nuo 2009 m., nors jis į šias pareigas buvo paskirtas 1999 m.
Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti šią antrojo pagrindo dalį, taigi ir visą šį pagrindą.
Dėl subsidiariai pateikto apeliacinio skundo pagrindo
Šalių argumentai
Šiame apeliacinio skundo pagrinde Parlamentas teigia: kadangi ginčijamas sprendimas taikomas trečiajam asmeniui, Sąjungos teismas, išnagrinėjęs kiekvieną konkretų atvejį, privalo iš anksto patikrinti, ar jo panaikinimas nėra pernelyg griežta sankcija. Atliekant šį nagrinėjimą reikia atsižvelgti į padaryto pažeidimo pobūdį, ieškovo, trečiųjų asmenų ir tarnybos interesus, nes teismas, be kita ko, privalo palyginti esamus interesus. Šiuo klausimu Parlamentas remiasi 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimu Spadafora / Komisija (
T‑250/16 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:866
,
punktas) ir pabrėžia, kad tokio nagrinėjimo nebuvimas skundžiamame sprendime reiškia motyvavimo trūkumą ir proporcingumo principo pažeidimą.
F. Carbajo Ferrero teigia, kad šį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pažymėti, kad 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Spadafora / Komisija (
T‑250/16 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:866
)
punkte, kuriuo remiasi Parlamentas, viena vertus, įtvirtinamas principas atkurti teisinę padėtį, kurioje ieškovas buvo iki atrankos komisijos padaryto pažeidimo, ir šio principo išimtis, kai trečiosioms šalims skirtų palankių aktų panaikinimas, kurį lemia toks atkūrimas, būtų pernelyg griežta sankcija už padarytą pažeidimą. Kita vertus, šiame punkte daroma nuoroda į 2004 m. kovo 31 d. Sprendimą Girardot / Komisija (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
) ir netiesiogiai į 1980 m. birželio 5 d. Sprendimą Oberthür / Komisija (
24/79
,
EU:C:1980:145
).
Dėl šios išimties reikia priminti, kad paskutiniame iš nurodytų sprendimų Teisingumo Teismas konstatavo, jog per keturiasdešimties pareigūnų paaukštinimo procedūrą padaryta klaida, susijusi su ieškove byloje, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, nes jos vertinimo ataskaita dar nebuvo parengta tuo metu, kai paaukštinimo komitetui buvo pateikti pasiūlymai paaukštinti, nors kitų pareigūnų, kurių pareigos galėjo būti paaukštintos, vertinimo ataskaitos už tą patį laikotarpį buvo pateiktos šiam komitetui ir paskyrimų tarnybai, todėl ieškovė atsidūrė nepalankesnėje padėtyje nei kiti pareigūnai, kurie galėjo būti paaukštinti. Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad sprendimo dėl faktiškai paaukštintų keturiasdešimties pareigūnų paaukštinimo panaikinimo būtų pernelyg griežta sankcija už padarytą pažeidimą ir kad šioje byloje ieškovės patirtos neturtinės žalos atlyginimo priteisimas yra žalos atlyginimo forma, geriausiai atitinkanti jos interesus ir tarnybos poreikius (1980 m. birželio 5 d. Sprendimo Oberthür / Komisija,
24/79
,
EU:C:1980:145
,
ir
punktai).
Remdamasis šia jurisprudencija, 2004 m. kovo 31 d. Sprendime Girardot / Komisija (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
,
punktas) Bendrasis Teismas, pripažindamas, kad Komisija neįrodė, jog tinkamai išnagrinėjo ieškovės nuopelnus prieš atmesdama jos kandidatūrą į aštuonias nuolatines pareigas ir atrinko kitus aštuonis kandidatus, nusprendė, kad sprendimų dėl paskyrimo į nagrinėjamas pareigas panaikinimas būtų pernelyg griežta sankcija už Komisijos padarytą pažeidimą, nes būtų pažeisti proporcingumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai, taip pat tarnybos interesai, jei iš atrinktų kandidatų, tapusių pareigūnais, vien dėl šios priežasties būtų atimta teisė būti paskirtiems į pareigas.
Nesant reikalo patikslinti šios išimties taikymo srities, kuri gali skirtis, atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, reikia konstatuoti, kad minėta išimtis neturėjo būti taikoma šioje byloje ir kad Bendrasis Teismas, atsižvelgęs į jo nagrinėjamos bylos ypatumus, neprivalėjo nagrinėti, ar sprendimo paskirti A į Žiniasklaidos direktorato direktoriaus pareigas panaikinimas yra pernelyg griežta sankcija.
Iš tiesų svarbu pažymėti, kad, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 123, 124, 144 ir 145 punktų, atrankos procedūros pažeidimas, kurį lėmė tai, kad, viena vertus, per pokalbius su kandidatais nebuvo taikomi jų nuopelnų lyginamosios analizės kriterijai, ir, kita vertus, dėl paskyrimų tarnybai perduotos informacijos netikslumo padaryta akivaizdi vertinimo klaida ir klaidingas kandidatų nuopelnų palyginimas, turėjo įtakos ne tik F. Carbajo Ferrero kandidatūros vertinimui, bet ir A kandidatūros vertinimui.
Be to, reikia konstatuoti, kad A. Carbajo Ferrero suinteresuotumas, kad ginčijamas sprendimas būtų panaikintas, yra akivaizdus ir kad šis panaikinimas daro poveikį tik A interesui, o pastarasis negali remtis teisėtais lūkesčiais, kad jis bus paliktas eiti pareigas, nes šį sprendimą F. Carbajo Ferrero užginčijo per nustatytą terminą.
Kalbant apie tarnybos interesus, reikia pažymėti, kad Parlamentas nepateikė jokių argumentų, įrodančių, kad panaikinus ginčijamą sprendimą kiltų ypatingų sunkumų. Bet kuriuo atveju neginčijama, kad 2018 m. birželio 1 d., kadangi dar nebuvo paskirtas Žiniasklaidos direktorato direktorius, siekiant užtikrinti Žiniasklaidos direktorato veiklos tęstinumą, F. Carbajo Ferrero buvo pavesta laikinai eiti šias pareigas. Byloje nėra jokių įrodymų, kurie leistų manyti, kad laikinas Žiniasklaidos direktorato direktoriaus pareigų vykdymas sukeltų kokių nors sunkumų šiame direktorate.
Kadangi šios bylos aplinkybėmis Bendrajam Teismui nereikėjo nagrinėti, ar ginčijamo sprendimo panaikinimas nebuvo neproporcingas nustatytų pažeidimų pobūdžiui, A interesams ir tarnybos interesui, skundžiamas sprendimas nėra nepakankamai motyvuotas šiuo klausimu, todėl reikia atmesti subsidiariai pateiktą apeliacinio skundo pagrindą.
Kadangi nebuvo pritarta nė vienam šio apeliacinio skundo pagrindui, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi F. Carbajo Ferrero reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Parlamento, o šis pralaimėjo bylą, pastarasis turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos F. Carbajo Ferrero patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Europos Parlamentas padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Fernando Carbajo Ferrero patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.