CELEX: 62015TJ0070
Verseny
Erőfölénnyel való visszaélés
Az EUMSZ 102. cikk megsértését megállapító határozat
A belföldi forgalommal kapcsolatos kikötői szolgáltatásokért járó díjak legmagasabb mértékeinek a spliti kikötői hatóság általi megállapítása
Panasz elutasítása
Az ügy valamely tagállami versenyhatóság általi elbírálása
Az Unió érdekének hiánya

)
A jogvita előzményei
[omissis]
Az eljárás és a felek kérelmei
[omissis]
A jogkérdésről
A Törvényszék hatásköréről
[omissis]
Az ügy érdeméről
[omissis]
Az annak valószínűségére alapított első indokról, hogy alátámasztható a jogsértés fennállása
[omissis]
Másodszor, amennyiben a felperes azt állítja, hogy a Bizottság annak érdekében, hogy elvethesse az Unió érdekének fennállását, nem hivatkozhat arra, hogy a nemzeti versenyhatóság már foglalkozott az üggyel, másfelől ugyanakkor elismerve, hogy az 1/2003 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése a jelen ügyben nem volt alkalmazható, emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés – mint az említett rendelet valamennyi rendelkezése – azokra a helyzetekre vonatkozik, amelyekben az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk végrehajtásáról van szó (2015. január 21‑ieasyJet Airline kontra Bizottság ítélet,
T‑355/13
,
EU:T:2015:36
,
43.
pont).
Következésképpen a Bizottság az 1/2003 rendelet 13. cikkének (2) bekezdésében foglalt rendelkezések alapján csak akkor utasíthatja el a panaszt, ha ez utóbbi az uniós versenyjogi szabályokra tekintettel lefolytatott vizsgálat tárgyát képezte (2015. január 21‑ieasyJet Airline kontra Bizottság ítélet,
T‑355/13
,
EU:T:2015:36
,
44.
pont).
Ugyanakkor a jelen ügyben, míg a felek egyetértenek abban, hogy a nemzeti versenyhatóság csak a horvát nemzeti jogszabályokat vette alapul, meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (14) és (15) preambulumbekezdésében a Bizottság arra szorítkozott, hogy megerősítse a felperes által a 2014. augusztus 19‑i levelében előadott azon érvet, amely szerint az 1/2003 rendelet 13. cikkének (2) bekezdésében foglalt rendelkezések nem alkalmazhatók, mivel a nemzeti versenyhatóság a határozatában csak a nemzeti jogszabályok alapján foglalt állást.
A Bizottság tehát helyesen állapította meg a megtámadott határozat (15) és (18) preambulumbekezdésében, hogy az 1/2003 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése a jelen ügyben nem volt alkalmazható.
[omissis]
Harmadszor, ami a felperes azon érvét illeti, amely szerint a nemzeti versenyhatóság nem alkalmazta az uniós jogot, és nem folytatta le a helyzet érdemi értékelését, egyfelől – mint ez a fenti 30. pontban megállapítást nyert – a felperes nem vitatja, hogy azok a nemzeti jogszabályi rendelkezések, amelyekre a panaszát ő maga alapította, megegyeznek az EUMSZ 101. cikkel és az EUMSZ 102. cikkel. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a nemzeti versenyhatóság ugyanilyen következtetésekre jutott volna, ha az elemzését e cikkek alapján folytatta volna le.
Másfelől, a jogsértés állítólagos sértettjeinek minősülő gazdasági szereplők a Bizottságot nem tekinthetik olyan fellebbviteli szervnek, amely megsemmisítheti valamely nemzeti hatóság azon határozatait, amelyek nem adtak helyt a panaszuknak. A tagállami versenyhatóságok határozatainak felülvizsgálata ugyanis kizárólag a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik, amelyek az uniós versenyszabályok alkalmazása terén lényeges szerepet töltenek be (lásd ebben az értelemben: 2015. január 21‑ieasyJet Airline kontra Bizottság ítélet,
T‑355/13
,
EU:T:2015:36
,
20.
pont).
[omissis]
Az arra az állításra vonatkozó második indokról, amely szerint úgy tűnik, hogy a nemzeti bíróságok és hatóságok kedvezőbb helyzetben vannak a felmerült kérdések elbírálásához
[omissis]
Harmadrészt, a felperes azt állítja, hogy mivel a horvát bíróságok ilyen ügy elbírálásával kapcsolatos képességét illetően a Bizottságnak még nincs semmilyen tapasztalata, lévén a Horvát Köztársaság az Unió viszonylag új tagállama, a Bizottság köteles lett volna alaposabban megvizsgálni az ügyet, amennyiben még egyetlen nemzeti bíróság sem alkalmazta az uniós versenyjogot.
Hangsúlyozni kell, hogy a Horvát Köztársaság csak azt követően csatlakozhatott az Unióhoz, hogy megfelelt azoknak a politikai és gazdasági kritériumoknak, valamint teljesítette a tagjelölt államokra háruló azon kötelezettségeket, amelyeket az 1993. június 21‑i és 22‑i koppenhágai (Dánia) Európai Tanács meghatározott. E kritériumok megkövetelik a tagjelölt államtól többek között azt, hogy képes legyen vállalni a csatlakozásból eredő kötelezettségeket, különösen pedig képes legyen hatékonyan végrehajtani az uniós joganyagot képező szabályokat, normákat és politikákat.
Ezért elvi alapon nem lehet kétségbe vonni a horvát bíróságok azon képességét, hogy az uniós jogot alkalmazzák.
Márpedig a jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperes nem terjeszt elő semmilyen konkrét bizonyítékot, amely alátámaszthatná, hogy a horvát bíróságok képtelenek lennének mérlegelni a szóban forgó helyzetet.
[omissis]
A belső piac működésére gyakorolt hatásra vonatkozó harmadik indokról
[omissis]
Arról, hogy a Bizottsághoz ugyanerre az ügyre vonatkozó egyéb panaszokat is benyújtottak
[omissis]
A költségekről
[omissis]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék a Trajektna luka Split d.d.‑t kötelezi a költségek viselésére.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Kihirdetve Luxembourgban, a 2016. szeptember 30‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.