CELEX: 62017CJ0260
Ennakkoratkaisupyyntö
Julkiset hankinnat
Direktiivi 2014/24/EU
10 artiklan g alakohta
Soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen
Työsopimukset
Käsite
Julkisoikeudellisten sairaaloiden päätökset tehdä määräaikaisia työsopimuksia ravintolapalveluja, ateriatoimituksia ja puhtaanapitoa koskevia tarpeita varten
Direktiivi 89/665/ETY
1 artikla
Muutoksenhakuoikeus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (
EUVL 2014, L 94, s. 65
), sellaisena kuin se on muutettuna 24.11.2015 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2015/2170 (
EUVL 2015, L 307, s. 5
) (jäljempänä direktiivi 2014/24), 10 artiklan g alakohdan sekä julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (
EYVL 1989, L 395, s. 33
), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/23/EU (
EUVL 2014, L 94, s. 1
) (jäljempänä direktiivi 89/665), 1 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty kahdessa asiassa, joista ensimmäisessä asianosaisia ovat Anodiki Services EPE ja GNA, O Evangelismos – Ofthalmiatreio Athinon – Polykliniki (jäljempänä GNA Evangelismos) ja toisessa Anodiki Services EPE ja Geniko Ogkologiko Nosokomeio Kifisias – (GONK) ”Oi Agioi Anargyroi” (jäljempänä GONK Agioi Anargyroi) ja jotka koskevat näiden julkisoikeudellisten sairaaloiden hallitusten tekemiä päätöksiä tehdä useita toistaiseksi voimassa olevia yksityisoikeudellisia työsopimuksia ravintolapalveluja, aterioiden toimitusta ja puhtaanapitoa koskevien tarpeiden täyttämiseksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2014/24 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Olisi muistettava, että tässä direktiivissä ei millään tavalla velvoiteta jäsenvaltioita turvautumaan alihankintaan tai ulkoistamiseen sellaisten palvelujen suorittamisessa, jotka ne haluavat suorittaa itse tai järjestää muulla tavalla kuin tässä direktiivissä tarkoitetuilla hankintasopimuksilla. Lakiin, asetukseen tai työsopimuksiin perustuvien palvelujen suorittamisen ei olisi kuuluttava tämän direktiivin soveltamisalaan. Joissakin jäsenvaltioissa tällaisia voivat olla esimerkiksi eräät hallinnolliset ja valtion palvelut, kuten täytäntöönpano- ja lainsäädäntöpalvelut, tai eräät yhteiskunnalle tuotettavat palvelut, kuten ulkoasiainhallinnon palvelut, oikeuspalvelut tai pakolliset sosiaaliturvapalvelut.”
Kyseisen direktiivin 1 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden vapauteen määritellä unionin lainsäädännön mukaisesti, mitä palveluja ne pitävät yleistä taloudellista etua koskevina palveluina, miten nämä palvelut olisi järjestettävä ja rahoitettava valtiontukisääntöjen mukaisesti ja mitä erityisiä velvoitteita niihin olisi sovellettava. Tämä direktiivi ei myöskään vaikuta viranomaisten päätökseen siitä, haluavatko ne itse hoitaa SEUT 14 artiklan ja pöytäkirjan N:o 26 mukaiset julkisen palvelun tehtävänsä sekä miten ja missä määrin ne sen tekevät.”
Kyseisen direktiivin 4 artiklan b alakohdassa vahvistetaan keskushallinnon viranomaisten tekemien tavarahankinta- tai palveluhankintasopimusten tai näiden viranomaisten järjestämien suunnittelukilpailujen osalta soveltamisen kynnysarvoksi 135000 euroa. Saman artiklan d alakohdassa vahvistetaan direktiivin liitteessä XIV lueteltuja sosiaalipalveluja ja muita erityispalveluja koskevien palveluhankintasopimusten osalta kynnysarvoksi 750000 euroa. Tässä liitteessä mainitaan muun muassa ravintolapalvelut.
Direktiivin 2014/24 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä ei sovelleta palveluhankintasopimuksiin, jotka koskevat
– –
g)
työsopimuksia;
– –”
Direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan [direktiivissä 2014/24] tarkoitettuihin hankintasopimuksiin, jos tällaisia sopimuksia ei ole rajattu mainitun direktiivin 7, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17 ja 37 artiklan mukaisesti sen soveltamisalan ulkopuolelle.
– –
Tässä direktiivissä tarkoitettuihin sopimuksiin kuuluvat hankintasopimukset, puitejärjestelyt, käyttöoikeusurakat, palvelujen käyttöoikeussopimukset ja dynaamiset hankintajärjestelmät.
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että [direktiivin 2014/24] – – soveltamisalaan kuuluviin hankintasopimuksiin liittyviin hankintaviranomaisten päätöksiin voidaan hakea muutosta tehokkaasti ja varsinkin mahdollisimman nopeasti tämän direktiivin 2–2 f artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti sillä perusteella, että nämä päätökset ovat vastoin julkisia hankintoja koskevaa unionin oikeutta tai vastoin kansallisia säännöksiä, jotka on annettu kyseisen oikeuden saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä.”
Direktiivin 89/665 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklassa säädettyjä muutoksenhakumenettelyjä koskeviin toimenpiteisiin sisältyvät valtuudet:
a)
ryhtyä mahdollisimman pian väliaikaisiin toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on oikaista väitetty virheellinen menettely tai estää asianomaisiin etuihin kohdistuvat lisävahingot, mukaan lukien toimenpiteet julkista hankintaa koskevan sopimuksen tekomenettelyn taikka hankintaviranomaisen tekemän päätöksen täytäntöönpanon keskeyttämiseksi tai keskeyttämisen varmistamiseksi;
b)
kumota lainvastaisesti tehdyt päätökset tai varmistaa niiden kumoaminen, mukaan lukien tarjouspyynnössä, sopimusasiakirjoissa tai muussa sopimuksentekomenettelyyn liittyvässä asiakirjassa olevien syrjintää aiheuttavien teknisten, taloudellisten tai rahoitusta koskevien eritelmien poistaminen”.
Kreikan oikeus
Kreikan perustuslain 103 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ketään ei voida nimittää virkamieheksi orgaaniseen virkaan, jota ei ole perustettu lailla. Erityislaissa voidaan säätää tähän poikkeuksia odottamattomien ja kiireellisten tarpeiden tyydyttämiseksi sellaisen henkilöstön avulla, joka otetaan palvelukseen määräajaksi yksityisoikeudelliseen sopimussuhteeseen.”
Lain 4430/2016 (FEK A’ 205) 63 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ministeriöiden keskitetyt yksiköt, hajautetut yksiköt ja yleisesti kaikki ministeriöiden yksiköt sekä ministeriöiden valvonnassa olevat julkisoikeudelliset tai yksityisoikeudelliset oikeushenkilöt voivat toimivaltaisen yksijäsenisen hallintoelimensä tai hallintokollegionsa päätöksellä tehdä vastuullaan olevien rakennusten ja rakennuksia ympäröivien alueiden puhtaanapitoa sekä niiden ateria- ja ruokahuoltoa ja turvallisuutta varten määräajaksi erillisiä yksityisoikeudellisia työsopimuksia, jos niiden käytettävissä ennestään oleva henkilöstö ei riitä ennalta arvaamattomissa tai kiireellisissä olosuhteissa. Tällaisina olosuhteina pidetään esimerkiksi a) kolmansina osapuolina olevien oikeushenkilöiden tai luonnollisten henkilöiden oikeudellista tai tosiasiallista estettä suorittaa tällaisia palveluja syistä, jotka eivät johdu palvelujen vastaanottajista ja b) taloudelliset säästöt, joita saadaan tekemällä tässä pykälässä tarkoitettuja työsopimuksia muihin keinoihin verrattuna. Edellä mainittujen elinten on perusteltava ennalta arvaamattomien ja kiireellisten olosuhteiden olemassaolo. Kyseiset sopimukset on tehtävä tämän pykälän säännösten mukaisesti kaikista muista yleis- tai erityislainsäädännön säännöksistä poiketen. Tämän pykälän poikkeussääntöjä voidaan soveltaa 31.12.2018 saakka.”
Kyseisen lain 63 §:n 2 momentin mukaan edellä mainittujen sopimusten kesto on enintään 24 kuukautta, ja niiden muuttaminen toistaiseksi voimassa oleviksi on kiellettyä.
Kyseisen lain 63 §:n 3 momentin nojalla laaditaan asianomaisten henkilöiden väliaikainen varallaololuettelo, jota varten annetaan pisteitä työttömyysjakson keston ja työkokemuksen keston perusteella.
Lain 4461/2017 (FEK A’ 38) 107 §:n 1 momentissa säädetään erityisesti tietyistä kysymyksistä, jotka koskevat lain 4430/2016 63 §:n soveltamista terveysministeriön valvonnassa oleviin oikeushenkilöihin, olivatpa ne minkä muotoisia tahansa, siltä osin kuin kyse on hakijoiden pisteyttämisestä työttömyysjakson keston, huollettavina olevien alaikäisten lasten ja työkokemuksen mukaan.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Kreikka ei ole talouskriisinsä ja siihen liittyvien kansainvälisten sitoumusten vuoksi voinut perustaa perustuslain 103 §:n 2 momentin mukaisesti uusia lakisääteisiä virkoja, minkä seurauksena kyseinen jäsenvaltio on hyväksynyt tiettyjä itsenäisiä säännöksiä.
Tältä osin laki 4430/2016 annettiin sellaisten poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi, joita luonnehdittiin ennalta arvaamattomiksi ja kiireellisiksi, ja julkisten hankintojen markkinoilla ilmenneiden sellaisten vakavien toimintahäiriöiden huomioon ottamiseksi, jotka vaikuttavat julkisia hankintoja koskevien sopimusten sopimuspuolten valintaan ja näiden sopimusten täytäntöönpanoon. Lain 4430/2016 perustelujen, sellaisina kuin ne on toistettu ennakkoratkaisupyynnössä, mukaan lailla on tarkoitus varmistaa asianomaisten viranomaisten talousarvioiden huomattavasta keventämisestä seuraavat taloudelliset hyödyt, kohentaa asianomaisten yritysten työntekijöiden työoloja ja vastata palvelujen vastaanottajien kiireellisiin tai ennalta arvaamattomiin tarpeisiin tavalla, joka on sopusoinnussa perustuslain ja unionin oikeuden kanssa. Kyseisen lain 63 §:ssä säädetään julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden mahdollisuudesta tehdä yksittäisiä määräaikaisia yksityisoikeudellisia sopimuksia muun muassa ravintolapalveluja, ateriatoimituksia ja puhtaanapitoa koskevien tarpeidensa täyttämiseksi.
GNA Evangelismos ja GONK Agioi Anargyroi päättivät hallitustensa marraskuussa 2016 tekemillä päätöksillä tehdä mainitun 63 §:n nojalla joukon yksittäisiä yksityisoikeudellisia määräaikaisia työsopimuksia hallinnoimiensa sairaaloiden ravintolapalveluja, ateriatoimituksia ja puhtaanapitoa koskevien tarpeiden täyttämiseksi.
Anodiki Services teki mainituista päätöksistä valituksia ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Symvoulio tis Epikrateiasiin (ylin hallintotuomioistuin, Kreikka). Anodiki Services katsoo, että nämä päätökset koskevat sellaisia palvelujen suorituksia, joihin olisi pitänyt soveltaa direktiivissä 2014/24 tarkoitettuja hankintamenettelyjä. Se toteaa tältä osin, että näiden päätösten kohteena olevien sopimusten arvo – eli GNA Evangelismosin osalta 1894 402,56–2 050 418,16 euroa 24 kuukaudelta ja GONK Agioi Anargyroin osalta 550000 euroa vuodelta – ylittää kyseisen direktiivin 4 artiklassa mainitut kynnysarvot.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, kuuluvatko kyseisissä GNA Evangelismosin ja GONK Agioi Anargyroin hallitusten päätöksissä tarkoitettujen sopimusten kaltaiset sopimukset direktiivin 2014/24 10 artiklan g alakohdassa olevan työsopimusten käsitteen alaan siten, että niiden tekemistä koskevat julkiset hankinnat jäävät kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lisäksi, onko lain 4430/2016 63 § direktiivin 2014/24 säännösten, EUT-sopimuksen sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien määräysten, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 16 ja 52 artiklan sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, syrjintäkiellon periaatteen, avoimuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen vastainen, koska siinä sallitaan tällaisten sopimusten tekeminen käyttämättä kyseisessä direktiivissä tarkoitettuja menettelyjä. Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kun otetaan huomioon työsopimusten kohde ja arvioitu kustannus, on riidatonta, että julkisella hankintamenettelyllä, jolla on sama kohde, olisi rajatylittävää merkitystä.
Kyseinen tuomioistuin pyrkii myös selvittämään, voiko viranomaisen päätös olla käyttämättä direktiivin 2014/24 mukaista julkista hankintamenettelyä sillä perusteella, ettei kyseessä oleva sopimus kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, olla tuomioistuinvalvonnan kohteena direktiivin 89/665 perusteella.
Tässä tilanteessa Symvoulio tis Epikrateias päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Jotta sopimus voitaisiin luonnehtia direktiivin [2014/24] 10 artiklan g alakohdassa tarkoitetuksi ’työsopimukseksi’, onko riittävää, että kyseessä on palkkatyötä koskeva sopimus, vai onko tällaiseen sopimukseen liityttävä joitain erityisiä ominaisuuksia (esimerkiksi työn luonnetta, sopimuksen tekemisen ehtoja, hakijoiden pätevyyttä ja heidän valitsemisekseen noudatettavaa menettelyä koskevia ominaisuuksia) niin, että kunkin työntekijän valinta perustuu henkilökohtaiseen arviointiin ja työnantajan hänen persoonallisuudestaan tekemään subjektiiviseen arviointiin?
Voidaanko määräaikaisia työsopimuksia, kuten lain 4430/2016 63 §:ssä tarkoitettuja sopimuksia, jotka tehdään objektiivisin perustein, joihin kuuluvat hakijan työttömyysjakson kesto, aikaisempi työkokemus tai alaikäisten lasten lukumäärä, sen jälkeen kun asiakirjat on tarkastettu virallisesti ja kun on suoritettu edellä mainittujen perusteiden mukainen ennalta määritelty pisteytys, pitää direktiivin [2014/24] 10 artiklan g alakohdassa tarkoitettuina ’työsopimuksina’?
2)
Onko direktiivin [2014/24] säännösten (1 artiklan 4 kohta, 18 artiklan 1 ja 2 kohta, 19 artiklan 1 kohta, 32 artikla ja 57 artikla, luettuina yhdessä kyseisen direktiivin johdanto-osan viidennen perustelukappaleen kanssa), Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT 49 ja SEUT 56 artikla) ja perusoikeuskirjan (16 ja 52 artikla) sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, avoimuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen perusteella sallittua, että viranomainen käyttää muita keinoja, mukaan lukien työsopimukset, kuin julkisia hankintoja hoitaakseen yleistä etua koskevia tehtäviään, ja millä edellytyksillä tämä mahdollisesti on sallittua, kun käytettäessä tällaisia keinoja ei järjestellä virkamieskuntaa pysyvästi vaan – kuten lain nro 4430/2016 63 §:ssä säädetään – määräaikaisesti ja poikkeuksellisissa olosuhteissa sekä syistä, jotka liittyvät kilpailun tehokkuuteen tai julkisten hankintojen alalla toimivien yritysten toiminnan laillisuuteen?
Voitaanko tällaisia syitä ja olosuhteita, kuten mahdottomuutta panna julkiset hankinnat esteittä täytäntöön tai merkittävän taloudellisen hyödyn saamista verrattuna siihen, mikä olisi mahdollista saavuttaa julkisella hankinnalla, pitää yleistä etua koskevina pakottavina syinä, jotka oikeuttavat sellaisen toimenpiteen toteuttamisen, joka merkitsee laajuutensa ja kestonsa perusteella vakavaa rajoitusta julkisten hankintojen alan elinkeinotoiminnalle?
3)
Jääkö oikeussuoja, jota haetaan pääasiassa riidanalaisten päätösten kaltaisen viranomaisen sellaisen päätöksen osalta, jolla kyseinen viranomainen valitsee sellaisen sopimuksen sopimuspuolen, jonka se katsoo jäävän direktiivin [2014/24] soveltamisalan ulkopuolelle (esim. ’työsopimuksena’), direktiivin [89/665] soveltamisalan ulkopuolelle kyseisen direktiivin 1 artiklan – – nojalla, kun muutosta hakee talouden toimija, jolla on oikeussuojan tarve siihen, että se valittaisiin samanlaisen julkista hankintaa koskevan sopimuksen sopimuspuoleksi, ja joka väittää, että on menetelty lainvastaisesti, kun direktiiviä [2014/24 ]ei ole sovellettu, koska on oltu siinä käsityksessä, että sen soveltamatta jättämien oli sallittua?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi ennakkoratkaisupyynnössään unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun nopeutetun menettelyn soveltamista. Tämä pyyntö hylättiin unionin tuomioistuimen presidentin 13.7.2017 antamalla määräyksellä Anodiki Services (
C‑260/17
, ei julkaistu,
EU:C:2017:560
).
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2014/24 10 artiklan g alakohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien sopimusten kaltaiset sopimukset eli määräaikaiset työsopimukset, jotka on tehty sellaisten henkilöiden kanssa, jotka on valittu objektiivisin perustein – kuten työttömyysjakson kesto, aikaisempi työkokemus ja heidän huollettavinaan olevien alaikäisten lasten lukumäärä –, kuuluvat tässä säännöksessä tarkoitetun työsopimusten käsitteen alaan.
On todettava, että vaikka julkiset palveluhankinnat, joiden kohteena ovat työsopimukset, on direktiivin 2014/24 10 artiklan g alakohdan mukaan suljettu kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, työsopimusten käsitettä, sellaisena kuin se esiintyy tässä säännöksessä, ei ole määritelty tässä direktiivissä. Kyseisessä säännöksessä ei myöskään millään tavoin viitata jäsenvaltioiden oikeuteen tällaisen määritelmän osalta.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen edellyttää, että jos sen säännöksessä ei viitata jäsenvaltioiden oikeuteen tietyn käsitteen määrittämiseksi, kyseistä käsitettä on tavallisesti tulkittava koko Euroopan unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti. Tässä tulkinnassa on otettava huomioon kyseisen säännöksen sanamuoto ja asiayhteys sekä kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä (ks. vastaavasti mm. tuomio 19.12.2013, Fish Legal ja Shirley,
C‑279/12
,
EU:C:2013:853
,
kohta ja tuomio 19.6.2018, Baumeister,
C‑15/16
,
EU:C:2018:464
,
kohta).
Tältä osin yhtäältä direktiivin 2014/24 johdanto-osan 5 perustelukappaleesta ilmenee, ettei kyseisessä direktiivissä velvoiteta jäsenvaltioita turvautumaan alihankintaan tai ulkoistamiseen sellaisten palvelujen suorittamisessa, jotka ne haluavat suorittaa itse tai järjestää muulla tavalla kuin tässä direktiivissä tarkoitetuilla hankintasopimuksilla, eikä lakiin, asetukseen tai työsopimuksiin perustuvien palvelujen suorittamisen tulisi kuulua tämän direktiivin soveltamisalaan. Tästä seuraa, että työsopimusten tekeminen on jäsenvaltioiden viranomaisten käytettävissä oleva keino palvelujen suorittamiseksi itse ja se on siten suljettu kyseisessä direktiivissä tarkoitettuja julkisia hankintoja koskevien velvoitteiden ulkopuolelle.
Toisin kuin Anodiki Services kirjallisissa huomautuksissaan väittää, tämä viranomaisten mahdollisuus huolehtia itse tietyistä tarpeistaan tekemällä työsopimuksia ei rajoitu mainitun perustelukappaleen viimeisessä virkkeessä mainittuihin tapauksiin. Tältä osin se seikka, että tässä perustelukappaleessa täsmennetään kyseisen mahdollisuuden, joka viranomaisilla tulisi olla, osalta, että ”tällaisia voivat olla esimerkiksi” sellaiset palvelut, jotka kyseisessä perustelukappaleessa tämän virkkeenosan jälkeen luetellaan, osoittaa riittävällä tavalla, ettei tämä luettelo ole luonteeltaan tyhjentävä.
Toisaalta on todettava, että työsopimuksen tekeminen luo luonteensa vuoksi työntekijän ja työnantajan välille työsuhteen. Laajemmassa unionin oikeuden asiayhteydessä vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että työsuhteelle on ominaista se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan (ks. mm. tuomio 3.7.1986, Lawrie-Blum,
66/85
,
EU:C:1986:284
,
kohta ja tuomio 19.7.2017, Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä todetusta seuraa, että direktiivin 2014/24 10 artiklan g kohdassa tarkoitettu työsopimusten käsite tarkoittaa kaikkia sopimuksia, joilla viranomainen ottaa palvelukseen luonnollisia henkilöitä suorittaakseen itse palveluja ja jotka saavat aikaan työsuhteen, jossa nämä henkilöt tekevät tietyn ajanjakson ajan tälle viranomaiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan.
Tämän määritelmän kannalta merkitystä ei siis ole sillä, millä tavoin mainitut henkilöt on otettu palvelukseen. Erityisesti on niin, että vaikka työsuhde voi perustua työnantajan ja työntekijän väliseen erityiseen luottamussuhteeseen, kuten Anodiki Services kirjallisissa huomautuksissaan toteaa, tästä ei lainkaan seuraa, että ainoastaan sellaisia sopimuksia, jotka on tehty palvelukseen otettuihin henkilöihin nähden subjektiivisin perustein – ja siten pois lukien puhtaasti objektiivisin perustein tehdyt sopimukset – olisi pidettävä mainitussa säännöksessä tarkoitettuina työsopimuksina.
Lisäksi koska edellä 28 kohdassa mieleen palautetun työsuhteen määritelmän mukaan työntekijä tekee työnantajalleen tämän johdon alaisena suorituksia ”tietyn ajanjakson ajan”, määräaikaisten työsopimusten ei voida katsoa jäävän direktiivin 2014/24 10 artiklan g alakohdassa tarkoitetun työsopimusten käsitteen ulkopuolelle sillä perusteella, että näillä sopimuksilla perustettu työsuhde on ajallisesti rajattu.
Viime kädessä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä arvioida edellä todetun perusteella, ovatko pääasiassa kyseessä olevat sopimukset mainitussa säännöksessä tarkoitettuja työsopimuksia. Kuten komissio totesi kirjallisissa huomautuksissaan, on erityisesti varmistettava, onko kyse pääasiassa kyseessä olevien julkisoikeudellisten sairaaloiden ja palvelukseen otettujen henkilöiden välillä tehdyistä todellisista yksittäisistä työsopimuksista. Mikään unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei kuitenkaan viittaa siihen, ettei näin olisi.
Kun otetaan huomioon edellä todettu, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/24 10 artiklan g alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien sopimusten kaltaiset sopimukset eli yksittäiset määräaikaiset työsopimukset, jotka on tehty sellaisten henkilöiden kanssa, jotka on valittu objektiivisin perustein – kuten työttömyysjakson kesto, aikaisempi työkokemus ja heidän huollettavinaan olevien alaikäisten lasten lukumäärä –, kuuluvat tässä säännöksessä tarkoitetun työsopimusten käsitteen alaan.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2014/24 säännöksiä, SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, avoimuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta sekä perusoikeuskirjan 16 ja 52 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä viranomaisen päätökselle turvautua pääasiassa kyseessä olevien työsopimusten kaltaisten työsopimusten tekemiseen hoitaakseen tietyt yleistä etua koskeviin velvollisuuksiinsa kuuluvat tehtävät.
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, on ensinnäkin todettava, että direktiivin 2014/24 säännöksiä ei sovelleta pääasiassa kyseessä olevien työsopimusten kaltaisiin työsopimuksiin.
Toiseksi SEUT 49 ja SEUT 56 artiklasta sekä toisessa kysymyksessä mainituista unionin oikeuden periaatteista on todettava, että vaikka julkisten hankintojen alalla yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja sen erityisinä ilmauksina olevia kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa sekä SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa on sovellettava tilanteessa, jossa viranomainen antaa taloudellisen toiminnan suorittamisen kolmannen tehtäväksi, julkisia hankintoja koskevaa unionin oikeutta ei sitä vastoin ole syytä soveltaa tilanteessa, jossa viranomainen hoitaa sille kuuluvia yleistä etua koskevia tehtäviä itse omilla hallinnollisilla, teknisillä tai muilla voimavaroillaan turvautumatta ulkopuolisiin yksiköihin (ks. vastaavasti tuomio 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
,
kohta ja tuomio 13.10.2005, Parking Brixen,
C‑458/03
,
EU:C:2005:605
,
kohta).
Tästä seuraa, että mainittuja EUT-sopimuksen määräyksiä ja unionin oikeuden periaatteita ei sovelleta pääasian olosuhteisiin, koska kyseisessä asiassa kyseessä olevat julkisoikeudelliset sairaalat ovat päättäneet huolehtia itse tietyistä tarpeistaan niille kuuluvia yleistä etua koskevia tehtäviä hoitaessaan työsopimusten tekemiseen turvautumalla.
Kolmanneksi perusoikeuskirjan 16 ja 52 artiklasta on muistutettava, että perusoikeuskirjan määräykset koskevat sen 51 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun viimeksi mainitut soveltavat unionin oikeutta. Saman artiklan 2 kohdan mukaan perusoikeuskirjalla ei uloteta unionin oikeuden soveltamisalaa unionin toimivaltaa laajemmaksi eikä luoda unionille uutta toimivaltaa tai uusia tehtäviä eikä muuteta perussopimuksissa määriteltyjä toimivaltaa ja tehtäviä. Unionin tuomioistuimen on siten tulkittava perusoikeuskirjan valossa unionin oikeutta unionille annetun toimivallan rajoissa (tuomio 8.11.2012, Iida
C‑40/11
,
EU:C:2012:691
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten edeltä 35–37 kohdasta ilmenee, julkisoikeudellisten sairaaloiden päätökset tehdä pääasiassa kyseessä olevat työsopimukset eivät ole perusoikeuskirjan 51 artiklassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista, joten näiden päätösten yhteensoveltuvuutta perusoikeuksien kanssa ei voida tutkia perusoikeuskirjalla käyttöön otettujen oikeuksien perusteella.
Tästä seuraa, että toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/24 säännöksiä, SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, avoimuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta sekä perusoikeuskirjan 16 ja 52 artiklaa ei sovelleta viranomaisen päätökseen turvautua pääasiassa kyseessä olevien työsopimusten kaltaisten työsopimusten tekemiseen hoitaakseen tietyt yleistä etua koskeviin velvollisuuksiinsa kuuluvat tehtävät.
Kolmas kysymys
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että hankintaviranomaisen päätös tehdä tiettyjen palvelujen suorittamista koskevia työsopimuksia luonnollisten henkilöiden kanssa direktiivin 2014/24 mukaista julkista hankintamenettelyä käyttämättä sillä perusteella, etteivät nämä sopimukset kyseisen viranomaisen mielestä kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, voi olla talouden toimijan, jolla on intressi osallistua julkiseen hankintaan, jolla on sama kohde kuin mainituilla sopimuksilla, ja joka katsoo, että nämä sopimukset kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, vireillepaneman kyseisen säännöksen mukaisen muutoksenhaun kohteena.
Direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohdan sanamuoto, jossa käytetään sanoja ”hankintasopimuksi[a koskeviin menettelyihin]”, antaa olettaa, että kaikki sellaiset hankintaviranomaisen päätökset, jotka kuuluvat julkisia hankintoja koskevien unionin oikeuden sääntöjen soveltamisalaan ja jotka voivat olla niiden vastaisia, voidaan saattaa tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetun tuomioistuinvalvonnan piiriin. Kyseisessä säännöksessä viitataan näin ollen yleisesti hankintaviranomaisen päätöksiin erottelematta näitä päätöksiä niiden sisällön tai niiden tekemisajankohdan perusteella (tuomio 5.4.2017, Marina del Mediterráneo ym.,
C‑391/15
,
EU:C:2017:268
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tätä hankintaviranomaisen päätöksen käsitteen laajaa tulkintaa vahvistaa se, ettei direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohta sisällä mitään rajoitusta siltä osin kuin kyse on siinä tarkoitettujen päätösten luonteesta tai sisällöstä. Tämän käsitteen suppea tulkinta olisi lisäksi ristiriidassa kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä välitoimimenettelyistä kaikkien hankintaviranomaisten päätösten osalta (tuomio 5.4.2017, Marina del Mediterráneo ym.,
C‑391/15
,
EU:C:2017:268
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on muistutettava, että direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna päätöksenä, johon voidaan hakea muutosta, on pidettävä kaikkia direktiivin 2014/24 aineellisen soveltamisalan piiriin kuuluvaan julkiseen palveluhankintaan liittyviä hankintaviranomaisen toimia, joilla voi olla oikeusvaikutuksia, riippumatta siitä, onko kyseinen toimi tehty virallisen hankintamenettelyn ulkopuolella vai sen yhteydessä (tuomio 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
,
kohta).
Tältä osin on niin, että kun hankintaviranomainen päättää olla aloittamatta hankintamenettelyä sillä perusteella, ettei kyseinen hankinta kuulu sen mielestä asiaa koskevien unionin sääntöjen soveltamisalaan, tällaiseen päätökseen voi kohdistua tuomioistuinvalvontaa (ks. vastaavasti tuomio 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
,
kohta).
Näkemys, jonka mukaan direktiivissä 89/665 ei edellytetä oikeussuojaa virallisen hankintamenettelyn ulkopuolella, joten hankintaviranomaisen päätökseen olla aloittamatta tällaista menettelyä tai päätökseen siitä, kuuluuko julkinen hankinta asiaa koskevien unionin oikeuden sääntöjen soveltamisalaan, ei voida hakea muutosta, johtaisi itse asiassa siihen, että asiaa koskevien unionin sääntöjen soveltaminen olisi kustakin hankintaviranomaisesta riippuen vapaaehtoista, vaikka niiden soveltaminen on kuitenkin pakottavaa silloin kun niissä asetetut edellytykset täyttyvät (ks. vastaavasti tuomio 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
,
ja
kohta).
Tästä seuraa, että kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että hankintaviranomaisen päätös tehdä tiettyjen palvelujen suorittamista koskevia työsopimuksia luonnollisten henkilöiden kanssa direktiivin 2014/24 mukaista julkista hankintamenettelyä käyttämättä sillä perusteella, etteivät nämä sopimukset kyseisen viranomaisen mielestä kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, voi olla talouden toimijan, jolla on intressi osallistua julkiseen hankintaan, jolla on sama kohde kuin mainituilla sopimuksilla, ja joka katsoo, että nämä sopimukset kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, vireillepaneman kyseisen säännöksen mukaisen muutoksenhaun kohteena.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU, sellaisena kuin se on muutettuna 24.11.2015 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2015/2170, 10 artiklan g alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien sopimusten kaltaiset sopimukset eli yksittäiset määräaikaiset työsopimukset, jotka on tehty sellaisten henkilöiden kanssa, jotka on valittu objektiivisin perustein – kuten työttömyysjakson kesto, aikaisempi työkokemus ja heidän huollettavinaan olevien alaikäisten lasten lukumäärä –, kuuluvat tässä säännöksessä tarkoitetun työsopimusten käsitteen alaan.

2)
Direktiivin 2014/24, sellaisena kuin se on muutettuna delegoidulla asetuksella 2015/2170, säännöksiä, SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, avoimuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 52 artiklaa ei sovelleta viranomaisen päätökseen turvautua pääasiassa kyseessä olevien työsopimusten kaltaisten työsopimusten tekemiseen hoitaakseen tietyt yleistä etua koskeviin velvollisuuksiinsa kuuluvat tehtävät.

3)
Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/23/EU, 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että hankintaviranomaisen päätös tehdä tiettyjen palvelujen suorittamista koskevia työsopimuksia luonnollisten henkilöiden kanssa direktiivin 2014/24, sellaisena kuin se on muutettuna delegoidulla asetuksella 2015/2170, mukaista julkista hankintamenettelyä käyttämättä sillä perusteella, etteivät nämä sopimukset kyseisen viranomaisen mielestä kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, voi olla talouden toimijan, jolla on intressi osallistua julkiseen hankintaan, jolla on sama kohde kuin mainituilla sopimuksilla, ja joka katsoo, että nämä sopimukset kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, vireillepaneman kyseisen säännöksen mukaisen muutoksenhaun kohteena.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: kreikka.