CELEX: 62017CJ0104
Řízení o předběžné otázce
Směrnice 94/62/ES
Obaly a obalové odpady
Využití a recyklace odpadů
Příspěvek do vnitrostátního fondu životního prostředí
Uvedení balených výrobků a obalů na vnitrostátní trh bez zásahu do balení a obalů
Zásada ,znečišťovatel platí‘
Znečišťovatel

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (
Úř. věst. 1994, L 365, s. 10
; Zvl. vyd. 13/13, s. 349).
Tento návrh byl předložen v rámci sporu mezi společností SC Cali Esprou SRL a Administraţia Fondului pentru Mediu (Správa fondu životního prostředí, Rumunsko) (dále jen „SFŽP“) ve věci legality příspěvku, který měla společnost Cali Esprou zaplatit SFŽP a který byl vypočítaný podle množství obalů, které tato společnost uvedla na rumunský trh v letech 2013 a 2014.
Právní rámec
Unijní právo
První a druhý bod odůvodnění směrnice 94/62 jsou následujícího znění:
„[…] je třeba harmonizovat odlišná vnitrostátní opatření týkající se nakládání s obaly a obalovými odpady s cílem jednak zabránit jakýmkoli jejich účinkům na životní prostředí nebo tyto účinky omezit, a tím dosáhnout vysoké úrovně ochrany životního prostředí, a jednak zabezpečit fungování vnitřního trhu, vyloučit překážky, které brání obchodu, a zabránit narušování a omezování hospodářské soutěže v rámci Společenství;
[…] nejlepším způsobem, jak předcházet vzniku obalového odpadu, je omezit celkový objem obalů“.
Dvacátý devátý bod odůvodnění této směrnice uvádí:
„[…] je důležité, aby si všichni, kteří se zabývají výrobou, použitím, dovozem a distribucí obalů a balených výrobků, více uvědomovali rozsah, v jakém se obaly stávají odpadem, a podle zásady ‚znečišťovatel platí‘ přijali za tento odpad odpovědnost; že při vývoji a zavádění opatření stanovených touto směrnicí by všude, kde je to vhodné, měla být uplatňována a vyžadována úzká spolupráce všech partnerů v duchu společně sdílené odpovědnosti“.
Článek 1 uvedené směrnice, nadepsaný „Účel“, stanoví:
„1.   Účelem této směrnice je harmonizovat vnitrostátní opatření týkající se nakládání s obaly a obalovými odpady, aby se jednak zabránilo jakýmkoli jejich vlivům na životní prostředí všech členských států i třetích zemí anebo aby se tyto účinky zmenšily, a tím se dosáhlo vysoké úrovně ochrany životního prostředí, a jednak aby se zabezpečilo fungování vnitřního trhu, zabránilo se překážkám obchodu a omezování a narušování hospodářské soutěže v rámci Společenství.
2.   Za tímto účelem stanoví tato směrnice opatření, jejichž první prioritou je prevence vzniku obalových odpadů a dalšími doplňujícími hlavními zásadami je opakované používání obalů, recyklace a další formy využití obalových odpadů, jimiž se omezí množství těchto odpadů určených ke konečnému odstranění.“
Článek 2 odst. 1 téže směrnice stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na veškeré obaly, které jsou ve Společenství uváděny na trh, a na veškeré obalové odpady, ať již jsou užívány nebo uvolňovány na úrovni průmyslu, velkoobchodu, maloobchodu, kanceláří, služeb, domácností nebo na jakékoli jiné úrovni, bez ohledu na použitý materiál.“
Článek 3 bod 11 směrnice 94/62 stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
11)
‚hospodářskými subjekty‘ v souvislosti s obaly dodavatelé obalových materiálů, výrobci a zpracovatelé obalů, plniči a uživatelé, dovozci, velkoobchodníci a maloobchodníci, orgány veřejné moci a veřejnoprávní organizace“.
Článek 15 této směrnice stanoví:
„V souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy zavede Rada ekonomické nástroje na podporu plnění cílů stanovených touto směrnicí. Pokud taková opatření nebudou existovat, mohou členské státy, v souladu se zásadami, jimiž se řídí politika Společenství týkající se životního prostředí, mimo jiné se zásadou ‚znečišťovatel platí‘, a se závazky vyplývajícími ze Smlouvy, přijmout svá opatření k plnění uvedených cílů.“
Rumunské právo
Článek 16 odst. 1 a 4 Hotărârea de Guvernului, nr. 621/2005 privind gestionarea ambalajelor și a deșeurilor z ambalaje (rozhodnutí vlády č. 621/2005 o obalech a obalových odpadech) (
Monitorul Oficial al României
, část I, č. 639 ze dne 20. července 2005, dále jen „nařízení vlády č. 621/2005“), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví:
„(1)   Hospodářské subjekty, které jsou rumunskými právnickými osobami, jsou odpovědné za všechny odpady, které uvedou na tuzemský trh, za podmínek uvedených níže:
a)
hospodářské subjekty, které uvedou na trh balené zboží, jsou odpovědné za odpad, který vznikne z primárních, sekundárních a terciárních obalů použitých k zabalení jejich zboží, s výjimkou obalů pro maloobchod, které jsou použity na zabalení zboží, které uvádějí na tuzemský trh v místě prodeje;
b)
hospodářské subjekty, které balí jednotlivě balené výrobky do dalších obalů za účelem dalšího prodeje nebo distribuce, odpovídají za odpady pocházející ze sekundárních a terciárních obalů, které uvádějí na trh;
c)
hospodářské subjekty, které uvádějí na trh obaly pro maloobchod, jsou odpovědné za odpady pocházející z těchto obalů.
[…]
(4)   Hospodářské subjekty uvedené v odstavci 2 jsou povinny dosáhnout alespoň cílů stanovených v příloze 3 [l’Ordonanța de urgență a guvernului nr. 196/2005 privind Fondul pentru mediu (naléhavé nařízení vlády č. 196/2005 o Fondu životního prostředí) (
Monitorul Oficial al României
, část I, č. 1193, ze dne 30. prosince 2005)], ve znění změn a doplňků [Legea nr.105/2006 (zákon č. 105/2006)], ve znění pozdějších předpisů, o obalových odpadech pocházejících z obalů, které byly uvedeny na tuzemský trh/byly převzaty na základě smlouvy a jejichž sledovatelnost je kontrolována.“
Článek 9 odst. 1 písm. d) nařízení vlády s mocí zákona č. 196/2005 o Fondu životního prostředí (dále jen „OUG č. 196/2005“) ve znění použitelném na projednávanou věc stanoví:
„Příjmy Fondu životního prostředí tvoří:
[…]
d)
příspěvek ve výši 2 [rumunské lei (RON)]/kg placený hospodářskými subjekty, které uvádí na tuzemský trh balené zboží nebo které na tuzemském trhu poprvé distribuují prodejní obaly, a hospodářskými subjekty, které pronajímají v jakékoli formě v rámci své podnikatelské činnosti obaly, a to na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům v oblasti využití nebo spalování ve spalovnách s energetickým využitím a využití prostřednictvím recyklace podle přílohy č. 3 a množstvím obalů skutečně využitých nebo spálených ve spalovnách s energetickým využitím a využitých prostřednictvím recyklace“.
Ordinul nr. 578/2006 pentru aprobarea metodologiei de calcul al contribuțiilor și taxelor datorate la Fondul pentru mediu (vyhláška č. 578/2006 o přijetí metodiky pro výpočet jednotlivých příspěvků a poplatků do fondu životního prostředí) (
Monitorul Oficial al României
, část I, č. 516 ze dne 14. června 2006), ve znění pozdějších předpisů, zejména Ordinul nr. 1032 (zákon č. 1032) ze dne 10. března 2011 (
Monitorul Oficial al României
, část I, č. 196, ze dne 22. března 2011), v bodě 11 své přílohy stanoví:
„Uvedením zboží na tuzemský trh se rozumí jednání spočívající v prvním zajištění dostupnosti zboží na tuzemském trhu, a to za úplatu nebo bezplatně, za účelem distribuce anebo užití tohoto zboží, včetně osobního užití nebo osobní spotřeby. […]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Společnost Cali Esprou v zahraničí nabývá různé již zabalené zboží, které, aniž do něj jakkoli zasahuje, následně prodává a distribuuje maloobchodníkům na rumunském trhu.
Na rumunský trh uvedla zboží, které bylo prodáváno v období od 19. srpna 2011 do 31. prosince 2014. V období mezi 30. březnem a 2. dubnem 2015 v sídle společnost Cali Esprou proběhla daňová kontrola dodržování povinnosti platit příspěvky SFŽP podle čl. 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 za obaly balených výrobků uvedených na rumunský trh v období let 2011 až 2014.
Po této kontrole nebyla společnosti Cali Esprou uložena žádná dodatečná platební povinnost na základě čl. 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 za roky 2011 a 2012. Avšak daňové orgány jí na základě tohoto ustanovení uložily povinnost zaplatit dodatečnou částku ve výši 4242 RON (přibližně 909 EUR) za roky 2013 a 2014.
Společnost Cali Esprou proti této platební povinnosti podala správní odvolání k SFŽP, v němž tvrdila, že nemá platební povinnosti stanovené v čl. 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005, jelikož ji nelze kvalifikovat jako „znečišťovatele“. Dne 3. července 2015 SFŽP toto odvolání zamítla. Dne 21. prosince 2015 společnost Cali Esprou podala žalobu k Tribunalul Vâlcea (soud prvního stupně ve Vâlcea, Rumunsko), jíž se domáhala zejména zrušení rozhodnutí SFŽP. Tato žaloba byla zamítnuta rozsudkem ze dne 6. května 2016.
Společnost Cali Esprou se proti tomuto rozsudku odvolala k předkládajícímu soudu, Curtea de Apel Piteşti (Odvolací soud v Pitešti), přičemž tvrdí, že jelikož nakládá s obaly, a nikoli s obalovými odpady, nelze ji považovat za znečišťovatele. Kromě toho podle společnosti Cali Esprou je čl. 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 v rozporu se zásadou „znečišťovatel platí“ zakotvenou v článku 15 směrnice 94/62, který stanoví přijetí vnitrostátních opatření za účelem dosažení cílů této směrnice při dodržení zásad upravujících politiku Unie v oblasti životního prostředí, zejména zásady „znečišťovatel platí“.
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že příspěvek podle čl. 9 odst. 1 písm. d) nařízení č. 196/2005 je „opatřením“, které spadá do působnosti článku 15 směrnice 94/62. Nicméně klade si otázku, zda je uvedený příspěvek slučitelný se zásadou „znečišťovatel platí“ zakotvenou v tomto článku. Zejména s přihlédnutím k definici hospodářského subjektu uvedené v čl. 3 bodu 11 této směrnice má předkládající soud za to, že znečišťovatel ve smyslu článku 15 uvedené směrnice musí mít vztah k přeměně obalu na odpad. Společnost Cali Esprou je přitom prostředníkem, který do obalů nikterak nezasahuje, takže se předkládající soud táže, zda povinnost zaplatit příspěvek SFŽP ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 uložená společnosti Cali Esprou je v souladu s článkem 15 této směrnice.
Za těchto okolností se Curtea de Apel Piteşti (odvolací soud v Pitešti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru tuto předběžnou otázku:
„Lze článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62 o obalech a obalových odpadech vykládat v tom smyslu, že brání přijetí právních předpisů v členském státě Evropské unie, které zavádí příspěvek zatěžující hospodářský subjekt, který uvádí na tuzemský trh balené zboží a obaly, který však nijak nezasahuje do tohoto zboží nebo obalu, nýbrž je prodává ve stejné formě hospodářskému subjektu, který je prodá konečnému spotřebiteli, přičemž výše tohoto příspěvku je stanovena za kilogram (kg) na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům v oblasti využití nebo spalování ve spalovnách s energetickým využitím a využití prostřednictvím recyklace a množstvím obalových odpadů skutečně využitých nebo spálených ve spalovnách s energetickým využitím a využitých prostřednictvím recyklace?“
K předběžné otázce
Svou otázkou se předkládající soud v podstatě táže, zda článek 15 směrnice 94/62 a v něm uvedená zásada „znečišťovatel platí“ brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá hospodářskému subjektu, který nikterak nezasahuje do obalů jím uváděných na trh, placení příspěvku vypočteného na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům energetického využití a využití prostřednictvím recyklace a skutečně využitým nebo recyklovaným množstvím obalových odpadů.
Článek 15 směrnice 94/62 stanoví, že Rada zavede ekonomické nástroje na podporu plnění cílů stanovených touto směrnicí, a pokud taková opatření nebudou existovat, mohou členské státy, v souladu se zásadami, jimiž se řídí politika Unie týkající se životního prostředí, mimo jiné se zásadou „znečišťovatel platí“, a se závazky vyplývajícími ze Smlouvy o FEU, přijmout svá opatření k plnění uvedených cílů.
Rada takové ekonomické nástroje, které by ukládaly placení příspěvků za obalové odpady uvedené na trh členských států, nezavedla, takže členské státy mohou přijmout opatření při dodržení podmínek stanovených ve druhé větě uvedeného článku 15.
V tomto ohledu je třeba jednak uvést, že zásada „znečišťovatel platí“ uvedená v článku 15 a ve dvacátém devátém bodu odůvodnění směrnice 94/62 vyžaduje, „aby si všichni, kteří se zabývají výrobou, použitím, dovozem a distribucí obalů a balených výrobků, více uvědomovali rozsah, v jakém se obaly stávají odpadem“, a „přijali za tento odpad odpovědnost“. Uvedená zásada se tedy netýká pouze těch, kteří jsou přímo odpovědni za produkci odpadu, ale má mnohem širší dosah. Týká se rovněž těch, kteří přispívají ke vzniku odpadu, což zahrnuje i dovozce a distributory balených výrobků (obdobně viz rozsudek ze dne 30. března 2017, VG Čistoća,
C‑335/16
,
EU:C:2017:242
, bod
a citovaná judikatura).
Co se dále týče cílů vytyčených ve směrnici 94/62, článek 1 této směrnice nazvaný „Účel“ upřesňuje v prvním odstavci, že směrnice usiluje o to, aby „se dosáhlo vysoké úrovně ochrany životního prostředí“. Článek 1 odst. 2 této směrnice dále uvádí, že „první prioritou je prevence vzniku obalových odpadů a dalšími doplňujícími hlavními zásadami je opakované používání obalů, recyklace a další formy využití obalových odpadů, jimiž se omezí množství těchto odpadů určených ke konečnému odstranění“. K tomu článek 2 směrnice 94/62 potvrzuje široký rozsah působnosti této směrnice, když stanoví, že se tato směrnice se vztahuje na veškeré obaly, které jsou v Unii uváděny na trh, a na veškeré obalové odpady.
Tyto cíle potvrzuje znění prvního a druhého bodu odůvodnění směrnice 94/62, podle kterých je cílem této směrnice jednak „zabránit […] účinkům [obalů a obalových odpadů] na životní prostředí nebo tyto účinky omezit, a tím dosáhnout vysoké úrovně ochrany životního prostředí“ a jednak „omezit celkový objem obalů“.
Je tedy třeba posoudit slučitelnost příspěvku dotčeného ve věci v původním řízení s unijním právem, zejména ve světle cílů směrnice 94/62 a zásady „znečišťovatel platí“.
Z článku 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 přitom plyne, že příspěvek dotčený ve věci v původním řízení, který musí uhradit hospodářské subjekty, které uvádějí balené zboží poprvé na vnitrostátní trh, se vypočítá na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům v oblasti využití nebo spalování ve spalovnách s energetickým využitím a využití prostřednictvím recyklace a množstvím obalových odpadů skutečně využitých nebo spálených ve spalovnách s energetickým využitím a využitých prostřednictvím recyklace.
Podle rumunské vlády je obecným cílem tohoto příspěvku zvýšení odpovědnosti těch, kteří uvádějí obaly na rumunský trh. S výhradou ověření, které bude muset provést předkládající soud, příspěvek tím, že se vypočítá na základě hmotnosti obalových odpadů překračující minimální cíle v oblasti využití nebo spalování ve spalovnách s energetickým využitím a využití prostřednictvím recyklace, podněcuje jednak snižování množství obalů uváděných na vnitrostátní trh a jednak podporu využití nebo recyklace odpadů.
To znamená, že příspěvek dotčený ve věci v původním řízení odpovídá cílům sledovaným směrnicí 94/62, zejména tím, že jeho účelem je omezení množství odpadů určených ke konečnému odstranění, jak uvádí čl. 1 odst. 2 této směrnice a druhý bod odůvodnění, protože jednak podporuje využití nebo spalování obalových odpadů ve spalovnách odpadů s energetickým využitím a využití odpadů prostřednictvím recyklace a jednak finančním zatížením odrazuje od nedodržování minimálních cílů týkajících se využití nebo spálení ve spalovnách odpadů s energetickým využitím a využití odpadů prostřednictvím recyklace.
Stejně tak takový příspěvek, jako je příspěvek dotčený ve věci v původním řízení, je zcela jednoznačně v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ zakotvenou v článku 15 směrnice 94/62. Příspěvek dotčený ve věci v původním řízení, jak je popsán v bodě 26 tohoto rozsudku, totiž přináší finanční zátěž těm, kteří na vnitrostátní trh uvádějí obaly v množství překračujícím určité minimální cíle energetického využití a využití prostřednictvím recyklace odpadů. Jak plyne z předkládacího rozhodnutí, podle čl. 9 odst. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 a bodu 11 přílohy k vyhlášce č. 578/2006 o přijetí metodiky pro výpočet jednotlivých příspěvků a poplatků do fondu životního prostředí, ve znění pozdějších předpisů, se tato povinnost týká pouze těch, kteří uvádějí uvedené obaly na trh jako první, a nikoli subjektů působících v dalších částech dodavatelského řetězce. Navíc se toto zatížení uplatní pouze v případě, kdy nejsou dodrženy minimální cíle pro využití energetického využití a prostřednictvím recyklace odpadů.
Z výše uvedeného vyplývá, že takový příspěvek, jako je příspěvek dotčený ve věci v původním řízení, je v souladu jak s cíli směrnice 94/62, tak se zásadou „znečišťovatel platí“ ve smyslu článku 15 této směrnice.
Takový závěr nemůže být vyvrácen argumentem předloženým společností Cali Esprou před předkládajícím soudem, podle kterého hospodářský subjekt, který nezasahuje do balení výrobků dovážených a uváděných na rumunský trh, není „znečišťovatelem“ ve smyslu zásady „znečišťovatel platí“.
Jak totiž vyplývá z bodu 22 tohoto rozsudku, zásada „znečišťovatel platí“ se vztahuje rovněž na dovozce a distributory balených výrobků a není omezena na ty, kteří zasahují do balení dotčených výrobků. Dovozci a distributoři bez ohledu na to, zda zasahují do balení, přispěli ke vzniku obalového odpadu na vnitrostátním trhu.
Tento závěr podporuje rovněž systematický výklad směrnice 94/62. Takový hospodářský subjekt, jakým je společnost dotčená ve věci v původním řízení, který nezasahuje do balení výrobků dovážených a uváděných na rumunský trh, spadá pod uvedenou směrnici, která ve svém čl. 3 bodě 11 definuje „hospodářské subjekty“ široce tak, že mezi ně zahrnuje zejména „dovozce, velkoobchodníky a maloobchodníky“.
Proto je členský stát oprávněn, aniž porušuje zásadu „znečišťovatel platí“ zakotvenou v článku 15 směrnice 94/62, požadovat placení takového příspěvku, jaký je popsán v bodě 26 tohoto rozsudku, od hospodářských subjektů, které nezasahují na úrovni do obalů, jež uvedly na trh daného členského státu.
Je třeba dodat, že Soudní dvůr uvedl, že článek 15 směrnice 94/62 nepředstavuje úplnou harmonizaci vnitrostátních opatření v oblastech, na které se tato směrnice vztahuje, nýbrž, jak bylo připomenuto v bodě 20 tohoto rozsudku, zmocňuje Radu k přijetí ekonomických nástrojů na podporu plnění cílů stanovených touto směrnicí, nebo pokud k tomu nedojde, členské státy k jednání „v souladu se […] závazky vyplývajícími ze Smlouvy“. I toto ustanovení tedy požaduje použití příslušných ustanovení Smlouvy o FEU (rozsudek ze dne 12. listopadu 2015, Visnapuu,
C‑198/14
,
EU:C:2015:751
, bod
).
V této souvislosti z článku 110 SFEU vyplývá, že jednak žádný členský stát nesmí podrobit výrobky jiných členských států vyššímu vnitrostátnímu zdanění, než je to, jemuž jsou podrobeny podobné výrobky domácí, a jednak žádný členský stát nesmí podrobit výrobky jiných členských států vnitrostátnímu zdanění, které by poskytovalo nepřímou ochranu jiným výrobkům.
Soudní dvůr opakovaně uvedl, že finanční zátěž představuje vnitrostátní zdanění ve smyslu článku 110 SFEU, pokud je součástí obecného režimu vnitrostátních poplatků zatěžujících systematicky kategorie výrobků podle objektivních kritérií uplatňovaných nezávisle na původu nebo na místu určení výrobku (viz zejména rozsudky ze dne 8. června 2006, Koornstra,
C‑517/04
,
EU:C:2006:375
, bod
, jakož i ze dne 8. listopadu 2007, Stadtgemeinde Frohnleiten a Gemeindebetriebe Frohnleiten,
C‑221/06
,
EU:C:2007:657
, bod
).
Platí dále, že odpady musí být považovány za výrobky ve smyslu článku 110 SFEU (v tom smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 1992, Komise v. Belgie,
C‑2/90
,
EU:C:1992:310
, body
až
).
S ohledem na výše uvedené a na popis příspěvku dotčeného ve věci v původním řízení, jak byl uveden v bodě 26 tohoto rozsudku, je třeba mít za to, že tento příspěvek představuje finanční zátěž, která je součástí obecného režimu vnitrostátního zdaňování zatěžujícího systematicky určitou kategorii výrobků, a sice množství obalových odpadů, které překračuje minimální cíle týkající se využití nebo spalování a nebylo skutečně využito nebo spáleno ve spalovnách odpadů s energetickým využitím anebo využito prostřednictvím recyklace.
Z toho vyplývá, že příspěvek dotčený ve věci v původním řízení představuje vnitrostátní zdanění ve smyslu článku 110 SFEU.
Z ustálené judikatury vyplývá, že o porušení článku 110 SFEU jde, pokud jsou zdanění, jemuž je podroben dovezený výrobek, a zdanění, jemuž je podroben podobný domácí výrobek, vypočtena odlišným způsobem a podle odlišných pravidel, která vedou, byť jen v některých případech, k vyššímu zdanění dovezeného výrobku (rozsudky ze dne 12. listopadu 2015, Visnapuu,
C‑198/14
,
EU:C:2015:751
, bod
, a ze dne 16. června 2016, Komise v. Portugalsko,
C‑200/15
, nezveřejněný,
EU:C:2016:453
, bod
).
Přitom z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že příspěvek dotčený ve věci v původním řízení postihuje obalové odpady podle objektivních kritérií uplatňovaných nezávisle na původu těchto odpadů či místu jejich určení. Tento příspěvek totiž musí platit hospodářské subjekty, které uvádějí na vnitrostátní trh balené výrobky bez ohledu na jejich původ. Kromě toho předkládací rozhodnutí neobsahuje žádnou skutečnost, která by mohla prokázat, že uvedený příspěvek postihuje více obalové odpady z dovážených výrobků než obalové odpady z výrobků domácích.
Z výše uvedeného vyplývá, že článek 15 směrnice 94/62 a v něm uvedená zásada „znečišťovatel platí“ nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá hospodářskému subjektu, který nikterak nezasahuje do obalů jím uváděných na trh, placení příspěvku vypočteného na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům energetického využití a využití prostřednictvím recyklace a skutečně využitým nebo recyklovaným množstvím obalových odpadů.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:

Z výše uvedeného vyplývá, že článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 a v něm uvedená zásada „znečišťovatel platí“ nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá hospodářskému subjektu, který nikterak nezasahuje do obalů jím uváděných na trh, placení příspěvku vypočteného na základě rozdílu mezi množstvím obalových odpadů odpovídajícím minimálním cílům energetického využití a využití prostřednictvím recyklace a skutečně využitým nebo recyklovaným množstvím obalových odpadů.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.