CELEX: 62019CJ0881
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Vartotojų apsauga
Teisės aktų derinimas
Reglamentas (ES) Nr. 1169/2011
VII priedo E dalies 2 punkto a papunktis
Vartotojams skirta informacija apie maisto produktus
Maisto produktų ženklinimas ir pateikimas
Direktyva 2000/36/EB
I priedo A dalies 2 punkto c papunktis
Kakavos ir šokolado produktai
Maisto produkto, skirto valstybės narės vartotojams, sudedamųjų dalių sąrašas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (
OL L 304, 2011, p. 18
; klaidų ištaisymas
OL L 266, 2016, p. 7
), VII priedo E dalies 2 punkto a papunkčio, siejamo su 2000 m. birželio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų (
OL L 197, 2000, p. 19
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 431) I priedo A dalies 2 punkto c papunkčiu, išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant
Tesco Stores ČR
a.s
. (toliau –
Tesco
) ir
Ministerstvo zemědělství
(Žemės ūkio ministerija, Čekijos Respublika) ginčą dėl
Tesco
Čekijos Respublikoje parduodamų produktų ženklinimo.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 1169/2011
Reglamento Nr. 1169/2011 1, 3, 4, 13, 17, 20, 22 ir 26 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)
[SESV] 169 straipsnyje nustatyta, kad [Europos] Sąjunga padeda užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą pagal [SESV] 114 straipsnį patvirtinamomis priemonėmis;
<…>
(3)
siekiant užtikrinti aukšto lygio vartotojų sveikatos apsaugą ir garantuoti jų teisę gauti informaciją, turėtų būti užtikrinta, kad vartotojai būtų tinkamai informuojami apie jų vartojamus maisto produktus. <…>
(4)
remiantis 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 178/2002, nustatančiu maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančiu Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančiu su maisto saugos klausimais susijusias procedūras [
OL L 31, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463], bendrasis maisto produktus reglamentuojančių teisės aktų principas – sudaryti sąlygas vartotojams rinktis turint pakankamai informacijos jų vartojamą maistą ir užkirsti kelią veiksmams, kurie galėtų klaidinti vartotoją;
<…>
(13)
siekiant sukurti aiškią informaciją apie maistą reglamentuojančių Sąjungos ir nacionalinių priemonių sistemą bei bendrą pagrindą, būtina nustatyti bendras terminų apibrėžtis, principus, reikalavimus ir procedūras;
<…>
(17)
reikalavimas teikti privalomą informaciją apie maistą turėtų būti nustatomas visų pirma tam, kad vartotojai galėtų atpažinti maisto produktus bei tinkamai juos vartoti ir rinktis jų individualius mitybos poreikius atitinkančius maisto produktus. <…>
<…>
(20)
informaciją apie maistą reglamentuojantys teisės aktai turėtų drausti naudoti informaciją, kuri klaidintų vartotojus, ypač dėl maisto produkto ypatybių, poveikio ar savybių, arba priskirtų maisto produktams vaistines savybes. <…>
<…>
(22)
turėtų būti parengtas visos privalomos informacijos, kuri iš esmės turėtų būti teikiama kartu su visais galutiniam vartotojui ir viešojo maitinimo įstaigoms skirtais maisto produktais, sąrašas. Tame sąraše reikėtų nurodyti informaciją, kurią jau reikia teikti pagal esamus Sąjungos teisės aktus, nes laikoma, kad ji priklauso vertingam
acquis
vartotojams teikiamos informacijos atžvilgiu [ji turi didelę vertę atsižvelgiant į vartotojams teikiamą informaciją];
<…>
(26)
maisto produkto etiketės turėtų būti aiškios ir suprantamos, kad padėtų vartotojams, kurie nori rinktis maisto produktus ir mitybą turėdami daugiau informacijos. <…>“
Reglamento Nr. 1169/2011 I skyriuje „Bendrosios nuostatos“ įtvirtinti 1 ir 2 straipsniai.
Šio reglamento 1 straipsnio „Dalykas ir taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Šiuo reglamentu nustatomas aukšto lygio vartotojų apsaugos, susijusios su informacija apie maistą, užtikrinimo pagrindas, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą bei jų informacijos poreikį, tuo pačiu metu užtikrinant sklandų vidaus rinkos veikimą.“
Minėto reglamento 2 straipsnio „Terminų apibrėžtys“ 2 dalyje nustatyta:
„Taip pat vartojamos šios terminų apibrėžtys:
<…>
c)
privaloma informacija apie maistą – tam tikri duomenys, kurie pagal Sąjungos nuostatas turi būti teikiami galutiniam vartotojui;
<…>
f)
sudedamoji dalis – medžiaga arba produktas, įskaitant kvapiąsias medžiagas, maisto priedus ir maisto fermentus, ir sudėtinės sudedamosios dalies elementas, naudojamas maisto produktui gaminti arba ruošti ir liekantis galutiniame produkte, nors ir pakitusiu pavidalu; <…>
<…>
h)
sudėtinė sudedamoji dalis – sudedamoji dalis, kuri pati yra iš daugiau nei vienos sudedamosios dalies sudarytas produktas;
<…>
n)
teisinis pavadinimas – maisto produkto pavadinimas, nustatytas jam taikomose Sąjungos nuostatose arba, jei tokių Sąjungos nuostatų nėra, įstatymuose ir kituose teisės aktuose, taikomuose valstybėje narėje, kurioje maisto produktas parduodamas galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms, numatytas pavadinimas;
<…>“
Reglamento Nr. 1169/2011 II skyriuje „Bendrieji informacijos apie maistą principai“ įtvirtinto 3 straipsnio „Bendrieji tikslai“ 1 dalyje nustatyta:
„Teikiant informaciją apie maistą siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų sveikatos ir interesų apsaugą sudarant sąlygas galutiniams vartotojams rinktis turint pakankamai informacijos ir saugiai vartoti maistą, visų pirma atsižvelgiant į sveikatos, ekonominius, aplinkos, socialinius ir etinius aspektus.“
Šio reglamento III skyriuje „Bendrieji informacijos apie maistą reikalavimai ir maisto verslo operatorių atsakomybė“ įtvirtinti, be kita ko, 6 ir 7 straipsniai.
Minėto reglamento 6 straipsnyje „Pagrindinis reikalavimas“ nustatyta:
„Pagal šį reglamentą su kiekvienu galutiniam vartotojui ar viešojo maitinimo įstaigoms tiekti skirtu maisto produktu teikiama informacija apie maistą.“
To paties reglamento 7 straipsnio „Sąžininga informacijos teikimo praktika“ 1 dalyje numatyta:
„Informacija apie maistą neturi klaidinti, visų pirma:
a)
dėl maisto produkto ypatybių, ypač jo pobūdžio, tapatumo, savybių, sudėties, kiekio, tinkamumo vartoti termino, kilmės šalies ar kilmės vietos, gamybos ar ruošimo būdo;
<…>“
Reglamento Nr. 1169/2011 IV skyriaus „Privaloma informacija apie maistą“ 1 skirsnyje „Turinys ir pateikimas“ yra, be kita ko, 9 ir 15 straipsniai.
Šio reglamento 9 straipsnio „Privalomų duomenų sąrašas“ 1 dalyje numatyta:
„Laikantis 10–35 straipsnių ir taikant šiame skyriuje nustatytas išimtis, privaloma nurodyti šiuos duomenis:
a)
maisto produkto pavadinimą;
b)
sudedamųjų dalių sąrašą;
<…>“
Minėto reglamento 15 straipsnio „Kalbos reikalavimai“ 1 ir 2 dalys suformuluotos taip:
„1.   Nedarant poveikio 9 straipsnio 3 daliai, privaloma informacija apie maistą teikiama valstybių narių, kurių rinkoje šis maisto produktas parduodamas, vartotojams lengvai suprantama kalba.
2.   Valstybės narės, kurių rinkoje parduodamas maisto produktas, gali nustatyti, kad jų teritorijoje duomenys būtų teikiami viena ar keliomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis.“
To paties reglamento IV skyriaus 2 skirsnio „Išsamios nuostatos dėl privalomų duomenų“ 17 straipsnio „Maisto produkto pavadinimas“ 1 dalyje nustatyta:
„Maisto produkto pavadinimas turi būti jo teisinis pavadinimas. Jei tokio pavadinimo nėra, nurodomas įprastinis maisto produkto pavadinimas arba, jei tokio pavadinimo nėra arba jis nevartojamas, – aprašomasis maisto produkto pavadinimas.“
Reglamento Nr. 1169/2011 IV skyriaus 2 skirsnio 18 straipsnio „Sudedamųjų dalių sąrašas“ 1, 2 ir 4 dalyse nustatyta:
„1.   Prieš sudedamųjų dalių sąrašą rašoma antraštė arba tinkamas pavadinimas, sudaryti iš žodžių „sudedamosios dalys“ arba kuriame yra žodžiai „sudedamosios dalys“. Į sąrašą įtraukiamos visos maisto produkto sudedamosios dalys pagal svorį mažėjančia tvarka, nustatytą tada, kai jos buvo naudojamos maisto produktui gaminti.
2.   Laikantis 17 straipsnyje ir VI priede nustatytų taisyklių prireikus nurodomi specifiniai sudedamųjų dalių pavadinimai.
<…>
4.   Techninės šio straipsnio 1 ir 2 dalių taikymo taisyklės nustatytos VII priede.“
Reglamento Nr. 1169/2011 VII priede „Sudedamųjų dalių nurodymas ir pavadinimas“ įtvirtinta, be kita ko, E dalis „Sudėtinių sudedamųjų dalių pavadinimas“, kurioje numatyta:
„1.
Sudėtinė sudedamoji dalis, atsižvelgiant į jos bendrą svorį, gali būti įtraukta į sudedamųjų dalių sąrašą jos pačios pavadinimu, jei tai leidžia teisės aktas arba nusistovėjusi tvarka, o po šio pavadinimo turi būti nurodytas jos sudedamųjų dalių sąrašas.
2.
Nedarant poveikio 21 straipsniui, tokių sudėtinių sudedamųjų dalių sąrašas neprivalomas, kai:
a)
sudėtinės sudedamosios dalies sudėtis apibrėžta galiojančiuose Sąjungos teisės aktuose ir sudėtinė sudedamoji dalis sudaro mažiau kaip 2 % galutinio produkto. <…>
<…>
c)
sudėtinė sudedamoji dalis yra maisto produktas, kurio sudedamųjų dalių sąrašas nebūtinas pagal Sąjungos nuostatas.“
Direktyva 2000/36
Direktyvos 2000/36 7 ir 8 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(7)
Vidaus rinkos vientisumui užtikrinti, visi šokolado produktai, kuriems taikoma ši direktyva, gali judėti Bendrijos vidaus rinkoje tik šios direktyvos I priede nurodytais prekių pavadinimais.
(8)
Pagal bendrąsias maisto produktų ženklinimo etiketėmis taisykles, išdėstytas 1978 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvoje 79/112/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su maisto produktų ženklinimu etiketėmis, pateikimu vartotojams ir reklama, suderinimo [(
OL L 33, 1979, p. 1
)], privaloma, ypač remiantis jos 6 straipsniu, etiketėse nurodyti naudotų sudedamųjų dalių sąrašą; kad vartotojai gautų tikslią informaciją, ši direktyva nurodo, kad Direktyva 79/112/EEB kartu taikoma ir kakavos bei šokolado produktams.“
Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Direktyva 79/112/EEB taikoma I priede apibrėžtiems produktams, laikantis šių sąlygų:
1.
Prekių pavadinimais, surašytais I priede, galima vadinti ir jais žymėti prekiaujant tik tame priede aprašytais produktais.
Tačiau pagal valstybės narės, kurioje produktas yra parduodamas galutiniam vartotojui, nuostatas arba tradicijas šie prekių pavadinimai gali būti naudojami ir kitų produktų, kurių negalima supainioti su apibrėžtaisiais I priede, pavadinimų papildymui.“
Direktyvos 2000/36 4 straipsnyje nustatyta:
„Produktams, apibrėžtiems I priede, valstybės narės nepriima šioje direktyvoje nenumatytų nacionalinių nuostatų.“
Šios direktyvos I priede „Prekių pavadinimai, produktų apibrėžimai ir rodikliai“ yra A dalis „Pardavimo [prekių] pavadinimai ir apibrėžimai“. Šios dalies 2 punkto c papunktyje nustatyta:
„Šokoladinio gėrimo milteliai
Produktas, gautas maišant riebiuosius kakavos miltelius ir cukrų, kurį sudaro ne mažiau kaip 32 % kakavos miltelių.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Tesco
grupė, Jungtinėje Karalystėje įsteigta tarptautiniu mastu veikianti mažmeninės prekybos bendrovė, valdo prekybos centrus taip pat ir Čekijos Respublikoje. Jos patronuojamoji bendrovė Čekijos Respublikoje esančiose parduotuvėse prekiavo tam tikrais maisto produktais, paženklintais prekių ženklu „Monte“. Nagrinėjamų produktų, t. y. „Monte“ pieniško šokolado deserto su lazdyno riešutais (220 g), „Monte“ pieniško šokolado deserto (100 g) ir „Monte“ gėrimo – šokoladinio pieno gėrimo su lazdyno riešutais (200 ml), etiketėse buvo nurodytas sudedamųjų dalių, tarp kurių buvo
čokoládový prášek
(šokolado milteliai), nenurodant jų sudėties, sąrašas.
2016 m. gegužės 27 d.
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, inspektorát v Brně
(Valstybinė žemės ūkio produktų kontrolės tarnyba, Brno inspekcija, Čekijos Respublika) (toliau – SZPI) nurodė, kad
Tesco
nagrinėjamus produktus pašalintų iš Čekijos Respublikoje esančių savo įmonių, ir uždraudė toliau jais prekiauti. Ji rėmėsi tuo, kad ženklinant minėtus produktus etiketėse buvo nurodyta „čokoládový prášek“ („šokolado milteliai“), bet nenurodytos sudedamosios dalys ir taip buvo pažeistas Reglamento Nr. 1169/2011 9 straipsnio 1 dalies b punktas, siejamas su 18 straipsnio 1 ir 4 dalimis. Be to, iš Direktyvos 2000/36 I priedo A dalies 2 punkto c papunkčio matyti, kad čekų kalboje turi būti vartojama sąvoka „čokoláda v prášku“ („šokoladinio gėrimo milteliai“), o ne sąvoka „čokoládový prášek“ („šokolado milteliai“).
Gavusi
Tesco
skundą, SZPI dviem atskirais 2016 m. birželio 6 d. sprendimais panaikino 2016 m. gegužės 27 d. priimtas priemones. Taigi pirmuoju sprendimu ji panaikino draudimą prekiauti nagrinėjamais produktais, o antruoju – šių produktų pašalinimą iš visų Čekijos Respublikoje esančių įmonių.
Vis dėlto pagal pagreitintą peržiūros procedūrą
ústřední inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce
(Valstybinės žemės ūkio produktų kontrolės tarnybos centrinė inspekcija, Čekijos Respublika) dviem 2017 m. vasario 2 d. sprendimais iš dalies pakeitė 2016 m. birželio 6 d. SZPI sprendimus ir atmetė
Tesco
skundą.
Žemės ūkio ministerija dviem 2017 m. balandžio 21 d. sprendimais atmetė
Tesco
skundą dėl sprendimų, priimtų taikant pagreitintą peržiūros procedūrą.
Dėl šių sprendimų
Tesco
pateikė ieškinį
Krajský soud v Brně
(Brno apygardos teismas, Čekijos Respublika); jame teigė, kad Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunktyje numatyta išimtis taip pat taikoma
čokoládový prášek
(„šokolado milteliai“), nes šio prierašo turinys sutampa su
čokoláda v prášku
(„šokoladinio gėrimo milteliai“). Išvada, kad lemiamą reikšmę turi tik Direktyvos 2000/36 versija čekų kalba,
Tesco
nuomone, prieštarauja Sąjungos teisės veikimo principams, nes visos Sąjungos teisės nuostatos kalbinės versijos yra vienodai autentiškos.
2019 m. vasario 26 d. sprendimu
Krajský soud v Brně
(Brno apygardos teismas) atmetė minėtą ieškinį ir nusprendė, kad kiekvienoje Direktyvos 2000/36 I priedo kalbinėje versijoje esantis pavadinimas yra privalomas.
Tesco
dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą
Nejvyšší správní soud
(Vyriausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika). 2019 m. liepos 11 d. sprendimu tas teismas panaikino skundžiamą sprendimą ir perdavė bylą apygardos teismui nagrinėti iš naujo.
Gavęs nagrinėti bylą iš naujo,
Krajský soud v Brně
(Brno apygardos teismas) pažymėjo, kad ir pagal Direktyvą 2000/36, ir pagal Reglamentą Nr. 1169/2011 siekiama apsaugoti vartotojus. Taigi svarbu, kad kiekvienos valstybės narės ūkio subjektai laikytųsi tokio pavadinimo, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė toje valstybėje narėje lengvai suprantama kalba.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusi sprendžiant skirtingų Sąjungos teisės aktų kalbinių versijų klausimą, šioje byloje netaikytina. Nėra jokių Direktyvos 2000/36 kalbinių versijų neatitikimų, nepaisant to, kad pagal atitinkamas kalbines versijas tokia pati sudedamoji dalis turi vieną ar daugiau pavadinimų. Tai susiję su savarankiškais privalomųjų pavadinimų atitinkamomis oficialiomis kalbomis sąrašais, nustatytais produktams, skirtiems vartotojams valstybėje narėje, kurioje vartojama atitinkama oficialioji kalba. 2017 m. birželio 14 d. Sprendimą TofuTown.com (
C‑422/16
,
EU:C:2017:458
), kuriuo rėmėsi
Nejvyšší správní soud
(Vyriausiasis administracinis teismas), taip pat galima aiškinti taip, kad negalima vartoti privalomųjų pavadinimų sinonimų ar vertimų.
Tokiomis aplinkybėmis
Krajský soud v Brně
(Brno apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Reglamento Nr. 1169/2011] VII priedo E dalies 2 punkto a papunktyje įtvirtinta taisyklė turėtų būti aiškinama taip, kad galutiniam vartotojui Čekijos Respublikoje skirto maisto produkto sudėtyje galima nurodyti sudėtinę sudedamąją dalį, minimą [Direktyvos 2000/36] I priedo A dalies 2 punkto c papunktyje, nedetalizuojant jos sudėties tik tuo atveju, jei šios sudėtinės sudedamosios dalies pavadinimas nurodytas tiksliai pagal [Direktyvos 2000/36] I priedo versiją čekų kalba?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunktis turi būti aiškinamas taip, kad ekonominės veiklos vykdytojas, ženklindamas produktus, kuriais prekiaujama valstybės narės teritorijoje, yra atleistas nuo pareigos nurodyti visas sudedamąsias dalis, sudarančias šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies h punkte apibrėžtą sudėtinę sudedamąją dalį, tik tuo atveju, jei ši sudėtinė sudedamoji dalis, kurios pavadinimą sudaro prekių pavadinimas pagal Direktyvos 2000/36 I priedo A dalį, yra nurodyta sudedamųjų dalių sąraše, vartojant šį atitinkamos valstybės narės kalbinėje versijoje nustatytą prekių pavadinimą.
Kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šis klausimas pateiktas nagrinėjant ginčą, susijusį su
Tesco
Čekijos Respublikoje vykdoma prekyba tam tikrais maisto produktais, nes šių produktų sudedamųjų dalių sąraše esantys šokolado milteliai, naudojami šių produktų gamyboje, nebuvo nurodyti pavadinime, kuriuo tokia sudėtinė sudedamoji dalis vadinama Direktyvos 2000/36 I priedo versijoje čekų kalba, t. y. „čokoláda v prášku“.
Tesco
šį pavadinimą pakeitė savo pačios iš kitų šio priedo kalbinių versijų (pavyzdžiui, iš vokiečių kalbos („Schokoladenpulver“) ir lenkų kalbos (joje yra sąvokos „proszek czekoladowy“ ir „czekolada w proszku“)) į čekų kalbą išverstu pavadinimu. Dėl tokio vertimo šiai sudėtinei sudedamajai daliai apibūdinti buvo vartojama sąvoka „čokoládový prášek“ („šokolado milteliai“).
Pirma, reikia priminti, kad Direktyva 2000/36 visiškai suderinti su žmonėms vartoti skirtais kakavos ir šokolado produktais susiję pavadinimai, siekiant užtikrinti vidaus rinkos vientisumą. Direktyvos 2000/36 I priede nurodyti prekių pavadinimai pagal jos 3 straipsnio 1 punktą yra privalomi ir jais galima žymėti tik šiame priede nurodytus produktus. Be to, kadangi pagal Direktyvos 2000/36 4 straipsnį draudžiama valstybėms narėms priimti šioje direktyvoje nenumatytas nacionalines nuostatas, susijusias su jos I priede apibrėžtais produktais, turi būti laikoma, kad šia direktyva yra sukurta privaloma ir išsami prekių pavadinimų sistema (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 25 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑47/09
,
EU:C:2010:714
,
ir
punktus).
Iš Direktyvos 2000/36 I priedo A dalies 2 punkto c papunkčio, siejamo su šios direktyvos 3 straipsnio 1 punktu ir 7 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad produktas, kuris gautas maišant kakavos miltelius ir cukrų ir kurio sudėtyje yra ne mažiau kaip 32 % kakavos miltelių, pagal minėtą direktyvą turi būti vadinamas „šokolado milteliais“.
Vadinasi, darant prielaidą, jog pagrindinėje byloje nagrinėjama sudėtinė sudedamoji dalis atitinka kriterijus, pagal kuriuos ją galima vadinti „šokolado milteliais“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/36 I priedo A dalies 2 punkto c papunktį, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ši sudėtinė sudedamoji dalis prekyboje turi būti vadinama „šokolado milteliais“.
Šią išvadą patvirtina tai, kad Direktyvos 2000/36 I priedo A dalies 2 punkto c papunktyje esantis pavadinimas „šokolado milteliai“ yra „teisinis pavadinimas“, nustatytas šiam maisto produktui taikomose Sąjungos nuostatose, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 2 dalies n punktą. Pagal šio reglamento 17 ir 18 straipsnius toks pavadinimas turi būti vartojamas visoje Sąjungos teritorijoje. Pagal minėto reglamento 15 straipsnio 1 dalį šis pavadinimas, be kita ko, turi būti nurodytas ant maisto produkto valstybės narės, kurioje šiuo maisto produktu prekiaujama, vartotojams lengvai suprantama kalba.
Antra, reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 1169/2011 9 straipsnio 1 dalies b punktą ir 18 straipsnio 1 dalį sudedamųjų dalių sąraše, kuris turi būti nurodytas ant maisto produktų, turi būti įtrauktos visos atitinkamo maisto produkto sudedamosios dalys, išdėstytos pagal svorį, nustatytą tada, kai jos buvo naudojamos šiam maisto produktui gaminti, mažėjančia tvarka.
Vis dėlto, remiantis Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunkčiu, sudėtinę sudedamąją dalį sudarančių sudedamųjų dalių sąrašo galima nepateikti, jei sudėtinės sudedamosios dalies sudėtis apibrėžta galiojančiose Sąjungos nuostatose ir sudėtinė sudedamoji dalis sudaro mažiau kaip 2 % galutinio produkto.
Šiuo klausimu iš šio sprendimo 36 ir 37 punktų matyti, kad nenurodyti sudedamųjų dalių, sudarančių pagrindinėje byloje nagrinėjamą tokią sudėtinę sudedamąją dalį, leidžiama tik tuo atveju, jei ši sudėtinė sudedamoji dalis nustatoma pagal Sąjungos teisės nuostatomis grindžiamą pavadinimą valstybės narės, kurioje maisto produktu prekiaujama, vartotojams lengvai suprantama kalba. Taigi nagrinėjamu atveju atrodo, kad, norint pasinaudoti Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunktyje numatyta išimtimi, Čekijos Respublikoje parduodamų maisto produktų etiketėse nurodoma sudėtinė sudedamoji dalis turi būti nustatoma pagal jos pavadinimą čekų kalba.
Trečia, reikia išnagrinėti, ar Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunktyje numatyta išimtis gali būti taikoma net ir esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai ekonominės veiklos vykdytojas nevartoja tokio sudėtinės sudedamosios dalies pavadinimo, koks pateiktas Direktyvos 2000/36 I priedo versijoje čekų kalba, bet šios sudedamosios dalies pavadinimą pakeičia savo paties į čekų kalbą išverstu tokiu pavadinimu, koks pateiktas šio I priedo versijose kitomis kalbomis.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, pirma, kad Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunktis turi būti aiškinamas siaurai, nes jame įtvirtinta nuostata, leidžianti nukrypti nuo taisyklės, pagal kurią visos maisto produkto sudedamosios dalys turi būti nurodytos jo sudedamųjų dalių sąraše.
Antra, reikia pabrėžti, kad Reglamentu Nr. 1169/2011, kaip matyti iš jo 1 straipsnio 1 dalies ir 3 straipsnio 1 dalies, siejamų su šio reglamento 1, 3 ir 4 konstatuojamosiomis dalimis, be kita ko, siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą, susijusią su informacija apie maisto produktus, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą (2020 m. spalio 1 d. Sprendimo Groupe Lactalis,
C‑485/18
,
EU:C:2020:763
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo tikslu Reglamento Nr. 1169/2011 3 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su šio reglamento 3 ir 4 konstatuojamosiomis dalimis, siekiama užtikrinti, kad vartotojams teikiama informacija jiems leistų nuspręsti susipažinus su visa informacija (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Organisation juive européenne ir Vignoble Psagot,
C‑363/18
,
EU:C:2019:954
,
punktą).
Visų pirma iš Reglamento Nr. 1169/2011 17 konstatuojamosios dalies matyti, kad informacijos apie maisto produktų sudėtį privalomumas kyla iš poreikio, „kad vartotojai galėtų atpažinti maisto produktus bei tinkamai juos vartoti ir rinktis jų individualius mitybos poreikius atitinkančius maisto produktus“.
Toks tikslas reiškia, kad informacija apie maisto produktus turi būti teisinga, neutrali ir objektyvi (šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Breitsamer und Ulrich,
C‑113/15
,
EU:C:2016:718
,
punktą ir 2020 m. spalio 1 d. Sprendimo Groupe Lactalis,
C‑485/18
,
EU:C:2020:763
,
punktą). Be to, ši informacija neturi klaidinti vartotojo, ypač dėl šio produkto pobūdžio, tapatumo, savybių, sudėties, kiekio, tinkamumo vartoti termino, kilmės šalies ar kilmės vietos, gamybos ar ruošimo būdo (2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C‑195/14
,
EU:C:2015:361
,
punktas).
Tokiam tikslui būtų labai pakenkta, jei ekonominės veiklos vykdytojai, privalantys laikytis tokio sudėtinės sudedamosios dalies turimo prekių pavadinimo, koks nustatytas Sąjungos teisės akte, galėtų neatsižvelgti į tokį šios sudedamosios dalies pavadinimą, koks įtvirtintas atitinkamoje šio teisės akto kalbinėje versijoje, ir laisvai versti sąvokas, kuriomis ta sudėtinė sudedamoji dalis pavadinta kitose minėto teisės akto kalbinėse versijose.
Kaip iš esmės pažymi generalinis advokatas išvados 63 ir 71 punktuose, toks laisvas vertimas neleidžia vartotojams tiksliai sužinoti, iš ko tokia sudėtinė sudedamoji dalis sudaryta, vien perskaičius nuorodą į maisto produkto, kuriame yra ta sudedamoji dalis, sudedamųjų dalių sąrašą.
Nagrinėjamu atveju visų pirma reikia pabrėžti, kad Direktyvos 2000/36 I priedo A dalies 2 punkto c papunktyje pateikta tiksli sąvokos „čokoláda v prášku“ („šokoladinio gėrimo milteliai“) apibrėžtis. Tačiau sąvoka „čokoládový prášek“ („šokolado milteliai“) Sąjungos teisės aktuose nėra apibrėžta.
Tai, kad, kaip savo atsakyme raštu į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus pažymėjo
Tesco
, pagrindinėje byloje nagrinėjamą sudėtinę sudedamąją dalį sudaro kakava ir cukrus, o kakavos kiekis yra ne mažesnis kaip 32 %, todėl tokia sudedamoji dalis visiškai atitinka Direktyvos 2000/36 I priedo reikalavimus, kad ją būtų galima laikyti „šokolado milteliais“, nekeičia fakto, kad šiuo atveju tik toks šios sudėtinės sudedamosios dalies pavadinimas, koks nurodytas Direktyvos 2000/36 I priedo versijoje čekų kalba, gali atitikti tinkamos informacijos vartotojui reikalavimus.
Be to, jeigu ekonominės veiklos vykdytojams būtų leista pagal Direktyvą 2000/36 nustatyti sudėtinę sudedamąją dalį, kurios pavadinimą sudaro prekių pavadinimas, laisvai išverčiant tokį pavadinimą taip, kaip jis pateikiamas šios direktyvos versijose kitomis kalbomis, būtų pakenkta minėta direktyva atliktam visiškam prekių pavadinimų suderinimui, kaip aprašyta šio sprendimo 34 punkte. Vadinasi, maisto produkto sudedamųjų dalių sąraše gali būti nurodyta Direktyvos 2000/36 I priede nustatyta sudėtinė sudedamoji dalis, nurodant pavadinimą, kurio nėra nė vienoje iš šio priedo kalbinių versijų ir kuris dėl to nukrypsta nuo šioje direktyvoje nustatyto teisinio pavadinimo.
Šiuo klausimu taip pat reikia pridurti, kad atsižvelgiant į Sąjungos teisės nuostatos versijų skirtingomis kalbomis lygiavertiškumo principą negalima leisti ekonominės veiklos vykdytojui nesilaikyti nė vienos iš šių versijų. Be to, šio sprendimo 47 punkte padaryta išvada nepaneigia principo, pagal kurį, esant Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijų neatitikimų, nė vienai iš jų nereikia teikti pirmenybės. Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 44 punkte, vien tai, kad skirtingose kalbinėse versijose atitinkamos sudėtinės sudedamosios dalies pavadinimai skiriasi (kai kuriose kalbinėse versijose vartojamas tik vienas pavadinimas, o kitose – keli), negali reikšti, jog yra kalbinių versijų neatitikimas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo E dalies 2 punkto a papunktis turi būti aiškinamas taip, kad ekonominės veiklos vykdytojas, ženklindamas produktus, kuriais prekiaujama valstybės narės teritorijoje, yra atleistas nuo pareigos nurodyti visas sudedamąsias dalis, sudarančias šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies h punkte apibrėžtą sudėtinę sudedamąją dalį, tik tuo atveju, jei ši sudėtinė sudedamoji dalis, kurios pavadinimą sudaro prekių pavadinimas pagal Direktyvos 2000/36 I priedo A dalį, yra nurodyta sudedamųjų dalių sąraše, vartojant šį atitinkamos valstybės narės kalbinėje versijoje nustatytą prekių pavadinimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004, VII priedo E dalies 2 punkto a papunktis turi būti aiškinamas taip, kad ekonominės veiklos vykdytojas, ženklindamas produktus, kuriais prekiaujama valstybės narės teritorijoje, yra atleistas nuo pareigos nurodyti visas sudedamąsias dalis, sudarančias šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies h punkte apibrėžtą sudėtinę sudedamąją dalį, tik tuo atveju, jei ši sudėtinė sudedamoji dalis, kurios pavadinimą sudaro prekių pavadinimas pagal 2000 m. birželio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų I priedo A dalį, yra nurodyta sudedamųjų dalių sąraše, vartojant šį atitinkamos valstybės narės kalbinėje versijoje nustatytą prekių pavadinimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: čekų.