CELEX: 62019CJ0881
Predhodno odločanje
Varstvo potrošnikov
Približevanje zakonodaj
Uredba (EU) št. 1169/2011
Priloga VII, del E, točka 2(a)
Informacije o živilih potrošnikom
Označevanje in predstavljanje živil
Direktiva 2000/36/ES
Priloga I, del A, točka 2(c)
Izdelki iz kakava in čokolade
Seznam sestavin živila, ki je namenjeno potrošnikom v državi članici

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Priloge VII, del E, točka 2(a), k Uredbi (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 (
UL 2011, L 304, str. 18
) v povezavi s Prilogo I, del A, točka 2(c), k Direktivi 2000/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 25, str. 431).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Tesco Stores ČR a.s. (v nadaljevanju: Tesco) in Ministerstvo zemědělství (ministrstvo za kmetijstvo, Češka republika) glede označevanja proizvodov, ki jih družba Tesco prodaja v Češki republiki.
Pravni okvir
Uredba št. 1169/2011
V uvodnih izjavah 1, 3, 4, 13, 17, 20, 22 in 26 Uredbe št. 1169/2011 je navedeno:
„(1)
Člen 169 [PDEU] določa, da [Evropska] [u]nija prispeva k doseganju visoke ravni varstva potrošnikov z ukrepi, ki jih sprejme v skladu s členom 114 [PDEU].
[…]
(3)
Za doseganje visoke ravni varovanja zdravja potrošnikov in zagotovitev njihove pravice do obveščenosti bi bilo treba zagotoviti, da so potrošniki ustrezno obveščeni o živilih, ki jih uživajo. […]
(4)
V Uredbi (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463)] je določeno splošno načelo živilske zakonodaje, to je zagotoviti potrošnikom podlago za ozaveščeno izbiro v zvezi z živili, ki jih uživajo, ter preprečiti vse postopke, ki bi lahko potrošnika zavajali.
[…]
(13)
Določiti je treba sklop skupnih opredelitev, načel, zahtev in postopkov, da se oblikujeta jasen okvir in skupna podlaga za ukrepe Unije in nacionalne ukrepe za upravljanje informacij o živilih.
[…]
(17)
Glavni dejavnik za zahtevo po obveznih informacijah o živilih bi moral biti, da se potrošnikom omogoči, da prepoznajo in ustrezno uporabijo živila ter se odločajo glede na svoje prehranske potrebe. […]
[…]
(20)
Zakonodaja o informacijah o živilih bi morala prepovedovati uporabo zavajajočih informacij za potrošnika, zlasti kar zadeva značilnosti, učinke ali lastnosti živil, ali ki bi živilom pripisovale zdravilne lastnosti. […]
[…]
(22)
Pripraviti bi bilo treba seznam vseh obveznih informacij, ki bi jih bilo načeloma treba zagotoviti za vsa živila, namenjena končnemu potrošniku in obratom javne prehrane. Ta seznam bi moral vključevati informacije, ki jih že zahteva obstoječa zakonodaja Unije, glede na to, da se na splošno šteje kot koristen pravni red glede obveščanja potrošnikov.
[…]
(26)
Označbe živil bi morale biti jasne in razumljive, da bi bile v pomoč potrošnikom, ki želijo več informacij pri izbiri živil in vrsti prehrane. […]“
Poglavje I Uredbe št. 1169/2011, naslovljeno „Splošne določbe“, vključuje člena 1 in 2 te uredbe.
Člen 1 te uredbe, naslovljen „Vsebina in področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba določa podlago za zagotavljanje visoke ravni varstva potrošnikov v zvezi z informacijami o živilih, ob upoštevanju razlik v razumevanju potrošnikov in njihovih potreb po informacijah, ter hkrati zagotavlja nemoteno delovanje notranjega trga.“
Člen 2 navedene uredbe, naslovljen „Opredelitev pojmov“, v odstavku 2 določa:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(c)
‚obvezne informacije o živilih‘ pomeni podatke, ki morajo na podlagi določb Unije biti zagotovljene končnemu potrošniku;
[…]
(f)
‚sestavina‘ pomeni vsako snov ali proizvod, vključno z aromami, aditivi za živila in encimi za živila, ter vsako sestavino v sestavljenih sestavinah, ki se uporabljajo v proizvodnji ali pri pripravi živila in so še vedno prisotni v končnem proizvodu, tudi če so v spremenjeni obliki; […]
[…]
(h)
‚sestavljena sestavina‘ pomeni sestavino, ki je sama proizvod več kot ene sestavine;
[…]
(n)
‚pravno ime‘ pomeni ime živila, predpisano z določbami Unije, ki se zanj uporabljajo, oziroma, če takšnih določb Unije ni, ime, določeno v zakonih in drugih predpisih, ki se uporabljajo v državi članici, v kateri se proizvod prodaja končnemu potrošniku ali obratom javne prehrane;
[…]“
V poglavju II Uredbe št. 1169/2011, ki se nanaša na „[s]plošna načela glede informacij o živilih“, je člen 3 te uredbe, naslovljen „Splošni cilji“, ki v odstavku 1 določa:
„Zagotavljanje informacij o živilih dosega visoko raven varovanja zdravja in interesov potrošnikov z zagotavljanjem podlage končnim potrošnikom za ozaveščeno izbiro in za varno uporabo živil, zlasti v zvezi z zdravstvenimi, gospodarskimi, okoljskimi, socialnimi in etičnimi vidiki.“
Poglavje III te uredbe, naslovljeno „Splošne zahteve po informacijah o živilih in odgovornost nosilcev živilske dejavnosti“, med drugim vključuje člena 6 in 7 te uredbe.
Člen 6 navedene uredbe, naslovljen „Osnovna zahteva“, določa:
„Vsem živilom, namenjenim za dobavo končnemu potrošniku ali obratom javne prehrane, so priložene informacije o živilih v skladu s to uredbo.“
Člen 7 te uredbe, naslovljen „Prakse poštenega informiranja“, v odstavku 1 določa:
„Informacije o živilih ne smejo biti zavajajoče, zlasti:
(a)
glede značilnosti živila in še posebej njegove narave, identitete, lastnosti, sestave, količine, roka uporabnosti, države porekla ali kraja izvora, načina proizvodnje ali pridelave;
[…]“
Poglavje IV Uredbe št. 1169/2011, naslovljeno „Obvezne informacije o živilih“, v oddelku 1, naslovljenem „Vsebina in predstavitev“, med drugim vključuje člena 9 in 15 te uredbe.
Člen 9 te uredbe, naslovljen „Seznam obveznih podatkov“, v odstavku 1 določa:
„V skladu s členi 10 do 35 in ob upoštevanju izjem iz tega poglavja je obvezna navedba naslednjih podatkov:
(a)
ime živila;
(b)
seznam sestavin;
[…]“
Člen 15(1) in (2) navedene uredbe, naslovljen „Jezikovne zahteve“, določa:
„1.   Brez poseganja v člen 9(3) so obvezne informacije o živilih prikazane v jeziku, ki ga potrošniki držav članic, v katerih se živilo trži, zlahka razumejo.
2.   Države članice, v katerih se živilo trži, lahko na svojem ozemlju predpišejo, da se podatki navedejo v enem ali več jezikih, ki spadajo med uradne jezike Unije.“
V istem poglavju IV te uredbe je v oddelku 2, naslovljenem „Podrobne določbe o obveznih podatkih“, člen 17 te uredbe, naslovljen „Ime živila“, ki v odstavku 1 določa:
„Ime živila je njegovo predpisano prodajno ime. Če prodajno ime ni predpisano, je ime živila njegovo običajno ime, če pa običajnega imena ni ali se ne uporablja, se navede opisno ime živila.“
V istem oddelku 2 poglavja IV Uredbe št. 1169/2011 je člen 18 te uredbe, naslovljen „Seznam sestavin“, ki v odstavkih 1, 2 in 4 določa:
„1.   Seznam sestavin je naveden pod ustreznim naslovom, ki vključuje besedo ‚sestavine‘. Seznam vključuje vse sestavine živila, po padajočem vrstnem redu glede na maso, kakor je zabeležena v času njihove uporabe pri proizvodnji živila.
2.   Sestavine se označijo z značilnim imenom, in sicer, kjer je primerno, v skladu s pravili iz člena 17 in Priloge VI.
[…]
4.   Tehnična pravila za uporabo odstavkov 1 in 2 tega člena so določena v Prilogi VII.“
Priloga VII k Uredbi št. 1169/2011, naslovljena „Navedba in poimenovanje sestavin“, med drugim vključuje del E, naslovljen „Poimenovanje sestavljenih sestavin“, ki določa:
„1.
Sestavljena sestavina se lahko vključi na seznam sestavin pod svojim lastnim imenom, če je to z zakonom določeno ali je običajno, in sicer glede na njeno skupno maso, in če takoj sledi seznam njenih sestavin.
2.
Brez poseganja v člen 21, seznam sestavin za sestavljene sestavine ni obvezen:
(a)
kadar je sestava sestavljene sestavine opredeljena v veljavnih določbah Unije in če sestavljena sestavina predstavlja manj kot 2 % končnega proizvoda […];
[…]
(c)
kadar je sestavljena sestavina živilo, za katero po določbah Unije ni potreben seznam sestavin.“
Direktiva 2000/36
V uvodnih izjavah 7 in 8 Direktive 2000/36 je navedeno:
„(7)
Za zagotavljanje enotne narave notranjega trga je treba zagotoviti, da se lahko z vsemi izdelki iz čokolade, ki jih ureja ta direktiva, trguje znotraj [Unije] pod imeni izdelkov, navedenimi v Prilogi I k tej direktivi.
(8)
V skladu s splošnimi predpisi o označevanju hrane, določenimi v Direktivi Sveta 79/112/EGS z dne 18. decembra 1978 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil za prodajo končnemu potrošniku [(
UL 1979, L 33, str. 1
)], je zlasti navedba sestavin v skladu s členom 6 Direktive obvezna; s to direktivo je Direktiva 79/112/EGS uporabna za izdelke iz kakava in čokolade za zagotavljanje pravilne informiranosti potrošnikov.“
Člen 3, točka 1, Direktive 2000/36 določa:
„Direktiva 79/112/EGS velja za izdelke, opredeljene v Prilogi I, pod naslednjimi pogoji:
1.
Imena izdelkov, navedena v Prilogi I, so pridržana samo za v njej navedene izdelke in se uporabljajo v trgovini za njihovo poimenovanje.
Vendar pa se takšna imena izdelkov lahko uporabljajo tudi dopolnilno in v skladu s predpisi ali običaji, ki veljajo v državi članici, v kateri se izdelek prodaja končnemu potrošniku, za poimenovanje drugih izdelkov, če jih ni mogoče zamenjati z izdelki, navedenimi v Prilogi I.“
Člen 4 Direktive 2000/36 določa:
„Za izdelke, opredeljene v Prilogi I, države članice ne sprejmejo nobenih nacionalnih predpisov, ki niso predvideni v tej direktivi.“
Priloga I k tej direktivi, naslovljena „Imena izdelkov, opredelitve in lastnosti izdelkov“, vsebuje del A, naslovljen „Imena izdelkov in opredelitve“. Točka 2(c) iz tega dela določa:
„Čokolada v prahu
označuje izdelek, ki sestoji iz mešanice kakavovega prahu in sladkorjev ter vsebuje najmanj 32 % kakavovega prahu[.]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Skupina Tesco, multinacionalna maloprodajna družba s sedežem v Združenem kraljestvu, upravlja supermarkete med drugim v Češki republiki. Njena češka hčerinska družba je v svojih trgovinah v Češki republiki tržila nekatere živilske proizvode pod znamko Monte. Na oznaki zadevnih izdelkov, in sicer Monte, 220‑gramski mlečni čokoladni desert z lešniki, Monte, 100-gramski čokoladni desert, in Monte drink, 200-mililitrsko čokoladno mleko z lešniki, je bil naveden seznam sestavin, med katerimi je bil
čokoládový prášek
(čokoladni prah), katerega natančna sestava ni bila navedena.
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, inspektorát v Brně (državna kmetijska in živilska inšpekcija, inšpektorat v Brnu, Češka republika) (v nadaljevanju: SZPI), je 27. maja 2016 družbi Tesco odredila, naj zadevne izdelke umakne iz svojih trgovin v Češki republiki, in ji prepovedala nadaljnje trženje teh izdelkov. Oprla se je na dejstvo, da je oznaka navedenih izdelkov zajemala navedbo „
čokoládový prášek
“ (čokoladni prah), brez natančne navedbe njegovih sestavin, kar je v nasprotju s členom 9(1)(b) v povezavi s členom 18(1) in (4) Uredbe št. 1169/2011. Poleg tega naj bi iz Priloge I, del A, točka 2(c), k Direktivi 2000/36 izhajalo, da je treba v češkem jeziku uporabiti izraz „
čokoláda v prášku
“ („čokolada v prahu“), in ne izraza „
čokoládový prášek
“ („čokoladni prah“).
SZPI je na podlagi ugovora, ki ga je vložila družba Tesco, z ločenima odločbama z dne 6. junija 2016 ukrepe, sprejete 27. maja 2016, preklicala. Tako je s prvo odločbo razveljavila prepoved trženja zadevnih izdelkov in z drugo odločbo umik teh izdelkov iz vseh trgovin v Češki republiki.
Vendar je ústřední inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce (glavni inšpektorat državne kmetijske in živilske inšpekcije, Češka republika) v okviru hitrega postopka pregleda z odločbama z dne 2. februarja 2017 spremenil odločbi SZPI z dne 6. junija 2016 in zavrnil ugovor družbe Tesco.
Ministrstvo za kmetijstvo je z odločbama z dne 21. aprila 2017 zavrnilo pravno sredstvo, ki ga je družba Tesco vložila zoper odločbi, sprejeti v okviru hitrega postopka pregleda.
Družba Tesco je zoper ti odločbi vložila tožbo pri Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu, Češka republika), pri čemer je trdila, da se izjema na podlagi Priloge VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011 uporablja tudi za
čokoládový prášek
(„čokoladni prah“), saj je vsebina te formule enaka vsebini
čokoláda v prášku
(„čokolada v prahu“). Ugotovitev, da je odločilna le češka različica Direktive 2000/36, je po mnenju družbe Tesco v nasprotju z načeli delovanja prava Unije, saj so vse jezikovne različice neke določbe prava Unije prav tako verodostojne.
Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu) je s sodbo z dne 26. februarja 2019 navedeno tožbo zavrnilo, ker je menilo, da je ime iz vsake jezikovne različice Priloge I k Direktivi 2000/36 obvezno.
Družba Tesco je zoper to sodbo vložila kasacijsko pritožbo pri Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika). Navedeno sodišče je s sodbo z dne 11. julija 2019 izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo okrožnemu sodišču v ponovno odločanje.
Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu), ki o zadevi ponovno odloča, opozarja, da je cilj Direktive 2000/36 in Uredbe št. 1169/2011 varstvo potrošnikov. Zato bi morali gospodarski subjekti v vsaki državi članici slediti imenu, kot ga je določil zakonodajalec Unije, v jeziku, ki je v tej državi članici zlahka razumljiv.
Predložitveno sodišče poleg tega poudarja, da se sodna praksa Sodišča v zvezi z razreševanjem razhajanj med različnimi jezikovnimi različicami ureditve Unije v obravnavanem primeru ne uporablja. Med jezikovnimi različicami Direktive 2000/36 naj namreč ne bi bilo nobenega razhajanja, ne glede na obstoj enega ali več imen za isto sestavino glede na posamezne jezikovne različice. Šlo naj bi za samostojne sezname obveznih imen v posameznih uradnih jezikih, zahtevane za proizvode, namenjene potrošnikom v državi članici, v kateri se uporablja zadevni uradni jezik. Sodbo z dne 14. junija 2017, TofuTown.com (
C‑422/16
,
EU:C:2017:458
), na katero se je oprlo Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče), bi bilo mogoče razlagati tudi tako, da ni mogoče uporabiti sopomenk ali prevodov obveznih imen.
V teh okoliščinah je Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba pravilo iz točke 2(a) dela E Priloge VII k Uredbi [1169/2011] razlagati tako, da se lahko v primeru, da gre za živilo, ki je namenjeno končnemu potrošniku v Češki republiki, sestavljena sestavina, navedena v točki 2(c) dela A Priloge I k Direktivi [2000/36], med sestavinami proizvoda navede brez natančne navedbe njene sestave samo v primeru, da je ta sestavljena sestavina navedena popolnoma v skladu s češko različico Priloge I k Direktivi [2000/36]?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Prilogo VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011 razlagati tako, da je gospodarski subjekt v okviru označevanja proizvodov, ki se tržijo na ozemlju države članice, oproščen obveznosti navedbe vseh sestavin, ki sestavljajo sestavljeno sestavino v smislu člena 2(2)(h) te uredbe, samo če je ta sestavljena sestavina, ki je poimenovana s prodajnim imenom na podlagi Priloge I, del A, Direktive 2000/36, na seznamu sestavin navedena z uporabo tega prodajnega imena izdelka v jezikovni različici zadevne države članice.
Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, je to vprašanje postavljeno v okviru spora, ki je nastal med tem, ko je družba Tesco tržila nekatera živila v Češki republiki, ker čokolada v prahu, ki je vključena v proizvodnjo teh živil, na seznamu sestavin teh živil ni bila opredeljena z uporabo imena, s katerim je taka sestavljena sestavina imenovana v češki različici Priloge I k Direktivi 2000/36, in sicer „
čokoláda v prášku
“. Družba Tesco je to ime nadomestila s svojim češkim prevodom drugih jezikovnih različic te priloge, kot sta nemška „
Schokoladenpulver
“ in poljska različica (ki zajema izraza „
proszek czekoladowy
“ in „
czekolada w proszku
“). Ti prevodi so pripeljali do uporabe izraza „
čokoládový prášek
“ („čokoladni prah“) za označitev te sestavljene sestavine.
Na prvem mestu je treba opozoriti, prvič, da je z Direktivo 2000/36 izvedena popolna harmonizacija imen izdelkov, ki se nanašajo na izdelke iz kakava in čokolade, namenjene za prehrano ljudi, da bi se zagotovila enotnost notranjega trga. Tako so imena izdelkov, določena v Prilogi I k Direktivi 2000/36, v skladu s členom 3(1) te direktive hkrati obvezna in pridržana za izdelke iz navedene priloge. Ker člen 4 Direktive 2000/36 poleg tega državam članicam prepoveduje, da sprejmejo nacionalne določbe, ki v tej direktivi niso predvidene za proizvode, opredeljene v Prilogi I k tej direktivi, je treba šteti, da je bil z navedeno direktivo ustvarjen obvezen in izčrpen sistem imen izdelkov (glej v tem smislu sodbo z dne 25. novembra 2010, Komisija/Italija,
C‑47/09
,
EU:C:2010:714
, točki
in
).
Drugič, iz Priloge I, del A, točka 2(c), k Direktivi 2000/36 v povezavi s členom 3, točka 1, in uvodno izjavo 7 te direktive je razvidno, da je treba proizvod, sestavljen iz mešanice kakavovega prahu in sladkorjev ter ki vsebuje najmanj 32 % kakavovega prahu, za namene uporabe navedene direktive označiti za „čokolado v prahu“.
Iz tega sledi, da če sestavljena sestavina iz postopka v glavni stvari izpolnjuje merila za označitev kot „čokolada v prahu“ v smislu Priloge I, del A, točka 2(c), k Direktivi 2000/36 – kar mora preveriti predložitveno sodišče – mora biti ta sestavljena sestavina v trgovini poimenovana kot „čokolada v prahu“.
To ugotovitev potrjuje dejstvo, da je ime „čokolada v prahu“ iz Priloge I, del A, točka 2(c), k Direktivi 2000/36 „pravno ime“, predpisano z določbami Unije, ki se uporabljajo za to živilo, v smislu člena 2(2)(n) Uredbe št. 1169/2011. Tako ime je treba v skladu s členoma 17 in 18 te uredbe uporabljati na celotnem ozemlju Unije. V skladu s členom 15(1) navedene uredbe mora biti to ime poleg tega na živilu navedeno v jeziku, ki ga potrošniki v državi članici, v kateri se to živilo trži, zlahka razumejo.
Na drugem mestu je treba poudariti, da mora v skladu s členom 9(1)(b) in členom 18(1) Uredbe št. 1169/2011 seznam sestavin, ki mora biti na živilih, vključevati vse sestavine zadevnega živila po padajočem vrstnem redu glede na maso, kakor je zabeležena v času njihove uporabe pri proizvodnji živila.
Ob tem se lahko v skladu s Prilogo VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011 seznam sestavin, ki sestavljajo sestavljeno sestavino, opusti, kadar je sestava sestavljene sestavine opredeljena v veljavnih določbah Unije in če sestavljena sestavina predstavlja manj kot 2 % končnega proizvoda.
Glede tega iz točk 36 in 37 te sodbe izhaja, da je taka opustitev sestavin, ki sestavljajo sestavljeno sestavino, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, dovoljena le, če je ta sestavljena sestavina navedena z imenom, ki je njeno v skladu z ureditvijo iz prava Unije, in v jeziku, ki ga potrošniki države članice, v kateri se živilo trži, zlahka razumejo. V obravnavanem primeru je zato očitno, da mora biti sestavljena sestavina, ki je na označbi živil, ki se tržijo v Češki republiki – za to, da bi bila upravičena do oprostitve iz Priloge VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011 – navedena s svojim imenom v češčini.
Na tretjem mestu je treba preučiti, ali se lahko izjema, določena v Prilogi VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011, uporabi celo v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem gospodarski subjekt ni uporabil imena sestavljene sestavine, kot je navedeno v češki različici Priloge I k Direktivi 2000/36, ampak je to ime nadomestil s svojim prevodom imena te sestavine, kot je navedeno v drugih jezikovnih različicah te priloge I, v češčino.
Glede tega je treba poudariti, prvič, da je treba Prilogo VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011 v delu, v katerem je z njo uvedeno odstopanje od pravila, da je treba vse sestavine živila navesti na seznamu sestavin tega živila, razlagati ozko.
Drugič, poudariti je treba, da je namen Uredbe št. 1169/2011, kot izhaja iz člena 1(1) in člena 3(1) te uredbe v povezavi z uvodnimi izjavami 1, 3 in 4 navedene uredbe, zagotavljanje visoke ravni varstva potrošnikov v zvezi z informacijami o živilih, ob upoštevanju razlik v njihovem razumevanju (sodba z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis,
C‑485/18
,
EU:C:2020:763
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je namen Uredbe št. 1169/2011 v skladu z njenim členom 3(1) v povezavi z uvodnima izjavama 3 in 4 te uredbe zagotoviti, da je treba z obveščanjem potrošnikov tem zagotoviti podlago za ozaveščeno izbiro (glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2019, Organisation juive européenne in Vignoble Psagot,
C‑363/18
,
EU:C:2019:954
, točka
).
Natančneje, iz uvodne izjave 17 Uredbe št. 1169/2011 je razvidno, da obvezna narava informacij o sestavi živil izhaja iz nujnosti, „da se potrošnikom omogoči, da prepoznajo in ustrezno uporabijo živila ter se odločajo glede na svoje prehranske potrebe“.
S takim ciljem se zahteva, da so informacije o živilih pravilne, nevtralne in objektivne (glej v tem smislu sodbi z dne 22. septembra 2016, Breitsamer und Ulrich,
C‑113/15
,
EU:C:2016:718
, točka
, in z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis,
C‑485/18
,
EU:C:2020:763
, točka
). Prav tako te informacije ne smejo biti take, da bi lahko zavedle potrošnika, zlasti glede narave, identitete, lastnosti, sestave, količine, trajnosti, porekla ali izvora tega živila ter načina njegove proizvodnje ali pridelave (sodba z dne 4. junija 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
, točka
).
Tak cilj pa bi bil resno ogrožen, če gospodarski subjekti, kadar so zavezani upoštevati prodajno ime sestavljene sestavine, kot ga nalaga ureditev Unije, ne bi upoštevali imena te sestavine, kot je navedeno v upoštevni jezikovni različici te ureditve, in bi prosto prevajali izraze, s katerimi je navedena sestavljena sestavina poimenovana v drugih jezikovnih različicah navedene ureditve.
Kot je namreč generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 63 in 71 sklepnih predlogov, taki prosti prevodi potrošnikom ne omogočajo, da bi se z gotovostjo seznanili s sestavo take sestavljene sestavine zgolj z branjem njene navedbe na seznamu sestavin živila, v katerega je vključena.
V obravnavanem primeru je treba zlasti poudariti, da je v Prilogi I, del A, točka 2(c), k Direktivi 2000/36 natančno opredeljen samo izraz „
čokoláda v prášku
“ („čokolada v prahu“). Nasprotno pa v okviru ureditve Unije take opredelitve za izraz „
čokoládový prášek
“ („čokoladni prah“) ni.
Okoliščina, da – kot je poudarila družba Tesco v pisnem odgovoru na vprašanja Sodišča – sestavljena sestavina iz postopka v glavni stvari vsebuje kakav in sladkor, pri čemer njena vsebnost kakava znaša najmanj 32 %, in da zato v celoti izpolnjuje zahteve iz Priloge I k Direktivi 2000/36 za to, da bi jo bilo mogoče opredeliti kot „čokolado v prahu“, nikakor ne spremeni dejstva, da v obravnavanem primeru samo ime te sestavljene sestavine, kakor je navedeno v češki različici Priloge I k Direktivi 2000/36, lahko izpolnjuje zahteve po ustreznem obveščanju potrošnikov.
Poleg tega bi dejstvo, da se gospodarskim subjektom omogoči, da navedejo sestavljeno sestavino, ki je na podlagi Direktive 2000/36 poimenovana s prodajnim imenom, tako da prosto prevedejo tako ime, kot je razvidno iz drugih jezikovnih različic te direktive, ogrozilo popolno harmonizacijo prodajnih imen, ki je bila izvedena s to direktivo, in kot je bilo opisana v točki 34 te sodbe. Iz tega bi namreč sledilo, da bi bilo na seznamu sestavin živila mogoče navesti sestavljeno sestavino iz Priloge I k Direktivi 2000/36 z imenom, ki ga ni v nobeni jezikovni različici te priloge in ki bi zato odstopalo od pravnega imena, določenega s to direktivo.
Glede tega je treba še dodati, da upoštevanje načela enakovrednosti različnih jezikovnih različic določbe prava Unije gospodarskemu subjektu ne sme omogočiti, da se ne uskladi z nobeno od teh različic. Prav tako ugotovitev iz točke 47 te sodbe ne omaje načela, v skladu s katerim v primeru razhajanja med jezikovnimi različicami določbe prava Unije ni treba dati prednosti eni od njih. Kot je namreč poudaril generalni pravobranilec v točki 44 sklepnih predlogov, zgolj okoliščina, da različne jezikovne različice določajo različne poimenovanja za zadevno sestavljeno sestavino, pri čemer je v nekaterih od njih uporabljeno le eno ime, v drugih pa je uporabljenih več imen, ne more pomeniti, da obstaja razhajanje med jezikovnimi različicami.
Glede na vse zgoraj navedene preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba Prilogo VII, del E, točka 2(a), k Uredbi št. 1169/2011 razlagati tako, da je gospodarski subjekt v okviru označevanja proizvodov, ki se tržijo na ozemlju države članice, oproščen obveznosti navedbe vseh sestavin, ki sestavljajo sestavljeno sestavino v smislu člena 2(2)(h) te uredbe, samo če je ta sestavljena sestavina, ki je poimenovana s prodajnim imenom na podlagi Priloge I, del A, Direktive 2000/36, na seznamu sestavin navedena z uporabo tega prodajnega imena izdelka v jezikovni različici zadevne države članice.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Prilogo VII, del E, točka 2(a), k Uredbi (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 je treba razlagati tako, da je gospodarski subjekt v okviru označevanja proizvodov, ki se tržijo na ozemlju države članice, oproščen obveznosti navedbe vseh sestavin, ki sestavljajo sestavljeno sestavino v smislu člena 2(2)(h) te uredbe, samo če je ta sestavljena sestavina, ki je poimenovana s prodajnim imenom na podlagi Priloge I, del A, Direktive 2000/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi, na seznamu sestavin navedena z uporabo tega prodajnega imena izdelka v jezikovni različici zadevne države članice.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: češčina.