CELEX: 62019CJ0097
Преюдициално запитване
Митнически кодекс
Митнически декларации
Член 78 от този кодекс
; Поправка на митническата декларация
Име на декларатора
Промяна в информацията, свързана с личността на декларатора, чиято цел е да се установи отношение на косвено представителство
Косвено представителство на лицето, получило сертификат за внос

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 78, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58, наричан по-нататък „Митническият кодекс“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG и Hauptzollamt Köln (Главно митническо учреждение Кьолн, Германия, наричано по-нататък „главното митническо учреждение“) по повод отказа на последното да уважи искане за поправка на съдържащата се в митническа декларация информация, свързана с личността на декларатора.
Правна уредба
Митническият кодекс е отменен и заменен с Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (
ОВ L 145, 2008 г., стр. 1
), влязъл в сила на 24 юни 2008 г. Този регламент е изменен с Регламент (ЕС) № 528/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 12 юни 2013 г. (
ОВ L 165, 2013 г., стр. 62
, наричан по-нататък „Модернизираният митнически кодекс“). Както става ясно от член 188 от Модернизирания митнически кодекс, някои от разпоредбите му се прилагат от 24 юни 2008 г., докато други разпоредби трябва да започнат да се прилагат не по-късно от 1 ноември 2013 г. Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (
ОВ L 269, 2013 г., стр. 1
и поправка в
ОВ L 2013, 287 г., стр. 90
), влязъл в сила на 30 октомври 2013 г., отменя Модернизирания митнически кодекс, но и Митническия кодекс, тъй като някои разпоредби на последния продължават да се прилагат най-много до 1 ноември 2013 г. Така от прочита на член 286, параграф 2 във връзка с член 288, параграф 2 от Регламент № 952/2013 следва, че Митническият кодекс е отменен, считано от 1 май 2016 г. Следователно, като се има предвид датата, на която са настъпили фактите в главното производство, към настоящото дело се прилага Митническият кодекс. От друга страна, нито една от разпоредбите на Модернизирания митнически кодекс, приложими от 24 юни 2008 г., не е релевантна за целите на настоящото дело.
Осмо съображение от Митническия кодекс е гласяло:
„като има предвид, че при приемането на мерките за прилагане на настоящия Кодекс следва да се обърне изключително внимание на предотвратяването на измами или нередности, които биха нанесли вреди на общия бюджет на Европейските общности“.
Член 4 от Митническия кодекс е предвиждал:
„За целите на настоящия кодекс се прилагат следните определения:
[…]
17)
„Митническо деклариране“ е действието, чрез което едно лице изразява по установени форми и начини желанието си за прилагане на определен митнически режим за дадена стока.
18)
„Декларатор“ е лицето, което извършва митническото деклариране от свое име или лицето, от чието име се извършва митническото деклариране.
[…]“.
Член 5 от този кодекс е гласял:
„1.   Според условията, предвидени в член 64, параграф 2, и при спазване на разпоредбите, приети в рамките на член 243, параграф 2, буква б), всяко лице може да бъде представлявано пред митническите органи за извършване на действията и формалностите, предвидени в митническото законодателство.
2.   Представителството може да бъде:
–
пряко, когато представителят действа от името на и за сметка на друго лице, или
–
косвено, когато представителят действа от свое име, но за сметка на друго лице.
Държавите членки могат да ограничат правото на митническо деклариране на своята територия посредством:
–
правилата на прякото представителство, или
–
правилата на косвеното представителство,
като изискват представителят да е митнически агент, който практикува своята професия на територията на съответната държава членка.
[…]
4.   Представителят трябва да декларира, че действа от името или за сметка на представляваното от него лице, да посочи дали е пряк или косвен представител и да притежава представителна власт.
Лице, което не декларира, че действа от името или за сметка на друго лице, или което декларира, че действа от името или за сметка на друго лице, без да притежава представителна власт, се счита, че действа от свое име и за своя сметка.
5.   Митническите органи могат да изискат от всяко лице, което декларира, че действа от името или за сметка на друго лице, да представи доказателство за своята представителна власт“.
Член 64 от посочения кодекс е гласял:
„1.   При спазване на член 5 митническото деклариране може да се извърши от всяко лице, което е в състояние да представи или да нареди да се представят пред компетентните митнически органи стоките и всички документи, необходими за разрешаване прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който тези стоки са декларирани.
2.   Въпреки това,
а)
когато приемането на митническата декларация води до особени задължения за определено лице, декларирането трябва да бъде извършено от това лице или за негова сметка;
[…]“.
Съгласно член 65 от същия кодекс:
„След приемане на митническата декларация, по искане на декларатора митническите органи могат да му разрешат извършване на една или повече поправки в нея. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
Не се допускат поправки, когато искането е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките; или
б)
констатирали неверни данни в декларацията; или
в)
разрешили вдигането на стоките“.
Член 66 от Митническия кодекс е предвиждал:
„1.   Митническите органи по искане на декларатора анулират приетата митническа декларация, когато деклараторът докаже, че стоката е била декларирана погрешно за съответния митнически режим или че поради особени обстоятелства оставането ѝ под декларирания митнически режим е неоправдано.
[…]
2.   Декларацията не може да бъде анулирана след вдигането на стоките, освен в случаите, определени съгласно процедурата на комитета.
[…]“.
Член 74 от този кодекс е гласял:
„1.   Когато приемането на митническата декларация поражда митническо задължение, вдигането на стоките, включени в тази декларация, се разрешава само ако сумата на митническото задължение е заплатена или обезпечена […].
2.   Когато при прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват учредяването на обезпечение, вдигането на стоките за съответния митнически режим се разрешава само след учредяването на това обезпечение“.
Член 78 от посочения кодекс е предвиждал:
„1.   След вдигането на стоките митническите органи имат право по своя инициатива или по искане на декларатора да поправят декларацията.
2.   Митническите органи имат право след вдигане на стоките и с цел установяване истинността на данните от декларацията, да извършват контрол на търговските документи и данни за вносните или износните операции с декларираните стоки, включително и на последващите търговски операции с тях. Този контрол се извършва на място в помещенията на декларатора при всяко лице, свързано пряко или косвено с горепосочените операции, както и при всяко друго лице, притежаващо тези документи и данни за професионални цели. Митническите органи имат право да извършват и проверка на стоките, ако те все още могат да бъдат представени.
3.   Когато последващата проверка на декларацията или последващият контрол установят, че разпоредбите, отнасящи се до съответния митнически режим, са били приложени на основата на неверни или непълни данни, митническите органи вземат необходимите мерки, при спазване на приетите разпоредби, да уредят ситуацията, като отчитат новите данни, с които разполагат“.
Според член 201 от същия кодекс:
„1.   Вносно митническо задължение възниква при:
а)
допускане за свободно обращение на стока, подлежаща на облагане с вносни сборове; или
б)
поставяне на такава стока под режим временен внос с частично освобождаване от вносни сборове.
2.   Митническото задължение възниква от момента на приемане на митническата декларация.
3.   Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се попълва митническата декларация, също се счита за длъжник.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до частично или изцяло несъбиране на законово дължимите сборове, лицата, предоставили информацията, необходима за попълване на декларацията, които са знаели или според обстоятелствата е трябвало да знаят, че тази информация е невярна, могат също да се считат за длъжници съгласно действащите национални разпоредби“.
Член 236 от Митническия кодекс е предвиждал:
„1.   Възстановяване на вносните или износните сборове се извършва, когато се установи, че в момента на плащането размерът на сборовете не е бил дължим или размерът е бил взет под отчет в противоречие с член 220, параграф 2.
Опрощаване на вносните и износните сборове се извършва, когато се установи, че в момента на вземането им под отчет техният размер не е бил дължим или размерът е бил взет под отчет в противоречие с член 220, параграф 2.
Възстановяване или опрощаване не може да се разреши, когато фактите, послужили за основание на плащането или вземането под отчет на размера на недължими сборове, произтичат от недобросъвестно поведение на заинтересуваното лице.
2.   Възстановяването или опрощаването на вносни или износни сборове се разрешава след подаването на молба пред съответното митническо учреждение преди изтичането на срок от три години, считано от датата, на която длъжникът е бил уведомен за тези сборове.
[…]
Когато митническите органи установят самостоятелно в този срок някое от обстоятелствата по параграф 1, първа и втора алинея, те пристъпват служебно към възстановяване или опрощаване“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Установеното в Румъния SC Zahărul Oradea SA (наричано по-нататък „Zahărul Oradea“) е дъщерно дружество на Pfeifer & Langen. То закупува 45000 тона захар от захарна тръстика с произход от Бразилия, която трябва да бъде рафинирана в завода на Pfeifer & Langen, намиращ се в Ойскирхен (Германия), съгласно споразумение, сключено между последното и Zahărul Oradea. След рафинирането на захарта тя е трябвало да бъде продадена на Pfeifer & Langen.
На 13 декември 2011 г. компетентните румънски органи издават на Zahărul Oradea сертификат за вноса на това количество захар от захарна тръстика. Според информацията, предоставена от запитващата юрисдикция, на 2 февруари 2012 г. Zahărul Oradea упълномощава Pfeifer & Langen да го представлява за целите на митническите декларации за този внос.
На 24 февруари 2012 г. Pfeifer & Langen подава от свое име до главното митническо учреждение митническа декларация за допускане за свободно обращение на частично количество от 499456 kg захар от захарна тръстика, предназначена за рафиниране. В митническата декларация дружеството се позовава на сертификата за внос на Zahărul Oradea. Освен това предоставя копие на издаденото от Zahărul Oradea пълномощно. Главното митническо учреждение приема декларацията и след като вписва това количество захар от захарна тръстика в сертификата за внос, представен от Pfeifer & Langen, иска от последното да заплати — на основание намалена ставка от 252,50 EUR за тон — митни сборове в размер на 126113,65 EUR.
С две писма от 10 и 11 януари 2013 г. Pfeifer & Langen се свързва с главното митническо учреждение, за да поиска да се поправи митническата декларация, подадена на 24 февруари 2012 г., с цел да се приеме, че е подало посочената декларация като косвен представител на декларатора Zahărul Oradea, тъй като не е било сигурно дали може да се ползва от намалената митническа ставка за захар от захарна тръстика.
С решение от 24 януари 2013 г. главното митническо учреждение изисква от Pfeifer & Langen последващо събиране на митни сборове в размер на 83158,41 EUR. Тази сума е получена чрез прилагане на ставката от 41,90 EUR за 100 кг, предвидена за захарта от захарна тръстика, посочена в подпозиция 17011490 от Комбинираната номенклатура. В подкрепа на това решение главното митническо учреждение посочва, че Pfeifer & Langen не е трябвало да се ползва от намалена ставка, тъй като сертификатът за внос е бил издаден на Zahărul Oradea.
Pfeifer & Langen подава жалба по административен ред срещу това решение, като се позовава на искането си за поправяне на митническата декларация от 24 февруари 2012 г.
С решение от 26 април 2018 г. главното митническо учреждение отхвърля посочената жалба по административен ред, с мотива че тъй като Pfeifer & Langen не е уточнило в митническата декларация, че действа за Zahărul Oradea, то има качеството на декларатор, а следователно е и длъжник по митническото задължение. Според това решение, доколкото става въпрос за доброволен процесуален акт, посочването на лицето на декларатора в митническа декларация не може да бъде неточно или непълно, поради което тя не може да бъде променена впоследствие. В това отношение според решението е без значение, че митническата декларация на Pfeifer & Langen не е последователна предвид пълномощното на Zahărul Oradea, копие от което то е предоставило на главното митническо учреждение.
Pfeifer & Langen обжалва решението от 26 април 2018 г. пред запитващата юрисдикция. С подадената от него жалба по съдебен ред то твърди, че митническата му декларация трябва да бъде поправена, така че да се приеме, че това дружество е действало като косвен представител на Zahărul Oradea. Противно на първоначално предвиденото, причината, поради която Pfeifer & Langen не е посочило в митническата декларация, че действа като косвен представител на Zahărul Oradea, се дължала единствено на факта, че според Pfeifer & Langen то е получило неточна информация от длъжностно лице на митническото учреждение. В отговор на въпрос на Pfeifer & Langen това длъжностно лице посочило, че дружеството трябва да попълни митническите декларации от свое име и за своя сметка. Като представило копието от пълномощното, дадено му от Zahărul Oradea, Pfeifer & Langen все пак се позовало на представителната си власт. Освен това Pfeifer & Langen поддържа, че целите на митническата процедура не са застрашени. Условията митническото учреждение да вдигне захарта от захарна тръстика според него са налице, при положение че то е учредило банкова гаранция за вносните сборове.
Главното митническо учреждение твърди, че Pfeifer & Langen не е получило твърдяната информация от длъжностно лице на митниците. Освен това според него данните, посочени от Pfeifer & Langen в митническата му декларация, не са неверни. Тъй като Pfeifer & Langen е подало митническата декларация от свое име, главното митническо учреждение приема, че то надлежно е придобило качеството на декларатор и се е отказало от намерението си да подаде митническата декларация в качеството си на косвен представител, въпреки представителната си власт.
Според запитващата юрисдикция от практиката на Съда следва, че член 78, параграф 3 от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че позволява — служебно или по искане на декларатора — да се поправи и промени митническа декларация като разглежданата в главното производство, така че във висящото пред нея дело информацията, свързана с личността на декларатора, да може да бъде променяна по такъв начин, че да се установи отношението на косвено представителство между Zahărul Oradea и Pfeifer & Langen. В това отношение тя отбелязва, че данните, които се съдържат в разглежданата в главното производство митническа декларация, въз основа на които Pfeifer & Langen е прието за декларатор, без да се посочи отношението на косвено представителство за сметка на Zahărul Oradea, са резултат от грешка в тълкуването на приложимото право. Освен това тя смята, че подобна поправка не застрашава постигането на целите на съответната митническа процедура, и че Pfeifer & Langen е представило достатъчно данни, позволяващи да се установи, че разпоредбите, които уреждат съответния митнически режим, са били приложени на основа на неверни или непълни данни.
Запитващата юрисдикция обаче иска да установи дали такова тълкуване на член 78, параграф 3 от Митническия кодекс е възможно, доколкото в неотдавнашни решения Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия), както и Finanzgericht Hamburg (Финансов съд Хамбург, Германия) са приели, че прилагането на тази разпоредба не може да доведе до това лице, различно от посоченото в митническата декларация, да се счита за декларатор.
При тези условия Finanzgericht Düsseldorf (Финансов съд Дюселдорф, Германия) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 78, параграф 3 от [Митническия кодекс от 1992 г.] да се тълкува в смисъл, че в случай като разглеждания в главното производство митническа декларация следва да се преразгледа и коригира, така че данните на декларатора да се заменят с наименованието на лицето, на което е издадена лицензия за внос за внесената стока, и последното лице да бъде представлявано от лицето, което e посочено като декларатор в митническата декларация и е представило на митническото учреждение пълномощно от титуляря на лицензията за внос?“.
По преюдициалните въпроси
В началото следва да се отбележи, че според информацията, която се съдържа в акта за преюдициално запитване, въпреки че Pfeifer & Langen е било упълномощено да представлява Zahărul Oradea за целите на извършването на митническата процедура и въпреки че е представило това пълномощно на митническите органи, когато е подало митническата декларация, в същата тази декларация то е пропуснало да посочи, че представлява Zahărul Oradea. В рамките на спора в главното производство Pfeifer & Langen иска посочената декларация да бъде поправена, така че в нея да се посочи отношение на косвено представителство между това дружество и Zahărul Oradea.
Така, с въпроса си по същество запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 78, параграф 3 от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че митническите органи могат да уважат искане за поправка на митническа декларация, за да се установи наличието на отношение на косвено представителство между, от една страна, пълномощник, който по погрешка е посочил, че действа изключително от свое име и за своя сметка, макар да е разполагал с пълномощно от лицето, титуляр на сертификата за внос, и от друга страна, упълномощителят, за сметка на който е подадена декларацията.
В това отношение следва да се припомни, че член 78 от Митническия кодекс въвежда процедура, която позволява на митническите органи по своя инициатива или по искане на декларатора да поправят декларацията след вдигането на посочените в нея стоки, с други думи, след декларацията (решение от 12 октомври 2017 г., Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, т.
).
Съдът вече е посочил, че когато деклараторът поиска поправка на неговата декларация, искането му трябва да бъде разгледано от митническите органи, поне що се отнася до въпроса дали тази поправка следва да се извърши или не, и че по този начин осъществяването на поисканата от декларатора поправка е оставено на преценката на митническите органи както по отношение на самото ѝ извършване, така и по отношение на нейния резултат. В това отношение посочените органи разполагат с широко право на преценка (вж. в този смисъл решение от 12 юли 2012 г., Südzucker и др.,
C‑608/10, C‑10/11 и C‑23/11
,
EU:C:2012:444
, т.
и цитираната съдебна практика).
В този смисъл митническите органи вземат предвид по-специално възможността да се направи проверка на данните, които се съдържат в подлежащата на поправяне декларация и в искането за поправка. Ако се окаже, че по принцип поправката е възможна, митническите органи трябва или да отхвърлят искането на декларатора с мотивирано решение, или да извършат исканата поправка (решение от 12 юли 2012 г., Südzucker и др.,
C‑608/10, C‑10/11 и C‑23/11
,
EU:C:2012:444
, т.
и цитираната съдебна практика).
Когато проверката или контролът установи, че разпоредбите, отнасящи се до съответния митнически режим, са били приложени въз основа на неверни или непълни данни, митническите органи трябва да вземат в съответствие с член 78, параграф 3 необходимите мерки, за да отстранят нередностите, като отчитат новите данни, с които разполагат (решение от 12 октомври 2017 г., Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, т.
).
Така от член 78 от Митническия кодекс като цяло следва, че е допустимо да се представят нови данни, които могат да бъдат взети предвид от митническите органи, и то след митническото деклариране. Всъщност общата цел на посочения член е да съобрази митническата процедура с действителното положение (решение от 12 октомври 2017 г., Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, т.
).
В случая следва да се определи дали при обстоятелствата в главното производство член 78 от този кодекс позволява на митническите органи да променят информацията, свързана с личността на декларатора, и по-специално да посочат наличието на отношение на косвено представителство между декларатора и упълномощилото го лице.
Следва да се припомни, че при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се взема предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (решения от 22 юни 2016 г., Thomas Philipps,
C‑419/15
,
EU:C:2016:468
, т.
и цитираната съдебна практика и от 21 ноември 2019 г., Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden,
C‑678/18
,
EU:C:2019:998
, т.
).
Що се отнася, първо, до текста на член 78 от Митническия кодекс, следва да се припомни, че текстът на този член не възпрепятства правото на митническите органи нито да поправят декларацията по смисъла на параграф 1 от посочения член, нито да извършат последващ контрол на декларацията по смисъла на параграф 2 от него, нито да вземат необходимите мерки, за да уредят ситуацията по смисъла на параграф 3 от същия член (решение от 10 декември 2015 г., Veloserviss,
C‑427/14
,
EU:C:2015:803
, т.
).
Съдът е констатирал също че този член не прави разлика между грешките или пропуските, които могат да бъдат коригирани, и други подобни случаи, които не могат да бъдат коригирани. Изразът „неверни или непълни данни“ трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща както фактическите грешки или пропуски, така и грешките при тълкуването на приложимото право (решение от 16 октомври 2014 г., VAEX Varkens- en Veehandel,
C‑387/13
,
EU:C:2014:2296
, т.
и цитираната съдебна практика).
Що се отнася, второ, до контекста, в който се вписва тази разпоредба, следва да се констатира, че нито една разпоредба от този кодекс не забранява данни от митническата декларация, каквато е информацията, свързана с личността на декларатора, по-специално наличието на отношение на косвено представителство, да могат да бъдат променяни на основание член 78, параграф 3 от посочения кодекс.
Освен това следва да се отхвърли доводът на главното митническо учреждение и на нидерландското правителство, че член 78 от Митническия кодекс е част от дял IV от него, отнасящ се до митническите направления, докато разпоредбите, свързани с личността на декларатора, са част от дял I от този кодекс, отнасящ се до общите разпоредби. Всъщност това обстоятелство не позволява да се изключи възможността митническите органи да поправят информацията, свързана с личността на декларатора, която е била посочена в митнически декларации, като установят наличието на отношение на косвено представителство, за да уредят, ако е необходимо, ситуацията. В това отношение Съдът е приел, че при определени обстоятелства декларациите, свързани със стойността на стоките, могат да бъдат променени, въпреки че разпоредбите, свързани с тази стойност, са в дял II от Митническия кодекс, а не в дял IV от него (вж. в този смисъл решение от 20 октомври 2005 г., Overland Footwear,
C‑468/03
,
EU:C:2005:624
, т.
).
От друга страна, противно на изтъкнатия от главното митническо учреждение и от нидерландското правителство довод, член 66 от Митническия кодекс относно анулирането на митническа декларация допуска такава поправка. Всъщност производството за анулиране на митническа декларация, чиито условия са уточнени в посочения член, се прилага само в две хипотези, а именно когато деклараторът представи доказателство, че стоката е била декларирана погрешно за съответния митнически режим или когато поради особени обстоятелства оставането ѝ под декларирания митнически режим е неоправдано. В случай на анулиране митническото задължение, произтичащо от анулираната декларация, е погасено. От друга страна, в член 66, параграф 2 е уточнено, че декларацията по принцип не може да бъде анулирана след вдигането на стоките.
За разлика от посочения член 66, член 78 от Митническия кодекс включва единствено поправката на съществуваща декларация и не води до обезсилване на тази декларация или на произтичащото от нея задължение. Освен това последният член се прилага само по отношение на искания за поправяне, подадени след вдигането на стоките, т.е. на етап, на който вече не е възможно да се провери точността на информацията относно разглежданите стоки.
В това отношение в решението си от 12 юли 2012 г., Südzucker и др. (
C‑608/10, C‑10/11 и C‑23/11
,
EU:C:2012:444
, т.
), Съдът вече е приел, че сам по себе си фактът, че физическа проверка на стоките преди техния износ вече е била невъзможна, тъй като стоките вече са напуснали територията на Европейския съюз към момента, в който е направено искането за поправка на декларацията за износ, не означава, че е невъзможно да се извърши такава поправка.
Следва също да се констатира, че промяна в информацията, свързана с личността на декларатора, така че да се отрази наличието на отношение на косвено представителство, не е сравнима с промяна в информацията относно естеството или характеристиките на стоките, по отношение на която в решението си от 20 октомври 2005 г., Overland Footwear (
C‑468/03
,
EU:C:2005:624
, т.
и
), Съдът е приел, че митническите органи могат да откажат да извършат поправка, когато подлежащите на проверка данни изискват физическа проверка и когато вследствие на вдигането на стоките, последните не могат да им бъдат повече представени.
Така член 78 от Митническия кодекс може да се приложи, когато пълномощникът е в състояние, включително след вдигането на стоките, да представи пълномощното, с което му е било възложено да подаде митническата декларация.
Трето, що се отнася до целта, преследвана с член 78 от Митническия кодекс, следва да се припомни, както бе подчертано в точка 32 от настоящото решение, че тя се състои в съобразяването на митническата процедура с действителното положение.
В това отношение обаче следва да се гарантира, че поисканата поправка не може да застраши останалите цели на митническото законодателство, сред които е целта за борба с измамите, както следва от осмо съображение от Митническия кодекс.
Всъщност Съдът е постановил, че когато проверката покаже, че целите на разглежданата правна уредба не са застрашени, по-специално тъй като стоките, които са предмет на декларация за износ, действително са били изнесени и компетентните органи разполагат с достатъчно доказателства, които им позволяват да установят връзка между изнасяното количество и лицензията или сертификата, на които действително е предмет износът, митническите органи трябва в съответствие с член 78, параграф 3 от Митническия кодекс да вземат необходимите мерки, за да отстранят нередовностите, като отчетат данните, с които разполагат (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2014 г., VAEX Varkens- en Vhandel,
C‑387/13
,
EU:C:2014:2296
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая запитващата юрисдикция изглежда изключва хипотезата на злоупотреба с право. Всъщност от акта за преюдициално запитване става ясно, че предоставената в митническата декларация информация не съответства на информацията в пълномощното, представено от декларатора при подаването на митническата декларация, и че представителната власт, с която последният разполага по силата на това пълномощно, е била учредена навреме по смисъла на член 5, параграф 4 от Митническия кодекс. Освен това от представените от запитващата юрисдикция данни става ясно също, че стоките действително са били внесени за титуляра на сертификата за внос, а именно Zahărul Oradea, и че на практика Pfeifer & Langen е подало митническата декларация само за сметка на Zahărul Oradea, като е представило вече даденото пълномощно.
Що се отнася до риска от измама, следва да се отбележи, както прави генералният адвокат в точка 65 от заключението си, че изменението на декларация, с което се цели да се посочи съществуването на отношение на косвено представляване на Zahărul Oradea от Pfeifer & Langen, за да се позволи на Zahărul Oradea да се ползва от преференциално вносно мито или от възстановяване при износ, не предоставя на това лице никакво недължимо предимство, а просто му позволява да се ползва от предимството, на което би имало право, ако още от началото беше посочило в декларацията, че Pfeifer & Langen е действало за сметка на посоченото лице.
Освен това, както отбелязва генералният адвокат в точка 66 и сл. от заключението си, други разпоредби на Митническия кодекс ограничават значително риска от измама, свързан с изменението на указанията, отнасящи се до личността на декларатора.
Най-наред, в член 74, параграф 1 от Митническия кодекс се посочва, че сумата на митническото задължение трябва да бъде заплатена или обезпечена, преди да се разреши вдигането на стоките. Доколкото член 78 от този кодекс се прилага след вдигането и следователно след плащане или обезпечаване на митническото задължение, промяната в информацията, свързана с личността на декларатора, е без значение за това има ли риск от неплащане на митническото задължение. Това важи в още по-голяма степен, тъй като, както следва от съвместния прочит на член 4, точка 18, член 5, параграф 2 и член 201, параграф 3, първа алинея от този кодекс, промяната в тази информация, за да се установи наличието на отношение на косвено представителство, би довела до това длъжник по това задължение да е не само лицето, което първоначално е подало митническата декларация от свое име и за своя сметка, но и косвено представляваното лице.
По-нататък, що се отнася до вноса, за който става въпрос в главното производство, член 201, параграф 3, втора алинея от Митническия кодекс предвижда, че когато митническа декларация е съставена на базата на неточни данни, „лицата, предоставили информацията, необходима за попълване на декларацията, които са знаели или според обстоятелствата е трябвало да знаят, че тази информация е невярна, могат също да се считат за длъжници съгласно действащите национални разпоредби“. След като лицето, което първоначално е подало митническата декларация от свое име и за своя сметка, задължително е предоставило някои от посочените в декларацията данни, то може също да се счита за „длъжник“ по смисъла на тази разпоредба по митническото задължение, ако тези данни се окажат неверни.
Накрая, следва да се подчертае, че опрощаването или възстановяването на вносните или износните сборове на новия декларатор зависи от изпълнението на предвидените в член 236 от Митническия кодекс условия, а именно по-специално липсата на недобросъвестно поведение от страна на декларатора и спазването на тригодишен срок за подаване на искането за опрощаване или възстановяване.
От друга страна, следва да се вземе предвид фактът, че причината, поради която жалбоподателят в главното производство посочва, че е действал от свое име и за своя сметка при подаването на митническата декларация, като едновременно с това е представил пълномощно, по силата на което според него той трябва да се счита за косвен представител на Zahărul Oradea, произтича от грешка при тълкуването на приложимото право за извършване на митническите формалности, а не от съзнателен избор.
Както вече бе посочено в точка 36 от настоящото решение, понятието „грешка“ обхваща не само фактическите грешки, но и непреднамерените пропуски, а също и всяка декларация, която е нарушила митническа разпоредба (вж. в този смисъл решение от 10 юли 2019 г., CEVA Freight Holland,
C‑249/18
,
EU:C:2019:587
, т.
—
и посочената съдебна практика).
В това отношение следва да се припомни, че член 5, параграф 4 от Митническия кодекс изисква представителната власт да е вече учредена при подаването на митническата декларация. Освен това тази разпоредба предвижда, че за лицата, които не декларират представителната си власт, се приема, че действат от свое име и за своя сметка. Следователно представителството трябва да е изрично и не може да се предполага (решение от 7 април 2011 г., Sony Supply Chain Solutions (Europe),
C‑153/10
,
EU:C:2011:224
, т.
).
Както отбелязва Европейската комисия, член 78 от Митническия кодекс не може да се тълкува в смисъл, че нарушава разпоредбата на член 5, параграф 4 от този кодекс, и по-специално предвиденото в него задължение за изрично обявяване на представителната власт.
В това отношение запитващата юрисдикция уточнява, че Pfeifer & Langen е получило пълномощно от Zahărul Oradea, което е представило своевременно по смисъла на член 5, параграф 4 от Митническия кодекс, тоест при подаването на митническата декларация.
Освен това от акта за преюдициално запитване става ясно, че стоките действително са били внесени за титуляря на сертификата за внос Zahărul Oradea и че митническите органи са вписали внесеното количество в този сертификат за внос. Следователно жалбоподателят в главното производство е подал митническата декларация само за сметка на това дружество.
С оглед на изложеното по-горе на поставения въпрос следва да се отговори, че член 78, параграф 3 от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че митническите органи могат да уважат искане за поправка на митническа декларация, за да се установи наличието на отношение на косвено представителство между, от една страна, пълномощник, който по погрешка е посочил, че действа изключително от свое име и за своя сметка, макар да е разполагал с пълномощно от лицето, титуляр на сертификата за внос, и от друга страна, упълномощителят, за сметка на който е подадена декларацията.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Член 78, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността трябва да се тълкува в смисъл, че митническите органи могат да уважат искане за поправка на митническа декларация, за да се установи наличието на отношение на косвено представителство между, от една страна, пълномощник, който по погрешка е посочил, че действа изключително от свое име и за своя сметка, макар да е разполагал с пълномощно от лицето, титуляр на сертификата за внос, и от друга страна, упълномощителят, за сметка на който е подадена декларацията.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.