CELEX: 62017TJ0492
Javni uslužbenci
Pogodbeni uslužbenci
Pogodba za nedoločen čas
Člen 47(c)(i) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev
Odpoved pogodbe z odpovednim rokom
Razlogi za odpoved
Izguba zaupanja
Interes službe
Očitna napaka pri presoji
Dolžnost skrbnega ravnanja
Načelo dobrega upravljanja
Člena 30 in 41 Listine o temeljnih pravicah
Postopkovno vprašanje
Objava dokumentov, vloženih v spis iz postopka pred Splošnim sodiščem, na spletu
Člen 17 Kadrovskih predpisov

)
[…]
Pravo
[…]
Spletna objava nekaterih dokumentov, ki so že bili vloženi v spis Splošnega sodišča
Tožeča stranka je v dopisu z dne 30. oktobra 2017 visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko obvestila, da namerava s spletno objavo javno razkriti neko število dokumentov, ki se nanašajo nanjo, in sicer vse priloge k pritožbi in k predlogom, navedenim zgoraj v točki 87, ter k tožbi pri Sodišču za uslužbence, navedeni zgoraj v točki 24. To obvestilo je bilo predloženo v okviru člena 17a(2), prvi pododstavek, Kadrovskih predpisov.
Po elektronskem sporočilu, ki ga je ESZD poslala svetovalcu tožeče stranke v odgovor na ta prvi dopis, je tožeča stranka 13. novembra 2017 visokemu predstavniku Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko poslala drugi dopis, v katerem je navedla, da so bili zadevni dokumenti že objavljeni leta 2013, ker so bili posredovani neopredeljeni organizaciji in „osmim različnim osebam“, med njimi njeni materi. Ta objava naj bi bila dovoljena, ker je bila v zvezi z njo 27. marca 2013 vložena prošnja za izdajo dovoljenja in ker naj ESZD tej objavi ne bi nasprotovala. Navedeni dokumenti naj bi bili objavljeni na spletni strani tožeče stranke prek oseb, ki so bile povezane z njeno materjo.
ESZD je v dopisih z dne 17. in 24. novembra 2017 tožeči stranki med drugim sporočila, da objava nekaterih dokumentov, ki jih je predložila kot priloge k svoji tožbi v tem postopku, pomeni kršitev načela zaupnosti sodnega postopka v teku.
Tožeča stranka je po tem, ko ji je bil posredovan dopis ESZD z dne 4. decembra 2017, s katerim je bilo Splošno sodišče obveščeno o dejstvih, navedenih zgoraj v točkah 138 in 139 (glej točko 34 zgoraj), in po objavi različnih dokumentov, do katere je medtem prišlo, v okviru replike predložila stališče v zvezi s tem.
Tožeča stranka meni, da je zadevna objava dovoljena. Ponavlja namreč, da so bili zadevni dokumenti pred tem objavljeni z dovoljenjem, ker naj bi prošnji, ki jo je tožeča stranka za to vložila 27. marca 2013, ESZD implicitno ugodila, saj ta ni ugovarjala v roku tridesetih delovnih dni, določenim v členu 17a(2), drugi pododstavek, Kadrovskih predpisov. Zato okoliščina, da naj bi bili navedeni dokumenti predloženi v okviru poznejšega sodnega postopka, ne more pomeniti, da so ti pridobili zaupno naravo, ki so jo izgubili.
ESZD izpodbija utemeljenost trditev tožeče stranke.
Tožeča stranka priznava, da so bili na spletu objavljeni dokumenti, ki jih je predložila v okviru tega postopka, in sicer nekateri dokumenti, ki so bili priloženi dvema zahtevama na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, ki sta bili vloženi 20. in 24. marca 2013 in registrirani pod številkama D/227/13 in D/233/13, pri čemer se zadnjenavedena nanaša na dogodke, povezane z obravnavo njene zdravstvene kartoteke. Čeprav trdi, da te objave – do katere je sicer prišlo na njenem spletnem mestu – ni sprožila sama, temveč neopredeljene osebe, katerim naj bi njena mati posredovala zadevne dokumente, priznava, da so ti dokumenti prenehali biti del sfere stroge zaupnosti, v katero so sprva spadali, zaradi nje. Kljub temu navaja, da je bilo to prenehanje dovoljeno in da pomeni objavo navedenih dokumentov.
Poudariti je treba, da imata člena 17 in 17a Kadrovskih predpisov različna cilja, ki ju tožeča stranka zamenjuje. Navedeni člen 17 se namreč nanaša na prepoved, ki velja za vse uradnike ali uslužbence, da razkrijejo kakršne koli neobjavljene informacije, katerih poznavanje je povezano z zaposlitvijo teh uradnikov ali teh uslužbencev, ne glede na to, ali so te informacije na nosilcu podatkov, razen če je bilo to predhodno dovoljeno. Ta prepoved velja tudi po prenehanju zaposlitve. Navedeni člen 17a pa se nanaša na objavo katerih koli zadev zlasti v zvezi z delom, študijo ali mnenji, ki so povezani z delovanjem Unije. Taka objava je posebej zaščitena na podlagi svobode izražanja v skladu z določbami tega člena, ki se nanašajo na spoštovanje načel lojalnosti in nepristranskosti, ugleda funkcije in prepovedi razkritja informacij, katerih poznavanje je povezano z zaposlitvijo, in zanjo je določen poseben postopek za pridobitev dovoljenja, v katerem velja, da če v roku tridesetih delovnih dni ni podan odgovor, se to šteje za implicitno dovoljenje.
V obravnavani zadevi se je prošnja za izdajo dovoljenja, na katero se sklicuje tožeča stranka, in sicer dopis, ki ga je 27. marca 2013 poslala ESZD – čeprav je bil v njej omenjen člen 17a Kadrovskih predpisov – glede na njeno izrecno besedilo, pa tudi ob upoštevanju njene vsebine, v resnici nanašala na razkritje informacij, ki ga ureja člen 17 Kadrovskih predpisov. Zato v nasprotju s tem, kar zatrjuje, neobstoj vročitve odločbe v roku tridesetih delovnih dni ni pomenil neobstoja implicitnega ugovora. To prošnjo za izdajo dovoljenja je namreč urejal člen 90(1) Kadrovskih predpisov, tako da je organ imel na voljo štiri mesece za sprejem odločitve, saj je neobstoj odločitve v tem roku pomenil zavrnilno odločbo zaradi molka.
Iz spisa je razvidno, da je ESZD na prošnjo tožeče stranke za izdajo dovoljenja odgovorila v dopisu z dne 5. maja 2013, torej v štirimesečnem roku, ki je določen v členu 90(1) Kadrovskih predpisov. V tem dopisu, ki se je začel s kratko pojasnitvijo obsega člena 17a Kadrovskih predpisov, je ESZD dovolila razkritje zadevnih dokumentov zgolj zato, da bi tožeči stranki omogočila pridobitev pomoči v okviru njene zdravstvene kartoteke. Ob upoštevanju načela zaupnosti iz člena 17 Kadrovskih predpisov bi bilo treba to dovoljenje razlagati ozko. Zato je bilo v zvezi s prošnjo tožeče stranke in odgovorom, ki ji je bil posredovan, vsakršno razkritje zadevnih dokumentov, ki ni bilo strogo povezano z osebno pomočjo tožeči stranki v okviru njene zdravstvene kartoteke s socialnega, zdravstvenega, psihološkega ali pravnega vidika, izključeno. V dvomu bi se morala tožeča stranka pri ESZD prepričati, da je nameravano razkritje zajeto z omejenim dovoljenjem, ki ga je pridobila. To velja še toliko bolj, ker je bilo navedenemu dovoljenju priloženo opozorilo o njenih obveznosti v skladu s Kadrovskimi predpisi, zlasti obveznosti, da se vzdrži vsakega nedovoljenega razkritja informacij, ki jih je pridobila v okviru njene zaposlitve, in obveznosti spoštovanja načel lojalnosti in nepristranskosti.
Iz navedenih preudarkov izhaja, da tožeča stranka objave vseh ali nekaterih dokumentov, na katere se je nanašala njena prošnja z dne 27. marca 2013, na spletu nikakor ne more uspešno upravičiti s sklicevanjem na to prošnjo in na odgovor nanjo.
Tožeča stranka se prav tako ne more upravičeno sklicevati na dovoljeno razkritje teh dokumentov usposobljenim osebam, da bi ji te poiskale osebno pomoč, kot je opisana zgoraj v točki 147, za to, da bi zatrjevala, da so bili navedeni dokumenti objavljeni pred začetkom tega postopka in da za njihovo predložitev v okviru tega postopka zato ne velja prepoved razkritja, ki je povezana z listinami in pisanji, ki so del sodnega postopka.
Tožeča stranka nazadnje ne more utemeljeno navajati, da so za objavo zadevnih dokumentov odgovorni njena mati oziroma osebe, povezane z njo. Poleg tega, da objava zadevnih dokumentov na njenem spletnem mestu ob sodelovanju tretjih oseb ni preveč verjetna, je posredovanje teh dokumentov njeni materi brez soglasja namreč pomenilo kršitev pogojev dovoljenja, ki ji je bilo podeljeno. Poleg tega, tudi če uradnik ali uslužbenec tretji osebi ustrezno posreduje zaupni dokument na podlagi dovoljenja za razkritje, se mora prepričati, da bo ta oseba spoštovala pogoje navedenega dovoljenja. Zato bi bilo treba tudi ob predpostavki, da je do objave v pravem pomenu besede prišlo brez sodelovanja tožeče stranke, šteti, da je ta s prekoračitvijo meja dovoljenja za razkritje, ki ji je bilo podeljeno, objektivno ustvarila nevarnost za to objavo in pri njej sodelovala (glej v tem smislu sklep z dne 16. marca 2016, One of Us in drugi/Komisija,
T‑561/14
, neobjavljen,
EU:T:2016:173
, točki
in
).
Opozoriti pa je treba, da stranka z razkritjem postopkovnih vlog tretjim osebam, če te vloge niso bile predložene zaradi obrambe te stranke, zlorabi postopek (glej sodbo z dne 14. novembra 2012, Nexans France in Nexans/Komisija,
T‑135/09
,
EU:T:2012:596
, točka
in navedena sodna praksa). To velja še toliko bolj, če so take listine objavljene, kot v obravnavani zadevi.
To zlorabo postopka je treba upoštevati pri stroških, saj so bili zaradi tega dogodka potrebni posebno obvestilo in dodatna stališča (glej v tem smislu sodbo z dne 17. junija 1998, Svenska Journalistförbundet/Svet,
T‑174/95
,
EU:T:1998:127
, točka
).
Zato je treba plačilo stroškov, povezanih z navedeno zlorabo postopka, naložiti tožeči stranki.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi ESZD naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, povezanimi s postopkovnim vprašanjem iz točk od 138 do 153 zgoraj.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat),
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Stephanu Fleigu se naloži plačilo stroškov.

Pelikánová
Nihoul
Svenningsen
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 2. aprila 2019.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.