CELEX: 62017CJ0104
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Smernica 94/62/ES
Obaly a odpady z obalov
Zhodnotenie a recyklácia odpadov
Príspevok do vnútroštátneho fondu životného prostredia
Uvádzanie balených výrobkov a obalov na vnútroštátny trh bez zásahu do nich
Zásada ‚znečisťovateľ platí‘
Postavenie znečisťovateľa

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 15 smernice Európskeho parlamentu a Rady 94/62/ES z 20. decembra 1994 o obaloch a odpadoch z obalov (
Ú. v. ES L 365, 1994, s. 10
; Mim. vyd. 13/013, s. 349).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou SC Cali Esprou SRL a Administraţia Fondului pentru Mediu (Správa fondu životného prostredia, Rumunsko) (ďalej len „SFŽP“) týkajúceho sa zákonnosti príspevku, ktorý mala Cali Esprou zaplatiť SFŽP a ktorý bol vypočítaný podľa množstva obalov, ktoré táto spoločnosť uviedla na rumunský trh v rokoch 2013 a 2014.
Právny rámec
Právo Únie
Prvé a druhé odôvodnenie smernice 94/62 znejú takto:
„… keďže by sa odlišné vnútroštátne právne predpisy ohľadom hospodárstva obalov a odpadov z obalov mali harmonizovať, aby sa na jednej strane predchádzalo ich vplyvom na životné prostredie, alebo sa tento vplyv obmedzil, zabezpečujúc tak vysokú úroveň ochrany životného prostredia a na strane druhej zabezpečilo fungovanie vnútorného trhu a aby sa vyhlo prekážkam v obchode a deformovaniu a obmedzovaniu hospodárskej súťaže vo vnútri spoločenstva;
… keďže najlepším prostriedkom ako predchádzať tvorbe odpadov z obalov, je znižovať celkové množstvo obalov.“
Podľa dvadsiateho deviateho odôvodnenia tejto smernice:
„… keďže je nevyhnutné, aby si všetci zainteresovaní do výroby, používania, dovozu a distribúcie obalov a zabalených výrobkov viac uvedomovali rozsah v akom sa obaly stávajú odpadmi a že v súlade so zásadou ‚znečisťovateľ platí‘ prijmú zodpovednosť za tento odpad; keďže rozvoj a vykonanie opatrení zabezpečovanými touto smernicou bude obsahovať a požadovať prípadne úzku spoluprácu všetkých partnerov v duchu spoločnej zodpovednosti.“
Článok 1 uvedenej smernice, nazvaný „Ciele“, stanovuje:
„1.   Cieľom tejto smernice je zharmonizovať vnútroštátne opatrenia týkajúce sa hospodárenia s obalmi a s odpadmi z obalov, aby sa na jednej strane zabránilo ich vplyvu na životné prostredie všetkých členských štátov ako aj iných krajín alebo sa takýto vplyv znížil a to vysokou úrovňou ochrany životného prostredia a na druhej strane, aby sa zabezpečil funkčný vnútorný trh, aby sa vyhlo prekážkam v obchodovaní a deformácii a obmedzeniu hospodárskej súťaže v spoločenstve.
2.   Na tento účel táto smernica stanovuje opatrenia s cieľom znížiť produkciu odpadov z obalov a to prioritne, predchádzaním vzniku takýchto odpadov a dodatočne, stanovuje základný princíp opätovného použitia, recyklácie alebo iného spôsobu zhodnotenia odpadov z obalov a tak redukuje konečné zneškodňovanie takýchto odpadov.“
Článok 2 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Do pôsobnosti smernice patria všetky obaly uvedené na trh spoločenstva a všetky odpady z obalov, či už sú použité alebo uvoľnené na priemyselnej, obchodnej úrovni, v úrade, obchode, službách alebo domácnosti bez ohľadu na použitý materiál.“
Článok 3 bod 11 smernice 94/62 stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
…
11.
‚hospodárski operátori‘ vo vzťahu k obalom sú dodávatelia obalových materiálov, výrobcovia a meniči obalov, plniči a užívatelia, dovozcovia, obchodníci a distribútori, orgány a verejnoprávne organizácie.“
Článok 15 tejto smernice stanovuje:
„Rada prijme na základe príslušných ustanovení zmluvy hospodárske nástroje na podporu vykonania cieľov stanovených touto smernicou. Ak takéto opatrenia neexistujú, členské štáty môžu v súlade s princípmi, ktorými sa riadi environmentálna politika spoločenstva, medzi inými princíp ‚znečisťovateľ platí‘, prijať opatrenia na vykonanie týchto cieľov.“
Rumunské právo
Článok 16 ods. 1 a 4 Hotărârea Guvernului, nr. 621/2005 privind gestionarea ambalajelor și a deșeurilor z ambalaje (nariadenie vlády č. 621/2005 o obaloch a odpadoch z obalov) (
Monitorul Oficial al României
, časť I, č. 639 z 20. júla 2005, ďalej len „nariadenie vlády č. 621/2005“), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„1.   Hospodárske subjekty, rumunské právnické osoby, sú za podmienok uvedených nižšie zodpovedné za všetok odpad vzniknutý z obalov, ktoré uvádzajú na vnútroštátny trh:
a)
hospodárske subjekty uvádzajúce na trh balené výrobky sú zodpovedné za odpady vzniknuté z primárnych, sekundárnych a terciárnych obalov, ktoré využívajú na balenie svojich výrobkov, okrem obalov pre maloobchod používaných na balenie výrobkov, ktoré uvádzajú na vnútroštátny trh v mieste predaja;
b)
hospodárske subjekty, ktoré dávajú ďalšie obaly na jednotlivé balené výrobky na účely ďalšieho predaja alebo distribúcie, zodpovedajú za odpady vzniknuté zo sekundárnych a terciárnych obalov, ktoré uvádzajú na trh;
c)
hospodárske subjekty, ktoré uvádzajú na trh obaly pre maloobchod, sú zodpovedné za odpady pochádzajúce z týchto obalov.
…
4.   Hospodárske subjekty uvedené v odseku 2 sú povinné dosiahnuť ciele stanovené v prílohe 3 [Ordonanța de urgență a guvernului nr. 196/2005 privind Fondul pentru mediu (mimoriadne nariadenie vlády č. 196/2005 o Fonde životného prostredia) (
Monitorul Oficial al României
, časť I, č. 1193, z 30. decembra 2005)] v znení zmien a doplnení [Legea nr. 105/2006 (zákon č. 105/2006)], v znení neskorších predpisov, uplatňované na odpady z obalov pochádzajúce z obalov, ktoré boli uvedené na tuzemský trh/boli prevzaté na základe zmluvy a ich spätné sledovanie je zabezpečené.“
Článok 9 ods. 1 písm. d) mimoriadneho nariadenia vlády č. 196/2005 o Fonde životného prostredia (ďalej len „OUG č. 196/2005“) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Príjmy Fondu životného prostredia tvoria:
…
d)
príspevok vo výške 2 [rumunské lei (RON)] za kg, ktorý platia hospodárske subjekty, ktoré uvádzajú na vnútroštátny trh balený tovar, ktoré na vnútroštátnom trhu prvýkrát distribuujú predajné obaly a ktoré na profesionálnej báze prenajímajú obaly v akejkoľvek podobe, a to na základe rozdielu medzi množstvom odpadov z obalov zodpovedajúcim minimálnym cieľom zhodnocovania alebo spaľovania v spaľovniach s energetickým zhodnotením a zhodnocovania prostredníctvom recyklácie podľa prílohy č. 3 na jednej strane a množstvom odpadov z obalov, ktoré sa skutočne zhodnotili alebo spálili v spaľovniach s energetickým zhodnotením a zhodnotením prostredníctvom recyklácie, na strane druhej.“
Ordinul nr. 578/2006 pentru aprobarea metodologiei de calcul al contribuțiilor și taxelor datorate la Fondul pentru mediu (výnos č. 578/2006 o metóde výpočtu príspevkov a daní platených do Fondu životného prostredia) (
Monitorul Oficial al României
, časť I, č. 516, zo 14. júna 2006) v znení neskorších predpisov, najmä Ordinul nr. 1032 (výnos č. 1032) z 10. marca 2011 (
Monitorul Oficial al României
, časť I, č. 196, z 22. marca 2011), stanovuje v bode 11 svojej prílohy:
„Uvádzanie výrobku na vnútroštátny trh je činnosť prvého sprístupnenia výrobku na vnútroštátnom trhu, odplatne alebo bezodplatne, na účely jeho distribúcie a/alebo použitia, vrátane osobného použitia/osobnej spotreby. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Cali Esprou nakupuje v zahraničí rôzny už zabalený tovar, ktorý následne predáva a distribuuje, bez akéhokoľvek zásahu, maloobchodníkom na rumunskom trhu.
Táto spoločnosť uviedla na rumunský trh tovar, ktorý sa predával od 19. augusta 2011 do 31. decembra 2014. V období od 30. marca do 2. apríla 2015 prebehla v sídle spoločnosti Cali Esprou daňová kontrola zameraná na kontrolu dodržiavania povinnosti platenia príspevkov do SFŽP podľa článku 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 za obaly týkajúce sa balených výrobkov uvedených na rumunský trh v období rokov 2011 až 2014.
Na základe tejto kontroly nebola spoločnosti Cali Esprou uložená žiadna ďalšia platobná povinnosť na základe článku 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 za roky 2011 a 2012. Napriek tomu jej daňové orgány uložili na základe tohto ustanovenia povinnosť zaplatiť dodatočnú platbu vo výške 4242 RON (približne 909 eur) za roky 2013 a 2014.
Cali Esprou podala správny opravný prostriedok na SFŽP proti tejto dodatočnej platobnej povinnosti, pričom tvrdila, že nemá platobné povinnosti podľa článku 9 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 196/2005, keďže ju nemožno považovať za „znečisťovateľa“. Dňa 3. júla 2015 SFŽP zamietla tento správny opravný prostriedok. Dňa 21. decembra 2015 Cali Esprou podala žalobu na Tribunalul Vâlcea (súd prvého stupňa vo Vâlcea, Rumunsko) okrem iného o zrušenie rozhodnutia SFŽP. Táto žaloba bola zamietnutá rozsudkom zo 6. mája 2016.
Cali Esprou podala proti tomuto rozsudku odvolanie na vnútroštátny súd Curtea de Apel Piteşti (Odvolací súd Piteşti, Rumunsko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom tvrdila, že keďže nakladá s obalmi, ale nie s odpadmi z obalov, nemožno ju považovať za znečisťovateľa. Okrem toho podľa spoločnosti Cali Esprou článok 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 je v rozpore so zásadou „znečisťovateľ platí“ zakotvenou v článku 15 smernice 94/62, v ktorom sa ustanovuje prijatie vnútroštátnych opatrení s cieľom dosiahnuť ciele tejto smernice v súlade so zásadami, ktorými sa riadi environmentálna politika Únie, najmä pokiaľ ide o zásadu „znečisťovateľ platí“.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že príspevok stanovený v článku 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 je „opatrením“, ktoré patrí do pôsobnosti článku 15 smernice 94/62. Kladie si však otázku, či tento príspevok je v súlade so zásadou „znečisťovateľ platí“ zakotvenou v tomto článku. Najmä vzhľadom na definíciu hospodárskeho subjektu zakotvenú v článku 3 bode 11 tejto smernice sa domnieva, že znečisťovateľ musí mať v zmysle článku 15 tejto smernice vzťah k premene obalov na odpad. Cali Esprou je však sprostredkovateľom, ktorý do obalov nijako nezasahuje, takže sa vnútroštátny súd pýta, či povinnosť zaplatiť príspevok SFŽP v zmysle článku 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 uložená tejto spoločnosti, je v súlade s článkom 15 tejto smernice.
Za týchto okolností Curtea de Apel Piteşti (Odvolací súd Piteşti) prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Možno článok 15 smernice 94/62 vykladať v tom zmysle, že bráni členskému štátu Európskej únie, aby prijal právny predpis zavádzajúci príspevok zaťažujúci hospodársky subjekt, ktorý uvádza na vnútroštátny trh balený tovar a obaly, do tohto tovaru a obalov však nijakým spôsobom nezasahuje, ale v nezmenenej podobe ho prevádza na iný hospodársky subjekt, ktorý ho predáva konečnému spotrebiteľovi, pričom výška tohto príspevku sa určuje za kilogram, na základe rozdielu medzi množstvom odpadov z obalov zodpovedajúcim minimálnym cieľom zhodnocovania alebo spaľovania v spaľovniach s energetickým zhodnotením a zhodnocovania prostredníctvom recyklácie na jednej strane a množstvom odpadov z obalov, ktoré sa skutočne zhodnotili alebo spálili v spaľovniach s energetickým zhodnotením a zhodnotením prostredníctvom recyklácie, na strane druhej?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 15 smernice 94/62 a v ňom uvedená zásada „znečisťovateľ platí“ bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá ukladá hospodárskemu subjektu, ktorý nijako nezasahuje do obalov, ktoré uvádza na trh, povinnosť platiť príspevok vypočítaný na základe rozdielu v hmotnosti medzi množstvom odpadov z obalov zodpovedajúcim minimálnym cieľom energetického zhodnocovania a zhodnocovania prostredníctvom recyklácie na jednej strane a skutočne využitým alebo recyklovaným množstvom odpadov z obalov na druhej strane.
Článok 15 smernice 94/62 stanovuje, že Rada prijme hospodárske nástroje na podporu vykonania cieľov stanovených touto smernicou a ak takéto opatrenia neexistujú, členské štáty môžu v súlade so zásadami, ktorými sa riadi environmentálna politika Únie, medzi inými zásadou „znečisťovateľ platí“, a s povinnosťami vyplývajúcimi zo Zmluvy o FEÚ prijať opatrenia na vykonanie týchto cieľov.
Keďže Rada neprijala také hospodárske nástroje, ktoré by vyžadovali platenie príspevku za odpady z obalov uvedených na trh členských štátov, tieto štáty tak môžu prijať opatrenia v súlade s podmienkami stanovenými v druhej vete tohto článku 15.
V tejto súvislosti treba uviesť, že po prvé zásada „znečisťovateľ platí“ uvedená v článku 15 a dvadsiatom deviatom odôvodnení smernice 94/62, vyžaduje „aby si všetci zainteresovaní do výroby, používania, dovozu a distribúcie obalov a zabalených výrobkov viac uvedomovali rozsah v akom sa obaly stávajú odpadmi“ a „[prijali] zodpovednosť za tento odpad“. Uvedená zásada sa teda netýka len tých, ktorí sú priamo zodpovední za vznik odpadu, ale má širší rozsah. Týka sa aj tých, ktorí prispievajú k vzniku odpadu, teda dovozcov a distributérov balených výrobkov (pozri analogicky rozsudok z 30. marca 2017, VG Čistoća,
C‑335/16
,
EU:C:2017:242
, bod
a citovanú judikatúru).
Po druhé, pokiaľ ide o ciele stanovené smernicou 94/62, článok 1 „Ciele“ vo svojom odseku 1 spresňuje, že táto smernica má za cieľ „zabezpečiť… vysokú úroveň ochrany životného prostredia“. Podľa znenia odseku 2 tohto článku 1 táto smernica „stanovuje opatrenia s cieľom znížiť produkciu odpadov z obalov a to prioritne, predchádzaním vzniku takýchto odpadov a dodatočne, stanovuje základný princíp opätovného použitia, recyklácie alebo iného spôsobu zhodnotenia odpadov z obalov a tak redukuje konečné zneškodňovanie takýchto odpadov“. Na tieto účely článok 2 smernice 94/62 potvrdzuje širokú pôsobnosť tejto smernice, keď stanovuje, že táto smernica sa vzťahuje na všetky obaly uvádzané na trh Únie a na všetky odpady z obalov.
Takéto ciele sú potvrdené znením prvého a druhého odôvodnenia smernice 94/62, podľa ktorých sa táto smernica zameriava na jednej strane na to, aby sa „predchádzalo“ vplyvom obalov a odpadov z obalov „na životné prostredie, alebo sa tento vplyv obmedzil, zabezpečujúc tak vysokú úroveň ochrany životného prostredia“ a na druhej strane, aby sa „[znížilo] celkové množstvo obalov“.
Je potrebné posúdiť zlučiteľnosť príspevku dotknutého vo veci samej s právom Únie vo svetle okrem iného cieľov smernice 94/62 a zásady „znečisťovateľ platí“.
Z článku 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 pritom vyplýva, že príspevok dotknutý vo veci samej, ktorý majú platiť hospodárske subjekty uvádzajúce balené výrobky na tuzemský trh po prvý raz, sa vypočítava na základe rozdielu v hmotnosti medzi množstvom odpadov z obalov zodpovedajúcich minimálnym cieľov pre zhodnocovanie alebo spaľovanie na jednej strane a na druhej strane množstvom odpadov z obalov skutočne zhodnotených alebo spálených v spaľovniach s energetickým využitím a využitých prostredníctvom recyklácie.
Podľa rumunskej vlády je cieľom tohto príspevku brať na zodpovednosť vo všeobecnosti tých, ktorí uvádzajú obaly na rumunský trh. S výhradou overenia vnútroštátnym súdom, tým že sa príspevok vypočíta na základe celkovej hmotnosti odpadov z obalov, ktoré presahujú minimálne ciele zhodnotenia alebo spaľovania v spaľovniach s energetickým využitím a využitím prostredníctvom recyklácie, totiž podnecuje na jednej strane na znižovanie obalov uvádzaných na vnútroštátny trh a na druhej strane podporuje zhodnocovanie alebo recykláciu takého odpadu.
Príspevok dotknutý vo veci samej je tak v súlade s cieľmi sledovanými smernicou 94/62, a to najmä pokiaľ ide o jej cieľ znižovania množstva odpadu určeného na konečné zneškodnenie, ako uvádza článok 1 ods. 2 tejto smernice a druhé odôvodnenie, pretože jednak podporuje využívanie alebo spaľovanie odpadov z obalov v spaľovniach s energetickým využitím a využitím prostredníctvom recyklácie, a jednak finančným zaťažením odrádza od nedodržiavania minimálnych cieľov týkajúcich sa zhodnocovania alebo spaľovania v spaľovniach odpadov s energetickým využitím a využitím prostredníctvom recyklácie.
Rovnako tak je príspevok dotknutý vo veci samej jednoznačne v súlade so zásadou „znečisťovateľ platí“ uvedenou v článku 15 smernice 94/62. Príspevok dotknutý vo veci samej, ako je opísaný v bode 26 tohto rozsudku, totiž spôsobuje finančnú záťaž tým, ktorí na vnútroštátny trh uvádzajú obaly v množstve prekračujúcom určité minimálne ciele energetického využitia a využitia prostredníctvom recyklácie odpadov. Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, z článku 9 ods. 1 písm. d) OUG č. 196/2005 a bodu 11 prílohy výnosu č. 578/2006 o metóde výpočtu príspevkov a daní platených Európskemu fondu pre životné prostredie, v znení zmien a doplnení, tak vyplýva, že táto záťaž sa vzťahuje iba na tých, ktorí uvádzajú tieto obaly na trh po prvýkrát, a nie na ďalšie nadväzujúce hospodárske subjekty. Okrem toho sa táto záťaž uplatňuje len v prípade, že nie sú dodržané minimálne ciele energetického využitia a zhodnotenia prostredníctvom recyklácie.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že taký príspevok, ako je dotknutý vo veci samej, je v súlade s cieľmi smernice 94/62, ako aj so zásadou „znečisťovateľ platí“ v zmysle článku 15 tejto smernice.
Takýto záver nemožno vyvrátiť tvrdením spoločnosti Cali Esprou uvedeným pred vnútroštátnym súdom, podľa ktorého hospodársky subjekt, ktorý nezasahuje do obalov výrobkov dovážaných a uvedených na rumunský trh, nie je „znečisťovateľom“ v zmysle zásady „znečisťovateľ platí“.
Ako totiž vyplýva z bodu 22 tohto rozsudku, zásada „znečisťovateľ platí“ sa vzťahuje aj na dovozcov a distribútorov balených výrobkov, a nie je obmedzená len na tých, ktorí zasahujú do obalov dotknutých výrobkov. Dovozcovia a distribútori, bez ohľadu na to, či zasahujú do obalov, prispeli k vzniku odpadu vo forme obalov uvádzaných na vnútroštátny trh.
Tento záver je podporený aj systematickým výkladom smernice 94/62. Hospodársky subjekt, akým je spoločnosť dotknutá vo veci samej, ktorá nezasahuje do obalov výrobkov dovážaných a uvedených na rumunský trh, patrí pod uvedenú smernicu, ktorá vo svojom článku 3 bode 11 definuje „hospodárskych operátorov“ tak široko, že medzi nich zahŕňa aj „dovozcov, obchodníkov a distribútorov“.
Preto je členský štát oprávnený bez toho, aby porušil zásadu „znečisťovateľ platí“ zakotvenú v článku 15 smernice 94/62, vyžadovať platenie takého príspevku uvedeného v bode 26 tohto rozsudku od hospodárskych subjektov, ktoré nezasahujú do nimi uvádzaných obalov na vnútroštátny trh.
Treba dodať, že Súdny dvor rozhodol, že článok 15 smernice 94/62 nezavádza úplnú harmonizáciu vnútroštátnych ustanovení v oblastiach upravených touto smernicou, ale ako už bolo uvedené v bode 20 tohto rozsudku, oprávňuje Radu prijať hospodárske nástroje na podporu vykonania cieľov stanovených touto smernicou, alebo ak takéto nástroje neexistujú, členské štáty na konanie „v súlade s povinnosťami vyplývajúcimi zo Zmluvy“. Aj toto ustanovenie tak vyžaduje uplatnenie príslušných ustanovení Zmluvy o FEÚ (rozsudok z 12. novembra 2015, Visnapuu,
C‑198/14
,
EU:C:2015:751
, bod
).
V tejto súvislosti z článku 110 ZFEÚ vyplýva, že po prvé žiaden členský štát nesmie zdaniť výrobky z iných členských štátov vnútroštátnou daňou prevyšujúcou dane ukladané na podobné domáce výrobky, a po druhé, že žiaden členský štát nesmie zdaniť výrobky z iných členských štátov nijakou vnútroštátnou daňou, ktorá nepriamo ochraňuje iné výrobky.
Súdny dvor opakovane rozhodol, že peňažná povinnosť predstavuje vnútroštátne zdanenie v zmysle článku 110 ZFEÚ, pokiaľ vyplýva zo všeobecného režimu vnútroštátneho zdaňovania, ktoré sa uplatňuje systematicky podľa rovnakých objektívnych kritérií na kategórie výrobkov nezávisle od ich pôvodu alebo určenia (pozri najmä rozsudky z 8. júna 2006, Koornstra,
C‑517/04
,
EU:C:2006:375
, bod
, ako aj z 8. novembra 2007, Stadtgemeinde Frohnleiten a Gemeindebetriebe Frohnleiten,
C‑221/06
,
EU:C:2007:657
, bod
).
Okrem toho odpad sa musí považovať za výrobky v zmysle článku 110 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. júla 1992, Komisia/Belgicko,
C‑2/90
,
EU:C:1992:310
, body
až
).
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy a na opis príspevku dotknutého vo veci samej v bode 26 tohto rozsudku treba usudzovať, že tento príspevok je peňažným zaťažením spadajúcim do všeobecného režimu vnútroštátnych povinných odvodov, ktoré sa uplatňujú systematicky na istú kategóriu výrobkov, t. j. množstvo odpadov z obalov prekračujúcich minimálne ciele pre zhodnocovanie alebo spaľovanie, ktoré nebolo skutočne zhodnotené alebo spálené v spaľovniach s energetickým využitím alebo zhodnotením prostredníctvom recyklácie.
Z toho vyplýva, že príspevok dotknutý vo veci samej predstavuje vnútroštátne zdanenie v zmysle článku 110 ZFEÚ.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že ide o porušenie článku 110 ZFEÚ, keď sa zdanenie dovezeného výrobku a zdanenie podobného vnútroštátneho výrobku vypočítava rozdielnym spôsobom a podľa rozdielnych pravidiel, ktoré spôsobujú, že, hoci len v niektorých prípadoch, dochádza k vyššiemu zdaneniu dovezeného výrobku (rozsudky z 12. novembra 2015, Visnapuu,
C‑198/14
,
EU:C:2015:751
, bod
, a zo 16. júna 2016, Komisia/Portugalsko,
C‑200/15
, neuverejnený,
EU:C:2016:453
, bod
).
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu pritom vyplýva, že príspevok dotknutý vo veci samej sa ukladá na odpady z obalov podľa objektívnych kritérií uplatňovaných nezávisle na ich pôvode alebo mieste určenia. Takýto príspevok totiž musia platiť všetky hospodárske subjekty, ktoré uvádzajú na vnútroštátny trh balené výrobky bez ohľadu na ich pôvod. Okrem toho rozhodnutie vnútroštátneho súdu neobsahuje nijakú skutočnosť, ktorá by preukazovala, že tento príspevok viac zaťažuje odpady z obalov dovážaných výrobkov ako odpady z obalov vnútroštátnych výrobkov.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 15 smernice 94/62 a v ňom uvedená zásada „znečisťovateľ platí“ nebránia takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá ukladá hospodárskemu subjektu, ktorý nijako nezasahuje do obalov, ktoré uvádza na trh, povinnosť platiť príspevok vypočítaný na základe rozdielu v hmotnosti medzi množstvom odpadov z obalov zodpovedajúcim minimálnym cieľom energetického zhodnocovania a zhodnocovania prostredníctvom recyklácie na jednej strane a skutočne využitým alebo recyklovaným množstvom odpadov z obalov na strane druhej.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:

Článok 15 smernice Európskeho parlamentu a Rady 94/62/ES z 20. decembra 1994 o obaloch a odpadoch z obalov a v ňom uvedená zásada „znečisťovateľ platí“ nebránia takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá ukladá hospodárskemu subjektu, ktorý nijako nezasahuje do obalov, ktoré uvádza na trh, povinnosť platiť príspevok vypočítaný na základe rozdielu v hmotnosti medzi množstvom odpadov z obalov zodpovedajúcim minimálnym cieľom energetického zhodnocovania a zhodnocovania prostredníctvom recyklácie na jednej strane a skutočne využitým alebo recyklovaným množstvom odpadov z obalov na strane druhej.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.