CELEX: 62014TJ0066
Bendra užsienio ir saugumo politika
Ribojamosios priemonės, taikomos tam tikriems asmenims ir subjektams atsižvelgiant į padėtį Zimbabvėje
Lėšų įšaldymas
Deliktinė atsakomybė

)
Ginčo aplinkybės
2002 m. vasario 18 d. Bendrojoje pozicijoje 2002/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Zimbabvei (
OL L 50, 2002, p. 1
), priimtoje remiantis ES 15 straipsniu, Europos Sąjungos Taryba išreiškė rimtą susirūpinimą dėl padėties Zimbabvėje, ypač dėl Zimbabvės Respublikos vyriausybės vykdomų grubių žmogaus teisių, įskaitant saviraiškos laisvę, teisę jungtis į asociacijas ir rengti taikius susirinkimus, pažeidimų. Todėl ji įvedė tam tikras ribojamąsias priemones dvylikos mėnesių laikotarpiui, kuris gali būti atnaujintas; šios priemonės nuolat turi būti persvarstomos.
2004 m. vasario 19 d. Tarybos bendrojoje pozicijoje 2004/161/BUSP, atnaujinančioje ribojančias [ribojamąsias] priemones Zimbabvei (
OL L 50, 2004, p. 66
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 3 t., p. 43), numatyta atnaujinti Bendrojoje pozicijoje 2002/145 nustatytas ribojamąsias priemones. Remiantis Bendrosios pozicijos 2004/161 4 straipsnio 1 dalimi, iš dalies pakeista pagal 2008 m. liepos 31 d. Tarybos bendrosios pozicijos 2008/632/BUSP, iš dalies keičiančios Bendrąją poziciją 2004/161 (
OL L 205, 2008, p. 53
), 1 straipsnio 1 dalį, „[v]alstybės narės [ėmėsi] būtinų priemonių, kad neleistų Zimbabvės [Respublikos] Vyriausybės nariams ir su jais susijusiems fiziniams asmenims, taip pat kitiems fiziniams asmenims, kurių veikla kelia grėsmę demokratijai, pažeidžia žmogaus teises bei kliudo laikytis teisinės valstybės principų Zimbabvėje, atvykti į jų teritoriją arba vykti per ją tranzitu“ ir „[t]ų asmenų sąrašas [pateiktas] priede“. Remiantis Bendrosios pozicijos 2004/161 5 straipsnio 1 dalimi, iš dalies pakeista pagal Bendrosios pozicijos 2008/632 1 straipsnio 5 dalį, „[v]isos lėšos ir ekonominiai ištekliai, priklausantys asmeniškai Zimbabvės [Respublikos] Vyriausybės nariams ir su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar organizacijoms, arba priklausantys kitiems fiziniams ar juridiniams asmenims, kurių veikla [kėlė] didelę grėsmę demokratijai, [pažeidė] žmogaus teises bei [kliudė] laikytis teisinės valstybės principų Zimbabvėje, [buvo įšaldyti]“ ir „[t]ų asmenų ir subjektų sąrašas [pateiktas] priede“. Paskui iš dalies pakeistos Bendrosios pozicijos 2004/161 galiojimas buvo pratęstas iki 2010 m. vasario 20 d. pagal 2009 m. sausio 26 d. Tarybos bendrąją poziciją 2009/68/BUSP, atnaujinančią ribojančias [ribojamąsias] priemones Zimbabvei (
OL L 23, 2009, p. 43
), o vėliau – iki 2011 m. vasario 20 d. pagal 2010 m. vasario 15 d. Tarybos sprendimą 2010/92/BUSP, pratęsiantį ribojančių [ribojamųjų] priemonių Zimbabvei taikymą (
OL L 41, 2010, p. 6
). 2011 m. vasario 15 d. Tarybos sprendimo 2011/101/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Zimbabvei (
OL L 42
, 2011, p. 6), pagal kurį panaikinta Bendroji pozicija 2004/161 ir kuris galiojo iki 2012 m. vasario 20 d., 4 straipsnio 1 dalyje ir 5 straipsnio 1 dalyje buvo nustatytos priemonės, tapačios toms, kurios nustatytos Bendrosios pozicijos 2004/161 4 straipsnio 1 dalyje ir 5 straipsnio 1 dalyje.
2004 m. vasario 19 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 314/2004 dėl tam tikrų ribojančių [ribojamųjų] priemonių Zimbabvei (
OL L 55, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 3 t., p. 50) priimtas, kaip nurodyta jo 5 konstatuojamojoje dalyje, siekiant taikyti Bendrojoje pozicijoje 2004/161 numatytas ribojamąsias priemones tiek, kiek jos patenka į EB sutarties taikymo sritį. Reglamento 6 straipsnio 1 dalyje konkrečiai numatyta, kad įšaldomos visos reglamento III priede nurodytiems atskiriems Zimbabvės Respublikos vyriausybės nariams ir visiems su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, įmonėms ir organizacijoms priklausančios lėšos ir ekonominiai ištekliai. Pagal jo 11 straipsnio b punktą Europos Bendrijų Komisija įgaliota iš dalies pakeisti tą priedą, remdamasi sprendimais, priimtais dėl Bendrosios pozicijos 2004/161 priedo.
Pirmasis ieškovas John Arnold Bredenkamp buvo įtrauktas į Bendrosios pozicijos 2004/161 4 ir 5 straipsniuose nurodytų asmenų sąrašą pagal Bendrosios pozicijos 2009/68 2 straipsnį ir priedo I dalį. To priedo 7 punkte nurodyti tokie šios pavardės įtraukimą į sąrašą pagrindžiantys motyvai:
„Verslininkas, turintis glaudžių ryšių su Zimbabvės [Respublikos] Vyriausybe. Režimui teikė finansinę ir kitokią paramą, taip pat ir per savo bendroves (taip pat žr. II dalies [1–9], 12, 14, 20, 24, 25, 28, 29, 31 ir 32 punktus).“
Pirmojo ieškovo pavardė buvo įtraukta į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų fizinių ir juridinių asmenų, įmonių ir organizacijų sąrašą pagal 2009 m. sausio 26 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 77/2009, iš dalies keičiančio Reglamentą Nr. 314/2004 (
OL L 23, 2009, p. 5
), 1 straipsnį ir priedą. To priedo I dalies 7 punkte nurodyti tokie ieškovo įtraukimą pagrindžiantys motyvai:
„Verslininkas, palaikantis glaudžius ryšius su Zimbabvės vyriausybe. Jis suteikė finansinę ir kitokios rūšies paramą režimui, įskaitant per savo bendroves (taip pat žr. II dalies [1–9], 12, 14, 20, 24, 25, 28, 29, 31 ir 32 punktus).“
Antrosios ir trečiosios ieškovių pavadinimai, t. y.
Echo Delta (Holdings) PCC Ltd
ir
Scottlee Holdings (Private) Ltd
, taip pat buvo įtraukti į Bendrosios pozicijos 2004/161 4 ir 5 straipsniuose nurodytų asmenų sąrašą pagal Bendrosios pozicijos 2009/68 2 straipsnį ir priedą. Šie pavadinimai buvo įtraukti ir į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų fizinių ir juridinių asmenų, įmonių ir organizacijų sąrašą pagal Reglamento Nr. 77/2009 1 straipsnį ir priedą. Jų įtraukimą į nagrinėjamus sąrašus pagrindžiantys motyvai pateikti su informacija „Priklauso John Arnold Bredenkamp“ Bendrojoje pozicijoje 2004/161 ir su informacija „Priklauso John Arnold Bredenkamp“ Reglamente Nr. 77/2009. Be to, pavadinimas „Breco International“ įtrauktas į Bendrosios pozicijos 2004/161 4 ir 5 straipsniuose nurodytų asmenų sąrašo II dalies 7 punktą pagal Bendrosios pozicijos 2009/68 2 straipsnį ir priedą, o į Reglamento Nr. 314/2004 III priedo II dalies 7 punktą pagal Reglamento Nr. 77/2009 1 straipsnį ir priedą. Šio pavadinimo įtraukimą į tuos sąrašus pagrindžiantys motyvai tapatūs tiems, kuriais grindžiamas antrosios ir trečiosios ieškovių pavadinimų įtraukimas į tuos pačius sąrašus.
J. Bredenkamp ir 18 juridinių asmenų, tarp kurių antroji ir trečioji ieškovės šioje byloje, pareiškė ieškinį dėl Reglamento Nr. 77/2009 panaikinimo, jį Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarija gavo 2009 m. balandžio 6 d. (byla T‑145/09,
Bredenkamp ir kt. / Komisija
).
Pirmųjų trijų ieškovų pavardė, pavadinimai ir
Breco International
pavadinimas palikti atitinkamuose sąrašuose pagal Sprendimą 2010/92, 2010 m. vasario 25 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 173/2010, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 314/2004 (
OL L 51, 2010, p. 13
), Sprendimą 2011/101 ir 2011 m. vasario 23 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 174/2011, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 314/2004 (
OL L 49, 2011, p. 23
).
Pirmųjų trijų ieškovų pavardė, pavadinimai ir
Breco International
pavadinimas išbraukti iš atitinkamų sąrašų pagal 2012 m. vasario 17 d. Tarybos sprendimą 2012/97/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2011/101 (
OL L 47, 2012, p. 50
), ir 2012 m. vasario 21 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 151/2012, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 314/2004 (
OL L 49, 2012, p. 2
).
Po to, kai buvo priimti Sprendimas 2012/97 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 151/2012, Bendrasis Teismas 2012 m. rugsėjo 6 d. Nutartyje Bredenkamp ir kt. / Komisija (
T‑145/09
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2012:407
) nusprendė, kad nereikia priimti sprendimo dėl 2009 m. balandžio 6 d. pareikšto ieškinio.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovai pareiškė šį ieškinį, jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. sausio 24 d.
Ieškovai Bendrojo Teismo prašo:
—
priteisti iš Tarybos ir Komisijos ieškinyje nurodytos žalos atlyginimą,
—
priteisti iš Tarybos ir Komisijos nuo sprendimo priėmimo dienos sudėtines palūkanas pagal
Euribor normas
, padidintas dar 2 %,
—
priteisti iš Tarybos ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba ir Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
Šalys pateikė daugybę pareiškimų byloje
Bredenkamp ir kt. / Komisija
(T‑145/09). Kadangi šioje byloje nėra jokio pagrindo pašalinti šiuos dokumentus iš bylos medžiagos, galiausiai jie pridedami. Be to, šalys neprieštaravo, kad šie pareiškimai būtų pateikti.
Dėl teisės
Grįsdami ieškinį ieškovai remiasi penkiais pagrindais dėl turtinės ir neturtinės žalos, kurią lėmė daugybė pažeidimų, susijusių su jų pavardės ir pavadinimų įtraukimu pirmą kartą į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą ir palikimu jame. Šie pažeidimai suskirstyti į keturis kaltinimus.
Pirmiausia Taryba mano, kad ieškinį reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtiną arba kaip akivaizdžiai neturintį jokio teisinio pagrindo, nes neabejotinai nepakanka įrodymų, kuriais grindžiamas skyrius dėl reikalavimų atlyginti ieškovų tariamai patirtą žalą.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Sąjungos deliktinė atsakomybė pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą dėl jos organų neteisėtų veiksmų kyla, jeigu tenkinamos visos sąlygos, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos realumas ir priežastinio ryšio tarp veiksmų, kuriais kaltinama, ir nurodytos žalos buvimas. Šių trijų atsakomybės atsiradimo sąlygų kumuliatyvus pobūdis reiškia, kad jei nėra tenkinama nors viena iš jų, visą ieškinį dėl žalos atlyginimo reikia atmesti ir nebūtina nagrinėti kitų sąlygų (žr. 2011 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Sison / Taryba,
T‑341/07
,
EU:T:2011:687
,
ir
punktus ir nurodytą teismų praktiką).
Turint omeny pirmojo ieškovo prašymą atlyginti tariamai jo patirtą neturtinę žalą, pirmiausia reikia nagrinėti klausimą dėl Tarybos ir Komisijos veiksmų, kurių imtasi dėl ieškovo, teisėtumo. Iš tikrųjų reikia atmesti Tarybos argumentus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu ar akivaizdžiu jo nepagrįstumu, atsižvelgiant į įrodymus, pridėtus prie ieškinio, bent jau dėl pirmojo ieškovo nurodytos neturtinės žalos, nes ieškinyje yra pakankamai dokumentų, kuriuose aprašytos tokią žalą galinčios pagrįsti aplinkybės. Jeigu šiame kontekste paaiškės, kad tų institucijų veiksmai pirmojo ieškovo atžvilgiu buvo teisėti, reikės atmesti visą ieškinį dėl visų ieškovų todėl, kad ginčijamo įtraukimo į sąrašus pagrindas yra pirmojo ieškovo pavardės įtraukimas į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą.
Visų pirma Komisija teigia, kad ketvirtajai ieškovei niekada nebuvo taikytos ribojamosios priemonės, todėl ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su šia ieškove.
Kaip nurodyta pirmesniame 6 punkte, ketvirtoji ieškovė teigia esanti vienintelė
Breco International (Private)
teisių perėmėja, kuri įtraukta į Reglamento Nr. 314/2004 III priedo 6 straipsnyje nurodytų juridinių asmenų, įmonių ir organizacijų sąrašą pagal Reglamento Nr. 77/2009 1 straipsnį ir priedą, nurodant pavadinimą „Breco International“. Šiuo klausimu pažymėtina, jog to priedo II dalies 7 punkte nurodyta, kad
Breco International
yra juridinis asmuo, įsteigtas Saint‑Hélier (Džersis). Remiantis teismo posėdyje Tarybos pateiktais paaiškinimais, išvada dėl tokios Džersyje įsteigtos įmonės egzistavimo buvo padaryta gavus įmonių informacijos agentūros pranešimą, pridėtą prie šios institucijos pateikto tripliko. Tačiau, remiantis Zimbabvės įmonių registro 2010 m. rugsėjo 29 d. išduota pavadinimo keitimo pažyma, kurią ieškovai pateikė šalindami ieškinio trūkumus, ketvirtoji ieškovė yra Zimbabvėje įsteigta bendrovė
Breco international (Private) Ltd
, tapusi
Fodya (Private) Ltd
. Pirma, šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad
Breco International
pavadinimas į nagrinėjamą sąrašą įtrauktas nesiremiant Zimbabvės įmonių registro išduotu šio subjekto teisinio egzistavimo įrodymu. Antra, nėra jokių įrodymų, leidžiančių daryti išvadą, kad įtraukdamos į tuos sąrašus
Breco International
pavadinimą atitinkamos institucijos manė, kad į šiuos sąrašus įtraukia ketvirtosios ieškovės pavadinimą, t. y įsteigtos Hararėje (Zimbabvė), kurios identifikavimo duomenys dėl šios priežasties iš esmės skyrėsi nuo
Breco International
. Šiomis aplinkybėmis ieškovai klaidingai teigia, kad ketvirtosios ieškovės pavadinimas buvo įtrauktas į tuos pačius sąrašus.
Vis dėlto, priešingai, nei teigia Komisija, aplinkybė, jog ketvirtoji ieškovė nepateikė įrodymų, kad jos pavadinimas įtrauktas į nagrinėjamus sąrašus, nesusijusi su šio ieškinio dėl žalos atlyginimo priimtinumu tiek, kiek jį pateikė ši ieškovė. Iš tikrųjų klausimas, ar
Breco International
pavadinimo arba pirmų trijų ieškovų pavardės ir pavadinimų įtraukimas į tuos sąrašus ketvirtajai ieškovei padarė žalos, kuri turi būti atlyginta pagal šio sprendimo 17 punkte nurodytas taisykles, susijęs ne su ieškinio priimtinumu, o su nurodytos žalos realumu ir priežastinio ryšio tarp šio įtraukimo tariamo neteisėtumo ir šios žalos buvimu.
Dėl šios priežasties, nors ieškovų argumentai nėra tikslūs, nes jais tvirtinama, kad ketvirtosios ieškovės pavadinimas buvo įtrauktas į nagrinėjamus sąrašus, vis dėlto ieškinys priimtinas tiek, kiek jis susijęs su ketvirtąja ieškove.
Dėl Tarybos ir Komisijos tariamai neteisėtų veiksmų pirmiausia pažymėtina, kad nors ieškinio įžanginėje dalyje ieškovai kartais nurodo bendrąsias pozicijas ir sprendimus, priimtus remiantis ES sutarties bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) nuostatomis ir kuriuose joms nustatytos ribojamosios priemonės, o kartais – remiantis EB ir ESV sutarčių nuostatomis priimtais reglamentais, kaltinimuose dėl padarytų tariamų pažeidimų jie nurodo tik šiuos reglamentus. Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, jog ieškiniu siekiama, kad būtų nustatyta Sąjungos deliktinė atsakomybė, remiantis vien nurodytais reglamentais, o ne BUSP srityje priimtomis bendrosiomis pozicijomis ir sprendimais.
Tam, kad būtų tenkinama Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlyga, susijusi su veiksmų, kuriais institucijos kaltinamos, neteisėtumu, turi būti nustatytas pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas. Iš esmės taip yra pagrindinės teisės į nuosavybę atveju (2011 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Sison / Taryba,
T‑341/07
,
EU:T:2011:687
,
ir
punktai).
Šioje byloje ieškovai tvirtina, kad tiek, kiek reglamentai Nr. 77/2009, Nr. 173/2010 ir Nr. 174/2011 su jais susiję, šie reglamentai, pirma, neturi teisinio pagrindo, antra, juose yra teisės ir faktų klaidų, trečia, jais pažeidžiami esminiai procedūriniai reikalavimai ir, ketvirta, atsižvelgiant į nurodytus trūkumus, jais pažeidžiama teisė į nuosavybę.
Pirmiausia pažymėtina, jog, kiek tai susiję su sąlyga, pagal kurią tariamai pažeista teisės norma turi suteikti teisių privatiems asmenims, ribojamosiomis priemonėmis siekiama riboti asmenų, kuriems jos taikomos, tam tikrų teisių, visų pirma jų teisės į nuosavybę, įgyvendinimą. Vis dėlto atsižvelgiant į tikslus, kurių siekiama tokia, kaip nagrinėjamoji, ribojamųjų priemonių sistema, ji yra apribojimas, atitinkantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 52 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus (2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
–
punktai). Be to, ieškovai neteigia, kad ši sistema, kuri yra būtent tokia, pažeidžia jų teisę į nuosavybę. Vis dėlto reikia priminti, kad įgaliojimais riboti teisę į nuosavybę turi būti naudojamasi laikantis šiuo tikslu nustatytų procesinių ir materialinių normų. Priešingu atveju, turi būti konstatuotas nepagrįstas teisės į nuosavybę apribojimas (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Kadi ir Al Barakaat International Foundation / Taryba ir Komisija,
C‑402/05 P ir C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
,
,
ir
–
punktus). Vadinasi, tiek, kiek ieškiniui pagrįsti pateiktais kaltinimais siekiama, kad būtų nustatyta, jog reglamentai, pagal kuriuos įšaldytos pirmų trijų ieškovų turtas, turi trūkumų, susijusių su procesinėmis ir materialinėmis normomis, pagal kurias reglamentuojami įgaliojimai apriboti jų teisę į nuosavybę, ieškovai remiasi teisės normomis, suteikiančiomis teisių privatiems asmenims.
Visų pirma reikia išnagrinėti kaltinimą dėl tariamo teisinio pagrindo nebuvimo, paskui – kaltinimą dėl tariamo esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo ir galiausiai – likusius du kaltinimus dėl ginčijamų aktų teisėtumo dėl esmės.
Dėl tariamo teisinio pagrindo nebuvimo
Ieškovai tvirtina, kad EB 60 ir 301 straipsniai, kuriais grindžiamas Reglamentas Nr. 314/2004, taikomi trečiosioms šalims ir jų vadovams, taip pat su jais susijusiems ar jų kontroliuojamiems asmenims ir subjektams. Tačiau nė vienas ieškovas nesusijęs su kuria nors iš šių kategorijų, net jei reiktų priimti teiginį, kad pirmasis ieškovas palaikė glaudžius ryšius su Zimbabvės vyriausybe, o tai ieškovai ginčija. Iš tikrųjų Zimbabvės verslininko pavardės į to reglamento 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą negalima įtraukti remiantis bet kokios rūšies ryšių palaikymu ir neatsižvelgiant į konkretų elgesį. Anot ieškovų, teisė į veiksmingą teisminę gynybą reiškia, kad jie gali reikalauti atlyginti žalą, patirtą dėl to, kad ginčijami aktai neteisėti, nes neturi teisinio pagrindo. Bet kuriuo atveju ieškovai teigia, kad nors pirmasis ieškovas turėjo būti laikomas susijusiu su Zimbabvės vyriausybe, dėl šios aplinkybės atitinkamos institucijos neįgyja įgaliojimų automatiškai įtraukti antrosios ir trečiosios ieškovės, taip pat
Breco International
pavadinimų į nagrinėjamus sąrašus.
Pateikdamos šiuos argumentus ieškovės iš esmės tvirtina, kad Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnis, aiškinamas atsižvelgiant į EB 60 ir 301 straipsnius, kurie yra jo teisinis pagrindas, taikomas trečiosioms šalims ir jų vadovams, o kiek tai susiję su fiziniais ar juridiniais asmenimis, – tik tiems, kurie su jais tiesiogiai susiję ar jų kontroliuojami, bet ne verslininkams ir tokioms įmonėms kaip jos.
EB 60 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad jei EB 301 straipsnyje numatytais atvejais manoma, kad Bendrijai reikia imtis veiksmų, Taryba gali atitinkamų trečiųjų šalių atžvilgiu imtis reikalingų neatidėliotinų priemonių, taikomų kapitalo judėjimui ir mokėjimams. Pagal EB 301 straipsnį tais atvejais, kai bendroji pozicija ar bendrieji veiksmai, priimti pagal Europos Sąjungos sutarties nuostatas, susijusias su BUSP politika, numato, kad Bendrija visiškai nutrauks ar iš dalies apribos ekonominius santykius su viena ar keletu trečiųjų šalių, Taryba imasi būtinų skubių priemonių.
Atsižvelgiant į EB 60 ir 301 straipsnių formuluotę, būtent juose esančias sąvokas „trečiųjų šalių atžvilgiu“ ir „su viena ar keletu trečiųjų šalių“, šiose nuostatose numatytas priemonių prieš trečiąsias šalis priėmimas, o ši sąvoka gali apimti tokios šalies vadovus ir su šiais vadovais susijusius arba tiesiogiai ar netiesiogiai jų kontroliuojamus privačius asmenis ir organizacijas. Taigi negalima atmesti galimybės, kad ribojamosios priemonės gali būti taikomos kai kurių įmonių vadovams remiantis EB 60 ir 301 straipsniais, jei įrodyta, kad jie susiję su atitinkamos trečiosios šalies vadovais (šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 13 d. Sprendimo Tay Za / Taryba,
C‑376/10 P
,
EU:C:2012:138
,
ir
punktus).
Reglamentas Nr. 314/2004 ir 25 punkte nurodyti jį iš dalies keičiantys reglamentai susiję su Zimbabvės Respublikai nustatytomis ribojamosiomis priemonėmis.
Remiantis Reglamento Nr. 314/2004 2 konstatuojamąja dalimi, atsižvelgiant į šios šalies vyriausybės daromus grubius žmogaus teisių pažeidimus, reikėjo toliau taikyti dar 2002 m. nustatytas ribojamąsias priemones.
Nagrinėjamas ribojamąsias priemones sudarė visų lėšų ir ekonominių išteklių, priklausančių asmenims, priskirtiems prie Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų kategorijų, įšaldymas. Šie asmenys yra Zimbabvės vyriausybės nariai ir su šiais nariais susiję fiziniai ar juridiniai asmenys, įmonės ir organizacijos.
Šiuo atveju iš Reglamento Nr. 77/2009 priedo matyti, kad pirmojo ieškovo pavardė į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, įmonių ir organizacijų sąrašą įtraukta remiantis tuo, kad jis yra „palaikantis glaudžius ryšius su Zimbabvės vyriausybe“ ir „suteikė finansinę ir kitokios rūšies paramą režimui, įskaitant per savo bendroves“ (žr. šio sprendimo 5 punktą). Komisija įtraukė šią pavardę pasinaudojusi to reglamento 11 straipsnio b punkte suteiktais įgaliojimais po to, kai buvo priimta Bendroji pozicija 2009/68.
Taryba ir Komisija tvirtina, kad šis motyvavimas visiškai atitinka su atitinkamos šalies, kuriai taikomos ribojamosios priemonės, vadovais „susijusio“ asmens sąvoką. Atsižvelgiant į ribojamosiomis priemonėmis siekiamą tikslą, t. y. užkirsti kelią bet kokiam paramos teikimui atitinkamai vyriausybei, „susijusio“ asmens sąvoka turi apimti ir asmenis, vykdančius šio sprendimo 35 punkte aprašytą veiklą. Todėl pirmojo ieškovo pavardės įtraukimas pagal Reglamentą Nr. 77/2009 į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, įmonių ir organizacijų sąrašą yra tinkamai pagrįstas EB 60 ir 301 straipsniais, kuriais grindžiamas Reglamentas Nr. 314/2004.
Tokia išvada darytina ir dėl pirmajam ieškovui priklausančių juridinių asmenų, kurių pavadinimai įtraukti į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Kaip teigia Taryba, akivaizdu, kad galimybė priimti ribojamąsias priemones visiems juridiniams asmenims, priklausantiems su atitinkamos valstybės vadovais susijusiam fiziniam asmeniui, yra tų priemonių veiksmingumo sąlyga. Todėl, atsižvelgiant į tai, kad antrosios ir trečiosios ieškovių pavadinimai į aptariamus sąrašus buvo įtraukti dėl to, kad jos priklauso pirmajam ieškovui, šis įtraukimas tinkamai pagrįstas EB 60 ir 301 straipsniais. Tai pasakytina ir dėl
Breco International
įtraukimo, kuris motyvuotas taip pat, todėl Reglamentas Nr. 314/2004 tinkamai pagrįstas tais straipsniais, kiek tai susiję su šia įmone.
Taigi negalima konstatuoti jokio pažeidimo dėl pirmų trijų ieškovų pavardės, pavadinimų ir
Breco International
pavadinimo įtraukimo į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą.
Šiuo atveju, kadangi ieškovų argumentas, kad jų elgesys neleidžia jų pripažinti susijusiais su Zimbabvės vyriausybe, gali būti aiškinamas kaip tvirtinimas, kad jie nėra su ta vyriausybe susiję asmenys, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnį, kuris išaiškintas šio sprendimo 34 punkte, toks argumentas painiojasi su kaltinimu dėl tariamų klaidų, susijusių su faktinių aplinkybių vertinimu, kuris bus nagrinėjamas paskesniuose 65–94 punktuose.
Dėl tariamo esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo
Ieškovai tvirtina, kad aktuose, pagal kuriuos pirmųjų trijų ieškovų pavardė ir pavadinimai ir
Breco International
pavadinimas įtraukti į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą, nėra specifinio ir konkretaus motyvavimo, kurie leistų jiems įvertinti šio įtraukimo į sąrašus pagrįstumą, atsižvelgiant į susijusias teisines sąlygas, todėl jie negali ginčyti jo galiojimo. Taigi, ieškovų nuomone, nagrinėjamų aktų motyvavimas turėjo būti pateiktas juos priimant, tokio trūkumo negalima ištaisyti teismo procese. Bet kuriuo atveju su tuo susiję įrodymai jiems turėjo būti pateikti prieš pirmą įtraukimo atnaujinimą, taip pat suteikta galimybė būti išklausytiems. Tačiau jiems visiškai nebuvo suteikta teisė gauti šios rūšies įrodymų, o susirašinėjimas su Taryba vyko tik dėl procedūrinių klausimų.
Taip argumentuodami ieškovai pateikia du kaltinimus. Pirmasis susijęs su motyvavimo stoka, o antrasis – su jų teisės į gynybą pažeidimu dėl to, kad, pirma, nepranešta apie jų kaltę patvirtinančius įrodymus ir, antra, nesuteikta galimybė pateikti argumentus Tarybai ir Komisijai. Šis tariamas teisės būti išklausytam pažeidimas pakenkė ir jų teisei į veiksmingą teisminę gynybą.
(Praleista)
Dėl tariamo teisės būti išklausytam pažeidimo
Atsižvelgiant į tai, kad lėšų įšaldymo priemonė turi būti netikėta (žr. šio sprendimo 45 punktą), dėl teisės būti išklausytam, kurios turi būti paisoma ribojamųjų priemonių srityje, remiantis nusistovėjusia Teismo praktika, nereikalaujama, kad Sąjungos institucijos prieš pirmą kartą įtraukdamos atitinkamą asmenį ar subjektą į sąrašą, kuriame nustatytos ribojamosios priemonės, praneštų tam asmeniui ar subjektui apie įtraukimo motyvus (žr. 2014 m. vasario 4 d. Sprendimo Syrian Lebanese Commercial Bank / Taryba,
T‑174/12 ir T‑80/13
,
EU:T:2014:52
,
punktą ir nurodytą teismų praktiką), ir Taryba savo iniciatyva neprivalo išklausyti šio asmens ar subjekto (2009 m. spalio 14 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
ir
punktai).
Tačiau jeigu Taryba pirmą kartą įšaldė lėšas terminuotam laikotarpiui, iš esmės prieš pratęsdama šios priemonės taikymą ji turi suteikti galimybę suinteresuotiems asmenims būti išklausytiems. Tam, kad būtų veiksmingi, aktai dėl tokios priemonės taikymo pratęsimo nebūtinai turi būti netikėti (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 12 d. Sprendimo Al Assad / Taryba,
T‑202/12
,
EU:T:2014:113
,
punktą).
Nors tiesa, kad jeigu, kaip šioje byloje (žr. šio sprendimo 43–46 punktus), perduota pakankamai tiksli informacija, leidžianti suinteresuotajam asmeniui veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl atitinkamų institucijų prieš jį pateiktų įrodymų, teisės į gynybą paisymas nereiškia, kad joms atsiranda pareiga savo iniciatyva leisti susipažinti su jo bylos dokumentais, vis dėlto suinteresuotojo asmens prašymu tos institucijos turi leisti susipažinti su visais nekonfidencialiais administraciniais dokumentais, susijusiais su nagrinėjama priemone (šiuo klausimu žr. 2009 m. spalio 14 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
punktą).
Be to, teisė būti išklausytam prieš priimant aktus, pagal kuriuos ir toliau taikomos ribojamosios priemonės asmenims, kuriems šios priemonės jau taikomos, leidžia teigti, kad Taryba turi naujų įrodymų dėl šių asmenų (2014 m. kovo 12 d. Sprendimo Al Assad / Taryba,
T‑202/12
,
EU:T:2014:113
,
punktas).
Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad 2009 m. vasario 5 d. advokatas Komisijai išsiuntė paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, kuriais grindžiamas pirmojo ieškovo pavardės įtraukimas pirmą kartą į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Ši paraiška pateikta remiantis 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
OL L 145
, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331). 2009 m. kovo 5 d. rašte Komisija pripažino, kad turi du su paraiška susijusius dokumentus. Konkrečiai ji pripažino, kad turi du per „Europos ryšių“ sistemą (COREU) pateiktus dokumentus, kuriuose, be kita ko, yra informacijos apie pirmojo ieškovo pavardės ir jam priklausančių bendrovių pavadinimų įtraukimą į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Vis dėlto Komisija atsisakė suteikti galimybę susipažinti su šiais dokumentais, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečia įtrauka dėl visuomenės intereso, susijusio su tarptautiniais santykiais, apsaugos.
2009 m. kovo 9 d. rašte šį kartą pirmojo ieškovo ir 16 bendrovių, tarp kurių antroji ir trečioji ieškovės bei
Breco International
, vardu pateikta „kartotinė paraiška“. 2009 m. liepos 3 d. rašte Komisija atsisakė suteikti galimybę susipažinti su tais dokumentais, remdamasi tais pačiais motyvais kaip pirmą kartą.
Be to, 2012 m. birželio 6 d. rašte pirmasis ieškovas Tarybai išsiuntė prašymą susipažinti su informacija, susijusia su jo pavardės, ir kelių jam priklausančių bendrovių, tarp jų antrosios ir trečiosios ieškovių bei
Breco International
, pavadinimų įtraukimu į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Šis prašymas pateiktas remiantis 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (
OL L 8
, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102). 2012 m. rugsėjo 18 d. rašte Taryba pateikė atsakymą ir atsiuntė keturis jos generalinio sekretoriato valstybių narių delegacijoms siųstus dokumentus. Iš esmės šiuose dokumentuose buvo informacija, susijusi su trijų pirmųjų ieškovų ir
Breco International
tapatybėmis. Viename iš šių dokumentų, t. y „Coreu CFSP/0053/09“, nurodytos pirmajam ieškovui Jungtinių Amerikos Valstijų federalinių institucijų taikomos ribojamosios priemonės, o nurodytas pagrindas – per savo įmonių tinklą šio asmens teikta finansinė parama Zimbabvės vyriausybei. Nurodyta ir tai, kad pirmasis ieškovas susijęs su tos vyriausybės ministru ir Zimbabvės Prezidentu Robert Mugabe.
Iš šių aplinkybių matyti, kad pirmieji trys ieškovai ir
Breco International
kreipėsi į Komisiją, vėliausiai 2009 m. kovo 9 d. pateikdami paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, kuriais grindžiamas pirmųjų trijų ieškovų pavardės ir pavadinimų ir
Breco International
pavadinimo įtraukimas į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Vis dėlto Komisija, t. y. Reglamento Nr. 77/2009, pagal kurį ieškovų pavardė ir pavadinimai pirmą kartą įtraukti į nagrinėjamus sąrašus, ir reglamentų Nr. 173/2010 ir 174/2011 rengėja, netenkino šios paraiškos.
Darant prielaidą, kad šis atsisakymas galėjo sutrukdyti pirmiesiems trims ieškovams veiksmingai pareikšti savo nuomonę apie šios institucijos dėl jų priimtą priemonę, dar reikia išnagrinėti, ar atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes ši faktinė aplinkybė bet kuriuo atveju yra pažeidimas be padarinių, nes jeigu šio pažeidimo nebūtų, šie ieškovai nebūtų galėję geriau užtikrinti savo gynybos (2014 m. vasario 4 d. Sprendimo Syrian Lebanese Commercial Bank / Taryba,
T‑174/12 ir T‑80/13
,
EU:T:2014:52
,
punktas).
Šiuo klausimu pažymėtina, jog ieškovai nurodo, kad 2009 m. vasario 19 d.
Foreign & Commonwealth Office
(FCO, Užsienio ir Britų Sandraugos reikalų biuras, Jungtinė Karalystė) pagal 2000 m. Informacijos laisvės aktą (
Freedom of Information Act 2000
) pateikė prašymą leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais su pirmųjų trijų ieškovų pavardės, pavadinimų ir
Breco International
pavadinimo įtraukimu į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Atsakydamas į šį prašymą 2009 m. birželio 2 d. FCO pateikė 17 dokumentų sąrašą ir kitų dviejų dokumentų kopijas, kurie visi viešai prieinami. Vienas iš šių dokumentų buvo 2002 m. spalio 8 d. Kongo Demokratinės Respublikos neteisėto gamtos išteklių ir kitų rūšių turto naudojimo ekspertų grupės (toliau – ekspertų grupė) ataskaita, parengta globojant Jungtinių Tautų Organizacijos Saugumo Tarybai (JTO) (toliau – 2002 m. spalio 8 d. ataskaita), daugybė spaudos straipsnių apie pirmąjį ieškovą ir tam tikras skaičius interneto nuorodų į informaciją apie nurodytas bendroves.
Maža to, priėmus Sprendimą 2011/101 ir Reglamentą Nr. 174/2011, 2011 m. lapkričio 4 d. pirmasis ieškovas FCO pateikė kitą prašymą dėl dokumentų, susijusių su jo įtraukimu į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Atsakydamas į šį prašymą FCO pirmajam ieškovui pateikė 15 dokumentų sąrašą, tarp kurių, be kita ko, buvo 2002 m. spalio 8 d. ataskaita ir daugybė spaudos straipsnių.
Pažymėtina ir tai, kad, kaip primena Taryba, Komisija 2009 m. sausio 27 d. rašte pirmajam ieškovui pranešė apie jo pavardės įtraukimą į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą, o 2009 m. gruodžio 18 d. rašte jam pasiūlė pateikti pastabas ir galimą prašymą Tarybai išbraukti iš sąrašo. Be to, 2009 m. spalio 26 d. ir lapkričio 26 d., 2010 m. sausio 21 d. ir vasario 10 d. laiškuose pirmasis ieškovas kreipėsi į visus Tarybos narius ir pateikė savo pastabas dėl jo pavardės ir jam priklausančių bendrovių pavadinimų įtraukimo į aptariamus sąrašus. 2010 m. vasario 16 d. rašte Taryba atmetė pirmojo ieškovo argumentus, be kita ko, nurodydama 2003 m. spalio 15 d. ekspertų grupės antroje ataskaitoje, parengtoje globojant JTO (toliau – 2003 m. spalio 15 d. ataskaita), pateiktas aplinkybes. Taryba pirmajam ieškovui pranešė, kad nagrinėjamas įtraukimas į sąrašus paliekamas, remiantis Sprendimu 2010/92. Pirmasis ieškovas į šį raštą atsakė 2010 m. balandžio 19 d. laiške, o į šį laišką Taryba atsakė 2010 m. birželio 7 d. rašte. Galiausiai 2011 m. gegužės 13 d. laiške pirmasis ieškovas pateikė pastabas Sąjungos vyriausiajam įgaliotiniui užsienio reikalams ir saugumo politikai, o 2011 m. birželio 29 d. gavo Europos išorės veiksmų tarnybos atsakymą. Be to, atsakydama į du 2011 m. spalio 11 d. ir lapkričio 3 d. pirmojo ieškovo laiškus Taryba 2011 m. lapkričio 9 d. rašte jam priminė, kad bet kuriuo metu jai galima pateikti prašymą ribojamąsias priemones nagrinėti iš naujo.
Visų pirma iš to, kas pasakyta, matyti, kad pirmieji trys ieškovai ir
Breco International
per FCO galėjo susipažinti su visais dokumentais, kurie yra esminiai įrodymai ir informacija, pagrindžianti jų įtraukimą į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą. Ieškovai ieškinio 52.3 ir 55 punktuose kelis kartus tvirtino, kad pirmųjų trijų ieškovų pavardė, pavadinimai ir
Breco International
pavadinimas į nagrinėjamus sąrašus įtraukti Jungtinės Karalystės iniciatyva ir mažai tikėtina, kad Taryba ar Komisija būtų turėjusi kitų dokumentų, nei atsiųsti FCO. Taryba pažymi, kad ieškovų iš FCO gauti dokumentai yra esminiai, į kuriuos atsižvelgta.
Antra, iš to matyti, kad, susipažinę su šiais dokumentais, pirmieji trys ieškovai ir
Breco International
užmezgė ir išlaikė nuolatinius ryšius su Taryba dėl esminių klausimų, susijusių su jų pavardės ir pavadinimų įtraukimu į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą ir palikimu jame.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia konstatuoti, kad aplinkybė, jog Komisija pirmiesiems trims ieškovams neatskleidė dokumentų, pagrindžiančių jų pavardės ir pavadinimų įtraukimą į Reglamento Nr. 314/2004 6 straipsnyje nurodytų asmenų sąrašą, nelėmė jų teisės į gynybą pažeidimo. Iš tikrųjų šis neatskleidimas jiems nesutrukdė pateikti argumentų po to, kai susipažino su visais dokumentais, kuriuos patys laiko esmine informacija, į kurią atitinkamos institucijos atsižvelgė pateikdamos motyvus; be to, šie motyvai buvo tapatūs per visą to įtraukimo į sąrašus laikotarpį. Taigi atsižvelgiant į šio sprendimo 20 punkte pateiktus vertinimus, iš kurių matyti, kad ketvirtoji ieškovė nebuvo įtraukta į nagrinėjamus sąrašus, negalima konstatuoti jokio jos teisės į gynybą pažeidimo.
(Praleista)

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš
John Arnold Bredenkamp
,
Echo Delta (Holdings) PCC Ltd
,
Scottlee Holdings (Private) Ltd
ir
Fodya (Private) Ltd
Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Gratsias
Kancheva
Wetter
Paskelbta 2016 m. liepos 21 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.