CELEX: 62015CJ0562
Řízení o předběžné otázce
Srovnávací reklama
Směrnice 2006/114/ES
Článek 4
Směrnice 2005/29/ES
Článek 7
Objektivní cenové srovnání
Klamavé opomenutí
Reklama srovnávající ceny výrobků prodávaných v prodejnách různé velikosti a druhu
Přípustnost
Závažná informace
Rozsah a způsob sdělení informace

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 písm. a) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě (
Úř. věst. 2006, L 376, s. 21
) a článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (
Úř. věst. 2005, L 149, s. 22
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi ITM Alimentaire International SASU (dále jen „ITM“) a Carrefour Hypermarchés SAS (dále jen „Carrefour“) týkajícího se televizní reklamní kampaně společnosti Carrefour, která srovnávala ceny značkových výrobků nastavené v prodejnách řetězce Carrefour a v prodejnách konkurenčních řetězců.
Právní rámec
Unijní právo
Podle čl. 2 písm. b) směrnice 2006/114 se „klamavou reklamou“ rozumí „každá reklama, která jakýmkoli způsobem, včetně předvedení, klame nebo pravděpodobně může klamat osoby, kterým je určena nebo které zasáhne, a která pro svůj klamavý charakter pravděpodobně ovlivní jejich ekonomické chování, nebo která z těchto důvodů poškodí nebo může poškodit jiného soutěžitele“.
V článku 4 uvedené směrnice se stanoví:
„Srovnávací reklama, pokud jde o srovnání, je dovolena při splnění následujících podmínek:
a)
není klamavá ve smyslu čl. 2 písm. b), čl. [článku] 3 a čl. 8 odst. 1 této směrnice nebo článků 6 a 7 směrnice […] 2005/29;
b)
srovnává zboží nebo služby, jež slouží stejným potřebám nebo jsou zamýšleny pro stejný účel;
c)
objektivně srovnává jeden nebo více základních, důležitých, ověřitelných a charakteristických rysů tohoto zboží nebo těchto služeb, mezi nimiž může být i cena;
d)
nemá za následek oslabení důvěry nebo hanobení ochranné známky, obchodní firmy, jiného rozlišovacího znaku, zboží, služeb, činností nebo postavení soutěžitele;
e)
u produktů s označením původu se vždy odvolává na produkty se stejným označením;
f)
protiprávně netěží z dobré pověsti ochranné známky, obchodní firmy nebo jiných rozlišovacích znaků soutěžitele anebo označení původu konkurujících výrobků;
g)
nepředstavuje zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci jiného zboží nebo služeb nesoucích ochrannou známku nebo obchodní firmu;
h)
nevede k záměně mezi obchodníky, mezi zadavatelem reklamy a soutěžitelem nebo k záměně ochranných známek, obchodních firem, jiných rozlišovacích znaků, zboží a služeb zadavatele reklamy s ochrannými známkami, obchodními firmami, jinými rozlišovacími znaky, zbožím a službami soutěžitele.“
Článek 6 směrnice 2005/29, nadepsaný „Klamavá jednání“, stanoví:
„1.   Obchodní praktika je považována za klamavou, pokud obsahuje nesprávné informace, a je tedy nepravdivá, nebo pokud jakýmkoli způsobem, včetně celkového předvedení, uvádí nebo je schopná uvést průměrného spotřebitele v omyl ve vztahu k jednomu nebo k více z níže uvedených bodů, i když informace jsou věcně správné, což v obou případech vede nebo může vést k rozhodnutí spotřebitele o obchodní transakci, které by jinak neučinil:
[…]
d)
cena nebo způsob výpočtu ceny anebo existence konkrétní cenové výhody;
[…]“
Článek 7 směrnice 2005/29, nadepsaný „Klamavá opomenutí“, stanoví:
„1.   Obchodní praktika je považována za klamavou, pokud ve svých věcných souvislostech a s přihlédnutím ke všem jejím rysům, okolnostem a omezením sdělovacího prostředku opomene uvést závažné informace, které v dané souvislosti průměrný spotřebitel potřebuje pro rozhodnutí o obchodní transakci, čímž způsobí nebo může způsobit, že průměrný spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil.
2.   Za klamavé opomenutí je také považováno, pokud obchodník závažné informace uvedené v odstavci 1 zatají nebo poskytne nejasným, nesrozumitelným nebo dvojznačným způsobem nebo v nevhodný čas vzhledem k okolnostem popsaným v uvedeném odstavci anebo neuvede obchodní záměr obchodní praktiky, není-li patrný ze souvislosti a pokud to v obou případech vede nebo může vést k rozhodnutí spotřebitele o obchodní transakci, které by jinak neučinil.
3.   Pokud sdělovací prostředek, jímž se obchodní praktika šíří, klade omezení na prostor a čas, je třeba při rozhodování o tom, zda došlo k opomenutí informací, vzít v úvahu tato omezení i veškerá opatření, která obchodník přijal k zajištění přístupu spotřebitelů k informacím jinými prostředky.
[…]“
Francouzské právo
Článek L. 121-8 code de la consommation (spotřebitelský zákoník), ve znění platném v době rozhodné z hlediska skutečností dotčených ve věci v původním řízení, stanoví:
„Každá reklama, která srovnává zboží nebo služby tak, že přímo či nepřímo označuje konkurenčního soutěžitele nebo zboží či služby nabízené konkurenčním soutěžitelem, je přípustná pouze, pokud:
1)
není klamavá a neuvádí spotřebitele v omyl;
2)
se týká zboží nebo služeb, jež slouží stejným potřebám nebo jsou zamýšleny pro stejný účel;
3)
objektivně srovnává jeden nebo více základních, důležitých, ověřitelných a charakteristických rysů tohoto zboží nebo těchto služeb, mezi nimiž může být i cena.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
V průběhu prosince 2012 spustila společnost Carrefour rozsáhlou televizní reklamní kampaň s mottem „záruka nejnižších cen“, v níž srovnávala ceny 500 značkových výrobků nastavené v prodejnách řetězce Carrefour a v prodejnách konkurenčních řetězců, mezi něž patřily i prodejny Intermarché, a nabízela spotřebitelům možnost vyplacení dvojnásobku cenového rozdílu, pokud by nalezli výrobek jinde za nižší cenu.
Odvysílané reklamy ukazovala rozdíly v cenách ve prospěch prodejen Carrefour, přičemž konkrétně výrobky prodávané v prodejnách řetězce Intermarché v nich byly vykreslovány jako systematicky dražší než v prodejnách Carrefour. Od druhého televizního spotu byly všechny prodejny Intermarché vybrané ke srovnání supermarkety, kdežto prodejny Carrefour byly všechny hypermarkety. Tato informace se objevila pouze na úvodní obrazovce internetových stránek prodejen Carrefour, kde bylo drobným písmem upřesněno, že záruka je „platná výhradně v prodejnách Carrefour a Carrefour Planet“, a tedy „neplatí v prodejnách Carrefour Market, Carrefour Contact a Carrefour City“. V televizních reklamách se pod názvem Intermarché objevovalo menšími písmeny označení „super“.
Poté, co společnost ITM, pověřená strategií a obchodní politikou potravinářských řetězců skupiny Les Mousquetaires, zahrnující mj. prodejny Intermarché Hyper a Intermarché Super, vyzvala společnost Carrefour, aby ukončila vysílání této reklamy, podala na ni dne 2. října 2013 žalobu k tribunal de commerce de Paris (obchodní soud v Paříži, Francie), v níž se domáhala, aby bylo společnosti Carrefour uloženo zaplacení částky 3 milionů eur jako náhrady škody, zákaz vysílání dotčené reklamy, jakož i jakékoliv srovnávací praxe spočívající na obdobném způsobu srovnání, ukončit pod hrozbou penále vysílání osmi reklamních spotů na internetu, ukončit pod hrozbou penále jakékoliv srovnávání průměrné ceny jednotlivých řetězců provedené na základě neobjektivní srovnávací metody, jakož i zveřejnění rozsudku.
Rozsudkem ze dne 31. prosince 2014 tribunal de commerce de Paris (obchodní soud v Paříži) uložil společnosti Carrefour zaplatit společnosti ITM částku ve výši 800000 eur jako náhradu způsobené škody, vyhověl návrhům na zákaz vysílání předmětné reklamy a nařídil zveřejnění svého rozsudku.
Uvedený soud měl zejména za to, že společnost Carrefour tím, že použila klamavý způsob výběru prodejních míst, čímž zkreslila reprezentativnost cenových srovnání, nedodržela požadavky objektivity vyplývající z článku L. 121-8 spotřebitelského zákoníku a že tyto nedostatky týkající se neutrality a objektivity kampaně srovnávací reklamy představují nekalosoutěžní jednání. Uvedl rovněž, že informace uvedené na internetových stránkách prodejen Carrefour neumožňovaly, aby byl spotřebitel jasně seznámen s tím, že srovnání se týká prodejen různých velikostí.
Carrefour podala proti uvedenému rozsudku odvolání ke cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži, Francie) a v průběhu řízení požádala, aby byla Soudnímu dvoru předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
Před odvolacím soudem Carrefour tvrdila, že výklad směrnice 2006/114, kterou článek L. 121‑8 spotřebitelského zákona provádí, je nezbytný pro rozhodnutí sporu v původním řízení, pokud jde o to, zda srovnání cen vybraných výrobků je dovoleno pouze tehdy, jestliže jsou výrobky prodávány v prodejnách totožného druhu nebo totožné velikosti.
ITM s podáním žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nesouhlasila, když tvrdila, že zamýšlená otázka není nezbytná pro řešení sporu v původním řízení, jelikož se v něm jedná nikoliv o zákaz srovnávání cen výrobků prodávaných v prodejnách různého druhu nebo velikosti, ale o posouzení klamavého charakteru reklamy vzhledem k tomu, že spotřebitel nebyl jasně a objektivně informován o rozdílech ve formátu nebo velikosti srovnávaných prodejen.
Soudce pověřený vedením řízení uvedl, že rozhodnutí soudu prvního stupně bylo skutečně založeno na samotném principu reklamy srovnávající ceny mezi prodejnami různého druhu, a měl za to, že cour d’appel de Paris by při posuzování celého sporu měl o této otázce rozhodnout. Mimoto uvedl, že pokud by byl princip reklamy srovnávající ceny mezi různými druhy prodejen považován za slučitelný se směrnicí 2006/114, měl by se cour d’appel kromě toho zabývat tím, zda skutečnost, že prodejny, jejichž ceny jsou předmětem srovnání, jsou odlišné velikosti nebo druhu, představuje závažnou informaci ve smyslu směrnice 2005/29, s níž musí být nutně spotřebitel seznámen, a pokud ano, v jakém rozsahu nebo jakým způsobem by měla být tato informace spotřebitelům sdělována.
Za těchto podmínek se cour d’appel de Paris rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Má být čl. 4 písm. a) a c) směrnice 2006/114, podle něhož ‚srovnávací reklama je dovolena při splnění podmínek[, že] není klamavá [a] objektivně srovnává jeden nebo více základních, důležitých, ověřitelných a charakteristických rysů zboží nebo služeb‘, vykládán v tom smyslu, že srovnání cen výrobků prodávaných distribučními řetězci je dovoleno pouze tehdy, jestliže jsou výrobky prodávány v prodejnách totožného druhu nebo velikosti?
2)
Představuje skutečnost, že prodejny, jejichž ceny jsou předmětem srovnání, jsou odlišné velikosti a druhu, závažnou informaci ve smyslu směrnice 2005/29[…], s níž musí být nutně spotřebitel seznámen?
3)
Pokud ano, v jakém rozsahu nebo jakým způsobem by měla být tato informace spotřebitelům sdělována?“
K předběžným otázkám
Podstatou těchto tří otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda čl. 4 písm. a) a c) směrnice 2006/114 má být vykládán v tom smyslu, že nedovolená je taková reklama, která tak jako reklama, o kterou se jedná v původním řízení, srovnává ceny výrobků prodávaných v prodejnách různé velikosti a druhu. Mimo to se tento soud táže, zda skutečnost, že prodejny, jejichž ceny jsou srovnávány, jsou různé velikosti a druhu, představuje závažnou informaci ve smyslu čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 2005/29, na nějž odkazuje čl. 4 písm. a) směrnice 2006/114, a v případě kladné odpovědi v jakém rozsahu a jakým způsobem by měla být tato informace spotřebitelům sdělována.
Je třeba uvést, že směrnice 2006/114 provádí kodifikaci směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě (
Úř. věst. 1984, L 250, s. 17
; Zvl. vyd. 15/01, s. 227), která byla po několikerých změnách zrušena a nahrazena směrnicí 2006/114, takže judikatura Soudního dvora týkající se výkladu směrnice 84/450 se plně uplatní na situace řídící se směrnicí 2006/114.
Proto je třeba připomenout, že směrnicí 2006/114 byla provedena vyčerpávající harmonizace podmínek přípustnosti srovnávací reklamy v členských státech a že tato harmonizace svou povahou znamená, že přípustnost srovnávací reklamy je třeba posuzovat výlučně ve světle kritérií stanovených unijním normotvůrcem (viz rozsudek ze dne 8. dubna 2003, Pippig Augenoptik,
C‑44/01
,
EU:C:2003:205
, bod
, a ze dne 18. listopadu 2010, Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, bod
).
Mimoto podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být podmínky přípustnosti srovnávací reklamy vykládány ve smyslu jí co nejpříznivějším při současném zajištění toho, aby srovnávací reklama nebyla využívána nesoutěžním a nepoctivým způsobem nebo způsobem, jenž by mohl způsobit újmu zájmům spotřebitelů, jelikož má tato reklama přispět k objektivnímu objasnění předností různých srovnatelných výrobků, a tím i k podněcování soutěžení mezi dodavateli zboží a služeb, jež je ku prospěchu spotřebitelů (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. října 2001, Toshiba Europe,
C‑112/99
,
EU:C:2001:566
, body
a
; ze dne 19. září 2006, Lidl Belgium,
C‑356/04
,
EU:C:2006:585
, bod
, a ze dne 18. listopadu 2010, Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, body
a
, jakož i citovaná judikatura).
Článek 4 směrnice 2006/114 přitom, neukládá, aby druh nebo velikost prodejen, v nichž jsou prodávány výrobky, jejichž ceny jsou srovnávány, byly podobné, a rovněž srovnání cen srovnatelných výrobků prodávaných v prodejnách různého druhu a velikosti může samo o sobě přispět k dosažení cílů srovnávací reklamy připomenutých v předchozím bodě tohoto rozsudku a nezpůsobuje újmu požadavku na korektní hospodářskou soutěž ani zájmům spotřebitelů.
Navzdory tomu může být reklama srovnávající ceny výrobků prodávaných v prodejnách různé velikosti a druhu považována za dovolenou ve smyslu článku 4 směrnice 2006/114 pouze tehdy, jestliže jsou splněny všechny podmínky uvedené v tomto článku.
Taková reklama musí zejména objektivně srovnávat ceny a nebýt klamavá.
Zaprvé z čl. 4 písm. c) směrnice 2006/114 totiž plyne, že ceny musí být srovnány objektivně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. září 2006, Lidl Belgium,
C‑356/04
,
EU:C:2006:585
, bod
).
Za určitých okolností přitom rozdíl ve velikosti nebo druhu prodejen, v nichž byly zjišťovány ceny srovnávané zadavatelem reklamy, může ovlivnit objektivitu srovnání. Může tomu tak být tehdy, jestliže zadavatel a jeho konkurenti, u nichž byly ceny zjišťovány, jsou součástí řetězců, z nichž každý má prodejny různé velikosti a druhu, a jestliže zadavatel srovnává ceny ve svých prodejnách větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, aniž by to bylo v reklamě uvedeno.
Jak totiž uvedl generální advokát v bodech 43 a 57 svého stanoviska, ceny běžného spotřebního zboží se mohou měnit v závislosti na druhu nebo velikosti prodejny, takže asymetrické srovnání může mít v závislosti na výběru prodejen, které jsou předmětem srovnání, za následek umělé vytvoření nebo zvětšení cenových rozdílu mezi zadavatelem reklamy a jeho konkurenty.
A zadruhé čl. 4 písm. a) směrnice 2006/114 vyžaduje, aby srovnávací reklama nebyla klamavá ve smyslu čl. 2 písm. b) této směrnice nebo článků 6 a 7 směrnice 2005/29.
Z těchto ustanovení plyne, že klamavou je srovnávací reklama, která jakýmkoli způsobem, ať už aktivně, nebo opomenutím, může klamat spotřebitele, kterým je určena, a ovlivnit jejich ekonomické chování nebo která z těchto důvodů může poškodit jiného soutěžitele. Podle čl. 4 písm. a) směrnice 2006/114 ve spojení s čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 2005/29 je tak klamavá zejména reklama, která opomíjí uvést závažné informace, které v dané souvislosti průměrný spotřebitel potřebuje pro rozhodnutí o obchodní transakci, nebo která takovou informaci zatají nebo ji poskytne nejasným, nesrozumitelným nebo dvojznačným způsobem nebo v nevhodný čas, a která tak může způsobit, že průměrný spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil.
Směrnice 2005/29 sice pojem „závažná informace“ nedefinuje, z čl. 7 odst. 1 a 2 dané směrnice však vyplývá, že takovou informací je informace, kterou v dané souvislosti průměrný spotřebitel potřebuje pro rozhodnutí o obchodní transakci a jejíž neuvedení tudíž může způsobit, že tento spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil.
Je věcí vnitrostátních soudů, aby s přihlédnutím k okolnostem každého případu ověřily, zda taková reklama může mít s ohledem na spotřebitele, jimž je tato reklama určena, takový klamavý charakter (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. listopadu 2010, Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, bod
a citovaná judikatura, jakož i ze dne 12. května 2011, Ving Sverige,
C‑122/10
,
EU:C:2011:299
, bod
). Za tímto účelem musí zohlednit vnímání výrobků nebo služeb, které jsou předmětem dotčené reklamy, průměrným běžně informovaným a přiměřeně pozorným a obezřetným spotřebitelem a dále musí přihlédnout ke všem relevantním okolnostem věci a zohlednit, jak vyplývá z článku 3 směrnice 2006/114, údaje obsažené v reklamě a obecně všechny její znaky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. listopadu 2010, Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, body
a
, jakož i citovaná judikatura).
V projednávaném případě reklama, v níž její zadavatel při srovnávání cen výrobků prodávaných v jeho prodejnách s cenami výrobků prodávaných v konkurenčních prodejnách zohlední na straně jedné ceny ve svých prodejnách větší velikosti nebo druhu a na straně druhé ceny zjištěné v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, když součástí všech řetězců jsou prodejny různé velikosti a druhu, je schopna uvést průměrného spotřebitele v omyl tím, že v něm vytvoří dojem, že při srovnání byly zohledněny všechny prodejny daných řetězců a uvedené cenové rozdíly platí pro všechny prodejny každého řetězce nezávisle na jejich velikosti nebo druhu, přestože to z důvodů uvedených v bodě 27 tohoto rozsudku není nutně pravda.
Tato reklama může ovlivnit ekonomické chování spotřebitele, neboť ho může přivést k přijetí rozhodnutí v mylné víře, že nákupem dotyčného zboží v prodejnách zadavatele reklamy spíše než v prodejnách konkurenční značky ušetří tak, jak je vyzdvihováno uvedenou reklamou.
Z toho plyne, že taková reklama může být klamavá ve smyslu čl. 4 písm. a) směrnice 2006/114.
Jinak je tomu ovšem v případě, kdy je spotřebitel informován o tom, že dotčená reklama srovnává ceny uplatňované v prodejnách zadavatele větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, jelikož spotřebitel v takovém případě ví, že pouze nákupem dotyčného zboží v prodejnách větší velikosti nebo druhu zadavatele reklamy může ušetřit tak, jak je vyzdvihováno uvedenou reklamou. Tato informace je tak v souvislosti s takovou reklamou, která srovnává ceny uplatňované v prodejnách, které jsou součástí řetězců, jejichž součástí jsou vždy prodejny různé velikosti a druhu, pro spotřebitele nezbytná k tomu, aby rozhodnutí nakoupit dotyčné zboží v prodejnách zadavatele reklamy spíše než v prodejnách konkurenční značky přijal se znalostí všech okolností a neučinil rozhodnutí o nákupu, které by jinak neučinil. V této souvislosti se tak jedná o závažnou informaci ve smyslu čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 2005/29.
Z výše uvedených úvah plyne, že taková reklama, jako je reklama dotčená v původním řízení, která srovnává ceny výrobků prodávaných v prodejnách různého druhu a velikosti, může – jsou-li tyto prodejny součástí řetězců, z nichž každý má prodejny různé velikosti a druhu, a srovnává-li zadavatel ceny uplatňované ve svých prodejnách větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu – nesplňovat požadavek objektivity srovnání plynoucí z čl. 4 písm. c) směrnice 2006/114 a být klamavá ve smyslu čl. 4 písm. a) uvedené směrnice, ledaže by spotřebitelé o tom, že byly srovnávány ceny v prodejnách zadavatele větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, byli informováni.
Co se týče rozsahu a způsobu, jakými má být sdělena taková závažná informace, je třeba uvést, že směrnice 2005/29 v tomto ohledu neobsahuje žádný konkrétní požadavek. Z článku 7 odst. 2 uvedené směrnice však plyne, že závažná informace nesmí být zatajena nebo poskytnuta nejasným, nesrozumitelným nebo dvojznačným způsobem či v nevhodný čas, a z čl. 7 odst. 1 a 3 téže směrnice pak to, že při rozhodování o tom, zda došlo k opomenutí informací, je třeba vzít v úvahu omezení použitého sdělovacího prostředku, a pokud tento sdělovací prostředek klade omezení na prostor a čas, i veškerá opatření, která obchodník přijal k zajištění přístupu spotřebitelů k informacím jinými prostředky.
Pokud jde o takovou reklamu, jako je reklama dotčená v původním řízení, z výše uvedených úvah plyne, že informace o tom, že srovnání se týká cen výrobků uplatňovaných v prodejnách zadavatele větší velikosti nebo druhu a cen zjištěných v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, představuje znak, při jehož absenci je silně pravděpodobné, že reklama nesplňuje požadavek objektivity srovnání a má klamavý charakter. Tato informace proto musí být nejen poskytnuta jasným způsobem, ale i obsažena ve vlastním reklamním sdělení, jak uvedl generální advokát v bodech 75 až 79 svého stanoviska.
Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda ve věci v původním řízení dotčená reklama s přihlédnutím k okolnostem daného případu splňuje požadavek objektivity srovnání a nemá klamavý charakter, přičemž musí zohlednit znaky připomenuté v bodě 31 tohoto rozsudku, zejména informace uvedené v samotné reklamě ohledně prodejen řetězce zadavatele a prodejen konkurenčních řetězců, jejichž ceny byly srovnávány, jelikož tyto znaky jsou relevantní pro posouzení objektivity srovnání i klamavého charakteru uvedené reklamy.
S přihlédnutím k výše uvedeným úvahám je třeba odpovědět na položené otázky následujícím způsobem:
—
Článek 4 písm. a) a c) směrnice 2006/114 ve spojení s čl. 7 odst. 1 až 3 směrnice 2005/29 musí být vykládán v tom smyslu, že taková reklama, jako je reklama, o kterou se jedná v původním řízení, která srovnává ceny výrobků prodávaných v prodejnách různého druhu a velikosti, může – jsou-li tyto prodejny součástí řetězců, z nichž každý má prodejny různé velikosti a druhu, a srovnává-li zadavatel ceny ve svých prodejnách větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu – být nedovolená ve smyslu prvně uvedeného ustanovení, ledaže by spotřebitelé byli o tom, že byly srovnávány ceny v prodejnách zadavatele větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, jasným způsobem vlastním reklamním sdělením informováni.
—
Předkládajícímu soudu při posuzování, zda je taková reklama dovolená, přísluší, aby ověřil, zda reklama, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, s ohledem na okolnosti daného případu splňuje požadavek objektivity srovnání a nemá klamavý charakter, přičemž musí zohlednit vnímání dotčených výrobků průměrným běžně informovaným a přiměřeně pozorným a obezřetným spotřebitelem a dále údaje uvedené v dané reklamě, zejména ohledně prodejen řetězce zadavatele a prodejen konkurenčních řetězců, jejichž ceny byly srovnávány, a obecně všechny její znaky.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

Článek 4 písm. a) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě ve spojení s čl. 7 odst. 1 až 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) musí být vykládán v tom smyslu, že taková reklama, jako je reklama, o kterou se jedná v původním řízení, která srovnává ceny výrobků prodávaných v prodejnách různého druhu a velikosti, může – jsou-li tyto prodejny součástí řetězců, z nichž každý má prodejny různé velikosti a druhu, a srovnává-li zadavatel ceny ve svých prodejnách větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu – být nedovolená ve smyslu prvně uvedeného ustanovení, ledaže by spotřebitelé byli o tom, že byly srovnávány ceny v prodejnách zadavatele větší velikosti nebo druhu s cenami zjištěnými v prodejnách konkurentů menší velikosti nebo druhu, jasným způsobem vlastním reklamním sdělením informováni.

Předkládajícímu soudu při posuzování, zda je taková reklama dovolená, přísluší, aby ověřil, zda reklama, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, s ohledem na okolnosti daného případu splňuje požadavek objektivity srovnání a nemá klamavý charakter, přičemž musí zohlednit vnímání dotčených výrobků průměrným běžně informovaným a přiměřeně pozorným a obezřetným spotřebitelem a dále údaje uvedené v dané reklamě, zejména ohledně prodejen řetězce zadavatele a prodejen konkurenčních řetězců, jejichž ceny byly srovnávány, a obecně všechny její znaky.

Podpisy.
(
) – Jednací jazyk: francouzština.