CELEX: 62021CJ0564
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Pagrindinės teisės
Teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis
Prieglobsčio politika
Direktyva 2013/32/ES
11 straipsnio 1 dalis, 23 straipsnio 1 dalis ir 46 straipsnio 1
3 dalys
Galimybė susipažinti su prašytojo byloje esančia informacija
Visa bylos medžiaga
Metaduomenys
Šios bylos perdavimas atskirų nestruktūrizuotų elektroninių rinkmenų forma
Informavimas raštu
Ranka pasirašyto sprendimo skaitmeninė kopija
Elektroninės bylos tvarkymas nearchyvuojant popierinės bylos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (
OL L 180, 2013, p. 60
) 11 straipsnio 1 dalies, 23 straipsnio 1 dalies, 45 straipsnio 1 dalies a punkto ir 46 straipsnio 1–3 dalių bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant prieglobsčio prašytojo BU ir
Bundesrepublik Deutschland
(Vokietijos Federacinė Respublika), atstovaujamos
Bundesamt für Migration und Flüchtlinge
(Federalinė migracijos ir pabėgėlių tarnyba, Vokietija, toliau – BAMF), ginčą dėl pareiškėjo pagrindinėje byloje tarptautinės apsaugos prašymo atmetimo, per kurio procedūrą pareiškėjo atstovas pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones ir paprašė visos jo administracinės bylos medžiagos, kuri buvo pateikta kaip viena PDF (
Portable Document Format
) formato rinkmena su nuoseklia puslapių numeracija.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2013/32 25 ir 50 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(25)
siekiant asmenis, kuriems reikalinga apsauga, teisingai pripažinti pabėgėliais, kaip apibrėžta [1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso (
Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys
Nr. 2545, 189 tomas, p. 150, 1954), iš dalies papildytos 1967 m. sausio 31 d. Niujorke sudarytu Protokolu dėl pabėgėlių statuso) 1 straipsnyje, arba papildomą apsaugą galinčiais gauti asmenimis, kiekvienam prašytojui turėtų būti leista veiksmingai naudotis procedūromis, suteikta galimybė bendradarbiauti ir tinkamai bendrauti su kompetentingomis institucijomis, siekiant pateikti susijusius savo bylos faktus, ir turėtų būti suteiktos pakankamos procesinės garantijos pateikti savo argumentus visais procedūros etapais. Be to, pagal tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrą paprastai turėtų būti numatyta bent: <…> teisė gauti atitinkamą pranešimą apie sprendimą ir to sprendimo faktines ir teisines priežastis; galimybė konsultuotis su patarėju teisės klausimais ar kitu patarėju; teisė būti informuotam apie savo teisinę padėtį lemiamais procedūros etapais ta kalba, kurią jis supranta arba, kaip pagrįstai manoma, turėtų suprasti; ir – jeigu sprendimas neigiamas – teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria galėtų pasinaudoti teisme;
<…>
(50)
pagal pagrindinį Sąjungos teisės principą sprendimus, priimtus dėl tarptautinės apsaugos prašymo, sprendimus dėl atsisakymo atnaujinti prašymo nagrinėjimą po jo nutraukimo ir sprendimus dėl pabėgėlio arba papildomos apsaugos statuso panaikinimo, galima veiksmingai apskųsti teisme.“
Šios direktyvos 11 straipsnio „Sprendžiančiosios institucijos sprendimui taikomi reikalavimai“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad sprendimai dėl tarptautinės apsaugos prašymų būtų pateikti raštu.“
Minėtos direktyvos 23 straipsnio „Teisinės pagalbos ir atstovavimo taikymo sritis [apimtis]“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad patarėjas teisės klausimais arba kitas patarėjas, kuris pagal nacionalinę teisę gali tą daryti ar kuriam tai yra leidžiama, ir padedantis arba atstovaujantis prašytojui pagal nacionalinę teisę, turėtų galimybę susipažinti su prašytojo bylos informacija, remiantis kuria priimtas arba bus priimtas sprendimas.“
Tos pačios direktyvos 45 straipsnio „Procesinės taisyklės“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad jeigu kompetentinga institucija svarsto, ar panaikinti trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės tarptautinę apsaugą pagal [2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (
OL L 337, 2011, p. 9
)] 14 arba 19 straipsnius, atitinkamas asmuo naudotųsi šiomis garantijomis:
a)
jis turi būti informuotas raštu, kad kompetentinga institucija persvarsto jo priskyrimą prie tarptautinės apsaugos gavėjų, ir kokios yra tokio persvarstymo priežastys. <…>
<…>“
Direktyvos 2013/32 46 straipsnio „Teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę“ 1 ir 3 dalyse numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad prašytojai turėtų teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria galėtų naudotis teisme, kad galėtų apskųsti:
a)
sprendimą, priimtą dėl jų tarptautinės apsaugos prašymo, įskaitant sprendimą:
i)
laikyti prašymą nepagrįstu, kad būtų suteiktas pabėgėlio statusas ir (arba) papildomos apsaugos statusas;
<…>
3.   Kad būtų laikomasi 1 dalies, valstybės narės užtikrina, jog taikant veiksmingą teisių gynimo priemonę būtų numatytas išsamus ir
ex nunc
faktinis ir teisinis <…> nagrinėjimas, įskaitant, atitinkamais atvejais, [tarptautinės apsaugos poreikių] nagrinėjimą pagal Direktyvą [2011/95] bent vykdant apeliacines procedūras pirmosios instancijos teisme.“
Vokietijos teisė
Prieglobsčio įstatymas
Pagrindinės byloms aplinkybėms taikytinos redakcijos 1992 m. birželio 26 d.
Asylgesetz
(Prieglobsčio įstatymas) (
BGBl
. 1992 I, p. 1126), koks jis paskelbtas 2008 m. rugsėjo 2 d. (
BGBl
. I, 2008, p. 1798), 31 straipsnio „Federalinės tarnybos sprendimas dėl prašymų suteikti prieglobstį“ 1 dalyje nurodyta:
„Sprendimą Federalinė tarnyba priima raštu. Sprendime turi būti raštu nurodyti motyvai. Sprendimai, kuriuos galima apskųsti, nedelsiant įteikiami suinteresuotiems asmenims. <…>“
Administracinių bylų teisenos kodeksas
Pagrindinės byloms aplinkybėms taikytinos redakcijos 1960 m. sausio 21 d.
Verwaltungsgerichtsordnung
(Administracinių bylų teisenos kodeksas) (
BGBl
. 1960 I, p. 17) 99 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Institucijos privalo pateikti dokumentus arba bylas, perduoti elektroninius dokumentus ir suteikti informacijos. Jeigu tokių dokumentų, bylų, elektroninių dokumentų arba tokios informacijos turinio atskleidimas galėtų pakenkti Federacijai arba federalinei žemei arba jeigu pagal įstatymą ar dėl savo pobūdžio faktinės aplinkybės negali būti atskleidžiamos, vyriausioji kompetentinga priežiūros institucija gali atsisakyti pateikti dokumentus arba bylas, perduoti elektroninius dokumentus ir suteikti informacijos.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Pareiškėjas pagrindinėje byloje pateikė tarptautinės apsaugos prašymą; 2019 m. gruodžio 18 d. sprendimu BAMF jį atmetė (toliau – 2019 m. gruodžio 18 d. sprendimas). Šis sprendimas visų pirma grindžiamas BAMF pareigūno, atsakingo už specifinius klausimus, susijusius BU pilietybės šalimi, nuomone. Šios nuomonės turinys buvo įtrauktas į minėtame sprendime esantį faktinių aplinkybių išdėstymą kaip citata.
Pagal BAMF administracinę praktiką pareigūnas, priėmęs sprendimą dėl pareiškėjo pagrindinėje byloje tarptautinės apsaugos prašymo, 2019 m. gruodžio 18 d. sprendimą pasirašė ranka, jį nuskenavo sprendimą ir išsaugojo dokumentą, pareiškėjo elektroninėje administracinėje byloje. Pareiškėjas pagrindinėje byloje gavo atspausdintą šio dokumento kopiją. Tačiau to sprendimo originalas buvo sunaikintas po to, kai buvo suskaitmenintas.
Pareiškėjas pagrindinėje byloje 2019 m. gruodžio 18 d. sprendimą apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.
Vykstant teisminiam nagrinėjimui pagrindinėje byloje, BAMF perdavė pareiškėjo pagrindinėje byloje elektroninę bylą, papildytą šia nuomone, ir pateikė kelis atskirus PDF formato dokumentus ir visus struktūrinius duomenis XML (
Extensible Markup Language
) formatu; siekiant atkurti pirminę bylos struktūrą – kokia naudojasi BAMF – reikalinga tinkama programinė įranga. Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad atitinkami nacionaliniai teismai turi tokią programinę įrangą, kad ji yra viešai prieinama ir kad kiti asmenys, įskaitant prašytojo atstovą, ją gali nemokamai parsisiųsti iš interneto. Vis dėlto net naudojant šią programinę įrangą bylos medžiaga nėra nuosekliai sunumeruota.
Pareiškėjo pagrindinėje byloje atstovas paprašė, kad BAMF perduotų jam visą pareiškėjo administracinę bylą, pateiktą viena PDF formato rinkmena su nuosekliai sunumeruotais puslapiais. Šis prašymas buvo atmestas; tada jis kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą su prašymu taikyti laikinąsias apsaugos priemones.
Šiuo klausimu BAMF tvirtino, kad byla suinteresuotiesiems asmenims nebūtinai turi būti perduota tokiu pačiu formatu, kokiu ji ją turinti. Ji teigia, kad bylos turinys pagal Sąjungos teisę taip pat gali būti pateikiamas pareiškėjui suteikiant galimybę susipažinti su dokumentais. Papildomai nurodo, kad reikalavimas pareiškėjo atstovui parsisiųsti nemokamai prieinamą programinę įrangą yra pagrįstas. Be to, nuosekli puslapių numeracija trukdytų veiksmingam struktūrizuotam skaitmeniniam keitimuisi bylomis.
Viena vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pareiškėjo pagrindinėje byloje atstovo prašymas yra pagrįstas, nes su jo elektronine byla nėra galimybės susipažinti ir ji nėra pateikta visa pagal Administracinių bylų teisenos kodekso 99 straipsnio 1 dalį.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad administracijos tinkamas bylų tvarkymas yra esminis dalykas siekiant užtikrinti viešosios veiklos skaidrumą ir galimybę ją kontroliuoti, kad būtų įvykdyta demokratinės teisinės valstybės pareiga būti atskaitingai. Jo teigimu, ši pareiga reiškia, kad objektyviais dokumentais turi būti užfiksuoti visi esminiai reikšmingi įvykiai, sudarantys administracinį procesą, kad, be kita ko, administracinis teismas galėtų vykdyti vykdomosios valdžios kontrolę. Jis pažymi, kad teisės aktų leidėjas darė prielaidą, kad administracija paiso įstatymo, todėl jis nesuteikė šiam teismui galimybės priversti ją pateikti administracines bylas. Vadinasi, atitinkama administracija, vadovaudamasi teisinės valstybės ir teisingo bylos nagrinėjimo principais, turi nedelsdama įvykdyti pareigą perduoti šios administracijos turimą visą šių bylų medžiagą visoms proceso šalims. Tik tokiu atveju būtų įvykdyti Direktyvos 2013/32 23 straipsnio reikalavimai.
Vis dėlto atspausdinta BAMF tvarkomos elektroninės administracinės bylos dalis, kuri buvo perduota prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, neapima viso šios bylos turinio. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, norint susipažinti su byla, būtina, kad būtų pateikti ir jos metaduomenys, kaip antai susipažinimai su bylos medžiaga, dokumentų įtraukimas ir ištrynimas, bylos istorija, sąsajos su kitomis bylomis, susijusiomis su prašytojo ar jo šeimos nariais, su kuriais negali susipažinti nei teismas, nei prašytojo atstovas.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad prašytojo atstovas ir kompetentingas teismas turi turėti galimybę internete susipažinti su visa atitinkamo asmens administracine bylos medžiaga, kokią ją turi pati administracija. Tik tokiu atveju bus įvykdytas Direktyvos 2013/32 23 straipsnyje įtvirtintas reikalavimas, kad prieglobsčio prašytojo atstovas turėtų galimybę susipažinti su „prašytojo bylos informacija“ ir būtų paisoma teisės į teisingą bylos nagrinėjimą principo.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad perduodami ne atitinkamų administracinių aktų originalai. Iš tiesų pagal BAMF administracinę praktiką šie originalai, pasirašyti atitinkamą sprendimą priėmusio asmens, turi būti iš pradžių nuskenuoti, o vėliau sunaikinti, todėl galiausiai lieka tik elektroninė jų kopija.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalyje nustatytas reikalavimas, kad sprendimas dėl prieglobsčio prašymo būtų pateiktas raštu, iš principo reiškia, kad šį sprendimą priėmęs asmuo turi jį pasirašyti ranka. Jis pažymi, kad toks aiškinimas atitinka sąvokos „rašytinė forma“ apibrėžtį, pateiktą
Bürgerliches Gesetzbuch
(Civilinis kodeksas) 126 straipsnyje, ir kad 2020 m. gegužės 28 d. Sprendime Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos / Komisija (
C‑309/19 P
,
EU:C:2020:401
) Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad nuskenuotas parašas nėra originalus parašas. Be to, jis pažymi, kad BAMF nesinaudoja elektroniniu parašu, kuris leistų įvykdyti parašo reikalavimą, kaip tai matyti iš 2014 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 910/2014 dėl elektroninės atpažinties ir elektroninių operacijų patikimumo užtikrinimo paslaugų vidaus rinkoje, kuriuo panaikinama Direktyva 1999/93/EB (
OL L 257, 2014, p. 73
), 25 straipsnio.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tuo atveju, kai sprendimo dėl prieglobsčio prašymo originalas sunaikinamas ir lieka tik skaitmeninė šio sprendimo kopija, jis nėra rašytinės formos, kaip reikalaujama pagal Direktyvą 2013/32. Visų pirma, nors kopija gali teisiškai atrodyti kaip atitinkamo administracinio akto originalo kopija, dėl jos vientisumo nebūtų tikrumo.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar tuo atveju, kai administracinio akto originalas buvo sunaikintas, tai, kad išlieka tik šio akto kopija, gali lemti jo panaikinimą ir ar nagrinėjamu atveju jis neturi atmesti pareiškėjo pagrindinėje byloje atstovo prašymo leisti susipažinti su visa suinteresuotojo asmens administracine byla ir įpareigoti BAMF priimti naują rašytinį sprendimą pagrindinėje byloje.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Chartijos] 47 straipsnyje įtvirtinta teisė į teisingą bylos nagrinėjimą reiškia, kad administracinė byla, kurią atitinkama institucija privalo pateikti (taip pat elektronine forma), kai leidžia susipažinti su bylos medžiaga ar perduoda teismui, kad šis galėtų vykdyti teisminę kontrolę, turi būti pateikta visa su nuosekliai sunumeruotais puslapiais, kad būtų galima atsekti pakeitimus?
2.
Ar pagal [Direktyvos 2013/32] 23 straipsnio 1 dalį ir 46 straipsnio 1–3 dalis draudžiama nacionalinė administracinė praktika, pagal kurią institucija prieglobsčio prašytojo atstovui ir teismui paprastai pateikia tik išrašus iš elektroninės dokumentų valdymo sistemos, kurie yra nepilnas ne chronologine tvarka sudėtų elektroninių rinkmenų PDF formatu rinkinys be jokios struktūros, neatspindintis nei chronologinės įvykių eigos, nei juo labiau viso elektroninės bylos turinio?
3.
Ar iš Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalies ir 45 straipsnio 1 dalies a punkto išplaukia, kad sprendžiančiosios institucijos sprendimą atsakingas asmuo turi pasirašyti ranka ir jį pridėti prie bylos, ar prašytojui irgi turi būti įteiktas ranka pasirašytas dokumentas?
4.
Ar reikalavimas pateikti sprendimą raštu, numatytas Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalyje ir 45 straipsnio 1 dalies a punkte, įvykdytas, jeigu sprendimą priėmęs atsakingas asmuo jį pasirašė, bet paskui nuskenavo, o originalą sunaikino, taigi, sprendimas raštu buvo pateiktas tik iš dalies?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl klausimų priimtinumo
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą; jiems taikoma prezumpcija šiuo aspektu. Taigi, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimu ar galiojimu, Teisingumo Teismas iš principo gali atsisakyti priimti sprendimą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas išaiškinimas visiškai nesusijęs su ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Profi Credit Slovakia,
C‑485/19
,
EU:C:2021:313
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Pirma, rašytinėse pastabose Vokietijos vyriausybė išreiškia abejones dėl pirmojo ir antrojo klausimų svarbos tiek, kiek jie susiję su teisės susipažinti su byla apimtimi. Šios abejonės grindžiamos argumentu, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama prieiga prie metaduomenų, dėl kurios kilo ginčas pagrindinėje byloje, nėra būtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų nuspręsti dėl jam pateikto sprendimo atmesti tarptautinės apsaugos prašymą pagrįstumo.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionalinis teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą ne tam, kad priimtų sprendimą dėl to sprendimo atmesti prašymą teisėtumo, o siekdamas nuspręsti dėl pareiškėjo pagrindinėje byloje prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kuriuo siekiama, kad būtų pateikta visa administracinė byla kaip viena PDF formato rinkmena su nuoseklia puslapių numeracija. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui svarbu išsiaiškinti, ar tokią bylą galima laikyti išsamia, net jeigu joje nėra metaduomenų, kurie prieinami administracijai, kai ji naudojasi šia byla.
Antra, savo rašytinėse pastabose Europos Komisija taip pat abejoja dėl pirmojo ir antrojo klausimų svarbos. Ji nesuprantanti, kokia sąsaja egzistuoja tarp teisės į teisingą bylos nagrinėjimą principo ir pagrindinės bylos nagrinėjamo ginčo aplinkybių ar dalyko. Be to, kadangi iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, kad prašytojo atstovas negalėjo parsisiųsti programinės įrangos, kad galėtų susipažinti su kliento byla ir jam atstovauti, ji abejoja, ar klausimas, susijęs su tuo, ar Sąjungos teisė draudžia nacionalinę praktiką, pagal kurią tarptautinės apsaugos prašytojo atstovas privalo parsisiųsti programinę įrangą, kad galėtų susipažinti su atitinkamo asmens byla, yra būtinas ginčui pagrindinėje byloje išspręsti.
Pirma, kalbant apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentus, susijusius su teisės į teisingą bylos nagrinėjimą principu, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų matyti, kad šis teismas mano, jog pagal šį principą, įtvirtintą Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje, reikalaujama leisti susipažinti su visa prašytojo byla, t. y. tokia, kokią ją turi administracija. Tačiau minėtas teismas konkrečiai klausia, ar, atsižvelgiant į būdą, kuriuo buvo perduota aptariamo pareiškėjo byloje esanti informacija ir dėl kurio kilo ginčas jo nagrinėjamoje byloje, galima laikyti, kad galimybė susipažinti su visa šia byla yra užtikrinta. Šių argumentų svarba nagrinėjamu atveju nekelia jokių abejonių.
Antra, dėl Komisijos pateikto pirmojo ir antrojo klausimų aiškinimo, pagal kurį šiais klausimais, be kita ko, siekiama išsiaiškinti, ar Sąjungos teisė draudžia nacionalinę praktiką, pagal kurią tarptautinės apsaugos prašytojo atstovas privalo parsisiųsti programinę įrangą, kad susipažintų su jo byla, reikia pažymėti, kad šie klausimai susiję ne su prašytojo atstovo negalėjimu fiziškai susipažinti su jo byla, o su galimybe susipažinti su visa šios bylos medžiaga ir būtent tokia forma, kuri leistų bylą suprasti taip pat, kaip ir atitinkamai administracijai. Iš tiesų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šiuo atveju BAMF pasirinkimas, pagal kurį, be kita ko, reikia, kad prašytojo atstovas parsisiųstų nemokamą programinę įrangą, neatitinka tokių reikalavimų.
Taigi pirmasis ir antrasis klausimai yra priimtini.
Trečia, vis dėlto dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į tai, kad sprendimas, kurį ginčija pareiškėjas pagrindinėje byloje – tai sprendimas atmesti jo pateiktą tarptautinės apsaugos prašymą, neatrodo, kad ginčui pagrindinėje byloje išspręsti reikėtų išaiškinti šiuose klausimuose nurodytą Direktyvos 2013/32 45 straipsnio 1 dalies a punktą. Iš tiesų ši nuostata taikoma tais atvejais, kai kompetentinga institucija svarsto galimybę panaikinti tarptautinę apsaugą asmeniui, kuriam ji jau buvo suteikta. Taigi tik šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies, kuri taikoma sprendimams dėl tarptautinės apsaugos prašymų ir kuri taip pat nurodyta trečiajame ir ketvirtajame klausimuose, išaiškinimas atrodo esantis naudingas sprendimui pagrindinėje byloje priimti. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visiškai nepaaiškina, kodėl šio 45 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimas yra būtinas, kad jis galėtų išspręsti šį ginčą. Darytina išvada, kad trečiasis ir ketvirtasis klausimai nepriimtini tiek, kiek jie susiję su minėto 45 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimu.
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2013/32 23 straipsnio 1 dalis bei 46 straipsnio 1 ir 3 dalys, siejamos su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama nacionalinė administracinė praktika, pagal kurią administracinė institucija, priėmusi sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo, perduoda prašytojo atstovui su šiuo prašymu susijusios elektroninės bylos kopiją, kurią sudaro be jokios struktūros pateiktas PDF formato rinkmenų rinkinys be nuoseklios puslapių numeracijos ir kurio struktūrą galima peržiūrėti parsisiuntus internete laisvai prieinamą nemokamą programinę įrangą.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2013/32 23 straipsnio 1 dalį įgyvendinama teisė susipažinti su byla vykstant procedūroms, susijusioms su tarptautinės apsaugos prašymais, numatant, kad prašytojui padedantis ar atstovaujantis teisės patarėjas turi teisę susipažinti su byloje esančia informacija, kuria remiantis priimtas arba bus priimtas sprendimas.
Be to, dėl Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 ir 3 dalių nurodytina, kad šia nuostata įgyvendinamas veiksmingos teisminės gynybos principas, numatant, jog valstybės narės užtikrina, kad taikant veiksmingą teisių gynimo priemonę būtų numatytas išsamus ir
ex nunc
faktinis ir teisinis nagrinėjimas, įskaitant, atitinkamais atvejais, tarptautinės apsaugos poreikių nagrinėjimą pagal Direktyvą 2011/95, bent vykdant apeliacines procedūras pirmosios instancijos teisme.
Galiausiai reikia priminti, kad, kiek tai susiję su Sąjungos teisės garantuojamų teisių ir laisvių apsauga ir teise į veiksmingą teisminę gynybą, Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje užtikrinama teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, kurios vienas iš konkrečių aspektų yra teisės į gynybą paisymas, o tai, kaip nurodyta toje pastraipoje, apima galimybę gauti teisinę pagalbą, būti ginamam ir atstovaujamam. Jų turi būti paisoma bet kurioje prieš asmenį pradėtoje procedūroje, kurioje gali būti priimtas sprendimas jo nenaudai. Siekiant, kad naudojimasis šiomis teisėmis būtų veiksmingas, būtina garantuoti teisę susipažinti su byla (2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo UBS Europe ir kt.,
C‑358/16
,
EU:C:2018:715
,
–
punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad pagrindinės teisės, kaip antai teisės į gynybą, paisymas pagal šį 47 straipsnį, įskaitant gynybai svarbių dokumentų atskleidimą, nėra absoliučios teisės ir naudojimuisi jomis gali būti taikomi apribojimai, jeigu jie iš tikrųjų atitinka nagrinėjama priemone siekiamus bendrojo intereso tikslus ir, atsižvelgiant į siekiamą tikslą, nėra neproporcingas ir netoleruotinas kišimasis, pažeidžiantis pačią garantuojamos teisės esmę (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą UBS Europe ir kt.,
C‑358/16
,
EU:C:2018:715
,
ir
punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
Be to, konkrečiai dėl teisės susipažinti su bylos medžiaga iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad ši teisė reiškia, jog asmuo, kurio nenaudai buvo priimtas aktas, turi galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jo gynybai. Tai yra tiek kaltę, tiek nekaltumą įrodantys dokumentai, išskyrus kitų asmenų verslo paslaptis, aktą priėmusios valdžios institucijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją (2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo UBS Europe ir kt.,
C‑358/16
,
EU:C:2018:715
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kalbant apie dokumentus, kurie turi būti įtraukti į tyrimo bylą, reikia pažymėti, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad, nors valdžios institucija, priėmusi asmeniui nenaudingą sprendimą, pati viena negali nustatyti, kurie dokumentai yra reikšmingi atitinkamo asmens gynybai, jai vis dėlto leidžiama pašalinti tuos, kurie visiškai nesusiję su faktinėmis ar teisinėmis aplinkybėmis, kuriomis grindžiamas šis sprendimas, todėl neturi reikšmės sprendimo rezultatui (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo UBS Europe ir kt.,
C‑358/16
,
EU:C:2018:715
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad teisės į gynybą, kuri apima teisę susipažinti su byla, pažeidimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes, visų pirma į nagrinėjamo akto pobūdį, jo priėmimo aplinkybes ir atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (2017 m. gegužės 16 d. Sprendimo Berlioz Investment Fund,
C‑682/15
,
EU:C:2017:373
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kadangi pirmasis ir antrasis klausimai susiję būtent su galimybe susipažinti su byla vykstant teismo procesui, reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 3 dalyje nustatytus tikslius reikalavimus, byla, kurią kompetentingam teismui (bent jau pirmosios instancijos), perduoda institucija, priėmusi sprendimą dėl atitinkamo tarptautinės apsaugos prašymo, turi būti išsami ir apimti visus procesinius aktus, dokumentus ir medžiagą, kuriuos ši institucija turėjo, jei reikia, net elementus, kurių atsirado po to sprendimo ir yra svarbūs to sprendimo rezultatui.
Be to, sprendimo dėl tarptautinės apsaugos prašymo teisminės kontrolės apimtis neišvengiamai turi lemiamos įtakos tam, kiek reikia susipažinti su bylos medžiaga, kad atitinkamas asmuo galėtų veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą.
Iš tiesų, išskyrus elementus, kurių konfidencialumą atitinkama institucija prašo užtikrinti dėl tinkamai nurodytų bendrojo intereso tikslų, kaip antai minėtų šio sprendimo 37 ir 38 punktuose, ir dokumentus, kurie neturi jokios reikšmės sprendimui dėl tarptautinės apsaugos prašymo, prašytojo atstovui turi būti suteikta galimybė susipažinti su visa bylos medžiaga, kuri pateikiama kompetentingam teismui, kad per rungimosi principu pagrįstą diskusiją galėtų aptarti tiek faktines, tiek teisines bylos aplinkybes, nuo kurių priklauso procedūros baigtis. Toks reikalavimas būtinas siekiant visiškai užtikrinti prašytojo teisę į gynybą ir rungimosi principu pagrįstą procedūrą, kurios susijusios su teise į teisingą bylos nagrinėjimą (šiuo klausimu žr. 2013 m. birželio 4 d. Sprendimo ZZ,
C‑300/11
,
EU:C:2013:363
,
–
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Be to, tokia teisė susipažinti su byla taip pat gali apimti prieigą prie prašytojo administracinės bylos metaduomenų, t. y. su šios bylos struktūra susijusių duomenų, kuriais siekiama apibūdinti, paaiškinti, nustatyti ar kitaip palengvinti prieigą prie šio turinio. Negalima atmesti galimybės, kad, priklausomai nuo jų pobūdžio ir turinio, tokie metaduomenys yra „prašytojo bylos informacija, remiantis kuria priimtas arba bus priimtas sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2013/32 23 straipsnio 1 dalį. Tas pats pasakytina, be kita ko, apie sąsajas su kitomis bylomis, susijusiomis su prašytoju ar jo šeimos nariais. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar nėra bendrojo intereso tikslų, kaip antai nurodytų šio sprendimo 37 ir 38 punktuose, kurie prieštarautų šių metaduomenų atskleidimui, siekdamas nustatyti pusiausvyrą tarp prašytojo teisės į gynybą ir interesų, susijusių su informacijos konfidencialumo užtikrinimu (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo UBS Europe ir kt.,
C‑358/16
,
EU:C:2018:715
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Dėl formos, kuria įvairi bylos medžiaga perduodama prašytojo atstovui, ir dėl jos struktūros pirmiausia reikia pažymėti, kad Direktyvos 2013/32 23 straipsnio 1 dalies ir 46 straipsnio 1 ir 3 dalių tekste nėra jokios taisyklės, reglamentuojančios praktinę ir techninę prašytojo atstovo galimybės susipažinti su byla tvarką.
Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 37 punkte primintos jurisprudencijos, teisės į gynybą apsauga pagal Chartijos 47 straipsnį, įskaitant teisę susipažinti su byla, reiškia, kad atitinkami nacionalinės teisės aktai ar praktika nėra neproporcingas ir neleistinas kišimasis, pažeidžiantis pačią taip garantuojamų teisių esmę.
Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 13 punkte, pagal atitinkamą nacionalinę administracinę praktiką pareiškėjo pagrindinėje byloje atstovas gavo jo elektroninę bylą, kuri buvo pateikta kaip keli atskiri PDF formato dokumentai ir XML formato struktūrinių duomenų visuma; siekiant atkurti pradinę bylos struktūrą, reikia pasinaudoti atitinkama programine įranga, nemokamai parsisiunčiama iš interneto. Tačiau perduota byla neapima su šia byla susijusių metaduomenų, kaip antai administracijos darbuotojų susipažinimų su byla, bylos istorijos, sąsajų su kitomis bylomis, susijusiomis su prašytoju ar jo šeimos nariais.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, skirtingai nei perduodant vieną PDF formato rinkmeną su nuoseklia puslapių numeracija, toks perdavimo būdas, kokį taiko BAMF, neleidžia sekti pareiškėjo pagrindinėje byloje administracinės bylos pakeitimų ir užtikrinti, kad pateikta byla atitinka administracijos turimą bylą. Jo teigimu, šis perdavimo būdas neatitinka Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtintos teisės į teisingą bylos nagrinėjimą. Jis, be kita ko, pažymi, kad dėl to, jog visų PDF formato dokumentų, kuriuos administracija pateikia chronologine tvarka, peržiūrai reikia parsisiųsti specialią programinę įrangą, negalima atmesti galimybės, kad kompetentingas teismas ir atitinkamo asmens atstovas matys skirtingą vaizdą, todėl nebus užtikrintas identiško turinio ir formos bylos pateikimas visoms atitinkamos prieglobsčio procedūros šalims.
Savo rašytinėse pastabose Vokietijos vyriausybė teigia, kad prie atskirų PDF formato rinkmenų pridėti struktūriniai duomenys leidžia, pasinaudojant atitinkama programine įranga atkurti pirminės bylos struktūrą. Be to, atskirų rinkmenų, kurios sunumeruotos ir pateiktos su raktiniais žodžiais, pavadinimai leidžia nustatyti, kokia tvarka įvairūs dokumentai buvo pridėti prie atitinkamos bylos, taip pat jų pobūdį ir šioje byloje esančių dokumentų skaičių. Taigi galima patikrinti, ar buvo perduota visa minėtos bylos medžiaga.
Šiuo klausimu iš šio sprendimo 38, 39 ir 43 punktuose primintos jurisprudencijos matyti, kad siekdamas nustatyti, ar toks bylos perdavimo būdas, kokį taiko BAMF, atitinka pagal Chartijos 47 straipsnį saugomą teisę susipažinti su byla, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar toks būdas užtikrina kuo tikslesnį minėtos bylos struktūros atvaizdavimą ir prie jos pridėtų įvairių dokumentų pateikimo chronologiją, kad prašytojo atstovas galėtų patikrinti, ar byloje yra visi prašytojo gynybai svarbūs dokumentai, ir prireikus paprašyti perduoti trūkstamus dokumentus arba nurodyti jų nepateikimo priežastis. Tokie trūkstami dokumentai tam tikrais atvejais gali būti naudingi prašytojo gynybai, jeigu juose yra esminės informacijos, susijusios su administracine procedūra, arba duomenų, leidžiančių kitaip aiškinti reikšmingas faktines aplinkybes, nei tai darė sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo priėmusi institucija.
Be to, reikia pažymėti, kad negalima preziumuoti, jog egzistuoja vienintelis techninis sprendimas, galintis efektyviai užtikrinti teisę į gynybą ir veiksmingą teisminę gynybą pagal Chartijos 47 straipsnį. Iš tiesų, kadangi Europos Sąjungos lygmeniu nėra vienodo standarto, reglamentuojančio šį perdavimo būdą, ir atsižvelgiant į naujas technologijas, negalima atmesti galimybės, kad egzistuoja keli funkciniu požiūriu lygiaverčiai sprendimai, galintys užtikrinti pakankamas teisės susipažinti su byla apsaugos garantijas (žr. pagal analogiją 2012 m. liepos 5 d. Sprendimo Content Services,
C‑49/11
EU:C:2012:419
,
–
punktus).
Konkrečiai kalbant, negalima atmesti galimybės, kad atitinkamą bylą perdavus kaip atskiras PDF formato rinkmenas, lygiai taip pat, kaip pateikus vieną šio formato rinkmeną su nuosekliai sunumeruotais puslapiais, gali būti užtikrintas prašytojo teisės į gynybą veiksmingumas, jeigu kartu pateikiamos formalios ir techninės priemonės, suteikiančios kuo tikslesnį visos atitinkamo asmens bylos medžiagos turinį ir jos struktūros atvaizdavimą, prireikus naudojant lengvai prieinamą parsisiunčiamą programinę įrangą, suteikiančią pakankamas saugumo garantijas, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Šis nacionalinis teismas gali patikrinti, ar programinė įranga, naudojama bylos, kurią perdavė nacionalinė institucija, kompetentinga priimti sprendimą dėl prašytojo tarptautinės apsaugos prašymo, struktūrai vizualizuoti, užtikrina jo atstovui lygiavertį struktūros vaizdą, koks prieinamas tai institucijai, jeigu šis lygiavertiškumas būtinas, kad jis šio prašytojo vardu galėtų veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą šiame teisme.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą priėmęs teismas turės patikrinti, ar, kaip savo rašytinėse pastabose siūlo Vokietijos vyriausybė, struktūriniai duomenys ir PDF formato rinkmenos, kuriais prašytojo bylos medžiaga perduodama jo atstovui, suteikia pakankamai informacijos, kad būtų galima suprasti šios bylos struktūrą, ir ar programinės įrangos naudojimas šios struktūros vizualizacijai yra būtinas, ar ne. Be to, jis galės patikrinti, ar, kaip teigia ši vyriausybė, aptariama vizualizacijos programinė įranga, kuria gali naudotis šis atstovas, yra tokia pati kaip ir ta, kurią turi teismai, kompetentingi nagrinėti skundus dėl sprendimų, susijusių su tarptautinės apsaugos prašymais, ir ar dėl šios programinės įrangos naudojimo skiriasi tik neesminiai informacijos pateikimo aspektai, todėl tai nedaro įtakos šio atstovo galimybei prašytojo vardu veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą.
Dar reikia pažymėti – su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – jog neatrodo, kad būtinybė prašytojo atstovui parsisiųsti tokią programinę įrangą, kad galėtų peržiūrėti šio prašytojo bylos struktūrą chronologine tvarka, savaime yra neproporcingas ir neleistinas kišimasis, galintis pažeisti pačią jo teisės į gynybą esmę.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2013/32 23 straipsnio 1 dalis ir 46 straipsnio 1 ir 3 dalys, siejamos su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama nacionalinė administracinė praktika, pagal kurią administracinė institucija, priėmusi sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo, perduoda prašytojo atstovui su šiuo prašymu susijusios elektroninės bylos kopiją, kurią sudaro atskirų PDF formato rinkmenų rinkinys be nuoseklios puslapių numeracijos ir kurios struktūrą galima peržiūrėti naudojant internete laisvai prieinamą nemokamą programinę įrangą, su sąlyga, kad, pirma, šis perdavimo būdas užtikrina galimybę susipažinti su visa byloje esančia informacija, kuri yra reikšminga prašytojo gynybai ir kuria remiantis priimtas sprendimas dėl šio prašymo, ir antra, šis perdavimo būdas kuo tiksliau atspindi šios bylos struktūrą ir chronologiją, išskyrus atvejus, kai dėl bendrojo intereso tikslų neleidžiama atskleisti tam tikros informacijos prašytojo atstovui.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog būtina, kad sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo ranka pasirašytų šį sprendimą priėmusios kompetentingos institucijos pareigūnas tam, kad jis būtų laikomas pateiktu raštu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir, jeigu taip, ar pagal ją draudžiama administracinė praktika, kai pasirašytas tokio sprendimo originalas nuskenuojamas, tada sunaikinamas, o nuskenuota sprendimo versija išsaugoma elektroninėje byloje.
Pirmiausia reikia pažymėti, jog Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalyje numatytas reikalavimas, kad sprendimas dėl tarptautinės apsaugos prašymo būtų pateiktas raštu, nereiškia pareigos, kad šis sprendimas būtų pasirašytas jo autoriaus.
Iš tiesų iš jurisprudencijos matyti, kad pareiga raštu pateikti aktą, ypač asmens nenaudai priimtą sprendimą, daugeliu atvejų numatyta pagal Sąjungos teisę (2014 m. birželio 5 d. Sprendimo Mahdi,
C‑146/14 PPU
,
EU:C:2014:1320
,
–
punktai ir juose nurodyta jurisprudencija ir 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimas),
C‑808/18
,
EU:C:2020:1029
,
–
ir
punktai), reiškia tik tai, kad šis sprendimas turi būti pateiktas prasmę turinčių grafinių ženklų forma, neatsižvelgiant į tai, ar tie ženklai parašyti ranka, atspausdinti popieriuje, ar įrašyti elektronine forma (šiuo klausimu žr. 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Finnair,
C‑258/16
,
EU:C:2018:252
,
,
ir
punktus). Taigi terminas „raštu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalį, turi būti aiškinamas kaip neapimantis implicitinio sprendimo arba, kaip nurodo Vokietijos ir Vengrijos vyriausybės, žodžiu perduoto sprendimo.
Vis dėlto reikalavimas, kad šį sprendimą jį priėmęs asmuo pasirašytų ranka ar elektroniniu parašu, savaime neišplaukia iš minėto sprendimo rašytinės formos.
Pažymėtina, kad, nors reikalavimas, kad individualus asmens nenaudai priimtas aktas būtų pateiktas raštu, ir reikalavimas, kad toks aktas būtų pasirašytas jo autoriaus, t. y. kompetentingos institucijos įgalioto jį priimti asmens, atitinka teisinio saugumo ir jo adresato procesinių teisių apsaugos tikslus, vis dėlto šie tikslai turi būti atskirti. Iš tiesų reikalavimu, kad aktas būtų rašytinės formos, siekiama, be kita ko, leisti adresatui susipažinti su šio akto teisine reikšme, jo taikymo tvarka ir motyvais, kad prireikus jis galėtų veiksmingai ginčyti šį aktą teisme (šiuo klausimu žr. 2014 m. birželio 5 d. Sprendimo Mahdi,
C‑146/14 PPU
,
EU:C:2014:1320
,
–
punktus). Vis dėlto formalumu dėl akto autentiškumo patvirtinimo, ypač parašu, kai to reikalaujama pagal taikytiną teisę, siekiama užtikrinti, kad aktas būtų tikras, kiek tai susiję su jo autoriumi ir turiniu, o tai turi būti iš anksto patikrinta prieš bet kokią kitą kontrolę, pavyzdžiui, pareigos motyvuoti aktus paisymą (šiuo klausimu žr. 2021 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Taryba / Hamas,
C‑833/19 P
,
EU:C:2021:950
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nereikia atsakyti į klausimą, ar pagal Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalį draudžiama administracinė praktika nuskenuoti pasirašyto sprendimo dėl tarptautinės apsaugos prašymo originalą, tada jį sunaikinti ir išsaugoti skaitmeninę šio sprendimo versiją elektroninėje byloje.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog nebūtina, kad sprendimas dėl tarptautinės apsaugos prašymo būtų pasirašytas jį priėmusios kompetentingos institucijos pareigūno tam, kad būtų laikoma, jog šis sprendimas pateiktas raštu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos 23 straipsnio 1 dalis ir 46 straipsnio 1 ir 3 dalys, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu,
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas nedraudžiama nacionalinė administracinė praktika, pagal kurią administracinė institucija, priėmusi sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo, perduoda prašytojo atstovui su šiuo prašymu susijusios elektroninės bylos kopiją, kurią sudaro atskirų PDF formato rinkmenų rinkinys be nuoseklios puslapių numeracijos ir kurios struktūrą galima peržiūrėti naudojant internete laisvai prieinamą nemokamą programinę įrangą, su sąlyga, kad, pirma, šis perdavimo būdas užtikrina galimybę susipažinti su visa byloje esančia informacija, kuri yra reikšminga prašytojo gynybai ir kuria remiantis priimtas sprendimas dėl šio prašymo, ir antra, šis perdavimo būdas kuo tiksliau atspindi šios bylos struktūrą ir chronologiją, išskyrus atvejus, kai dėl bendrojo intereso tikslų neleidžiama atskleisti tam tikros informacijos prašytojo atstovui.

2.
Direktyvos 2013/32 11 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
nebūtina, kad sprendimas dėl tarptautinės apsaugos prašymo būtų pasirašytas jį priėmusios kompetentingos institucijos pareigūno tam, kad būtų laikoma, jog šis sprendimas pateiktas raštu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.