CELEX: 62016CJ0059
Előzetes döntéshozatal
Vámunió
2913/92/EGK rendelet
Közösségi Vámkódex
A 32. cikk (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja
Vámérték
Ügyleti érték
Meghatározás
A »szállítási költségek« fogalma

Az előzetes döntéshozatali kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
HL 1992. L 302., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 32. cikke (1) bekezdése e) pontja i. alpontjának értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a The Shirtmakers BV és a staatssecretaris van Financiën (pénzügyi államtitkárság, Hollandia) között az ez utóbbi által a vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja értelmében a The Shirtmakersnek azon okból küldött, kiegészítő vám megállapításáról szóló határozat tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy a szállítmányozó által számlázott többletköltséget be kellett volna számítani a fuvarköltségekbe.
Jogi háttér
Az uniós jog
A Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a Közösség vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 33. cikknek megfelelően kiigazított ár […]”
Az említett kódex 32. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A vámértéknek a 29. cikk alapján történő megállapításakor az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz hozzá kell számítani:
[…]
e)
i.
az importált áru szállításának és biztosításának költsége; és
ii.
az importált áru szállításával kapcsolatos rakodási és anyagmozgatási költségek,
amelyek a Közösség vámterületére történő beléptetés helyéig merültek fel.”
A holland jog
A Burgerlijk Wetboek (polgári törvénykönyv) 8:20. cikke előírja, hogy az árufuvarozási szerződés olyan szerződés, amelynek alapján az egyik fél (a fuvarozó) a másik féllel (a feladóval) szemben áruk továbbítására vállal kötelezettséget.
Az említett polgári törvénykönyv 8:60. cikke értelmében a szállítmányozási szerződés olyan szerződés, amelynek alapján az egyik fél (a szállítmányozó) a másik féllel (a megbízóval) szemben e másik fél javára az általa rendelkezésre bocsátandó küldeményekkel összefüggő egy vagy több fuvarozási szerződésnek egy fuvarozóval való megkötésére vagy e másik fél javára valamely rendelkezésnek egy vagy több ilyen fuvarozási szerződésbe való felvételére vállal kötelezettséget.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A The Shirtmakers Ázsiából származó textilárukat importál. A 2007. január 1‑je és 2009. június 30‑a közötti időszakban több alkalommal került bejelentésre textiláru a nevében és érdekében szabad forgalomba bocsátás céljából.
A The Shirtmakers a textilárunak az Európai Unióba történő szállításához, hollandiai raktározásához és a behozatal alaki követelményeinek teljesítéséhez az érintett a Fracht FWO BV (a továbbiakban: Fracht) szolgáltatásait vette igénybe. A Fracht az említett áruknak az Unió vámterületére történő szállításával összefüggésben fuvarvállalatokkal kötött szerződéseket a saját nevében. A Fracht a felé a tényleges szállítás tekintetében kiszámlázott, költségeivel és haszonkulcsával megnövelt összegeket tartalmazó számlákat állított ki a The Shirtmakers felé anélkül, hogy megkülönböztette volna ezeket az összegeket.
A The Shirtmakers nevében a vámáru nyilatkozatokat kitöltő vámügynökök a vámérték meghatározásának tekintetében figyelembe vették a textilárukért ténylegesen fizetett vagy fizetendő árat, hozzászámítva az említett áruk tekintetében a fuvarozó társaságok által számlázott költségeket.
A The Shirtmakers tekintetében a textiláru behozatala után elvégzett számviteli ellenőrzés alapján a holland vámellenőr úgy ítélte meg, hogy a megállapított vámérték túl alacsony volt. A vámellenőr szerint a vételárhoz a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja alapján hozzá kellett volna számítani a Fracht által a felé kiszámlázott összegeket. Ezen ellenőr a The Shirtmakerst a véleménye szerint pótlólagosan megfizetendő vám utólagos megfizetésére szólította fel.
AThe Shirtmakers a Rechtbank te Haarlemhez (haarlemi elsőfokú bíróság, Hollandia) fordult a hozzá címzett vámmegállapító határozatot illetően. Mivel keresetét elutasították, fellebbezést nyújtott be a Gerechtshof Amsterdamhoz (amszterdami fellebbviteli bíróság, Hollandia).
A Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság, Hollandia) az 1990. június 6‑iUnifert ítélet (
C‑11/89
,
EU:C:1990:237
)
30.
pontjára utalva megállapította, hogy a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontjában szereplő „[szállítási] költség” kifejezés az importált áru szállításával kapcsolatos minden fő és járulékos költséget magában foglal, következésképpen elutasította a The Shirtmakers azon érvét, miszerint a Fracht szolgáltatásaihoz kapcsolódó azon összegek, amelyek szerepelnek a felé kiszámlázott összegek között, nem minősülnek az említett rendelkezés értelmében vett szállítási költségeknek.
A kérdés előterjesztő bíróság, amelyhez a Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság, Hollandia) határozata elleni felülvizsgálati kérelem benyújtásra került, emlékeztet arra, hogy a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdésének e) pontja az 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény VII. cikkének végrehajtásáról szóló egyezmény (
HL 1994. L 336., 119. o.
) 8. cikkén alapul. E bíróság hangsúlyozza, hogy a textilárukat a tényleges fuvarozók szállították légi vagy tengeri úton az Unió vámterületére a Fracht által kifizetett meghatározott összegek fejében, amely utóbbi ezt követően ezen összegeket a The Shirtmakers felé számlázta ki, hozzáadva a szolgáltatásai ellenértékeként felszámított díjakat, anélkül azonban, hogy kifejezetten megkülönböztette volna a felé a tényleges fuvarozók által kiszámlázott összegeket és a szolgáltatásai ellenértékeként felszámított díjakat.
E bíróság következésképpen azt a kérdést teszi fel, hogy a „[szállítási] költség” fogalmát a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja értelmében véve kizárólag az áruk tényleges szállításáért kiszámlázott összegeket foglalja‑e magában, vagy e fogalomba tartoznak a közvetítők által a tényleges szállítás megszervezése keretében nyújtott szolgáltatások díjazásaként kiszámlázott összegek is.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az importált áruk tengeri, szárazföldi vagy légi szállításának költségét lényegében az áru tényleges szállításához szorosan hozzátartozó, vagyis a szállítással szükségszerűen együtt járó költségek képezik. E költségektől megkülönböztethetők a szállítás tényleges elvégzéséhez bár kapcsolódó, de nem szükséges tennivalók költségei. Ezt a véleményt a vámkódex bizottság által készített, a vámértékre vonatkozó magyarázó szövegek gyűjteménye (TAXUD/800/2002‑HU) is alátámasztja, amelynek értelmében a fuvarozást végző légitársaság által a szállítási költségeknek a címzettől való behajtása tekintetében végzett szolgáltatásokat érintően felszámított 5%‑os díjra a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdésének e) pontjában hivatkozott elemek nem vonatkoznak.
Mindazonáltal, ha a tényleges szállítás céljából az importőr olyan közvetítő szolgáltatásait veszi igénybe, aki ezért díjazást számít fel vele szemben, akkor a kérdést előterjesztő bíróság szerint mégis elképzelhető, hogy a tényleges szállítással fennálló nyilvánvaló kapcsolat megköveteli, hogy e számlázott összegek összessége szállítási költségnek minősüljön, ily módon az említett összegeket hozzá kell adni az importált áruk beszerzési árához.
A kérdést előterjesztő bíróság ezenfelül úgy ítéli meg, hogy annak meghatározása tekintetében, hogy a fuvarozási szolgáltatást nyújtó szolgáltató által kiszámlázott összeget figyelembe kell‑e venni a vámérték meghatározásakor, az importőr által kötött szerződés alapján kell különbséget tenni. Ennek megfelelően a polgári törvénykönyv 8:20. cikke értelmében vett árufuvarozási szerződés keretében az ilyen szolgáltató kötelezettséget vállalhat a vásárlóval szemben arra, hogy úgy szállítja az árukat az Unió területére, hogy a vásárló nem tudja, hogy ezt a fuvart e szolgáltató vagy egy másik gazdasági szereplő teljesíti. Ebben az esetben a kérdést előterjesztő bíróság szerint a szolgáltató által a vásárló felé kiszámlázott teljes összeget szállítási költségnek kell minősíteni, és hozzá kell adni az importált áruk beszerzési árához. Ezzel szemben a polgári törvénykönyv 8:60. cikke értelmében vett szállítmányozási szerződés esetén, amelynek alapján a szolgáltató arra kötelezi magát, hogy közvetítői szerepet játszik, illetve megszervezi a szállítást, a tevékenysége ellenértékét képező díjak lehet, hogy nem minősülnek „szállítási költségeknek” a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja értelmében.
E körülmények között a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, hogy a »[szállítási] költség« fogalom az importált áru tényleges fuvarozói által felszámított költségeket jelenti, mégpedig akkor is, ha e fuvarozók nem közvetlenül az import áru vevője felé számlázták ki ezen összegeket, hanem olyan másik gazdasági szereplő felé, aki az importált áru vevője javára megkötötte a fuvarozási szerződéseket a tényleges fuvarozókkal, és aki a szállítás elvégzésével kapcsolatos szolgáltatásaival összefüggésben magasabb összegeket számlázott ki a vevő felé?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, hogy az e rendelkezés szerinti „[szállítási] költség” fogalma magában foglalja a szállítmányozó által az importőr felé az importált áruknak az Unió vámterületére történő szállítása szervezése jogcímén kiszámlázott, a szállítmányozó haszonkulcsának és költségeinek megfelelő többletköltséget.
Előzetesen meg kell említeni, hogy a Vámkódex nem határozza meg az „[szállítási] költség” fogalmát, és nem tartalmaz semmilyen hivatkozást a tagállamok jogára e fogalom jelentésének és hatályának meghatározása érdekében.
E tekintetben először is arra kell emlékeztetni, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az Európai Unió egészében önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve a rendelkezés összefüggéseit és a kérdéses szabályozás célját (2014. szeptember 3‑iDeckmyn és Vrijheidsfonds ítélet,
C‑201/13
,
EU:C:2014:2132
,
14.
pont; 2013. december 12‑iChristodoulou és társai ítélet
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
,
34.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Következésképpen a „[szállítási] költségnek” a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontjában szereplő fogalmát egyrészről önálló uniós jogi fogalomnak kell tekinteni, másfelől pedig úgy kell értelmezni, hogy figyelembe kell venni a szóban forgó szabályozás által követett célkitűzést, valamint e cikk összefüggéseit.
Ezt követően meg kell állapítani, hogy a 1990. június 6‑iUnifert ítéletben (
C‑11/89
,
EU:C:1990:237
) a Bíróság értelmezte ezen, az áruk vámértékének meghatározásáról szóló, 1980. május 28‑i 1224/80/EGK tanácsi rendelet (
HL 1980. L 134., 1. o.
) 8. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontjában szereplő fogalmat, amely rendelkezés megfogalmazását átvette a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja.
Az említett ítélet 30. pontjában a Bíróság kifejtette, hogy „a »szállítási költség« kifejezés magában foglal minden járulékos vagy kiegészítő, az áruknak az [Unió] vámterületére történő szállításához kapcsolódó költséget”. A Bíróság azt is megállapította, hogy „a hajótulajdonosnak fizetendő, a fuvarozási szerződésben kikötött és a hajóba való berakodás körében bekövetkezett késedelem kompenzálását szolgáló kártalanítás a »szállítási költség« fogalmába tartozónak kell tekinteni”.
Amint azt a holland kormány és az Európai Bizottság is állítja, hogy egyrészt az 1990. június 6‑iUnifert ítélet (
C‑11/89
,
EU:C:1990:237
)
30.
pontjából, és különösen a Bíróság által használt „minden”, illetve „járulékos vagy kiegészítő” kifejezésekből az következik, hogy a „[szállítási] költség” fogalmát tágan kell értelmezni. Másrészt annak, hogy bizonyos költségeket „szállítási költségeknek” lehessen minősíteni a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontja i. alpontjának értelmében, az a meghatározó kritériuma, hogy e költségek attól függetlenül kapcsolódjanak az áruknak az Unió vámterületére történő szállításához, hogy e költségek elengedhetetlenek vagy szükségesek‑e ezen áruk tényleges szállításához.
Következésképpen az említett rendelkezés értelmében vett „[szállítási] költségek” nem korlátozódnak szükségszerűen az azon fuvarozók által kiszámlázott összegekre, akik maguk végzik az importált áruk szállítását. A más, olyan szolgáltatók által kiszámlázott összegek, mint például a szállítmányozók, ilyen költségeknek minősülhetnek, ha ezek az áruknak az Unió vámterületére történő szállításához kapcsolódnak.
Amennyiben az alapügyben a szállítmányozó által a The Shirtmakers felé kiszámlázott többletköltség azon költségeknek felel meg, amelyeket e szállítmányozó az áruknak az Unió vámterületére történő szállítása megszervezésre, valamint saját haszonkulcsára fordított, e többletet ezen áruknak az Unió vámterületére történő szállításához kapcsolódó költségnek kell minősíteni. Következésképpen e költségek a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja értelmében vett szállítási költségeknek minősülnek.
Végül ez az értelmezés megfelel a vámérték megállapítására vonatkozó uniós szabályozás által követett célkitűzésnek. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében ugyanis a vámérték megállapítására vonatkozó közösségi szabályozás méltányos, egységes és semleges rendszer létrehozására irányul, amely kizárja az önkényes és fiktív vámértékek alkalmazását. A vámértéknek tehát tükröznie kell a behozott áru valós gazdasági értékét, és tartalmaznia kell ezen áru minden gazdasági értékkel rendelkező elemét (2009. március 19‑iMitsui & Co. Deutschland ítélet,
C‑256/07
,
EU:C:2009:167
,
20.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Egyébiránt, ellentétben azzal, amit a kérdést előterjesztő bíróság sugall, a „[szállítási] költségeknek” a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja értelmében vett fogalma nem függhet az érintett, az importőr és a szállítmányozó között létrejött szerződésnek a nemzeti jog által meghatározott típusától, mivel a fogalom önálló uniós jogi fogalom.
Ezenfelül a vámértékre vonatkozó magyarázó szövegek gyűjteményének (TAXUD/800/2002‑HU) 8. sz. következtetése, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság utal, nem cáfolhatja meg a jelen ítélet 24. pontjában szereplő következtetést. Az a helyzet ugyanis, amelyre e következtetés vonatkozik, a szolgáltatás egyik sajátos fajtáját érinti, nevezetesen a szállítási költségek beszedését, amelyet az alapügyben nem vitatnak.
A fenti megfontolásokra figyelemmel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a „[szállítási] költségeknek” az e rendelkezés értelmében vett fogalmába tartozik a szállítmányozó által az importőr felé az importált áruknak az Unió vámterületére történő szállítása megszervezésének szolgáltatása jogcímén kiszámlázott, e szállítmányozó haszonkulcsának és költségeinek megfelelő többletköltség.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a „[szállítási] költségeknek” az e rendelkezés értelmében vett fogalmába tartozik a szállítmányozó által az importőr felé az importált áruknak az Európai Unió vámterületére történő szállítása megszervezésének szolgáltatása jogcímén kiszámlázott, e szállítmányozó haszonkulcsának és költségeinek megfelelő többletköltség.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.