CELEX: 62020TJ0278
Дъмпинг
Внос на стоманени колела от Китай
Налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито
Член 17, параграф 4, членове 18 и 20 от Регламент (ЕС) 2016/1036
Неоказване на съдействие
Предоставяне на недостатъчна информация на Комисията

)
[
…
]
Обстоятелствата по спора
[…]
Жалбоподателите са две дружества по китайското право, установени в Китай. Заедно с учреденото по правото на Самоа дружество Ningbo Wheelsky Company Limited (наричано по-нататък „WS“), HT и TC образуват групата Hangtong (наричана по-нататък „групата HT“), като трите дружества са свързани.
В рамките на тази група дружеството HT произвежда стоманени колела както за вътрешния китайски пазар, така и за външния пазар, дружеството TC, което е търговец на едро, договаря сделките, а дружеството WS получава плащанията от чуждестранните клиенти. За някои сделки за износ групата HT използва каналите на дружеството Ningbo Ningdian International Trade CO., Ltd (наричано по-нататък „ND“), което е митнически агент и не е свързано с жалбоподателите.
[…]
Искания на страните
Жалбоподателите молят Общия съд:
–
да отмени обжалвания регламент в частта, която се отнася до тях, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата като неоснователна, и
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
[…]
По второто основание, с което се твърди, от една страна, явна грешка в преценката и нарушение на член 2, параграфи 6а, 8, 10 и 11, член 3, член 6, член 9, параграф 6 и член 18, параграфи 1 и 3 от основния регламент, както и на приложение II, параграф 3 към Антидъмпинговото споразумение на СТО, а от друга страна, нарушение на членове 2 и 3, член 6, параграфи 6 и 8, член 9, параграф 4 и член 18, параграфи 1 и 3 от основния регламент, както и на параграф 3 от приложение II към Антидъмпинговото споразумение на СТО
Второто основание се състои от три части.
В първата част жалбоподателите по същество твърдят, че Комисията неправилно е приела за ненадеждни предоставените ѝ данни за експортната цена. Във втората част те упрекват Комисията, че не е взела предвид усилията, които са положили за успешното провеждане на разследването, и че не е изчислила експортната цена въз основа на данните, които са ѝ предоставили, дори тези данни да не са били съвършени във всяко отношение. В третата част жалбоподателите упрекват Комисията, че не е изчислила нормалната стойност и не е използвала наличните данни за определяне на дъмпинговия им марж.
–
По първата и втората част от второто основание, с които се твърди явна грешка в преценката и нарушение на член 2, параграфи 6а, 8, 9, 10 и 11, член 3, член 6, член 9, параграф 6 и член 18, параграфи 1 и 3 от основния регламент, както и на параграф 3 от приложение II към Антидъмпинговото споразумение на СТО
В първите две части от второто основание, които следва да се разгледат заедно, жалбоподателите твърдят, на първо място, че данните, които са предоставили на Комисията, са били достатъчни, за да ѝ позволят да установи надеждна експортна цена.
В това отношение жалбоподателите посочват, че продажните цени на стоманените колела, вписани в счетоводните отчети на HT и TC, съответстват на тези, вписани в ДДС фактурите и митническите декларации на HT за TC, и са представителни за 90 % от износа на стоманени колела на групата HT за Съюза през разследвания период.
Всъщност разликата между сумите, посочени в ДДС фактурите на HT за TC и в митническите декларации за износ от Китай, се отнася само за 10 % от общия износ на тези дружества за Съюза, така че в съответствие с общата си практика Комисията би могла да не вземе предвид тази част от 10 %.
В това отношение жалбоподателите изтъкват, че твърденията на Комисията в съображения 35 и 40 от обжалвания регламент са противоречиви. Всъщност тази институция не може да твърди, че е налице дълбока несигурност относно надеждността на счетоводната информация на жалбоподателите, и същевременно да признава, че информацията за нормалната стойност е надеждна и проверена, при положение че, както тя признава, нормалната стойност представлява 50 % от определянето на дъмпинговия марж.
Жалбоподателите уточняват, че независимо от липсата на счетоводна отчетност на WS, експортната цена на продаваните в Съюза продукти може да се установи, като се използва списъкът DMSAL, в който са отбелязани и описани всички продажби от HT на TC с цел износ на стоки за Съюза. Данните от този списък лесно можели да се съпоставят с формулярите за митническо оформяне на изнесените за Съюза стоки, ДДС фактурите за износ за Съюза и удостоверяващите плащания на клиенти от Съюза документи, като например извлечения от банковите сметки на WS.
Жалбоподателите оспорват твърдението на Комисията, че не може да определи със сигурност експортната цена, като се има предвид, че сама е констатирала съответствието между декларираната митническа стойност и първоначалната търговска фактура, независимо че за една и съща сделка може да има две фактури: едната в отношенията между HT и TC, а другата в отношенията между TC и ND. Това означавало, че въз основа на цените, които HT е посочило в издадените на TC или ND фактури, Комисията е можела да определи експортна цена и да я коригира в съответствие с обичайната си практика, когато разполага с надеждни данни за нормалната стойност.
Освен това тези данни можели да бъдат съпоставени със статистиката на китайските митнически органи, която, противно на това, което се опитва да докаже Комисията чрез документа, съдържащ се в приложение B2 към писмената защита, била точна. Всъщност твърдяната ненадеждност на тези данни се дължала на факта, че Комисията не била взела предвид направените от жалбоподателите корекции в документа, съдържащ се в приложение C4 към писмената реплика. Тези данни съвпадали с изменения от тях списък RLSALUR, в който са изброени всички продажби от свързани страни за независими клиенти в Съюза.
Жалбоподателите упрекват Комисията, че не се опитала да провери всички експортни продажби на стоманени колела, като анализира документацията на независимите клиенти и ДДС фактурите за износ, въпреки че се задължила да направи това в съобщението, което им изпратила с уведомяването за временния регламент, и въпреки че седем от осемте им клиенти в рамките на Съюза приели да ѝ оказват съдействие.
Жалбоподателите твърдят, че при всички положения са успели да докажат въз основа на банковите удостоверения на WS 98 % от износа си за Съюза, а въз основа на митническите формуляри за внос за Съюза — 65 % от износа за Съюза.
Що се отнася до данните за формулярите за внос на стоките в Съюза, жалбоподателите подчертават, че както са посочили в становището си от 27 август 2019 г. до Комисията, са ѝ изпратили списъка Eusales, в който са отбелязали осемте си клиенти в Съюза и актуалния им списък с координати, а за по-голямата част от тях и доказателства за плащане на митните сборове при вноса в Съюза. Тези доказателства по същество установявали плащането на фактурираните експортни цени. Несъобщаването на част от информацията се дължало на факта, че някои от клиентите им не искали да им предоставят документите си за вноса.
Освен това според жалбоподателите от практиката на Съда и на СТО следва, че Комисията не може да обоснове отказа си да определи експортната цена с твърдението, че поради липсата на представена ѝ таблица за разграничението между износа за Съюза и износа извън Съюза липсват ясни доказателства за такова разграничение, след като никога не е искала такава таблица. Жалбоподателите твърдят, че таблицата DMSAL при всички положения позволява да се установи както това разграничение, така и разграничението между продажбите за вносители от Съюза и продажбите за вносители, установени в трети държави.
В това отношение жалбоподателите подчертават, че използват триъгълна система за фактуриране между свързани дружества за износ за Съюза. При тази система посочените във фактурите на клиенти от Съюза продажни цени на китайски стоки могат и често се различават от декларираните пред митническите органи на Съюза към момента на вноса.
В този смисъл, след като се отнася до експортна продажба и не е по-ниска от пазарната стойност и присъщите за съответните стоки разходи, включващи разходите за навло и за застраховка на границата на Съюза, договорната стойност е правомерно използвана за целите на митническото остойностяване в Съюза.
Жалбоподателите твърдят, че информацията, която са предоставили на Комисията, е най-добрата налична информация за експортните продажби на стоманени колела по смисъла на приложение II към Антидъмпинговото споразумение на СТО. Служителят по изслушването също констатирал това, посочвайки в първия си доклад, че жалбоподателите са положили всички възможни усилия.
От това жалбоподателите заключават, че като е отхвърлила данните, които са ѝ предоставили, и като не е изпълнила това, за което сама се е задължила, когато им е съобщила временния регламент, както и като е основала изводите си на доказателства, които не им е поискала, Комисията не е извършила обективно сравнение на цените въз основа на експортните цени съгласно член 2, параграф 11 от основния регламент.
На второ място, жалбоподателите твърдят, че за експортната цена Комисията е трябвало да се позове на член 18, параграф 3 от основния регламент, като използва продажбите „франко завод“ на HT за TC и за ND, за да изчисли цената и обема на износа за Съюза през периода на разследване и за да може съгласно член 18, параграф 3 от основния регламент да определи с точност съответните дъмпингови маржове и вреди, като изключи сделките на WS в съответствие с приложимата съдебна практика, и по-конкретно с точки 120 и 121 на решение от 19 март 2015 г., City Cycle Industries/Съвет (
T‑413/13
, непубликувано,
EU:T:2015:164
).
В това отношение жалбоподателите твърдят, че Комисията никога не е оспорвала цените, фактурирани от HT на TC и на ND, и стойностите на стоманените колела, декларирани пред митническите органи на Съюза при вноса на стоманените колела на жалбоподателите. Те добавят, че определянето на експортната цена въз основа на такива данни е в съответствие с разпоредбите на член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент.
Те подчертават, че доводите на Комисията за отказа за определяне на експортната цена въз основа на фактурите на сделките между HT и TC са неоснователни. Всъщност е установено, че тези цени са по-ниски от действително фактурираните на клиентите на Съюза цени. Така определянето на експортната цена въз основа на тези данни може да доведе до по-сериозни антидъмпингови мита от установените въз основа на действително фактурираните на вносителите от Съюза цени.
По отношение на възражението на Комисията, че съгласно член 9, параграф 6 от основния регламент не може да прилага несигурни стойности, жалбоподателите изтъкват, че посочената разпоредба е приложима дори и когато Комисията използва член 18 от основния регламент по отношение на подбраните в представителната извадка производители. Маржовете на съответните производители следователно не се вземат предвид при изчисляването на среднопретегления дъмпингов марж, приложим за производителите, които не са били включени в извадката.
Във всеки случай Комисията не доказва по какъв начин, независимо от прилагането на член 9, параграф 6 от основния регламент, включването на жалбоподателите в извадката е могло да засегне значително резултатите от разследването.
Накрая те твърдят, че по силата на нормите на СТО Комисията не е имала законно основание да откаже да приложи разпоредбите на член 18, параграф 3 от основния регламент.
Комисията моли тези доводи да бъдат отхвърлени.
В това отношение, за да се отговори на доводите на жалбоподателите, изглежда необходимо, на първо място, да се анализира дали представените документи, като списъка DMSAL или митническите декларации, са достатъчно надеждни, за да позволят на Комисията да установи експортна цена, а след това да се определи дали е било възможно Комисията да използва член 18, параграф 3 от основния регламент, за да определи експортната цена, при положение че жалбоподателите са представили всички документи, с които са разполагали.
По отношение най-напред на въпроса за надеждността на данните, свързани с определянето на експортната цена, в самото начало следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в областта на общата търговска политика, и най-вече в сферата на мерките за защита на търговията, Комисията разполага с широко право на преценка поради сложността на икономическите, политическите и правните положения, които трябва да разглежда. Що се отнася до съдебния контрол върху такава преценка, той трябва да се сведе до проверката на това дали са спазени процесуалните правила, дали фактите, въз основа на които е направен оспореният избор, са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката им или злоупотреба с власт (вж. решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (Китай),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това Съдът е постановил, че упражняваният от Общия съд контрол върху доказателствата, на които Комисията основава констатациите си, не представлява нова преценка на фактите, която да замества тази на посочената институция. При този контрол не се нарушава широкото право на преценка на тези институции в областта на търговската политика, а само се установява дали въпросните доказателства могат да подкрепят направените от Комисията изводи. Общият съд съответно трябва да провери не само истинността на посочените доказателства, тяхната достоверност и непротиворечивост, но също и дали тези доказателства съдържат всички релевантни данни, които следва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, и могат да подкрепят направените изводи (вж. решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (Китай),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това съгласно основния регламент предприятията, по отношение на които се провежда антидъмпингово разследване, са длъжни да предоставят на Комисията информацията, необходима за определяне на дъмпинговия им марж. Ако не я предоставят, те рискуват по отношение на тях да се приложи член 18, параграф 1 от този регламент и да се вземат предвид различни от предоставените от тях данни (вж. в този смисъл решение от 13 юли 2006 г., Shandong Reipu Biochemicals/Съвет,
T‑413/03
,
EU:T:2006:211
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение следва да се отбележи, че анализът на документа на Комисията, който се съдържа в приложение B1 към писмената защита и който жалбоподателите не оспорват, показва, на първо място, че във всеки от седемте канала за продажба, използвани от групата HT за износ на продукцията ѝ, вносителите са платили за продадените им стоки на WS, което не удостоверява воденето на каквото и да било счетоводство. Ето защо, независимо че търговският закон на Самоа не задължава дружествата да представят заверено счетоводство, банковите извлечения на WS нямат каквато и да било доказателствена стойност.
На второ място, по всички канали за продажба групата HT не е осчетоводявала поименни фактури за вносителите. Всъщност или TC е осчетоводявало фактури, в които е вписан по-нисък размер, отколкото този в издадените на вносителите фактури, и въз основа на които е подавало пред митническите органи декларации с невярно съдържание относно експортната цена (канал 1), или TC е издавало на вносителите фактури, без обаче да ги осчетоводява (канали 2 и 3), или WS е издавало фактури, които не е осчетоводявало, тъй като законът на Самоа не задължава дружествата да водят счетоводство (канали 4 и 5), или, накрая, фактурите са били издавани от ND, което е външно за групата дружество и по отношение на което Комисията не разполага с каквато и да било информация, тъй като е отказало да оказва съдействие на разследването (канали 6 и 7).
На трето място, по всички канали за продажба, с изключение на първия, продажбите на стоки за износ са извършени след продажби на тези стоки от HT или от TC на ND, което поради посочените в точка 60 по-горе причини предполага невъзможност за Комисията да определи действително платената от европейските вносители продажна цена.
С оглед на всички посочени в точки 59—61 по-горе съображения не може да се приеме, че Комисията е допуснала явна грешка, като е приела данните относно експортната цена за изцяло ненадеждни.
Следователно съображенията на жалбоподателите — че са доказали 98 % от плащанията на европейските вносители с банкови извлечения на WS, 90 % от продажните цени с ДДС фактурите, издадени от HT, и накрая, 65 % от сделките за износ за Съюза с митническите декларации на тези вносители, както и че Комисията не е взела предвид триъгълния модел на търговски отношения — трябва да се приемат просто за твърдения.
Тези несъответствия стават ясни и по време на съдебното заседание, когато жалбоподателите признават, че счетоводството на WS не може да се използва от Комисията, че TC въобще не е осчетоводявало фактурите, които е издавало на европейските вносители, и че следователно в случая трудно би могла да се установи надеждна експортна цена.
Ето защо следва да се провери, на първо място, дали, както предлагат жалбоподателите, експортната цена може да се установи въз основа на списъка DMSAL и на ДДС фактурите, които HT е издало на TC, както и дали Комисията е допуснала грешка, като е приела, че определянето на експортна цена е невъзможно, тъй като липсва таблица за разграничаване на износа за Съюза от другия износ, при положение че не е поискала такава таблица по време на разследването.
По отношение най-напред на списъка DMSAL и на ДДС фактурите, които HT е издало на TC, следва да се отбележи, че както подчертава Комисията в съдебното заседание, тези доказателства се отнасят до продажби от HT на TC, тоест за вътрешногрупови продажби, при които следователно цената е различна от действително платената от европейските вносители. Освен това, както бе потвърдено в съдебното заседание, за Комисията е било невъзможно да провери дали декларираният от жалбоподателите износ за Съюза действително е бил осъществен, след като за този износ липсват каквито и да било достоверни счетоводни данни.
По отношение на довода на жалбоподателите, свързан с непредставянето на таблица за разграничаване на износа за Съюза от другия износ, следва да се отбележи, че в съдебното заседание жалбоподателите най-напред посочват, че такава таблица не била необходима, тъй като всички тези данни се съдържали в списъка DMSAL, след това потвърждават, че са можели да представят такава таблица, ако Комисията им я била поискала, както можело да се установи от коментарите, които изпратили на 25 октомври 2019 г., след като им бил съобщен временният регламент, а накрая признават, че не са представили такава таблица, тъй като се опасявали, че Комисията нямало да я приеме за надеждна поради липсата на фактури, които да потвърждават данните.
Тези противоречиви твърдения разкриват неоснователността на довода на жалбоподателите, че Комисията не може да отхвърли данните им за експортната цена, поради обстоятелството че не са ѝ представили таблица за износа за Съюза.
Всъщност Комисията не е взела предвид тези данни за износ не само поради липсата на такава таблица, но и — както става ясно по-специално от съображения 32, 35 и 40 от обжалвания регламент — поради „цялостната ненадеждност на документацията“ и поради невъзможността да установи със сигурност вида и количеството на изнесените за Съюза стоки, а следователно и да установи експортната цена въз основа на ДДС фактурите, които HT е издало на TC. Това по никакъв начин не противоречи на факта, че Комисията приема за надеждни данните за нормалната стойност, тъй като те — за разлика от данните за износа — са редовно осчетоводени от HT.
Освен това регламентите, на които жалбоподателите основават твърденията си, че Комисията се е отклонила от обичайната си практика за корекция на експортните цени, не изглеждат релевантни, тъй като законосъобразността на регламент за налагане на антидъмпингово мито трябва да се преценява с оглед на правната уредба, и по-специално на разпоредбите на основния регламент, а не на твърдения за предходна практика за вземане на решения на Комисията (вж. в този смисъл решение от 18 октомври 2016 г., Crown Equipment (Suzhou) и Crown Gabelstapler/Съвет,
T‑351/13
, непубликувано,
EU:T:2016:616
, т.
).
По отношение, на второ място, на доводите на жалбоподателите, че разследващите лица не са положили дължимата грижа за осигуряване на съответните документи от европейските вносители, следва да се отбележи, най-напред, че противно на твърденията на жалбоподателите, Комисията никога не се е ангажирала да извършва проверки на място на тези вносители, за да определи експортната цена. Всъщност от конкретното уведомяване на жалбоподателите и представянето им при това на временния регламент следва, че тази институция просто е регистрирала предложението им в този смисъл в съдържащото се в приложение A 21 към жалбата писмо от 27 август 2019 г.
По-нататък следва да се отбележи, че освен че жалбоподателите не оспорват посоченото в съображение 33 от обжалвания регламент обстоятелство, че само трима вносители от Съюза са приели да оказват съдействия на Комисията, декларираният брой на тези вносители се променя по време на разследването от осем — съгласно документа от 27 август 2019 г., съдържащ се в приложение А 21 към жалбата — на дванадесет през януари 2020 г. съгласно документите, съдържащи се в приложение А 28 към жалбата.
Разликата в броя на вносителите от Съюза показва, че Комисията — както самата тя потвърждава в съдебното заседание — е имала основание да приеме, че липсва каквато и да било сигурност по отношение на надеждността на предоставените от жалбоподателите сведения за тези вносители, така че не би могла да бъде упреквана, че неправилно не е взела предвид тези сведения и не е предприела действия по отношение на тези вносители. Поради това твърдението, че Комисията е нарушила разпоредбите на член 6, параграф 4 от основния регламент, е неоснователно.
По отношение, на трето място, на доводите, свързани със статистическите данни от китайските митнически органи, следва да се отбележи, от една страна, че обобщените таблици с митнически документи разкриват несъответствия, които Комисията излага в приложение B2 към писмената защита. Това кара жалбоподателите да променят тези таблици, но разследващите служби не ги приемат за убедителни, тъй като не могат да намерят потвърждение за данните в счетоводните и данъчните отчети на жалбоподателите. От друга страна, в тези документи референтната стойност на стоките е посочена в килограми и като общи суми за плащане в щатски долари, поради което и Комисията не е могла да определи необходимите ѝ за установяване на експортната цена вид и количество на изнесените за Съюза продукти и сумите за всяка продажба. Накрая, една част от тези документи са представени от ND, което не е свързано с жалбоподателите дружество, и поради това Комисията не е могла да провери тяхната истинност и следователно тяхната доказателствена стойност.
По отношение, накрая, на твърдението на жалбоподателите, че Комисията е нарушила член 18, параграф 3 от основния регламент, следва да се отбележи, че целта на член 18 от основния регламент е да позволи на Комисията да продължи разследването дори и ако страните откажат да ѝ съдействат или пък ако ѝ съдействат в недостатъчна степен. Степента на съдействие на страните трябва да се оценява в зависимост от използваното в този член понятие „необходима информация“, тъй като, за да се считат за оказващи съдействие, страните трябва да предоставят на Комисията информация, позволяваща ѝ да стигне до налагащите се в хода на антидъмпинговото разследване заключения, като преценката дали дадена информация е „необходима“, се извършва във всеки отделен случай (вж. в този смисъл решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (China),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
, т.
и
).
В този смисъл се приема, че размерът на усилията, положени от дадена заинтересована страна за съобщаване на някои сведения, не е свързан задължително с техните същностни качества и във всички случаи не е единственият определящ елемент. Така, ако в крайна сметка поисканите сведения не са получени, Комисията е в правото си да прибегне до наличните факти, отнасящи се до тях (относно т. 6.8 от Антидъмпинговия кодекс от 1994 г. вж. доклада на специалната група, установена в рамките на СТО, озаглавен „Египет — Окончателни антидъмпингови мерки за вноса на прътове арматурно желязо с произход от Турция“, приет на 1 октомври 2002 г., т. 7.242) (решение от 4 март 2010 г., Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Съвет,
T‑409/06
,
EU:T:2010:69
, т.
).
Накрая, съгласно постоянната съдебна практика член 18, параграф 3 от основния регламент предвижда, че ако предоставената от заинтересована страна информация не е съвършена във всяко едно отношение, тя не се изключва автоматично, ако недостатъците в нея не са от естество, което да причини неоправдани трудности при достигането до логично приемливи заключения и ако информацията е предоставена по подходящ начин, навреме и може да бъде проверена, и ако страната е действала, полагайки всички усилия. Видно от текста, четирите условия се прилагат кумулативно. Следователно, ако не е изпълнено някое от тези условия, разпоредбата не може да се приложи и въпросната информация не може да бъде взета предвид (вж. решение от 19 март 2015 г., City Cycle Industries/Съвет,
T‑413/13
, непубликувано,
EU:T:2015:164
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение следва да се констатира, че поради вече изложените в точки 59—62 по-горе причини Комисията е могла да се позове на член 18, параграф 1 от основния регламент, за да определи експортната цена, тъй като непълнотите в предоставените от жалбоподателите данни са от такова естество, че причиняват неоправдани трудности при достигането до логично приемливи заключения.
От изложеното следва, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, нито е нарушила член 18, параграфи 1 и 3, а следователно и член 9, параграф 6 от основния регламент или параграф 3 от приложение II към Антидъмпинговото споразумение на СТО, като в съображения 29—41 от обжалвания регламент по същество е приела, че без значение дали жалбоподателите са действали, полагайки всички усилия, основната трудност в хода на разследването се дължи на липсата на пълен и подлежащ на проверка набор от сделки за износ, включително по-специално по отношение на изнасяните продукти, обемите и стойностите, и че поради това не може да упражни какъвто и да било подходящ и независим контрол по отношение на тези данни и че изцяло ги отхвърля въз основа на наличните данни в съответствие с разпоредбите на член 18, параграф 1 от основния регламент.
Накрая, следва да се констатира, че самото позоваване на нарушението на член 2, параграфи 6а, 8, 9, 10 и 11, на член 3 и на член 6 от основния регламент, освен че е кратко, не е достатъчно, за да се докаже релевантността на твърдението за нарушение на тези разпоредби и следователно да се установи каквато и да било незаконосъобразност на обжалвания регламент в това отношение.
С оглед на това първата и втората част от второто основание трябва да се отхвърлят.
–
По третата част от второто основание, с която се твърди нарушение на членове 2 и 3, на член 6, параграфи 6 и 8, на член 9, параграф 4 и на член 18, параграфи 1 и 3 от основния регламент, както и на параграф 3 от приложение II към Антидъмпинговото споразумение на СТО
С третата част от второто основание жалбоподателите по същество твърдят, че като не е използвала техните данни, за да определи нормалната стойност, въпреки че ги е приела за надеждни, Комисията е нарушила член 18, параграфи 1 и 3 от основния регламент и параграф 3 от приложение II към Антидъмпинговото споразумение на СТО, както и членове 2 и 3, член 6, параграфи 6 и 8 и член 9, параграф 4 от този регламент. Освен това според тях Комисията не е обяснила в достатъчна степен причините, поради които не е взела предвид тези данни, за да установи нормалната стойност.
В това отношение жалбоподателите посочват, че Комисията се е отклонила от обичайната си практика да използва наличните данни само при обстоятелства, при които данните не са напълно проверими и достоверни.
Те подчертават, че тази практика е в съответствие с практиката на СТО при разрешаване на спорове.
Те твърдят, че Комисията не е обяснила в достатъчна степен защо не е изчислила нормалната стойност, въпреки че е разполагала с надеждна информация в това отношение, както следва от съображения 42 и 44 от обжалвания регламент.
Жалбоподателите изтъкват, че Комисията е можела да използва нормалната стойност, като я сравни с експортните цени за Съюза, с променените им експортни цени за Съюза или поне с експортните цени на единствения производител, включен в представителната извадка, който е оказвал съдействие, или с цените на другите производители износители, поискали индивидуално разглеждане в съответствие с член 17, параграф 3 от основния регламент, или на други заинтересовани страни.
Жалбоподателите добавят, че този подход би отчел факта, че те са оказвали пълно съдействие на Комисията през целия период на разследването, както впрочем подчертал и служителят по изслушването, а Комисията не оспорила.
Комисията оспорва тези доводи.
В това отношение, най-напред, що се отнася до довода на жалбоподателите, посочен в точка 87 по-горе, следва да се отбележи, че в първоначалния доклад за изслушването от 17 септември 2019 г. с оглед на усилията, които жалбоподателите са положили, служителят по изслушването действително е приел, че счита прилагането спрямо тях на квалификацията „неоказване на съдействие“ поради предоставяне на невярна или подвеждаща информация за не съвсем уместно и поради това е поискал да се изяснят условията за прилагане на член 18 от основния регламент. Във втория и последния доклад за изслушването от 7 февруари 2020 г. същият служител по изслушването не е изразил обаче становище относно използването на посочения член от Комисията, така че от тези два документа не може да се направи какъвто и да било извод относно степента на оказване на съдействие от жалбоподателите.
Що се отнася до регламентите, на които жалбоподателите основават твърденията си, че Комисията има практика да използва наличните данни само при обстоятелства, при които данните не са напълно проверими и надеждни, този довод следва да се отхвърли с оглед на цитираната в точка 70 по-горе съдебна практика.
Що се отнася до Антидъмпинговото споразумение на СТО, и по-специално до приложение II към това споразумение, както и до свързаната с него съдебна практика, което е предмет на писмен въпрос за отговор в съдебното заседание, следва да се отбележи, че член 18 от основния регламент трябва да се тълкува, доколкото е възможно, в светлината на тези разпоредби, тъй като представлява транспониране в правото на Съюза на съдържанието на тези разпоредби (вж. в този смисъл решение от 22 май 2014 г., Guangdong Kito Ceramics и др./Съвет,
T‑633/11
, непубликувано,
EU:T:2014:271
, т.
).
В това отношение следва да се подчертае, че в точка 7.354 и сл. от доклада на специализираната група на СТО от 16 ноември 2007 г. относно антидъмпингови мерки по отношение на отглеждана в рибовъдни стопанства сьомга (WT/DS 337/R), на които точки се позовават жалбоподателите, посочената специализирана група подчертава — по повод на отхвърляне от Европейските общности на доказателство за установяване на нормална стойност — че съгласно член 6.8 от Антидъмпинговото споразумение на СТО и параграф 3 от приложение II към това споразумение разследващият орган трябва да използва предоставените му от страните „проверими сведения“.
Освен това в точка 7.60 и сл. от доклада на специализираната група на СТО по дело Съединени американски щати — Антидъмпингови и изравнителни мерки, прилагани по отношение на стоманените плоскости с произход от Индия (WT/DS 206/R), на което също се позовават жалбоподателите, по същество се приема, че разследващите органи трябва да полагат усилия да използват в максимална степен предоставените ѝ от страните данни, като се има предвид, че една от основните цели на Антидъмпинговото споразумение на СТО като цяло е да се гарантира, че обективните констатации се правят, доколкото е възможно, въз основа на факти.
Вярно е, че в точки 7.62 и 7.64 от същия доклад специализираната група на СТО посочва, че не може да се направи извод, че разследващият орган е трябвало да използва сведения, които например не могат да бъдат проверени или не са били предоставени своевременно, или че е трябвало да ги използва, независимо какви са предизвиканите от това трудности.
Освен това следва да се отбележи, че — както подчертава Комисията в съдебното заседание, без жалбоподателите да оспорят това ѝ твърдение — случаите, по които са съставени посочените два доклада на СТО, се различават от разглеждания по настоящото дело случай, тъй като при тях основната трудност пред разследващите служби не е свързана, както тук, с определянето на експортната цена поради липсата на каквито и да било достоверни данни за износа, и по-конкретно за видовете изнасяни стоки и за цените им, а с установяването на нормалната стойност.
От тези два доклада следва, че макар по принцип да трябва да полага усилия да използва предоставената му от страните проверима информация, разследващият орган все пак е длъжен да прави това в рамките на възможното. Това означава, че този орган може да не вземе предвид информация, което в крайна сметка да доведе до невъзможност да бъдат направени логично приемливи заключения.
В контекста на настоящото дело обаче всяко определяне на нормалната стойност би било излишно, тъй като, видно от точки 56—81 по-горе, при липсата на възможност за определяне на експортната цена за жалбоподателите не би могъл да се установи какъвто и да било дъмпингов марж.
Този извод не се оборва от довода на жалбоподателите, че е можело да се установи нормалната им стойност и да се сравни с променената експортна цена за други производители. Всъщност, както подчертава Комисията в хода на съдебното заседание, прилагането на такъв метод при — както става ясно от точка 69 по-горе — липсата на каквато и да било сигурност каква стока и в какво количество се изнася, неизбежно би довело до свързване на несъответстващи си и следователно асиметрични стойности, правейки така в крайна сметка изводите относно дъмпинговия марж логично неприемливи.
По отношение на твърдението за нарушение поради непълнота на мотивите на Комисията за решението ѝ да не изчислява нормалната стойност следва да се отбележи, че Общият съд вече е постановил, че изискваните от член 296 ДФЕС мотиви трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която е издала оспорвания акт, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, за да защитят правата си, а на съда — да упражни своя контрол. Не може обаче да се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали те отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. решение от 10 октомври 2012 г., Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener и Shanghai Prime Machinery/Съвет,
T‑170/09
, непубликувано,
EU:T:2012:531
, т.
и цитираната съдебна практика). Освен това мотивите на обжалвания регламент трябва да се преценяват, като се вземат предвид по-специално съобщената на жалбоподателя информация и становището, което последният е представил в хода на административната процедура (решение от 4 март 2010 г., Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Съвет,
T‑409/06
,
EU:T:2010:69
, т.
). По-специално не се изисква в мотивите на антидъмпинговите регламенти да се излагат различните, понякога многобройни и сложни, фактически и правни обстоятелства, за които се отнасят, когато тези регламенти остават в систематичната рамка на съвкупността от мерки, от която са част. В това отношение е достатъчно съображенията на институциите в регламентите да са изложени ясно и недвусмислено (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 1998 г., Industrie des poudres sphériques/Съвет,
T‑2/95
,
EU:T:1998:242
, т.
).
В това отношение следва да се отбележи, че противно на твърденията на жалбоподателите, мотивите, изложени от Комисията в обжалвания регламент, позволяват да се разберат причините, поради които тя приема, че данните за нормалната стойност не представляват половината от информацията, необходима за установяване на дъмпингов марж.
Всъщност, както ясно и недвусмислено посочва Комисията в съображение 42 от обжалвания регламент, определянето на нормалната стойност не оказва въздействие в настоящия случай, тъй като предоставената информация за определянето на експортната цена, която е основен елемент при определянето на дъмпинговия марж, не може да бъде проверена и следователно не е надеждна.
Освен това се налага изводът, че тези мотиви са позволили на жалбоподателите да разберат причините, поради които Комисията не е установила нормалната им стойност в конкретния случай, и да оспорят законосъобразността на този избор, както е видно от доводите, изтъкнати по-специално в рамките на настоящото основание. Тези мотиви позволяват също на съда на Съюза да упражни своя контрол за законосъобразност на обжалвания регламент.
Накрая, по същите причини като изложените в точка80 по-горе следва да се отхвърли твърдяното нарушение на членове 2 и 3, на член 6, параграфи 6 и 8, както и на член 9, параграф 4 от основния регламент.
От изложеното следва, че третата част от второто основание трябва да се отхвърли, а следователно и второто основание в неговата цялост.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (първи състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture Co. Ltd и Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts Co. Ltd. да заплатят съдебните разноски.

Kanninen
Porchia
Stancu
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 6 юли 2022 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
i
)	След публикуването на решението в електронния сборник са направени промени в ключовите думи.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.