CELEX: 62016TJ0581
Avalik teenistus
Ametnikud
Osalemiskutse
Euroopa Ombudsmani kabineti peasekretär
Nõuandekomitee arvamus
Selle arvamuse arvestamata jätmine
Valikumenetluse korra rikkumine
Ilmselged hindamisvead
Võrdne kohtlemine
Hea halduse põhimõte
Vastutus

I.

Õiguslik raamistik
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 27 esimese lõigu kohaselt:
„Ametnike töölevõtmisel lähtutakse eesmärgist saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud ametnikud, kes valitakse Euroopa [Liidu] liikmesriikide kodanike hulgast võimalikult laialt geograafiliselt alalt.“
Euroopa Ombudsman avaldas 19. veebruaril 2015 valikumenetluses osalemise kutse, eesmärgiga võtta teenistusse Ombudsmani büroo peasekretär palgaastmel AD 15/16 (OMB/2/2015) (edaspidi „osalemiskutse“).
Valikukriteeriumid, mis on ära toodud osalemiskutse punktis 6, on järgmised:
–
„ELi institutsioonis, organis või asutuses töötamise kogemus või nendega koostöö tegemise kogemus või riigisisese ombudsmani või sarnase organi juures töötamise või sellega koostöö tegemise kogemus;
–
Euroopa kohtuasjade, institutsioonide ja õigustiku hea tundmine;
–
arvestatav kogemus ja tõendatav edu juhtival töökohal valdkonnas, mis omab ühisjooni Ombudsmani büroo tegevusega;
–
hea arusaamine rollist, mida Ombudsman avaliku halduse süsteemis täidab;
–
tõendatud kogemus strateegiliste muutuste elluviimisel;
–
eelarve haldamise ja planeerimise oskus;
–
personalihalduse valdkonna kaasaegsete strateegiate ja menetluste tundmine;
–
infotehnoloogia valdkonna kaasaegsete strateegiate ja menetluste tundmine;
–
suurepärane suhtlusoskus, võrgustike loomise võime ja töötajate motiveerimise oskus;
–
sügav pühendumine ELile, mis on oma kodanike teenistuses;
–
Ombudsmani visioonile ja strateegiale pühendumine;
–
praktiliste kaalutluste tõttu on vajalik tõhus suhtlusoskus inglise ja prantsuse keeles. Muude Euroopa Liidu ametlike keelte oskus annab eelise.“
Osalemiskutse punktis 7 „[v]alikumenetlus“ on öeldud järgmist:
„Kõik kandidaadid saavad kinnituse dokumentide kättesaamise kohta. Nõuandekomitee abistab ametisse nimetavat asutust ja vaatab kandideerimisavaldused läbi, saades selleks tuge „Personali, halduse ja eelarve“ osakonnalt. Komitee esitab oma ettepanekus loetelu kandidaatidest, kes tuleks vestlusele kutsuda. Nõuandekomitee võib soovitada, et vestlusele kutsutavate kandidaatide arvu piiratakse.
Ombudsman võib otsustada, et nõuandekomitee koostatud nimekirjast kutsutakse vestlustele ainult mõned kandidaadid. Kõiki kandidaate teavitatakse valikumenetluse tulemustest.“
Osalemiskutse punkti 8 kohaselt võis kandidatuuri esitada kuni 2015. aasta 22. märtsi keskpäevani.
Osalemiskutse punktis 8 oli lisaks ette nähtud, et kandidatuuri raames tuleb esitada:
„a)
Ombudsmani veebisaidilt alla laaditud ja täidetud kandideerimisvorm […]
b)
inglise keeles koostatud kiri, milles kandidaat selgitab oma motivatsiooni ja põhjusi, mille tõttu ta leiab, et tal on olemas ametikohal nõutav pädevus, teadmised ja oskused;
c)
kandidaadi elulookirjeldus;
d)
koopia ametlikust dokumendist, mis võimaldab tuvastada kandidaadi kodakondsuse;
e)
diplomite koopiad (tõestatud koopia esitamine ei ole vajalik, aga prantsus- või ingliskeelse tõlke esitamine on soovitav);
f)
tõendid kandidaadi töökogemuse kohta, kus on selgelt ära näidatud töötamise algus- ja lõpukuupäev ja tehtud töö täpne laad, nii et nende tõendite alusel on võimalik kindaks teha, et kandidaadil on vajalik kvalifikatsioon ja teadmised, mis on nõutud osalemiskutse alajaotuses „Valikukriteeriumid“;
g)
kandidaadid peavad esitama teabe ja võimalusel ka tõendid oma keelteoskuse kohta;
h)
teiste ELi institutsioonide ametnikel tuleb esitada kolme viimase hindamisaruande koopia (kui need on kättesaadavad);
i)
kasutusel olev e-posti aadress, mida Ombudsmani büroo võib kasutada teadete saatmiseks.
Punktides [d, e, f, g ja h] nõutud dokumentide originaale võidakse hiljem nõuda kontrolli eesmärgil.
Mittetäielikke kandidatuure ja (osaliselt või täielikult) pärast tähtaja möödumist esitatud kandidatuure ei võeta arvesse.“
II.

Vaidluse taust
Ombudsman avaldas 19. märtsil 2015 loetelu valikumenetluse OMB/2/2015 nõuandekomitee liikmetest; sinna kuulusid järgmised isikud: pr A., D., S. ja hr H. Lisaks määrati vaatleja ja sekretär, kes kõnealust komiteed abistab.
Hageja Costas Popotas saatis 20. märtsil 2015 e-postiga täieliku kandideerimistoimiku peasekretäri ametikohale, täpsustades, et tema 2014. aasta hindamisaruannet alles koostatakse.
Ombudsman kinnitas 24. märtsi 2015. aasta e‑kirjaga, et hageja kandideerimisavaldus on kätte saadud.
Hageja esitas 27. märtsil 2015 oma viimase hindamisaruande, mis oli koostatud samal päeval ja käsitles 2014. aastat; hageja lisas, et ehkki hindamisaruanne on saadetud pärast kandideerimistähtaja möödumist, hindaks hageja siiski, kui see nõuandekomiteele edastataks.
Nõuandekomitee saatis 9. aprillil 2015 Ombudsmanile e‑kirja, milles teatas, et ta on lõpetanud kõigi talle esitatud kandidatuuride läbivaatamise. Lisaks oli komitee koostanud tähestikulises järjekorras nimekirja kaheteistkümnest kandidaadist, kelle ta soovitas Ombudsmanil vestlusele kutsuda. Selles tähestikulises järjekorras koostatud nimekirjas oli hageja üheteistkümnendal kohal ja G seitsmendal kohal.
Sama kuupäeva e-kirjas teavitas Ombudsman nõuandekomiteed, et ta oli otsustanud kutsuda neist kaheteistkümnest kandidaadist, kelle komitee oli nimekirja kandnud, vestlusele üksnes kaheksa kandidaati, sealhulgas pr. G.; hageja nimetatud kaheksa kandidaadi hulka ei kuulunud.
„Personali, halduse ja eelarve“ üksuse juhataja teavitas hagejat 10. aprilli 2015. aasta e-kirjas, et nõuandekomitee oli vaatamata hageja silmapaistvatele sooritustele otsustanud teda mitte vestlusele kutsuda. Samuti oli täpsustatud, et juhul, kui ta ei ole selle otsusega nõus, võib hageja kuni 17. aprillini 2015 esitada põhjendatud taotluse otsuse uuesti läbivaatamiseks.
17. aprillil 2015 toimusid vestlused Ombudsmani valitud kaheksa kandidaadiga ja 22. aprillil 2015 läbis kolm neist uue vestlusvooru.
Hageja leidis 8. mail 2015 ajakirja Politico veebisaidilt info, et pr G. oli nimetatud Ombudsmani büroo peasekretäri ametikohale. Sama teave oli edastatud 4. mail 2015 nõuandekomiteele.
Hageja esitas 18. mail 2015 Ombudsmanile taotluse tutvuda valikumenetluse OMB/2/2015 haldusdokumentidega, eelkõige selle nõuandekomitee aruannetega, kes oli määratud ametisse nimetavat asutust abistama, ning ettepanekuga, mille komitee oli ametisse nimetavale asutusele esitanud.
Ombudsman teavitas hagejat 26. mail 2015, et nõuandekomitee „ei koostanud oma koosoleku kohta protokolli, mistõttu ei olnud võimalik võtta arvesse/hinnata avalikkuse võimalust selle dokumendiga tutvuda“. Mis lisaks puudutas hageja taotlust tutvuda ametisse nimetavale asutusele esitatud ettepanekuga, siis märkis Ombudsman, et „nõuandekomitee ei ole siiani esitanud eraldiseisvat dokumenti, mis niisugust ettepanekut sisaldaks, aga ta oli teinud oma hinnangu Ombudsmanile halduslikult teatavaks 13. mai 2015. aasta märgukirja asjasse puutuvate osade kaudu“.
Ombudsman edastas hagejale 3. juunil 2015, pärast seda kui viimane oli esitanud taotluse teatavate dokumentidega tutvuda, 13. mai 2015. aasta märgukirja, mis käsitles valikumenetlust OMB/2/2015 peasekretäri töölevõtmiseks. See märgukiri, mille oli 13. mail 2015 koostanud „Personali, halduse ja eelarve“ üksuse juhataja ja mille Ombudsman oli heaks kiitnud, sisaldas ülevaadet valikumenetlusest alates osalemiskutse avaldamisest kuni otsuseni pakkuda ametikohta pr G‑le. Märgukirjal oli kolm lisa: esimene käsitles kandidaatide sobivust, teine sisaldas hindeid, mille nõuandekomitee oli sobivatele kandidaatidele andnud ja kolmas käsitles nõuandekomitee hindeid kaheksale kandidaadile, kes olid osalenud esimeses vestlusvoorus.
Hageja taotles 4. juunil 2015, et Ombudsman avalikustaks, milline 13. mai 2015. aasta märgukirja 2. lisas nimetatud ja anonüümseks tehtud kandidatuuridest oli tema oma.
Ombudsmani büroo teenistused teavitasid 9. juunil 2015 hagejat, et tema kandidatuuri number oli 51.
Hageja taotles 10. juunil 2015 Ombudsmanilt võimalust tutvuda järgmiste dokumentidega:
–
„kandidaatide nr 3, nr 7 ja nr 47 elulookirjeldustega, mis võivad jääda anonüümseks ja pr G. elulookirjeldusega;
–
kandidaatide vestlusele kutsumise aluseks olnud kriteeriumid, nii nagu neid on nimetatud Ombudsmani 13. mai 2015. aasta märgukirja 3. lisas […];
–
koopiad kõigist e-kirjadest või kirjadest (mis võivad vajaduse korral olla anonüümsed), mis saadeti kandidaatidele nr 7 ja nr 47 alates 10. aprillist“.
Hageja teatas 11. juunil 2015 Ombudsmanile, et tema hinnangul ei olnud talle antud hinnetel seost esitatud dokumentidega.
Hageja taotles seetõttu, „et nõuandekomitee saadaks talle konkreetsed põhjendused, mis puudutavad:
–
alakriteeriume, mida kohaldati, hinnates 2. lisa alaosi A, G ja H, ja konkreetsemalt põhistust, mille alusel anti teatavatele kandidaatidele maksimumpunktid;
–
üksikasju hageja toimikus, mis ei võimaldanud omistada talle alaosa A eest maksimumpunkte;
–
põhjusi, mille tõttu ei pidanud komitee, vaatamata hageja pidevat seotust institutsioonidevahelise personalihalduse küsimustega, sobivaks anda talle alaosa G eest maksimumpunkte ja isegi mitte rohkem kui 3,50 punkti;
–
tema toimiku suhtes kohaldatud kriteeriume, millest tulenesid talle iseäranis madalad hinded alaosa H eest, arvestades, et hageja oli esitanud komiteele teabe oma spetsiifiliste õpingute kohta infotehnoloogia valdkonnas; püsiva tegelemise kohta oma valdkonna infotehnoloogiliste vahenditega oma tegevuse raames; kaasaegsete koolituste läbimise kohta; vastavas valdkonnas avaldatud artiklite kohta ning osaluse kohta vastava valdkonna kõrgetasemelistes organisatsioonides.“
Hageja lisas, et ta oli paralleelselt esitanud Ombudsmani registriosakonnale dokumentidega tutvumise taotluse INC2015-005124.
17. juuni 2015. aasta kirjas, mis edastati hagejale 18. juuni 2015. aasta e‑kirjaga, edastas Ombudsman talle vastuseks 10. juuni 2015. aasta kirjale pr G. elulookirjelduse, teavitades hagejat, et teiste kandidaatide elulookirjeldusi ei saa talle edastada isikuandmete kaitsega seonduvate õiguste tõttu. Lisaks edastati hagejale, nagu ta taotles, koopia kirjavahetusest kandidaatidega nr 7 ja nr 47.
Ombudsmani büroo teatas 26. juunil 2015, vastusena hageja 11. juuni 2015. aasta kirjale, et vastust tema taotlusele koostatakse ja et see tehakse talle teatavaks nii kiiresti kui võimalik.
Hageja teatas Ombudsmanile, et põhimõtteliselt ootab ta vastust kuni 10. juulini 2015.
Hageja esitas 10. juulil 2015 kaitsemeetmena personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 kohase kaebuse. Hageja väitis esiteks, et menetlus oli täis vigu ja ebakõlasid, mis viitasid menetluse kuritarvitamisele: eelkõige asjaolu, et teda ei kutsutud vestlusele, aga kandidaat nr 47, kes sisuliselt jagas temaga üheksandat kohta, kutsuti, samas kui see ei olnud kuidagi objektiivselt põhjendatud, ja teiseks, et tehti hindamisvigu seoses tema kvalifikatsiooniga, mis puudutas alapunktide „G. Teadmised kaasaegsete personalihalduse strateegiate ja menetluste kohta“ ja „H. Infotehnoloogia valdkonna kaasaegsete strateegiate ja menetluste tundmine“ üksikasju, arvestades teavet, mille ta esitas oma kandidatuuris ja sellele lisatud elulookirjelduses. Sellest tulenevalt palus hageja, et ametisse nimetav asutus tühistaks valikumenetluse kõik pärast 13. maid 2015 toimunud etapid, eelkõige pr G. nimetamise Ombudsmani büroo peasekretäri kohale, ning hüvitaks hagejale põhjustatud varalise ja mittevaralise kahju.
Ombudsmani büroo teatas 17. juulil 2015, et on selle kaebuse kätte saanud.
Hageja taotles 21. septembril 2015, et talle esitataks koopia pr G. ametisse nimetamise otsusest, mis edastati talle seejärel 5. oktoobri 2015. aasta e-kirjas.
Hageja esitas 14. oktoobril 2015 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel teise kaebuse, milles ta jäi oma esimeses kaebuses esitatud nõuete juurde (vt eespool punkt 28). Samas lisas ta esiteks, et lõpuks edukaks osutunud kandidaadi väljavalimiseks võeti arvesse hindamiskriteeriume, mida ei olnud ette nähtud, mis rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, ja teiseks, et valikumenetlus ei vastanud üldiselt hea halduse standardile, millest peab lähtuma niisugune institutsioon nagu Ombudsman. Sellest tulenevalt taotles hageja, et tühistataks valikumenetluse kõik pärast 13. maid 2015 toimunud etapid, eelkõige pr G. nimetamise Ombudsmani büroo peasekretäri kohale, mis vormistati Ombudsmani 16. juuli 2015. aasta otsusega. Hageja jäi ka oma nõude juurde, et hüvitataks talle põhjustatud varaline ja mittevaraline kahju.
9. novembri 2015. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) teavitas Ombudsman hagejat, et tema 2015. aasta 10. juuli ja 14. oktoobri kaebused jäeti rahuldamata.
III.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 17. veebruaril 2016.
Ombudsman esitas Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse kostja vastuse 26. juunil 2016.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2016. aasta määruse (EL, Euratom) 2016/1192 Euroopa Liidu ja tema teenistujate vaheliste vaidluste esimeses kohtuastmes lahendamise pädevuse Üldkohtule üleandmise kohta (
ELT 2016, L 200, lk 137
) artikli 3 alusel anti käesolev kohtuasi staadiumis, milles see oli 31. augustil 2016, üle Üldkohtule. Kohtuasi registreeriti numbriga T‑581/16 ja määrati kaheksandale kojale.
Hageja esitas 3. jaanuaril 2017 Üldkohtu kantseleisse repliigi ja Ombudsman esitas vasturepliigi 16. märtsil 2017.
Hageja palus Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõike 4 alusel esitatud taotluses, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 7. aprillil 2017, määrata, et D 1 lisa tuleb toimikust välja võtta ja et Ombudsmani argumente, mis seda lisa puudutavad, ei arvestataks.
Ettekandja-kohtuniku ettepaneku alusel otsustas Üldkohus (kaheksas koda) avada menetluse suulise osa ja esitada kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames kirjaliku küsimuse, millele hageja vastas selleks antud tähtaja jooksul.
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus, millega Ombudsman jättis rahuldamata hageja kaebused;
–
tühistada 10. aprilli 2015. aasta otsus, millega jäeti hageja kõrvale vestluselt, ning 16. juuli 2015. aasta otsus, millega nimetati pr G. Euroopa Ombudsmani büroo peasekretäri ametikohale;
–
kohustada Ombudsmani tasuma 112472,64 eurot hüvitisena hagejale tekitatud varalise kahju eest;
–
kohustada Ombudsmani tasuma 30 000 eurot hüvitisena hagejale tekitatud mittevaralise kahju eest;
–
mõista kõik kohtukulud välja Ombudsmanilt.
Ombudsman palub Üldkohtul:
–
jätta hagi osaliselt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Kohtuistungil tegi hageja kohe alguses avalduse, mille kohaselt ta kavatses piirata esitatud varalise kahju nõuet ega nõua enam 112472,64 euro hüvitamist. Hageja täpsustas, et talle väidetavalt tekkinud varaline kahju seisnes võimaluse kaotuses, nii et ta palus hoopis Üldkohtul määrata
ex æquo et bono
kindlasummaline hüvitis; selle taotluse kandis Üldkohus kohtuistungi protokolli.
IV.

Õiguslik käsitlus
A.

Vastuvõetavus
Ombudsman ei esitanud küll formaalses mõttes vastuvõetamatuse vastuväidet, aga väitis korduvalt, et hageja erinevad väited on vastuvõetamatud.
Esiteks väidab Ombudsman, et rikuti kokkulangevuse põhimõtet, mille järgi peab Euroopa Liidu kohtu ees esitatav väide olema juba esitatud kohtueelses menetluses. Nii oleks tulnud kriitika 13. mail 2015 koostatud ja hagejale 3. juunil 2015 edastatud märgukirjas sisalduvate üksikasjade kohta ja pr G elulookirjelduse kohta, mis edastati hagejale 18. juunil 2015, tulnud esitada juba kohtueelses menetluses. Ombudsmani väitel on vastuvõetamatud kõik väited, mida oleks saanud esitada juba enne käesoleva hagi esitamist.
Selles küsimuses tuleb meelde tuletada, et personalieeskirjade artikli 91 lõikes 2 on sätestatud, et Euroopa Liidu kohtule esitatud hagi on vastuvõetav üksnes siis, kui ametisse nimetavale asutusele või ametiisikule on eelnevalt esitatud kaebus.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale nõuab personalieeskirjade artikli 91 lõike 2 mõttes kaebuse ja hilisema hagi kokkulangevuse põhimõte, et liidu kohtus esitatud väide oleks juba esitatud kohtueelses menetluses, et ametisse nimetav asutus saaks olla kursis kriitikaga, mille puudutatud isik vaidlustatud otsuse kohta esitas; kui niisugune kokkulangevus puudub, on väide vastuvõetamatu (vt 25. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Moschonaki,
T‑476/11 P
,
EU:T:2013:557
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seda põhimõtet õigustab kohtueelse menetluse enda eesmärk, mis on võimalus lahendada ametnike ja administratsiooni vahel tekkinud vaidlused kompromissiga (vt 25. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Moschonaki,
T‑476/11 P
,
EU:T:2013:557
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et nagu tuleneb ka väljakujunenud kohtupraktikast, võivad liidu kohtule ametnike hagides esitatavad nõuded sisaldada üksnes niisuguseid väiteid, mis rajanevad samal alusel kui kaebuses esitatud väited, kusjuures tuleb täpsustada, et neid väiteid võib liidu kohtus täpsustada, esitades väiteid ja argumente, mis ei sisaldu tingimata kaebuses, aga on sellega otseselt seotud (vt 25. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Moschonaki,
T‑476/11 P
,
EU:T:2013:557
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ombudsman väidab esiteks, et vastuvõetamatu on osa esimesest väitest, mis käsitleb, nagu hageja kohtuistungil vastuseks Üldkohtu küsimusele täpsustas, valikumenetluse korrast kõrvalekaldumist. Nii ei võinud hageja enam Ombudsmani sõnul küsimuse alla seada seda, et kandidaate hinnati vestlustele eelnevates voorudes lähtuvalt teatavatest valikukriteeriumidest; et vestlusvooru hindamisel kasutati kaht vestlusvooru ja kuut kaaluteguritega seotud kriteeriumi ning et kandidaatide keeleteadmisi ei hinnatud osalemiskutse kohaselt. Ombudsman väidab samuti, et hageja oli juba oma esimese kaebuse esitamise hetkel teadlik järgmistest asjaoludest:
–
„vestlustele eelnevas etapis kasutati kaheksat valikukriteeriumi;
–
[hagejat] hinnati vastavalt neile kriteeriumidele;
–
hindamise tulemusena jäeti hageja valikumenetluse järgmistest etappidest kõrvale;
–
toimus kaks vestlusvooru;
–
vestlusel lähtuti kuuest hindamiskriteeriumist;
–
kaalutegureid rakendati nii vestlustele eelnevas voorus kui ka vestluste etapis;
–
keelteoskust hinnati vestluste etapis; ning
–
ametikoha saanud kandidaat oskas inglise, prantsuse ja saksa keelt.“
Sellega seoses olgu öeldud, et oma esimeses kaebuses täpsustas hageja, et menetlust iseloomustasid vead ja ebatäpsused, mis viitasid sellele, et valikumenetluse korda ei järgitud; näiteks tõi hageja asjaolu, et teda ei kutsutud suulisse vooru erinevalt enne temaga sama tulemuse saanud kandidaadist nr 47. Hageja lisas oma teises kaebuses, et lõpuks edukaks osutunud kandidaadi valikul võeti arvesse hindamiskriteeriume, mida ei olnud ette nähtud, ja sellega rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet.
Tuleb tõdeda, et hageja välja toodud vead ja ebatäpsused seonduvad just nimelt ja tingimata kõigi etteheidetega, mille ta esitas oma esimese väite raames ja mis on kõik seotud valikumenetluse korrast kõrvalekaldumisega ning mida Ombudsman käsitles (vt punkt 48 eespool). Sellest järeldub, et need etteheited, ehkki nad ei sisaldu küll
expressis verbis
hageja esimeses kaebuses, seonduvad valikumenetluse rikkumist käsitleva väitega ega kujuta endast seega, nagu Ombudsman väidab, „alaväidet“, vaid argumente juba esitatud väite toetuseks.
Sellest tuleneb, et esimene vastuvõetamatuse väide tuleb tagasi lükata.
Ombudsman märgib teiseks, et „alaväide“, mille kohaselt ta omistas valikukriteeriumidele kaalutegurid, mis ei olnud osalemiskutses ette nähtud, on vastuvõetamatu.
Olgu uuesti öeldud, et see etteheide kuulub vaieldamatult väite alla, mis käsitleb valikumenetluse korrast kõrvalekaldumist osas, kus Ombudsmanile heidetakse ette, et ta ei järginud valikukriteeriume, mille ta oli ise kehtestanud. Seda etteheidet ei saa samuti kvalifitseerida „alaväiteks“; niisugune kvalifitseerimine tundub iseäranis kohatu.
Sellest järeldub, et teine vastuvõetamatuse väide tuleb samuti tagasi lükata.
Kolmandaks väidab Ombudsman, et vastuvõetamatu on etteheide, mille kohaselt arvestati kriteeriumi „üldmulje“, samas kui niisuguse väite oleks hageja võinud esitada kaebuses, sest ta oli selle kriteeriumi olemasolust teadlik alates 3. juunist 2015.
Hageja toob nimelt esile, et „üldmulje“ ei ole osalemiskutses ära näidatud kriteerium.
Olgu siiski öeldud, et 14. oktoobri 2015. aasta teises kaebuses heitis hageja Ombudsmanile just nimelt ette seda, et viimane võttis arvesse hindamiskriteeriume, mida ei olnud ette nähtud. Sellest järeldub, et heites Ombudsmanile ette „üldmuljet“ puudutava kriteeriumi arvestamist, arendas hageja lihtsalt edasi väidet, mille ta oli juba oma teises kaebuses esitanud. Seega väidab Ombudsman ilmselgelt ebaõigesti, et niisugust väidet kohtueelses menetluses ei käsitletud.
Kolmas vastuvõetamatuse vastuväide tuleb tagasi lükata.
Teiseks, mis puudutab etteheiteid, et väidetavalt tehti vigu valikumenetluse hilisemates etappides, ja mis väidetavalt ei ole hageja juhtumiga seotud, siis tuleb tõdeda, et need väited ei ole vastuvõetamatud, nagu väidab Ombudsman, vaid võimalik et toimetud; igal juhul tuleb neid etteheiteid käsitleda hagi sisulise läbivaatamise käigus.
Kolmandaks, Ombudsman esitab vastuvõetamatuse vastuväite seoses sellega, et ehkki hagejal oli võimalus esitada põhjendatud taotlus nõuandekomiteele ja Ombudsmanile enne 17. aprilli 2015, et nad kaaluksid tema kandidatuuri uuesti ning et kuigi hagejat oli sellest võimalusest sõnaselgelt teavitatud, ei kasutanud ta seda võimalust, samas kui see oli tema õiguspärastes huvides. Selline uuesti läbivaatamine ei oleks aga olnud esemetu, kuivõrd sellest oleks võitnud ka teised kandidaadid, ehkki otsus, et nad ametikohta ei saa, oli nende suhtes kinnitust leidnud.
Selle kohta olgu meelde tuletatud, et hagejat teavitati 10. aprilli 2015. aasta e‑kirjas asjaolust, et komitee ei soovitanud tema kandidatuuri vestluse tarbeks.
Vastab tõele, et nõuandekomitee lisas, et kui hageja ei olnud selle otsusega nõus, siis võis ta esitada enne 17. aprilli 2015 põhjendatud taotluse, et tema kandidatuur uuesti läbi vaadataks.
Kohtupraktikast tuleneb, et kui kandidaat, kelle liidu konkursile lubamise taotlus on tagasi lükatud, taotleb selle otsuse läbivaatamist administratsioonile siduva konkreetse sätte alusel, siis on personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 või vajaduse korral artikli 91 lõike 1 tähenduses ametniku huve kahjustavaks aktiks konkursikomisjoni poolt läbivaatamise järel langetatud otsus. Just sellest samast otsusest, mis võetakse vastu pärast uuesti läbivaatamist, hakkab kulgema kaebuse ja hagi esitamise tähtaeg, ilma et oleks tarvis kontrollida, kas niisuguses olukorras võib seda otsust pidada puhtalt muutmata jätmise otsuseks (23. jaanuari 2002. aasta kohtuotsus Gonçalves vs. parlament,
T‑386/00
,
EU:T:2002:12
, punkt
, ning 7. juuni 2005. aasta otsus Cavallaro vs. komisjon,
T‑375/02
,
EU:T:2005:199
, punkt
).
Niisugust võimalust taotleda kandidatuuri tagasilükkamise otsuse uut läbivaatamist ei saa tõlgendada nii, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud hagi on vastuvõetamatu, sest eelnevat uuesti läbivaatamise taotlust ei ole esitatud. Eelnev uuesti läbivaatamise taotlemine ei ole üleüldse hagi vastuvõetavuse eeltingimus, nagu selgub ka 10. aprilli 2015. aasta e‑kirjast, kus on sõnaselgelt öeldud, et hagejal on võimalik esitada põhjendatud taotlus otsuse uuesti läbivaatamiseks.
Eelnevast järeldub, et ka kõnesolev vastuvõetamatuse vastuväide tuleb jätta rahuldamata.
Neljandaks, mis puudutab vastuvõetamatuse väidet, mille Ombudsman esitas vasturepliigis, ja eelkõige lisas D 1, ja mida väidetavalt ei sisaldunud kostja vastuses, siis on need väited igal juhul vastuvõetamatud, sest need esitati vasturepliigis, kuigi need ei seondu avaliku korraga ja kuigi need oleks saanud esitada kostja vastuses. Samas ei väitnud Ombudsman kordagi, et ta ei oleks saanud esitada neid väiteid vasturepliigis teabe tõttu, mille ta sai alles pärast seda, kui hageja oli esitanud repliigi.
Eelnevast järeldub, et kõik vastuvõetamatuse väited, mille Ombudsman esitas, tuleb tagasi lükata.
B.

Sisulised küsimused
1.

Tühistamisnõuded
Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks neli väidet. Esimese väite kohaselt rikuti valikumenetluse korda, teise väite kohaselt tehti ilmselge hindamisviga, kolmanda väite kohaselt rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet ja neljanda väite järgi rikuti hea halduse põhimõtet.
Olgu täpsustatud, et hageja väiteid tuleb hinnata koos, sest nagu nähtub tema esitatud argumentidest, ei ole ta argumente esitades ise oma väidete vahelisi eraldusjooni hoidnud.
a)

Esimene väide, et rikutud on valikumenetluse korda
Hageja esitab esimese väite põhjenduseks neli argumenti. Ta väidab, et esiteks ei arvestanud Ombudsman kandidaatide hindamisel üldse osalemiskutses ette nähtud kriteeriume; teiseks, et ta hindas valikukriteeriume koefitsiente kasutades, mis ei olnud osalemiskutses ette nähtud; kolmandaks, et ta viis hindamise läbi kriteeriumide alusel, mis ei olnud osalemiskutses ette nähtud, ja neljandaks, et ta tunnistas, et ei võtnud arvesse nõuandekomitee arvamust, olles samas selle komitee osalemiskutse alusel ise asutanud, ja rikkus kehtivaid norme hageja hindamisel.
Sissejuhatavalt olgu märgitud, et nagu hageja kohtuistungil vastuseks Üldkohtu küsimusele ütles, tuleb esimest väidet, mis käsitleb „valikumenetluse korrast kõrvalekaldumist“ nii, et selle kohaselt „rikuti valikumenetluse korda“; nii on see kirja pandud kohtuistungi protokollis. Samuti on Ombudsman just selles raamistikus vastanud hageja esimesele väitele, kusjuures ta ei teinud kohtuistungil ühtki märkust selle kohta, et Üldkohus väite kohtuistungil niimoodi ümber kvalifitseeris.
1)

Esimene ja teine väide, mille kohaselt Ombudsman esiteks ei arvestanud kandidaatide hindamisel üleüldse osalemiskutses ette nähtud kriteeriume ja teiseks, et ta hindas valikukriteeriumide täidetust, kasutades koefitsienti, mis ei olnud osalemiskutses ette nähtud
Hageja väidab sisuliselt, et ehkki osalemiskutse punktis 6 oli ära toodud kaksteist kriteeriumi (vt punkt 3 eespool), võeti arvesse ainult kaheksat esimest. Kuna Ombudsman võttis arvesse üksnes kaheksat kaheteistkümne mainitud kriteeriumi hulgast, siis rikkus ta osalemiskutset. Lisaks kohaldas Ombudsman kaalukoefitsienti iga kriteeriumi suhtes, ilma et seda oleks olnud osalemiskutses üleüldse ette nähtud.
Olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb Ombudsmanil järgida enda kehtestatud osalemiskutset, sest selles kutses on kindlaks määratud tingimused, mis on kõnealuse ametikoha saamise eeldus. Ühelt poolt on osalemiskutse ülesanne teavitada huvitatud isikuid nii täpselt kui võimalik täidetavale ametikohale asumisele esitatud tingimustest, võimaldamaks neil vajaduse korral kaaluda kandideerimist, ning teisalt määrata kindlaks õiguslikud piirid, mille raames hakkab institutsioon võrdlema kandidaatide teeneid. Kuna Ombudsman võttis kandidatuuride läbivaatamisel arvesse muid tingimusi kui osalemiskutses sätestatud, ei pidanud ta kinni kirjeldatud õigusraamistikust (vt selle kohta 11. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Leite Mateus vs. komisjon,
T‑21/98
,
EU:T:1999:28
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle kohta olgu öeldud, et osalemiskutses on ära näidatud kõik kriteeriumid, mida tuleb arvestada – neid on 12 (vt eespool punkt 3) – ilma, et oleks kindlaks määratud igale kriteeriumile omistatavat kaalukoefitsienti ega etappi, milles neid tuleb arvesse võtta.
Ombudsmanil on aga suur kaalutlusõigus oma tegevuse korraldamiseks. Seega võib ta niisugusel juhul nagu praegu, kui osalemiskutses ei ole hindamiskriteeriume ette nähtud, need kriteeriumid kehtestada, või siis juhul, kui osalemiskutse selle kohta midagi ei sätesta, määrata, mis etapis kriteeriume tuleb arvestada (vt selle kohta 26. veebruari 1981. aasta kohtuotsus Authié vs. komisjon,
34/80
,
EU:C:1981:57
, punkt
; 13. detsembri 1990. aasta kohtuotsus Gonzalez Holguera vs. parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, punkt
3, 14. juuli 1995. aasta kohtuotsus Pimley-Smith vs. komisjon,
T‑291/94
,
EU:T:1995:142
, punkt
).
Sellega seoses on selge, et nõuandekomitee ja Ombudsman hindasid kandidatuure teises etapis, see tähendab üksnes elulookirjelduse hindamisel, järgmist kaheksat kriteeriumi hinnates:
–
„ELi institutsioonis, organis või asutuses töötamise kogemus või nendega koostöö tegemise kogemus või riigisisese ombudsmani või sarnase organi juures töötamise või sellega koostöö tegemise kogemus;
–
Euroopa kohtuasjade, institutsioonide ja õigustiku hea tundmine;
–
arvestatav kogemus ja tõendatav edu juhtival töökohal valdkonnas, mis omab ühisjooni Ombudsmani büroo tegevusega;
–
hea arusaamine rollist, mida Ombudsman avaliku halduse süsteemis täidab;
–
tõendatud kogemus strateegiliste muutuste elluviimisel;
–
eelarve haldamise ja planeerimise oskus;
–
personalihalduse valdkonna kaasaegsete strateegiate ja menetluste tundmine;
–
infotehnoloogia valdkonna kaasaegsete strateegiate ja menetluste tundmine.“
Samas ei arvestatud kõnesolevas teises etapis nelja viimast kriteeriumi neist, mida on nimetatud punktis 3, vaid neid võeti arvesse kolmandas etapis, s.o vestlusel ainult valitud kandidaatidega.
Hageja etteheide, et Ombudsman ei järginud osalemiskutset, sest kriteeriumide läbivaatamisel üksnes elulookirjelduse alusel arvestati vaid kaheksat kriteeriumi, ei saa olla edukas.
Nimelt, nagu nähtub 13. mai 2015. aasta märgukirjast ja vaidlustatud otsusest, võeti valikumenetluses arvesse kõiki osalemiskutses mainitud kriteeriume ja ühtegi muud kriteeriumi peale osalemiskutses nimetatute ei võetud selles menetluses arvesse.
Asjaolu, et teises etapis võeti eespool punktis 3 nimetatutest arvesse üksnes kaheksat kriteeriumi ja et nelja viimast arvestati vestluste raames, kuulub Ombudsmani kaalutlusõiguse alla ja seega võis Ombudsman, kuivõrd osalemiskutse selles osas midagi ei öelnud, määrata, millises etapis neid kriteeriume arvestada tuleb.
Lisaks olgu öeldud, et neli viimast kriteeriumi, nimelt: „suurepärane suhtlusoskus, võrgustike loomise võime ja töötajate motiveerimise oskus“, „sügav pühendumine ELile, mis on oma kodanike teenistuses“, „Ombudsmani visioonile ja strateegiale pühendumine“ ning „praktiliste kaalutluste tõttu on vajalik tõhus suhtlusoskus inglise ja prantsuse keeles. Muude Euroopa Liidu ametlike keelte oskus annab eelise“, on seda tüüpi kriteeriumid, mida on loomulik arvesse võtta vestluse käigus.
Nimelt on Ombudsmanil võimalik vestluse käigus, esitatud küsimusi ja kandidaatide vastuste sõnastust arvesse võttes aru saada muu hulgas, kui pühendunud on üks või teine kandidaat liidule, mis on oma kodanike teenistuses, või kuivõrd on kandidaat võimeline suhtlema inglise, prantsuse või muus liidu ametlikus keeles.
Mis lisaks puudutab hageja etteheiteid seoses eri kriteeriumidele kohaldatavate eri kaalukoefitsientidega, siis kuivõrd viie esimese kriteeriumi hinded on kümnepallisüsteemis ja kolme viimase küsimuse hinded viiepallisüsteemis, siis tuleb tõdeda, et arvestades, et osalemiskutse selle kohta midagi ei sätesta, võis Ombudsman vabalt siduda need kriteeriumid erinevate kaalukoefitsientidega; see kuulub talle kohtupraktikast tuleneva laia kaalutlusõiguse raamesse (16. mai 2013. aasta kohtuotsus Canga Fano vs. nõukogu,
T‑281/11 P
,
EU:T:2013:252
, punkt
; vt selle kohta ka 19. aprilli 1988. aasta kohtuotsus Santarelli vs. komisjon
149/86
,
EU:C:1988:179
, punkt
).
Eelnevast tuleneb, et hageja ei ole esitanud mingeid tõendeid ega üksikasju, mis tõendaksid, et Ombudsman soovis tahtlikult jätta hageja kandidatuuri kõrvale pr G. kasuks (vt selle kohta 25. mai 2000. aasta kohtuotsus Elkaïm ja Mazuel vs. komisjon,
T‑173/99
,
EU:T:2000:142
, punkt
).
Eelnevast järeldub, et esimene ja teine väide tuleb tagasi lükata.
2)

Kolmas etteheide, mille kohaselt Ombudsman hindas kriteeriumide alusel, mis ei olnud üleüldse osalemiskutses ette nähtud
Esiteks heidab hageja Ombudsmanile ette, et ta palus teises vestlusvoorus osalevatel kandidaatidel esitada isiklikud soovituskirjad – seda nõuet ei olnud valikukriteeriumide hulgas kirjas.
Selle kohta piisab, kui märkida, et nimetatud väide on toimetu, kuivõrd hageja kandidatuur jäeti kõrvale vestlustele eelnenud etapis, nii et soovituskirjade võimalik arvessevõtt ei oleks saanud põhjustada hagejale kahju. Lisaks, nagu Ombudsman vastuseks Üldkohtu küsimusele kohtuistungil täpsustas, esitati see nõue valikumenetluse lõpus ainult pr G‑le.
Igal juhul olgu öeldud, et hageja mainis ise oma elulookirjelduses ära nende isikute nimed, kes võiksid tema kandidatuuri soovitada.
Teiseks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane andis liiga suure suhtelise eelise kandidaatidele, kes olid töötanud sageli Ombudsmaniga kokku puutuvates institutsioonides, samas kui seda kriteeriumit osalemiskutses ei olnud.
Ombudsman märkis vaidlustatud otsuses nimelt tõesti järgmist:
„Ma andsin ka suhtelise eelise kandidaatidele, kes on töötanud sageli Euroopa Ombudsmaniga kokku puutuvates institutsioonides. Teil on vähe kogemust Euroopa Ombudsmaniga koos töötamisel, samas kui teistel kandidaatidel on seda rohkem.“
Sellega seoses vastab tõele, nagu hageja ka märgib, et kriteerium „tihedad suhted Ombudsmaniga“ ei seisa sellisena osalemiskutses märgitud kriteeriumide hulgas.
Tuleb siiski märkida, et seda kriteeriumi võib seostada kriteeriumiga „hea arusaamine rollist, mida Ombudsman avaliku halduse süsteemis täidab“, nagu Ombudsman ka kinnitas vastuseks Üldkohtu esitatud küsimusele.
Seega on isik, kes suhtleb tööalaselt Ombudsmaniga sageli, loomulikult rohkem informeeritud Ombudsmani ülesannetest ja tema töö problemaatikast võrreldes isikuga, kes on töötanud liidu institutsioonis või asutuses, millel on Ombudsmaniga vähem tööalast kokkupuudet või ole tal seda üldse.
Hageja ei olnud aga võimeline tõendama, et tal olid tema tegevuse raames Euroopa Liidu Kohtus olnud tihedad tööalased suhted Ombudsmaniga.
Hageja toob näitena välja vaid kolm kohtuasja, mille kohta ta sai teavet ajal, kui ta töötas kohtus nõunikuna. Lisaks asjaolule, et kohtuasjade kohta teabe omamine ei tõenda sagedast tööalast kokkupuudet Ombudsmaniga, tuleb muus osas märkida, et esimeses neist kohtuasjadest: Mirelta Ingatlanhasznosító vs. komisjon ja Ombudsman (
C‑576/14 P
, ei avaldata,
EU:C:2015:370
) tehti 4. juunil 2015 kohtumäärus, millega apellatsioonkaebus jäeti osaliselt ilmselge põhjendamatuse ja osaliselt ilmselge vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata, ilma et apellatsioonkaebusest oleks Ombudsmani teavitatud. Mis puudutab Üldkohtu otsuseid eelkõige kohtuasjas, milles tehti 24. septembri 2008. aasta kohtuotsus M vs. Ombudsman (
T‑412/05
, ei avaldata,
EU:T:2008:397
) ja 5. septembri 2006. aasta kohtuotsus O’Loughlin vs. Ombudsman ja Iirimaa (
T‑144/06
, ei avaldata,
EU:T:2006:237
), siis on need teinud Üldkohus, kus hageja ei ole nõunikuna töötanud. Igal juhul, mis puudutab kohtuasja, milles tehti 5. septembri 2006. aasta kohtuotsus O’Loughlin vs. Ombudsman ja Iirimaa (
T‑144/06
, ei avaldata,
EU:T:2006:237
), siis ei ole sellest samuti Ombudsmanile teatatud, kuivõrd Üldkohus jättis hagi ilmselge vastuvõetamatuse ja pädevuse ilmselge puudumise tõttu rahuldamata. Lisaks olgu märgitud, et tõik, et isik töötab Ombudsmani puudutavate toimikutega, ei tähenda, et tal oleks viimasega „tihe tööalane kokkupuude“.
Ombudsman ei rikkunud seega valikumenetluse korda, kui ta võttis arvesse asjaolu, kas kandidaadid olid töötanud institutsioonides, kes temaga tööalaselt sageli kokku puutuvad.
Kolmandaks väidab hageja, et vaidlustatud otsuses andis Ombudsman parema hinde kandidaatidele, kes olid töötanud kõrgemal juhtival ametikohal, võrreldes kandidaatidega, kes olid töötanud madalamatel juhtivatel kohtadel.
Hageja heidab Ombudsmanile ette, et viimane võttis vaidlustatud otsuses arvesse järgmist:
„Andsin suhtelise eelise kandidaatidele, kes olid töötanud kõrgemal juhtival ametikohal, võrreldes kandidaatidega, kes olid töötanud madalamatel juhtivatel kohtadel. Teie töötasite osakonnajuhatajana, samas kui mitu teist kandidaati olid töötanud direktori ametikohal.“
Selle kohta olgu märgitud, et Ombudsmani büroo peasekretäri koht on kõige kõrgem ametikoht Ombudsmani büroos üldse ja sellel töötamiseks on vaieldamatult vaja juhi võimeid, mis tähendab, et ei ole vale anda rohkem kaalu kandidaatidele, kes on juba kõrgematel juhtivatel kohtadel töötanud.
Igal juhul nähtub pr G. elulookirjeldusest, et ka tema oli osakonnajuhataja ega olnud seega kõrgemal juhtival kohal töötanud, nii et seega ei kasutatud kõnealust kriteeriumi kandidaadi kõrvalejätmist otsustavana, vaid lihtsalt kandidatuuride hindamiseks.
Seega ei rikkunud Ombudsman valikumenetluse korda, kui ta arvestas asjaolu, kas kandidaadid olid töötanud kõrgemal juhtival ametikohal.
Neljandaks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane võttis vestlusvoorus arvesse kriteeriumi „üldmulje“, mis ei sisaldunud osalemiskutses.
Selle kohta olgu öeldud, et väide on toimetu, sest hageja kandidatuur jäeti kõrvale vestlusvoorule eelnevas etapis, nii et kriteeriumi „üldmulje“ võimalik arvessevõtmine üksnes vestlusvoorus ei saanud hagejale kahjulikke tagajärgi kaasa tuua.
Igal juhul tuleb seda kriteeriumi mõista kõigi teiste kriteeriumide alusel kandidaadi sooritust kokku võtva, mitte uue või iseseisva kriteeriumina.
Sellest tuleneb, et kolmas etteheide tuleb tervikuna tagasi lükata kui osaliselt edutu ja osaliselt põhjendamatu.
3)

Neljas etteheide, mille kohaselt Ombudsman olevat tunnistanud, et ta ei võtnud arvesse tema enda poolt osalemiskutsega loodud nõuandekomitee arvamust ja mille kohaselt Ombudsman tegi hageja hindamisel vigu
Hageja heidab Ombudsmanile esmalt ette seda, et viimane ei arvestanud selle nõuandekomitee arvamust, mille ta oli samas ise loonud, kuivõrd Ombudsman ei olnud hetkel, mil ta saatis kaheksale kandidaadile vestluse kutse, teadlik kandidaatide pingereast, nii et ta rikkus oma kohustust arvestada nimetatud arvamust; teiseks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane tegi hageja hindamisel vigu.
Nimelt kirjutas Ombudsman vaidlustatud otsuses:
„Minu kabinetiülema kaudu edastas [nõuandekomitee] mulle seejärel nimekirja 12 parimast kandidaadist tähestikulises järjekorras […]. Kandideerimisavalduste ja sama kaheksa kriteeriumi alusel, mida kasutas [nõuandekomitee], valisin ise välja kaheksa kandidaati, et kutsuda nad 17. aprillil 2015 toimunud vestlusele ja tegin oma valiku teatavaks, vastates oma kabinetiülema e-kirjale. Otsustasin kutsuda ainult kaheksa kandidaati, sest kandideerimisavalduste läbivaatamine järel jõudsin järeldusele, et nimekirjas olnud ülejäänud kandidaadid ei vastanud tingimustele, mis pidid olema täidetud, et täidetavale vabale ametikohale nimetatud saada. Sooviksin rõhutada, et teostasin võrdleva hindamise sõltumatult [nõuandekomitee] pingereast ja antud hinnetest. Ma ei leia, et oleksin olnud selle pingereaga seotud nende kandidaatide valikul, kelle soovisin kutsuda vestlusele.“
Sellest vastusest ilmneb selgesti, et kaheteistkümne kandidaadi osas, kes kuulusid nõuandekomitee väljapakutud nimekirja, mis oli tähestikulises järjekorras, tugines Ombudsman omaenda hinnangutele, mitte hinnetele, mille komitee oli andnud neile kaheteistkümnele kandidaadile, ega komitee väljapakutud järjestusele.
Ombudsman märgib kostja vastuses, et ta toimis „tegelikkuses“ kooskõlas nõuandekomitee arvamusega ja ta täpsustab, et „ei teinud valikut nii, et oleks lihtsalt heaks kiitnud teenekusest lähtuvalt koostatud nimekirja“.
Selle kohta olgu meenutatud, et kui institutsioon, organ või asutus loob endasisese nõuandekomitee, mis ei ole tema põhikirjas ette nähtud, eesmärgiga saada teatavatele ametikohtadele nimetamise otstarbel arvamus kandidaatide võimete ja oskuste kohta, siis on selle meetme eesmärk tagada institutsioonile, asutusele või organile, et viimasel kui ametisse nimetaval asutusel on olemas parim võimalik lähtealus, et viia läbi kandidaatide teenete hindamine. Sellest tuleneb, et arvamus, mida selline komitee väljendab vestluste tarbeks esitatud soovituste vormis, tuleb ametisse nimetaval asutusel, osas, milles kõnesolev komitee on tõepoolest niisuguse arvamuse esitanud, võtta seda arvamust arvesse ühena teguritest, millel peab tuginema tema enda hinnang kandidaatide teenekusele, ka siis kui ametisse nimetav astus leiab, et tal tuleb sellest kõrvale kalduda (vt selle kohta 9. juuli 1987. aasta kohtuotsus Hochbaum ja Rawes vs. komisjon,
44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85
,
EU:C:1987:348
, punktid
ja
; 30. jaanuari 1992. aasta kohtuotsus, Schönherr vs. CES,
T‑25/90
,
EU:T:1992:8
, punktid
ja
, ning 18. septembri 2003. aasta kohtuotsus Pappas vs. regioonide komitee,
T‑73/01
,
EU:T:2003:237
, punkt
).
Kohtuistungil tõdes Ombudsman vastuseks Üldkohtu esitatud küsimusele, et vastupidi sellele, mis oli märgitud 10. aprilli 2015. aasta e-kirjas, millega teavitati hagejat, et nõuandekomitee oli otsustanud mitte soovitada tema kandidatuuri vestlusvooruks, oli nõuandekomitee tegelikult valinud hageja välja kaheteistkümne kandidaadi hulgast, keda soovitati vestlusele kutsuda. Ombudsman lisas, et tema ise otsustas, et kutsub vestlustele kaheteistkümne kandidaadi asemel kaheksa, sealhulgas pr G.; hagejat otsustas ta mitte kutsuda. Ombudsman täpsustas siiski, et tegemist oli hooletusega.
On selge, et kõnesoleval juhul on osalemiskutse punktis 7 ette nähtud, et nõuandekomitee abistab Ombudsmani, esitab oma ettepanekus loetelu kandidaatidest, kes tuleks vestlusele kutsuda ja võib soovitada, et vestlusele kutsutavate kandidaatide arvu piiratakse. Samuti oli ette nähtud, et Ombudsman võib otsustada, et kutsub vestlusele ainult mõne nõuandekomitee poolt soovitatud kandidaadi.
Vaidlust ei ole selles, et Ombudsman kutsus kõnesoleval juhul vestlusele kaheksa kandidaati nõuandekomitee soovitatud kaheteistkümnest, ilma et talle oleks selle kutse saatmise hetkel olnud teada hinded ja hinnang teenetele, mille omistas igaühele neist kandidaatidest nõuandekomitee, sest Ombudsmanil oli olemas vaid kandidaatide tähestikuline järjestus. Asjaoludest nähtub samas, et Ombudsman kutsus needsamad seitse esimest kandidaati, keda oli soovitanud nõuandekomitee. Seevastu kaheksas kandidaat, kelle Ombudsman vestlusele kutsus, jagas hagejaga koos üheksandat kohta. Teenekuse järjekorras koostatud kandidaatide nimekirjast ei kutsutud vestlusele ei hagejat ega ka järjestuselt kaheksandat kandidaati.
Sellest järeldub, et Ombudsman järgis nõuandekomitee arvamust osas, milles ta kutsus vestlusele vaid kandidaate, kelle kohta nimetatud komitee oli teinud vastava ettepaneku 9. aprillil 2015 Ombudsmanile saadetud nimekirjas, mis oli esitatud tähestikulises järjekorras. Kuna aga kaheksas kandidaat nõuandekomitee poolt kandidaatide teenekuse järgi koostatud nimekirjas jäeti vestlusele kutsumata, aga üheksas kandidaat sellest nimekirjast kutsuti, siis ei järginud Ombudsman nõuandekomitee arvamust.
Esiteks olgu tõdetud, et Ombudsman märkis, et ta sai teenekuse järjestusest teada alles pärast seda, kui oli enda valitud kaheksa kandidaati juba vestlusele kutsunud. Hageja seda väidet ei vaidlusta, nii et Ombudsman kutsus vestlusele üksnes kandidaate, kes olid nõuandekomitee koostatud nimekirjas. Sellest järeldub, et Ombudsman ei kaldunud tähestikulisest nimekirjast kõrvale.
Teiseks olgu öeldud, et Ombudsman väidab ise, et ta ei olnud kohustatud lihtsalt heaks kiitma teenekuse järgi koostatud kandidaatide nimekirja.
Seega tuleb kindlaks teha, kas käesoleva kohtuasja asjaoludel tegi Ombudsman nõuandekomitee arvamuses sisalduvat, teenekuse järgi koostatud nimekirja kõrvale jättes vea, mis võib rikkuda menetluse korda nii, et see kahjustab hagejat.
Tuleb tuvastada, et kuna kõnesolev arvamus on üksnes soovituslik, võib Ombudsman sellest kõrvale kalduda, kui ta toob välja põhjuse, mille tõttu ta otsustas järgida teistsugust järjestust kui nõuandekomitee koostatu (vt punktis 110 viidatud kohtupraktika).
Selles küsimuses võttis Ombudsman arvesse teenekuse järjestuses nõuandekomitee koostatud nimekirja seitsme esimese kandidaadi kandidatuuri, ent kutsus vestlusele mitte kaheksanda selle komitee poolt soovitatud kandidaadi, vaid üheksandal kohal oleva kandidaadi, kusjuures tuleb tõdeda, et tol kuupäeval ei olnud Ombudsman teenekuse alusel koostatud järjestusest teadlik.
Vaidlustatud otsuses selgitas Ombudsman, et ta tegi valiku kutsuda ainult need kaheksa kandidaati, sest tema teostatud hindamine viis järeldusele, et nimekirjas olevad ülejäänud kandidaadid ei täitnud täidetavale ametikohale nimetamiseks vajalikke tingimusi.
Olgu öeldud, et Ombudsman kutsus vestlustele ainult kandidaate, kes olid ära nimetatud nõuandekomitee koostatud nimekirjas. Lisaks, arvestades osalemiskutses ette nähtud menetlust (vt eespool punkt 112), ei olnud Ombudsman kohustatud lihtsalt heaks kiitma teenekuse alusel koostatud nimekirja ega olnud sobimatu jätta kutsumata need nimekirja kantud kandidaadid, kes tema arvates ei vastanud täidetavale ametikohale nimetamiseks vajalikule profiilile.
Sellest tuleneb, et ehkki Ombudsman ei võtnud arvesse nõuandekomitee väljapakutud järjestust, ei vii see tuvastus vaidlustatud otsuse tühistamiseni.
Nimelt, isegi kui Ombudsman oleks lähtunud selle komitee koostatud nimekirjas soovitatud järjestusest, ei oleks vestlusele kutsutud mitte hagejat, vaid nimekirjas kaheksandal kohal olnud kandidaati ning üheksandat kandidaati, kes jagas koos hagejaga üheksandat kohta, ei oleks kutsutud.
Sellest järeldub, et tagasi tuleb lükata nii neljas etteheide kui ka esimene väide tervikuna.
b)

Teine väide, et tehti ilmselge hindamisviga
Hageja väidab esiteks, et Ombudsman vaatas tema elulookirjelduse läbi meelevaldselt, sest kandideerimise hetkel oli ta nõunik, mitte osakonnajuhataja. Ombudsman tegi hageja väitel ilmselge hindamisvea.
Selle kohta piisab, kui märkida, et Ombudsman tuletas vaidlustatud otsuses üksnes meelde, et hageja oli „osakonnajuhataja“, mitte „direktor“, nagu teised kandidaadid. Ombudsman ei väitnud aga, et hageja oleks kandideerimise hetkel olnud nõunik.
Sellest tulenevalt on see väide paljasõnaline.
Lisaks on ühelt poolt täpne, nagu tuleneb ka hageja elulookirjeldusest, et viimane on oma karjääri kestel olnud „osakonnajuhataja“.
Teisalt, mis puudutab nõuniku ülesandeid Euroopa Kohtu presidendi kabinetis, siis ilmneb hageja elulookirjeldusest, et tema ülesanded selles kabinetis olid järgmised: „menetlustoimingute järelevalve; sissetulevate kohtuasjade määramise ettevalmistus; suurkoja kohtupraktikaga kursishoidmine; järelevalve institutsiooni haldustegevuse üle [ning] osalemine komisjonide töös kohtu presidendi nimel“. Mis puudutab hageja 27. märtsi 2015. aasta hindamisaruannet, siis on selles märgitud hinnatud ametniku ametikirjelduse osas järgmist: „Nõunik (tegeleb konkreetselt haldusküsimustega; menetlustoimingute järelevalvega kuni kohtuasjade määramiseni ja kursishoidmisega suurkoja kohtupraktikaga“.
Eelnevast järeldub, et Ombudsman ei ole kõne all olevas küsimuses teinud ühtki ilmselget hindamisviga.
Hageja väidab teiseks, et hinne, mille ta sai kriteeriumi alusel, mis käsitles liidu kohtuasjade, institutsioonide ja õigustiku head tundmist, oleks pidanud tal olema kõrgem kui pr G-l.
Selle kohta tuleb meelde tuletada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb ametisse nimetaval asutusel hinnata, kas kandidaat täidab vaba ametikoha teadaandes nõutud tingimused ja selle hinnangu saab küsimuse alla seada üksnes ilmselge vea korral. Sellest tuleneb, et Üldkohus ei või asuda ametisse nimetava asutuse asemele, kui ta kontrollib viimase hinnanguid kandidaatide erialastele võimetele, välja arvatud siis, kui tegemist on ilmselge hindamisveaga (13. detsembri 1990. aasta kohtuotsus Kalavros vs. Euroopa Kohus,
T‑160/89 ja T‑161/89
,
EU:T:1990:86
, punkt
; vt selle kohta 30. mai 1984. aasta kohtuotsus Picciolo vs. parlament,
111/83
,
EU:C:1984:200
, punkt
).
Esiteks ilmneb osalemiskutsest, et peasekretäri ülesandeid kirjeldati nii:
„Peasekretär vastutab büroo üldhalduse ja Ombudsmani strateegia rakendamise eest. Peasekretär allub otse Ombudsmanile ja juhatab Ombudsmani büroo juhtide tiimi. Peasekretär töötab Ombudsmani kabinetiga vahetut koostööd tehes ja esindab Ombudsmani bürood väljaspool.“
Mis puudutab „liidu kohtuasjade, institutsioonide ja õigustiku head tundmist“, siis olgu öeldud, et pr G. elulookirjeldusest nähtub, et lisaks erilaadilistele tegevustele ajakirjanikuna on ta töötanud mitmel ametikohal komisjonis, näiteks tervise ja tarbijakaitse eest vastutava komisjoni liikme pressiesindajana (1999–2004), komisjoni asepresidendi kommunikatsioonistrateegia nõunikuna (2004–2006), komisjoni teabevahetuse peadirektoraadi peadirektori assistendina (2006–2007), komisjoni õigusküsimuste peadirektoraadi personalihalduse ja infotehnoloogia osakonna juhatajana (2007–2011) ning mereküsimuste ja kalatööstuse peadirektori alluvuses osakonnajuhatajana (alates 2011).
Arvestades neid eri kogemusi, mille pr G. on omandanud komisjoni eri teenistuste heaks töötades, tuleb järeldada, et nõuandekomitee ei ole teinud ilmselget hindamisviga, kui ta andis pr G-le väga kõrge hinde. Juristidiplomi puudumine pr G-l ei tõenda tema mitmekülgset kogemust arvestades, et nõuandekomitee oleks teinud ilmselge hindamisvea.
Lisaks tuleb „liidu kohtuasjade, institutsioonide ja õigustiku head tundmist“ vaadelda mitte eraldiseisvana, vaid arvestades osalemiskutses kirjeldatud ülesandeid, mis keskenduvad Ombudsmani strateegiale ja Ombudsmani tiimi juhtimisele, nii et tuleb asuda seisukohale, et otsitakse mitte liidu õiguse spetsialisti, vaid isikut, kes on töötanud eri valdkondades erinevatel ametikohtadel.
Mis puudutab hageja etteheidet, et Ombudsman ei saanud leida, et hagejal „puudus igasugune praktiline kogemus personali haldamisel“, siis tuleb märkida, et Ombudsman kirjutas vaidlustatud otsuses järgmist:
„Andsin suhtelise eelise ka kandidaatidele, kellel on praktiline kogemus personalitöös, eelkõige organisatsiooni üksuste restruktureerimisel. Osal kandidaatidel on olemas ulatuslik niisugune kogemus, Teil aga ei ole seda.“
Ombudsman asus seisukohale, et erinevalt teistest kandidaatidest ei olnud hagejal suurt praktilist kogemust personali haldamisel, eelkõige restruktureerimisel; Ombudsman ei öelnud, nagu väidab hageja, et tal ei olnud selles valdkonnas mingit kogemust.
Hageja ei väitnud ka, et tal on kogemus restruktureerimise alal, nii et kõnesolev etteheide tuleb tagasi lükata.
Järgmiseks väidab hageja, et konkreetsemalt tema ülesanded „Personalieeskirjadest tulenevate õiguste, sotsiaal- ja meditsiiniküsimuste ning töötingimuste“ osakonna juhatajana seisnesid juba olemuslikult personalihalduses.
Sellega seoses nähtub hageja elulookirjeldusest, et tema peamised tegevused ja vastutus hõlmas „Euroopa Kohtu personalile personalieeskirjadest tulenevate õiguste haldamist, sotsiaalvaldkonna tegevuste koordineerimist“, „järelevalvet meditsiiniteenistuse üle“, „institutsiooni liikmetele Euroopa Kohtu põhikirjast tulenevate õiguste ja liikmete suhtes kohaldatava tasude korra haldamist“, „sotsiaalvaldkonna asju ette valmistava komisjoni [kuulub kohtu halduskogu juurde] president (kuni 2013), „personalieeskirju käsitlevaid küsimusi ettevalmistava komisjoni liige“, „laste huvikeskuse halduskomisjoni endine president“, „[ravikindlustuse halduskomisjoni] president“ ning „personalieeskirjade komisjoni asendusliige“.
Kuigi neil tegevustel on küll teatav seos „personalihaldusega“, ei puuduta need otseselt eri personaliressursside haldamise strateegiaid või korraldamist ega ka muu hulgas organisatsiooni üksuste restruktureerimist.
Mis puudutab nõuniku ülesannete täitmist Euroopa Kohtu presidendi kabinetis, siis lisaks kohtu õigustmõistva tööga seotud ülesannetele tegeles hageja eelkõige järelevalvega Euroopa Kohtu halduse toimimise üle Euroopa Kohtu presidendi nimel – tegevus, mis hõlmas personaliküsimusi (muu hulgas personali vähendamise küsimusi), eelarve ettevalmistamist, Euroopa Kohtu infotehnoloogilise poole korraldust, taristut ja üldisemalt „kõigi haldusküsimuste toimimist“; olgu märgitud, et kõik need tegevused ei ole hageja elulookirjelduses ära toodud; seal on lihtsalt välja toodud, nagu sai märgitud punktis 129 eespool: menetlustoimingute üle teostatav järelevalve, sisetulevate kohtuasjade määramise ettevalmistus, suurkoja kohtupraktikaga kursishoidmine, järelevalve institutsiooni haldustegevuse üle [ning] osalemine komisjonide töös kohtu presidendi nimel. Samuti ei ole neid ülesandeid välja toodud hageja hindamisaruannetes, mis on koostatud 17. märtsil 2015 (ajavahemiku 1. jaanuar 2012 kuni 31. detsember 2012 kohta ja 1. jaanuar 2013 kuni 31. detsember 2013 kohta) ning 27. märtsil 2015 (ajavahemiku 1. jaanuar 2014 kuni 31. detsember 2014 kohta). Kahes esimeses hindamisaruandes on hageja ametiülesandeid kirjeldatud kui „personalieeskirjadest tulenevate õiguste, sotsiaal- ja meditsiiniküsimuste ning töötingimuste“ osakonna juhataja“ ja viimati nimetatud hindamisaruandes „nõunik (vastutas eelkõige haldusküsimuste, menetlustoimingute järelevalve; sissetulevate kohtuasjade ettevalmistuse eest kuni nende määramiseni ja täiendavalt suurkoja kohtupraktikaga kursishoidmise eest)“.
Eelnevast järeldub, et Ombudsmanile ei saa ette heita, nagu oleks ta teinud ilmselge hindamisvea.
Viimaks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane leidis, et hagejal olid infotehnoloogia valdkonnas vananenud oskused ja teadmised.
Ombudsman kirjutab vaidlustatud otsuses:
„Andsin suhtelise eelise kandidaatidele, kelle on infotehnoloogia valdkonnas viimase kümne aasta jooksul hiljutine kogemus (tegemist on pidevalt areneva valdkonnaga, mis muutub kiiresti ja vanem kogemus on käesoleval hetkel muret tegevate proovikivide raamistikus vähem asjakohane). Teil ei ole infotehnoloogia valdkonnas viimase kümne aasta kogemust; Teie poolt varem infotehnoloogia valdkonnas omandatud kogemus on minu institutsiooni hetkevajadusi arvestades vähem asjakohane.“
Ehkki hageja viitab erinevatele Euroopa Kohtus läbitud koolitustele, ei vaidlusta ta asjaolu, et tema ametiülesanded olid infotehnoloogiaküsimustega seotud ajavahemikus 1981–2007.
Sellega seoses ei ole võimalik vaielda vastu väitele, et infotehnoloogia valdkond areneb iseäranis kiiresti, nii et pika aja eest omandatud kogemus on vähem asjasse puutuv kui hiljuti omandatud kogemus.
Teisalt, kui hageja leiab, et tema infotehnoloogiaalane kogemus ulatus kuni 2007. aastani, siis tuleb märkida, et Avaliku Teenistuse Kohtus nõunikuna töötamist aastatel 2005–2007 ei saa käsitada infotehnoloogia valdkonnas tegev olemisena.
Seega ei teinud Ombudsman ilmselget hindamisviga, kui ta leidis, et hageja kogemus infotehnoloogia valdkonnas oli vanem ja vähem asjakohane kui hiljuti omandatud kogemus.
Kõigest eespool esitatust ilmneb, et teine väide tuleb tagasi lükata.
c)

Kolmas väide, mis käsitleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist
Esiteks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane hindas kandidaatide esitatud soovituskirju meelevaldselt ja tema enda poolt osalemiskutses kehtestatud menetluse korda eirates. Kuivõrd soovituskirju võeti arvesse ainult kolme kandidaadi puhul, kes kutsuti viimasesse vestlusvooru, siis rikkus Ombudsman hageja väitel võrdse kohtlemise põhimõtet.
Nagu on meenutatud eespool punktis 75, on Ombudsmanil lai kaalutlusõigus oma töö korraldamisel, nii et ta võib juhul, kui osalemiskutses ei ole täpsustatud iga hindamiskriteeriumi arvestamismeetodit, nagu praegusel juhul, määrata selle meetodi kindlaks (vt selle kohta 13. detsembri 1990. aasta kohtuotsus Gonzalez Holguera vs. parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, punkt
, ning 14. juuli 1995. aasta kohtuotsus Pimley-Smith vs. komisjon,
T‑291/94
,
EU:T:1995:142
, punkt
).
Olgu öeldud, et nagu Ombudsman kohtuistungil Üldkohtu küsimusele vastuseks täpsustas, sõnastati kohustus soovituskirjad esitada alles töölevõtmise menetluse lõpus ja vaid kandidaadile G.
Seetõttu piisab igal juhul tõdemusest, et kõnesolev etteheide on toimetu, kuivõrd hageja kandidatuur lükati tagasi vestlusvoorudele eelnevas etapis, nii et soovituskirjade võimalik arvessevõtt ei saanuks hagejat kahjustada (vt eespool punkt 87).
Teiseks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, sest ta muutis kriteeriume keset valikumenetlust, rikkudes raamistikku, mille ta oli ise kehtestanud. Nii olevat kriteeriumi „liidu kohtuasjade, institutsioonide ja Euroopa õigusaktide hea tundmine“ vaadatud läbi viisil, mis ei olnud objektiivne, ja kriteerium „liidu ametlike keelte oskus“ vaadati läbi ainult kaheksa kandidaadi puhul, kes kutsuti vestlusele.
Olgu tõdetud, et need kaks etteheidet kattuvad osaliselt esimese kahe etteheitega, mis esitati esimese väite raames, nii et need tuleb tagasi lükata samadel põhjustel, mis on ära toodud eespool punktides 73–83 ja 131–136.
Mis puudutab konkreetsemalt etteheidet seoses „liidu kohtuasjade, institutsioonide ja õigustiku hea tundmisega“, mida Ombudsman vaatas hageja väitel läbi viisil, mis ei olnud objektiivne, siis tuleb samuti tuvastada, et igal juhul ei näidanud hageja ära põhjusi, mille tõttu läbivaatamise viis ei olnud objektiivne, nii et osas, milles see etteheide ei kattu muude etteheidetega, mille hageja esitas ja millele Üldkohus juba vastas eelmiste etteheidete käigus, tuleb ka see etteheide siin vastuvõetamatuna tagasi lükata. Nimelt ei võimalda selle etteheite sõnastus ise Üldkohtul tuvastada, mis tüüpi etteheitega on esitatu näol tegemist.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et kolmas väide tuleb tagasi lükata.
d)

Neljas väide, et rikuti hea halduse põhimõtet
Selle väite raames toob hageja esile kaks etteheidet.
Olgu meenutatud, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kohustab hea halduse põhimõte pädevat asutust õigusakte õigesti rakendama (14. juuni 1988. aasta kohtuotsus Christianos vs. Euroopa Kohus,
33/87
,
EU:C:1988:300
, punkt
, ning 18. septembri 2008. aasta kohtuotsus Angé Serrano jt vs. parlament,
T‑47/05
,
EU:T:2008:384
, punkt
).
Esiteks heidab hageja Ombudsmanile ette, et viimane jättis ta vestlusvoorust ilma igasuguse põhjenduseta kõrvale, samas kui uuesti läbivaatamise taotlus pidi olema põhjendatud ja esitatud lühikese tähtaja jooksul, mis takistas hagejat vaiet esitamast. Ombudsman rikkus hageja sõnul sellega hea halduse põhimõtet.
Eelöeldu kohta tuleb tõdeda, et ehkki Ombudsman teavitas hagejat asjaolust, et vaatamata tema teenetele ei kutsuta teda vestlusele, ei palunud hageja Ombudsmanilt selgitavaid täpsustusi, et esitada uuesti läbivaatamise taotlus.
Neil asjaoludel ei saa hageja kaevata haldusomavoli üle, samas kui ta ise ei küsinud administratsioonilt täpsustusi ega taotlenud täpsustuste ootuses, et uuesti läbivaatamise taotluse tähtaega pikendataks.
Teiseks esitab hageja etteheite Ombudsmani peale seetõttu, et viimane olevat edastanud talle ebatäpseid, seostamata ja vigaseid andmeid.
Selles küsimuses vastab tõele, et Ombudsman tunnistas tõesti vaidlustatud otsuses, et osa andmeid, mille ta sai, olid vigased või ebatäpsed, nii et tõenäoliselt innustas see hagejat kaebust esitama.
Samas olgu tõdetud, et niisugused ebatäpsused ei muuda vaidlustatud otsust õigusvastaseks, kuivõrd vastav parandus tehti just hageja kaebustele vastamise etapis (vt selle kohta 25. mai 2000. aasta kohtuotsus Elkaïm ja Mazuel vs. komisjon,
T‑173/99
,
EU:T:2000:142
, punkt
).
Seega tuleb neljas väide tagasi lükata.
Eelnevast järeldub, et tühistamisnõuded vaidlustatud otsuse peale tuleb tagasi lükata, ilma et tuleks arvestada vasturepliigi D1 lisa. Seega ei ole tarvis teha otsust hageja 7. aprilli 2017. aasta nõude kohta, mida on nimetatud eespool punktis 37.
2.

Hüvitisenõuded
Hageja väidab, et vaidlustatud otsusega põhjustati talle varalist ja mittevaralist kahju.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui kahju hüvitamise nõudel on otsene seos tühistamisnõudega, siis toob tühistamisnõude vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätmine või põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätmine kaasa ka hüvitisenõude läbi vaatamata või rahuldamata jätmise (vt 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Martínez Valls vs. parlament,
T‑214/02
,
EU:T:2003:254
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuna käesolevas asjas on tühistamisnõuded ja hüvitisenõuded vahetult omavahel seotud ja tühistamisnõuded on rahuldamata jäetud, siis tuleb ka hüvitisenõuded rahuldamata jätta.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et hagi tuleb tervikuna rahuldamata jätta.
V.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 134 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kodukorra artikli 135 lõikes 1 on siiski ette nähtud, et kui õiglus seda nõuab, võib Üldkohus otsustada, et kaotanud pool kannab lisaks enda kohtukuludele vaid osa vastaspoole kohtukuludest või ei mõista temalt üldse kohtukulusid välja.
Käesoleva kohtuasja asjaoludel märgib Üldkohus esiteks, et Ombudsman toimis hooletult, mida ta ka ise tunnistas, teatades hagejale ekslikult, et tema kandidatuuri ei soovitatud vestlusele kutsutavate kandidaatide nimekirjas, ning teiseks leiab Üldkohus, et Ombudsman ei edastanud hagejale üksikasjalikke põhjendusi selle kohta, miks ta ei järginud kandidaatide paremusjärjestust, mille oli talle esitanud nõuandekomitee, mille ta oli samas ise moodustanud.
Neil asjaoludel võib käesolevat menetlust pidada osaliselt Ombudsmani tegevusest põhjustatuks.
Need asjaolud kujutavad endast eripõhjust, mis õigustab seda, et menetluse pooled kannavad oma kohtukulud ise.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kaheksas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Costas Popotase ja Euroopa Ombudsmani kohtukulud nende endi kanda.

Collins
Kancheva
Barents
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 22. märtsil 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.