CELEX: 62019CJ0097
Eelotsusetaotlus
Tolliseadustik
Tollideklaratsioonid
Seadustiku artikkel 78
Tollideklaratsioonis muudatuste tegemine
Deklarandi nimi
Deklarandi isikut puudutavate andmete muutmine, mille eesmärk on näidata kaudse esindussuhte olemasolu
Selle isiku kaudne esindamine, kellele on väljastatud impordilitsents

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT 1992, L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „tolliseadustik“), artikli 78 lõike 3 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG ja Hauptzollamt Kölni (Kölni kesktollibüroo, Saksamaa) (edaspidi „kesktollibüroo“) vahelises kohtuvaidluses, mis sai alguse sellest, et viimane jättis rahuldamata taotluse muuta tollideklaratsioonis deklarandi isikut puudutavaid andmeid.
Õiguslik raamistik
Tolliseadustik tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (
ELT 2008, L 145, lk 1
), mis jõustus 24. juunil 2008. Seda määrust muudeti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 528/2013 (
ELT 2013, L 165, lk 62
) (edaspidi „ajakohastatud tolliseadustik“). Nagu ajakohastatud tolliseadustiku artiklist 188 nähtub, kohaldati osa selle sätteid alates 24. juunist 2008, teisi aga hiljemalt 1. novembrist 2013. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrusega (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (
ELT 2013, L 269, lk 1
; parandus
ELT 2013, L 287, lk 90
), mis jõustus 30. oktoobril 2013, tunnistati ajakohastatud tolliseadustik kehtetuks, kuid kehtetuks tunnistati ka tolliseadustik, kuna osa selle seadustiku sätteid kohaldati hiljemalt 1. novembrini 2013. Määruse nr 952/2013 artikli 286 lõikest 2 koosmõjus artikli 288 lõikega 2 nähtub niisiis, et tolliseadustik tunnistati kehtetuks alates 1. maist 2016. Võttes arvesse põhikohtuasja asjaolude kuupäeva, on käesolevas asjas järelikult endiselt kohaldatav tolliseadustik. Selles asjas pole seevastu asjakohane ükski 24. juunist 2008 kohaldatava ajakohastatud tolliseadustiku säte.
Tolliseadustiku kaheksandas põhjenduses on märgitud:
„käesoleva seadustiku rakendamiseks vajalikke meetmeid vastu võttes tuleb võimalikult suurt tähelepanu pöörata pettuste või eeskirjade eiramise tõkestamisele, mis võivad Euroopa ühenduste üldeelarvet negatiivselt mõjutada“.
Tolliseadustiku artiklis 4 on ette nähtud:
„Käesolevas seadustikus kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
17)
tollideklaratsioon – toiming, millega isik avaldab ettenähtud vormis ja korras soovi suunata kaup teatavale tolliprotseduurile;
18)
deklarant – isik, kes esitab tollideklaratsiooni enda nimel, või isik, kelle nimel tollideklaratsioon esitatakse;
[…]“.
Selle seadustiku artiklis 5 on sätestatud:
„1.   Artikli 64 lõikes 2 sätestatud tingimustel ja vastavalt artikli 243 lõike 2 punkti b raames vastuvõetud sätetele võib iga isik määrata tolliga suhtlemiseks oma esindaja, kes teeb tollieeskirjades ettenähtud toiminguid ja täidab tollieeskirjades ettenähtud formaalsusi.
2.   Selline esindamine võib olla:
–
otsene, millisel juhul esindaja tegutseb teise isiku nimel ja tema eest, või
–
kaudne, millisel juhul esindaja tegutseb enda nimel, aga teise isiku eest.
Liikmesriik võib piiritleda õiguse esitada tollideklaratsioone:
–
otsese esindamisena või
–
kaudse esindamisena,
selliselt et esindaja peab olema tolliagent, kes tegutseb selle riigi territooriumil.
[…]
4.   Esindaja peab teatama, et ta tegutseb esindatava isiku eest, täpsustama, kas esindamine on otsene või kaudne, ja olema volitatud esindajana tegutsema.
Isikut, kes ei teata, et ta tegutseb teise isiku nimel või eest, või kes teatab, et ta tegutseb teise isiku nimel või eest, ilma et ta oleks volitatud seda tegema, loetakse enda nimel ja enda eest tegutsevaks.
5.   Toll võib nõuda igalt isikult, kes teatab, et ta tegutseb teise isiku nimel või eest, et ta oma volitusi tõendaks.“
Nimetatud seadustiku artiklis 64 on sätestatud:
„1.   Vastavalt artiklile 5 võib tollideklaratsiooni esitada iga isik, kellel on võimalik kõnealust kaupa pädevale tolliasutusele esitada või esitada lasta koos kõigi vajalike dokumentidega seda tolliprotseduuri reguleerivate sätete rakendamiseks, millele kaup on deklareeritud.
2.   Siiski,
a)
kui tollideklaratsiooni aktsepteerimisega kaasnevad teatava isiku jaoks erikohustused, peab tollideklaratsiooni esitama kõnealune isik või tuleb see esitada tema eest;
[…]“.
Sama seadustiku artiklis 65 on sätestatud:
„Taotluse korral on deklarandil lubatud muuta tollideklaratsiooni kandeid pärast seda, kui toll on tollideklaratsiooni aktsepteerinud. Muudatus ei tohi tollideklaratsiooni laiendada muudele kaupadele, kui need, mille kohta see algselt tehti.
Muudatust ei lubata teha, kui seda taotletakse pärast seda, kui toll on:
a)
teatanud deklarandile, et ta kavatseb kaupa kontrollida;
b)
tuvastanud, et kõnealused andmed on ebaõiged;
c)
kauba vabastanud.“
Tolliseadustiku artiklis 66 on ette nähtud:
„1.   Toll tunnistab deklarandi taotluse korral juba aktsepteeritud tollideklaratsiooni kehtetuks, kui deklarant tõendab, et kaup deklareeriti kõnealuses tollideklaratsioonis nimetatud tolliprotseduurile ekslikult või et erakordsete asjaolude tõttu ei ole kauba suunamine sellele tolliprotseduurile, millele see kaup oli deklareeritud, enam põhjendatud.
[…]
2.   Pärast kauba vabastamist saab tollideklaratsiooni kehtetuks tunnistada ainult kooskõlas komiteemenetlusega määratletud juhtudel.
[…]“.
Nimetatud seadustiku artiklis 74 on sätestatud:
„1.   Kui tollideklaratsiooni aktsepteerimise tulemusel tekib tollivõlg, vabastatakse tollideklaratsioonis nimetatud kaup ainult juhul, kui tollivõlg on tasutud või selle tasumine tagatud. […]
2.   Kui toll nõuab tagatise esitamist vastavalt sätetele, millega reguleeritakse tolliprotseduuri, millele kaup on deklareeritud, ei lubata nimetatud kaubale kõnealust tolliprotseduuri kohaldada enne tagatise esitamist.“
Kõnealuse seadustiku artiklis 78 on sätestatud:
„1.   Toll võib omal algatusel või deklarandi taotluse korral teha tollideklaratsioonis pärast kauba vabastamist muudatusi.
2.   Toll võib pärast kauba vabastamist selleks, et teha kindlaks tollideklaratsioonis esitatud andmete õigsust, kontrollida äridokumente ja asjaomase kaubaga seotud impordi- või eksporditoimingute või selle kaubaga seotud järgnevate äritoimingute andmeid. Selline kontroll võib toimuda deklarandi valdustes, mõne muu nimetatud toimingutega otseselt või kaudselt seotud isiku valdustes või isiku valdustes, kelle valduses seoses äritegevusega on nimetatud dokument või vajalikud andmed. Toll võib läbi vaadata ka kaupa, kui selle esitamine on veel võimalik.
3.   Kui tollideklaratsiooni kontrollimine või tollivormistusjärgne läbivaatamine näitab, et asjaomaseid tolliprotseduure reguleerivaid sätteid on kohaldatud ebaõige või mittetäieliku teabe alusel, võtab toll kooskõlas ettenähtud sätetega olukorra lahendamiseks vajalikud meetmed, arvestades tema käsutuses olevat uut teavet.“
Sama seadustiku artiklis 201 on sätestatud:
„1.   Tollivõlg impordil tekib, kui:
a)
kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, lubatakse vabasse ringlusse või
b)
selline kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, suunatakse osalise imporditollimaksudest vabastamisega ajutise impordi protseduurile.
2.   Tollivõlg tekib kõnealuse tollideklaratsiooni aktsepteerimise hetkel.
3.   Võlgnik on deklarant. Kaudse esindamise korral on isik, kelle eest tollideklaratsioon esitatakse, samuti võlgnik.
Kui mõnda lõikes 1 nimetatud protseduuri puudutav tollideklaratsioon esitatakse sellise teabe põhjal, mille alusel kõiki tollivõla tekkimisel tasumisele kuuluvad tollimakse või osa nendest sisse ei nõuta, võib kooskõlas kehtivate siseriiklike õigusaktidega lugeda võlgnikeks ka isikuid, kes tollideklaratsiooni esitamiseks vajalikku teavet andsid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et teave oli vale.“
Tolliseadustiku artiklis 236 on ette nähtud:
„1.   Impordi- või eksporditollimaks makstakse tagasi, kui on kindlaks tehtud, et selle summa tasumise ajal ei tulenenud see summa seadusest või selle summa kohta tehti arvestuskanne vastuolus artikli 220 lõikega 2.
Impordi- või eksporditollimaksu vähendatakse, kui on kindlaks tehtud, et selle kohta arvestuskande tegemise ajal ei tulenenud see summa seadusest või selle summa kohta tehti arvestuskanne vastuolus artikli 220 lõikega 2.
Tollimaksu ei maksta tagasi ega vähendata, kui seadusest tulenevast tollimaksu summast erineva summa tasumise või sellest erineva summa kohta arvestuskande tegemise tingis asjaomase isiku tahtlik tegevus.
2.   Impordi- või eksporditollimaks makstakse tagasi või seda vähendatakse taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele tolliasutusele kolme aasta jooksul arvestades kuupäevast, kui selle tollimaksu summa võlgnikule teatati.
[…]
Kui toll ise avastab nimetatud tähtaja jooksul lõike 1 esimeses või teises alapunktis kirjeldatud olukorra, maksab ta tollimaksu summa tagasi või vähendab seda omal algatusel.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Rumeenias asuv äriühing SC Zahărul Oradea SA (edaspidi „Zahărul Oradea“) on Pfeifer & Langeni tütarettevõtja. Zahărul Oradea ostis 45000 tonni Brasiiliast pärit roosuhkrut, mis tuli nende kahe poole vahel sõlmitud lepingu kohaselt rafineerida Pfeifer & Langeni Euskirchenis (Saksamaa) asuvas tehases. Pärast rafineerimist tuli suhkur müüa Pfeifer & Langenile.
Rumeenia pädev asutus väljastas 13. detsembril 2011 Zahărul Oradeale litsentsi nimetatud koguse roosuhkru impordiks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel volitas Zahărul Oradea 2. veebruaril 2012 Pfeifer & Langenit ennast esindama selle impordiga seotud tollideklaratsioonide esitamisel.
Pfeifer & Langen esitas 24. veebruaril 2012 enda nimel kesktollibüroole tollideklaratsiooni rafineerimiseks mõeldud roosuhkrust 499456 kilogrammi (kg) suuruse osakoguse vabasse ringlusse lubamiseks. Tollideklaratsioonis viitas ta Zahărul Oradea impordilitsentsile. Lisaks esitas ta Zahărul Oradea volikirja koopia. Kesktollibüroo aktsepteeris deklaratsiooni, tegi Pfeifer & Langeni esitatud impordilitsentsile kande nimetatud koguse roosuhkru kohta, kohaldas vähendatud tollimaksumäära 252,50 eurot tonni suhkru kohta ja nõudis viimaselt tollimaksu tasumist 126113,65 euro ulatuses.
Pfeifer & Langen pöördus 10. ja 11. jaanuari 2013. aasta kirjaga kesktollibüroo poole ning palus muuta 24. veebruari 2012. aasta deklaratsiooni nii, et teda loetaks deklaratsiooni esitanud deklarandi Zahărul Oradea kaudseks esindajaks, sest ta kahtles, kas tema suhtes võib roosuhkru puhul kohaldada vähendatud tollimaksumäära.
Kesktollibüroo nõudis 24. jaanuari 2013. aasta otsusega Pfeifer & Langenilt tollivormistusjärgselt sisse 83158,41 euro suuruse tollimaksu. See summa saadi, kohaldades kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 17011490 kuuluva roosuhkru jaoks ette nähtud tollimaksumäära 41,90 eurot 100 kg kohta. Kesktollibüroo märkis selle otsuse põhjendamiseks, et Pfeifer & Langenile ei oleks pidanud kohaldama vähendatud maksumäära põhjusel, et impordilitsentsid oli väljastatud tegelikult Zahărul Oradeale.
Pfeifer & Langen vaidlustas selle otsuse, viidates oma 24. veebruari 2012. aasta tollideklaratsiooni muutmise taotlusele.
Kesktollibüroo jättis 26. aprilli 2018. aasta otsusega vaide rahuldamata, märkides, et kuna Pfeifer & Langen ei täpsustanud oma tollideklaratsioonis, et ta tegutseb Zahărul Oradea nimel, on ta deklarant ja seega ka võlgnik. Selle otsuse kohaselt ei saa deklarandi isiku märkimine tollideklaratsioonil kui tahtlik toiming olla ebaõige või mittetäielik, mistõttu ei ole võimalik seda tagantjärele muuta. Seetõttu ei omanud tähtsust, et Pfeifer & Langeni tollideklaratsioon ei olnud loogiline, kui võtta arvesse kesktollibüroole esitatud koopiat Zahărul Oradea volikirjast.
Pfeifer & Langen esitas 26. aprilli 2018. aasta otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Ta väidab oma kaebuses, et tema tollideklaratsiooni tuleb muuta nii, et ta tegutses Zahărul Oradea kaudse esindajana. Põhjus, miks Pfeifer & Langen ei märkinud selles tollideklaratsioonis, et ta tegutseb Zahărul Oradea kaudse esindajana, nagu esialgu ette nähtud, seisnes üksnes selles, et Pfeifer & Langeni sõnul edastas kesktollibüroo ametnik talle ebaõiget teavet. Viimane märkis vastuseks Pfeifer & Langeni küsimusele, et ta peab tollideklaratsioonid koostama enda nimel ja enda eest. Pfeifer & Langen, kes esitas koopia volikirjast, mille Zahărul Oradea oli talle andnud, tõendas sellega siiski esindusõigust. Lisaks väidab Pfeifer & Langen, et tolliprotseduuri eesmärke ei ohustatud. Tingimused, mille kohaselt võis kesktollibüroo roosuhkru vabastada, olid tema väitel täidetud, sest ta oli esitanud pangagarantii imporditollimaksu tasumise tagamiseks.
Kesktollibüroo väidab, et Pfeifer & Langen ei saanud tolliametnikult väidetud teavet. Pealegi ei olnud Pfeifer & Langeni tollideklaratsioonis esitatud andmed kesktollibüroo sõnul väärad. Kuna Pfeifer & Langen esitas tollideklaratsiooni enda nimel, leiab kesktollibüroo, et ta omandas õiguspäraselt deklarandi staatuse ja loobus oma kavatsusest esitada tollideklaratsioon kaudse esindajana, kuigi tal oli esindusõigus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu väitel tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et tolliseadustiku artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab omal algatusel või deklarandi taotlusel muuta sellist tollideklaratsiooni, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mistõttu eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevas kohtuasjas võib deklarandi isikut puudutavat teavet muuta nii, et oleks näha Zahărul Oradea ja Pfeifer & Langeni vaheline kaudne esindussuhe. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et andmed, mis on esitatud põhikohtuasjas kõne all olevas tollideklaratsioonis, mille põhjal Pfeifer & Langen loeti deklarandiks, ilma et oleks mainitud Zahărul Oradea kaudset esindamist, tulenesid kohaldatava õiguse tõlgendamisel tehtud veast. Lisaks leiab kohus, et selline muutmine ei ohusta asjaomase tolliprotseduuri eesmärke ning et Pfeifer & Langen on esitanud piisavalt tõendeid selle kohta, et asjaomast tolliprotseduuri reguleerivaid sätteid on kohaldatud ebaõige või mittetäieliku teabe alusel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb siiski, kas tolliseadustiku artikli 78 lõike 3 selline tõlgendus on võimalik, kuna Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) ja Finanzgericht Hamburg (Hamburgi maksukohus, Saksamaa) on oma hiljutistes otsustes leidnud, et selle sätte kohaldamine ei saa viia selleni, et deklarandiks saaks pidada muud isikut kui tollideklaratsioonis märgitud isik.
Neil asjaoludel otsustas Finanzgericht Düsseldorf (Düsseldorfi maksukohus, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [tolliseadustiku] artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellisel juhul nagu põhikohtuasjas tuleb tollideklaratsiooni muuta nii, et deklarandi andmed asendatakse selle isikuga andmetega, kellele on väljastatud asjaomase kauba impordilitsents ja keda esindab isik, kes oli tollideklaratsioonis märgitud deklarandina ja kes esitas tolliasutusele impordilitsentsi omaniku volikirja?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluses esitatud andmete kohaselt oli Pfeifer & Langen küll saanud volituse esindada Zahărul Oradeat tolliprotseduuri läbiviimisel ning ta esitas selle volikirja tollile koos tollideklaratsiooniga, kuid tollideklaratsioonis endas jättis ta märkimata, et ta esindab Zahărul Oradeat. Põhikohtuasjas palus Pfeifer & Langen muuta kõnealust deklaratsiooni nii, et oleks näha tema ja Zahărul Oradea vaheline kaudne esindussuhe.
Niisiis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimusega sisuliselt teada, kas tolliseadustiku artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et toll võib rahuldada tollideklaratsiooni muudatuste tegemise taotluse, mille eesmärk on näidata kaudse esindussuhte olemasolu ühelt poolt volitatud esindaja, kes märkis ekslikult, et ta tegutseb üksnes enda nimel ja enda eest, kuigi tal oli impordilitsentsi omava isiku volitus, ja teiselt poolt esindatava vahel, kelle eest deklaratsioon esitati.
Siinkohal väärib meelde tuletamist, et tolliseadustiku artiklis 78 sätestatakse menetlus, mis võimaldab tollil omal algatusel või deklarandi taotluse korral teha tollideklaratsioonis muudatusi pärast kauba vabastamist, see tähendab pärast deklaratsiooni esitamist (12. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, punkt
).
Euroopa Kohus on juba sedastanud, kui deklarant on muudatuste tegemist taotlenud, peab toll selle taotluse läbi vaatama vähemalt selleks, et teada saada, kas muudatuste tegemiseks on alust või mitte, ning et deklarandi taotletud muudatuste tegemise vajalikkuse ja tagajärgede üle otsustab toll. Tollil on selleks ulatuslik kaalutlusõigus (vt selle kohta 12. juuli 2012. aasta kohtuotsus Südzucker jt,
C‑608/10, C‑10/11 ja C‑23/11
,
EU:C:2012:444
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seejuures arvestab toll eelkõige võimalusega kontrollida muudetavas deklaratsioonis ja muudatuste tegemise taotluses esitatud andmeid. Kui muudatuse tegemine on põhimõtteliselt võimalik, peab toll deklarandi taotluse põhjendatud otsusega rahuldamata jätma või soovitud muudatused tegema (vt selle kohta 12. juuli 2012. aasta kohtuotsus Südzucker jt,
C‑608/10, C‑10/11 ja C‑23/11
,
EU:C:2012:444
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kui see muudatuste tegemine või kontrollimine näitab, et asjaomaseid tolliprotseduure reguleerivaid sätteid on kohaldatud ebaõige või mittetäieliku teabe alusel, võtab toll kooskõlas viidatud artikli 78 lõikega 3 olukorra lahendamiseks vajalikud meetmed, arvestades tema käsutuses olevat uut teavet (12. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, punkt
).
Niisiis ilmneb tolliseadustiku artiklist 78 tervikuna, et on lubatud esitada uut teavet, mida toll võib arvesse võtta, ning seda võib teha pärast tollideklaratsiooni esitamist. Nimelt on selle artikli sisu tolliprotseduuri vastavusse viimine tegeliku olukorraga (12. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb kindlaks teha, kas põhikohtuasja asjaoludel võimaldab tolliseadustiku artikkel 78 tollil muuta deklarandi isikut puudutavat teavet ja konkreetselt näidata, et deklarandi ja teda volitanud isiku vahel on kaudne esindussuhe.
Meenutagem, et liidu õiguse sätte tõlgendamisel ei tule arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning eesmärke, mida taotleb õigusakt, mille osa see säte on (22. juuni 2016. aasta kohtuotsus Thomas Philipps,
C‑419/15
,
EU:C:2016:468
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21. novembri 2019. aasta kohtuotsus Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden,
C‑678/18
,
EU:C:2019:998
, punkt
).
Esiteks tuleb tolliseadustiku artikli 78 sõnastuse kohta märkida, et see ei takista tollil teha nimetatud artikli lõike 1 tähenduses tollideklaratsioonis muudatusi või seda tollivormistusjärgselt selle artikli lõike 2 tähenduses kontrollida ega võtta vajalikke meetmeid olukorra lahendamiseks sama artikli lõike 3 tähenduses (10. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Veloserviss,
C‑427/14
,
EU:C:2015:803
, punkt
).
Samuti on Euroopa Kohus tõdenud, et see artikkel ei erista vigu või puudusi, mille puhul võib muudatusi teha, neist, mille puhul see lubatud ei ole. Väljendit „ebaõige või mittetäielik teave“ tuleb mõista nii, et need hõlmavad nii materiaalseid vigu ja puudusi kui ka kohaldatava õiguse tõlgendusvigu (16. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus VAEX Varkens- en Veehandel,
C‑387/13
,
EU:C:2014:2296
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks tuleb selle sätte konteksti kohta nentida, et ükski selle seadustiku säte ei keela muuta tolliseadustiku artikli 78 lõike 3 alusel tollideklaratsiooni kandeid, nagu deklarandi isikut puudutavat teavet, eelkõige kaudse esindussuhte olemasolu.
Lisaks tuleb tagasi lükata kesktollibüroo ja Madalmaade valitsuse argument, et tolliseadustiku artikkel 78 kuulub tolliseadustiku IV jaotisse, mis käsitleb tollikäitlusviise, samas kui deklarandi isikut puudutavad sätted kuuluvad üldsätteid käsitlevasse tolliseadustiku I jaotisse. See asjaolu ei välista nimelt seda, et toll võib vajaduse korral olukorra lahendamiseks muuta tollideklaratsioonis deklarandi isikuga seotud teavet ja viidata kaudse esindussuhte olemasolule. Euroopa Kohus on sellega seoses otsustanud, et kauba väärtust puudutavaid tollideklaratsioone võib teatud tingimustel muuta, olgugi et selle väärtuse kohta käivad sätted on tolliseadustiku II jaotises, mitte IV jaotises (vt selle kohta 20. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Overland Footwear,
C‑468/03
,
EU:C:2005:624
, punkt
).
Pealegi ei ole selline muudatuste tegemine vastupidi kesktollibüroo ja Madalmaade valitsuse argumendile vastuolus tolliseadustiku artikliga 66, mis käsitleb tollideklaratsiooni kehtetuks tunnistamist. Nimelt on tollideklaratsiooni kehtetuks tunnistamise menetlus, mille tingimused on täpsustatud nimetatud artiklis, kohaldatav üksnes kahel juhul, nimelt juhul, kui deklarant tõendab, et kaup deklareeriti kõnealusele tolliprotseduurile ekslikult, või kui erakordsete asjaolude tõttu ei ole kauba suunamine tolliprotseduurile, millele see on deklareeritud, enam õigustatud. Kehtetuks tunnistamise korral lõpeb kehtetuks tunnistatud deklaratsioonist tulenev tollivõlg. Artikli 66 lõikes 2 on lisaks täpsustatud, et pärast kauba vabastamist ei saa deklaratsiooni üldjuhul kehtetuks tunnistada.
Erinevalt nimetatud artiklist 66 näeb tolliseadustiku artikkel 78 ette üksnes olemasoleva deklaratsiooni muutmise ega muuda kehtetuks deklaratsiooni ega sellest tulenevat võlga. Lisaks kohaldatakse viimati nimetatud artiklit ainult pärast kauba vabastamist esitatud muutmistaotlustele, s.t staadiumis, kus ei ole enam võimalik kontrollida kõnealuse kauba kohta käivate andmete õigsust.
Euroopa Kohus on sellega seoses 12. juuli 2012. aasta otsuses Südzucker jt (
C‑608/10, C‑10/11 ja C‑23/11
,
EU:C:2012:444
, punkt
) sedastanud, et üksnes asjaolu, et kauba füüsiline kontroll enne eksportimist on osutunud võimatuks, kuna kaup on ekspordideklaratsioonis muudatuste tegemise taotluse esitamise hetkeks juba Euroopa Liidu territooriumilt välja viidud, ei tähenda, et kõnealuse deklaratsiooni muutmine ei ole võimalik.
Samuti tuleb tõdeda, et deklarandi isikuga seotud andmete muutmine selliselt, et see peegeldaks kaudse esindussuhte olemasolu, ei ole võrreldav kauba laadi või omadusi käsitleva teabe muutmisega, mille kohta Euroopa Kohus leidis 20. oktoobri 2005. aasta kohtuotsuses Overland Footwear (
C‑468/03
,
EU:C:2005:624
, punktid
ja
), et toll võib muudatuste tegemisest keelduda, kui andmete kontrollimiseks on vaja läbi viia füüsiline kontroll ning kauba vabastamise tõttu ei saa seda enam tollile esitada.
Seega võib tolliseadustiku artikkel 78 olla kohaldatav olukorras, kus volitatud esindajal on ka pärast kauba vabastamist võimalik esitada volikiri, millega talle anti korraldus esitada tollideklaratsioon.
Kolmandaks tuleb tolliseadustiku artikli 78 eesmärgi kohta meelde tuletada, et nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 32 rõhutatud, on selle artikli eesmärk tolliprotseduuri vastavusse viimine tegeliku olukorraga.
Siinkohal tuleb siiski veenduda, et taotletud muudatuste tegemine ei kahjusta teisi tollialaste õigusnormide eesmärke, mille hulka kuulub eesmärk võidelda pettusega, nagu see tuleneb tolliseadustiku kaheksandast põhjendusest.
Euroopa Kohus on nimelt sedastanud, et kui muudatuste tegemise käigus selgub, et asjasse puutuvate õigusnormide eesmärk ei ole ohus, eelkõige kuna nimetatud ekspordideklaratsioonis sisalduv kaup on tegelikult juba eksporditud ja tolli käsutuses on piisavalt tõendeid eksporditud koguse ja eksporti tegelikult hõlmava litsentsi vahelise seose tuvastamiseks, võtab toll kooskõlas tolliseadustiku artikli 78 lõikega 3 olukorra lahendamiseks vajalikud meetmed, arvestades tema käsutuses olevat uut teavet (vt selle kohta 16. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus VAEX Varkens- en Veehandel,
C‑387/13
,
EU:C:2014:2296
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul välistab eelotsusetaotluse esitanud kohus võimaluse, et õigust on kuritarvitatud. Eelotsusetaotlusest nähtub nimelt, et tollideklaratsioonis esitatud teave ei ole kooskõlas selles volikirjas sisalduva teabega, mille deklarant esitas koos tollideklaratsiooniga, ja et deklarandi esindusõigus selle volituse alusel on antud tolliseadustiku artikli 5 lõike 4 tähenduses õigel ajal. Lisaks nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest ka see, et kaup imporditi tegelikult impordilitsentsi omaniku Zahărul Oradea eest ja et Pfeifer & Langen esitas tollideklaratsiooni tegelikult ainult Zahărul Oradea nimel, lisades sellele juba saadud volikirja.
Pettuse ohu kohta tuleb märkida, nagu ka kohtujurist tõdes oma ettepaneku punktis 65, et deklaratsiooni selline muudatus, millega soovitakse näidata, et Pfeifer & Langeni ja Zahărul Oradea vahel on kaudne esindussuhe, et võimaldada Zahărul Oradeal kasutada impordil soodustariifi või saada eksporditoetust, ei anna kõnealusele isikule mingit põhjendamatut eelist, vaid võimaldab tal lihtsalt kasutada soodustusi, millele tal oleks olnud õigus juhul, kui deklaratsioonis oleks algusest peale olnud märgitud, et Pfeifer & Langen tegutseb selle isiku nimel.
Pealegi, nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 66 ja järgnevates punktides, piiravad tolliseadustiku muud sätted märkimisväärselt deklarandi nime muutmisest tuleneda võiva pettuse ohtu.
Kõigepealt on tolliseadustiku artikli 74 lõikes 1 täpsustatud, et tollivõlg tuleb tasuda või selle tasumine tagada enne asjaomase kauba vabastamist. Kuna tolliseadustiku artikkel 78 on kohaldatav pärast kauba vabastamist ja järelikult pärast tollivõla tasumist või tagamist, ei mõjuta deklarandi isikuga seotud andmete muutmine tollivõla tasumata jätmise ohu olemasolu. Sama kehtib veelgi enam juhul, kus – nagu nähtub tolliseadustiku artikli 4 punkti 18, artikli 5 lõike 2 ja artikli 201 lõike 3 esimese lõigu koostoimest – andmete muutmine kaudse esindussuhte olemasolu näitamiseks tooks kaasa selle, et selle tollivõla osas ei oleks võlgnik mitte ainult isik, kes esitas tollideklaratsiooni esialgu enda nimel ja enda eest, vaid ka isik, keda ta kaudselt esindab.
Põhikohtuasjas kõne all oleva impordi kohta tuleb järgmiseks märkida, et tolliseadustiku artikli 201 lõike 3 teises lõigus on ette nähtud, et kui tollideklaratsioon esitatakse ebaõige teabe põhjal, „võib kooskõlas kehtivate siseriiklike õigusaktidega lugeda võlgnikeks ka isikuid, kes tollideklaratsiooni esitamiseks vajalikku teavet andsid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et teave oli vale“. Kuna isik, kes algul esitas tollideklaratsiooni enda nimel ja enda eest, on paratamatult esitanud teatavad deklaratsioonis nimetatud andmed, võib ka teda lugeda tollivõla osas „võlgnikuks“ selle sätte tähenduses, kui need andmed osutuvad ebaõigeks.
Lõpuks tuleb rõhutada, et impordi- või eksporditollimaksu vähendamine või tagasimaksmine uuele deklarandile sõltub tolliseadustiku artiklis 236 ette nähtud tingimuste täitmisest, nimelt eelkõige deklarandi tahtliku tegevuse puudumisest ja vähendamise või tagasimaksmise taotluse esitamiseks ette nähtud kolmeaastase tähtaja järgimisest.
Lisaks tuleb arvesse võtta asjaolu, et põhjus, miks põhikohtuasja kaebaja teatas, et tegutses tollideklaratsiooni esitamisel enda nimel ja enda eest, esitades samal ajal volituse, mille alusel tuleb teda tema väitel pidada Zahărul Oradea kaudseks esindajaks, seisneb tolliformaalsuste täitmisele kohaldatava õiguse vääras tõlgendamises, mitte teadlikus valikus.
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 36 juba märgitud, hõlmab mõiste „viga“ seega mitte ainult materiaalseid vigu ja tahtmatut tegevusetust, vaid ka kõiki deklaratsioone, mis esitati tollieeskirju rikkudes (vt selle kohta 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus CEVA Freight Holland,
C‑249/18
,
EU:C:2019:587
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Meenutagem siinkohal, et tolliseadustiku artikli 5 lõige 4 nõuab, et esindusõigus oleks tollideklaratsiooni esitamise ajal juba antud. Lisaks on selles sättes ette nähtud, et isikut, kes ei teata esindusõigusest, loetakse enda nimel ja enda eest tegutsevaks. Esindamine peab seega olema otseselt väljendatud ja seda ei eeldata (7. aprilli 2011. aasta kohtuotsus Sony Supply Chain Solutions (Europe),
C‑153/10
,
EU:C:2011:224
, punkt
).
Nagu märgib Euroopa Komisjon, ei saa tolliseadustiku artiklit 78 tõlgendada nii, et jäetakse tähelepanuta tolliseadustiku artikli 5 lõike 4 sätted, eelkõige selles ette nähtud kohustus esindusõigusest sõnaselgelt teatada.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab sellega seoses, et Pfeifer & Langen oli saanud Zahărul Oradealt volikirja, mille ta esitas tolliseadustiku artikli 5 lõike 4 tähenduses õigel ajal, see tähendab tollideklaratsiooni esitamisel.
Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et kaup imporditi tõepoolest impordilitsentsi omaniku Zahărul Oradea eest ja et toll tegi sellele impordilitsentsile imporditud koguse kohta kande. Tegelikult esitas põhiskohtuasja kaebaja esitas tollideklaratsiooni seega üksnes selle äriühingu eest.
Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et toll võib rahuldada tollideklaratsiooni muudatuste tegemise taotluse, mille eesmärk on näidata kaudse esindussuhte olemasolu ühelt poolt volitatud esindaja, kes märkis ekslikult, et ta tegutseb üksnes enda nimel ja enda eest, kuigi tal oli impordilitsentsi omava isiku volitus, ja teiselt poolt esindatava vahel, kelle eest deklaratsioon esitati.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 78 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et toll võib rahuldada tollideklaratsiooni muudatuste tegemise taotluse, mille eesmärk on näidata kaudse esindussuhte olemasolu ühelt poolt volitatud esindaja, kes märkis ekslikult, et ta tegutseb üksnes enda nimel ja enda eest, kuigi tal oli impordilitsentsi omava isiku volitus, ja teiselt poolt esindatava vahel, kelle eest deklaratsioon esitati.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.