CELEX: 62017TJ0031
EAGF
Rahastamisest välja jäetud kulud
Erimeetmed äärepoolseimate piirkondade jaoks
Määruse (EÜ) nr 247/2006 artikli 12 punkt c
Tehniline abi
Kontrollitegevus
Menetluslikud tagatised
Õiguspärane ootus

Vaidluse taust
Madeira ja Assooride autonoomsetes piirkondades (Portugal) kohaldatakse kõrvalisele asukohale ja saarelisele asendile vastavate valikmeetmete programmi (POSÉIMA) raames alates 1992. aastast erimeetmeid kohaliku põllumajandustootmise abistamiseks. Alates 2007. eelarveaastast on need meetmed koondatud nõukogu 30. jaanuari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 247/2006, millega sätestatakse põllumajanduse erimeetmed liidu äärepoolseimate piirkondade jaoks (
ELT 2006, L 42, lk 1
), artikli 9 sätete alusel sisse seatud abiprogrammi. Selleks valmistas Portugali Vabariik ette üldprogrammi eelnõu, mida Euroopa Komisjon vastavalt sama määruse artikli 24 lõigetele 1 ja 2 hindas ja mille ta heaks kiitis (edaspidi „üldprogramm“).
Portugali Vabariik esitas komisjonile 30. septembril 2008 komisjoni 12. aprilli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 793/2006, millega sätestatakse määruse nr 247/2006 teatavad üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
ELT 2006, L 145, lk 1
), artikli 49 alusel nimetatud üldprogrammi muutmise eelnõu. Selles eelnõus, mis vaadati läbi 27. jaanuaril 2009, nähti ette Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi uue meetme lisamine uuringute, näidisprojektide, koolituse ja tehnilise abi rahastamiseks.
Komisjon kiitis 3. märtsi 2009. aasta otsusega K(2009) 1364 lõplik (edaspidi „3. märtsi 2009. aasta otsus“) heaks Portugali Vabariigi esitatud muudatused üldprogrammis.
Sellest tulenevalt lisati Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisasse uus punkt 4.6, mis on sõnastatud järgnevalt:
„4.6 Uuringute, näidisprojektide, koolituse ja tehnilise abi rahastamine
Õiguslik raamistik
Määruse nr 793/2006 […] artiklis 50 […] on ette nähtud uuringute, näidisprojektide, koolituse ja tehnilise abi rahastamine […]
Eesmärgid
Meetme eesmärk on luua tingimused Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi ettevalmistamis-, kooskõlastamis-, teavitamis-, haldamis-, kontrolli-, järelevalve ja hindamistegevuse tõhusaks toimimiseks.
Kirjeldus
Meede peab hõlmama abikõlblikke tegevusi, mida viivad läbi [Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi] erinevate ülesannete nõuetekohase haldamise ja rakendamise eest vastutavad üksused.
[…]
Selle sätte alusel soovib Assooride autonoomne piirkond saada vajalikud vahendid, et täita kõigi [Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammis] osalejate vajadused.
Kasusaajad
•
korraldusasutused.
Abikõlblikud kulutused ja toetuskord
Abikõlblikuks loetakse ja sellisena rahastatakse –100 % kuludest, mis on seotud:
•
kaupade ja varustuse soetamise ja hooldusega,
•
teenuste tellimisega,
•
uuringute ja auditite läbiviimisega,
•
teabe ja reklaami koostamise ning levitamisega,
ja millel on otsene seos [Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi] ettevalmistamis-, kooskõlastamis-, teavitamis-, haldamis-, kontrolli-, järelevalve ja hindamistegevusega.“
Kõnealuse meetme raames tegid Portugali ametiasutused erinevaid Euroopa Liidu rahastatavaid kulutusi: 2012. eelarveaastal kogusummas 460202,73 eurot ja 2013. eelarveaastal 200000 eurot.
Eelarveaastal 2012 olid kõnealused kulutused seotud nelja maastikusõiduki ostmisega (94407,56 eurot), kohapealsete kontrollide eest vastutavate töötajate palkadega (69977,11 eurot), teabe-, sissepääsu- ja tuleohutussüsteemiga ning ühe maastikusõidukiga (53059,65 eurot), 22 arvuti ja kuvari ning kolme sülearvuti ostmisega (14446 eurot) ja lõpuks 11 tehniku ja teenistuste juhataja töötasudega (228312,41 eurot).
Eelarveaastal 2013 vastasid kõnealused kulutused kümne tehniku ja teenistuste juhataja töötasule (199095,92 eurot) ning kõnealuse juhataja lähetustasudele (904,08 eurot).
Komisjon algatas pärast uurimist nõukogu 21. juuni 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
ELT 2005, L 209, lk 1
) artikli 31 alusel vastavuse kontrollimise menetluse.
Komisjon teavitas 5. detsembri 2013. aasta kirjas (edaspidi „5. detsembri 2013. aasta kiri“) Portugali ametivõime kontrollimise tulemustest komisjoni 21. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 885/2006, millega nähakse ette määruse (EÜ) nr 1290/2005 üksikasjalikud eeskirjad seoses makseasutuste ja teiste organite akrediteerimise ning EAGFi ja EAFRDi raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega (
ELT 2006, L 171, lk 90
), artikli 11 lõike 1 alusel. Kontrollimise käigus tuvastas komisjon, et kõik kõnealused kulutused olid Portugali ametiasutused teinud üldprogrammi raames inspekteerimiseks vajaliku personali ja varustuse rahastamiseks. Sellest tulenevalt leidis komisjon, et need ei ole esiteks kooskõlas määruse nr 1290/2005 artikli 13 sätetega ja teiseks määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c ja artikli 25 sätetega, mistõttu ei saa neid katta Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondist (EAGF).
Portugali ametivõimud teatasid 7. aprilli 2014. aasta kirjas, et nad ei nõustu komisjoni seisukohaga, kuna nende arvates vastavad need kulutused määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c kohaselt liidu rahastamise tingimustele.
Komisjon ja Portugali ametivõimud jäid 4. juunil 2014 toimunud kahepoolsel kohtumisel oma seisukohtade juurde. Pärast kohtumist teatas komisjon Portugali ametivõimudele, et tema arvates ei saanud 3. märtsi 2009. aasta otsus neile tekitada õiguspärast ootust kõnealuste kulutuste abikõlblikkuse osas.
Portugali ametivõimud kordasid 22. detsembri 2014. aasta kirjas, et nad ei ole nõus komisjoni seisukohaga.
Komisjon tegi 12. juulil 2016 vastavalt määruse nr 885/2006 artikli 11 lõikele 2 Portugali ametivõimudele ametlikult teatavaks oma seisukoha. Sel puhul kordas komisjon uuesti oma järeldust, et kõnealused kulutused ei ole määruse nr 1290/2005 artikli 13 ja määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c alusel abikõlblikud. Sellest tulenevalt tegi ta ettepaneku jätta liidu rahastamisest välja 660202,73 euro suurune kogusumma.
Komisjoni võttis 15. novembril 2016 vastu rakendusotsuse (EL) 2016/2018, mille kohaselt Euroopa Liit ei rahasta teatavaid kulusid, mida liikmesriigid on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames (
ELT 2016, L 312, lk 26
, edaspidi „vaidlustatud otsus“). Portugali Vabariigi puhul jättis komisjon liidu rahastamisest välja 460202,73 euro ja 200000 euro (eelarvepunkt 6701) suurused summad, mis vastavad käesoleval juhul käsitletavatele kulutustele.
Menetlus ja poolte nõuded
Portugali Vabariik esitas kõnealuses asjas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 20. jaanuaril 2017.
Komisjon esitas kostja vastuse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 27. märtsil 2017.
Portugali Vabariik esitas repliigi 16. mail 2017 ja komisjon vasturepliigi 28. juunil 2017.
Üldkohus esitas kodukorra artikli 89 lõike 3 punktides a ja d ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele kirjalikud küsimused ja palus neil esitada dokumente. Pooled täitsid selle nõude ette nähtud tähtaja jooksul.
Portugali Vabariik palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus osas, milles liidu rahastamisest jäeti välja 460202,73 euro ja 200000 euro suurused summad;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
Õiguslik käsitlus
Portugali Vabariik esitab oma hagi toetuseks kolm väidet, millest esimene käsitleb õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte, teine määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c ja kolmas määruse nr 885/2006 artikli 11 lõike 1 rikkumist.
Üldkohus leiab, et kõigepealt tuleb hinnata kolmandat väidet, mis puudutab oluliste menetlusnormide rikkumist, seejärel teist väidet, mille kohaselt on rikutud liidu teisese õiguse materiaalõiguslikku normi ja lõpuks esimest väidet, mis käsitleb liidu õiguse üldpõhimõtte rikkumist.
Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 885/2006 artikli 11 lõiget 1
Portugali Vabariik väidab, et komisjon rikkus määruse nr 885/2006 artikli 11 lõiget 1, saates talle esimese kirjaliku teate, mis oli ebapiisalt põhjendatud. Nimelt oli esiteks jäetud 5. detsembri 2013. aasta kirjas põhjendamata, miks komisjon leidis, et käsitletavad kulutused on tehtud kontrollitoimingute jaoks. Teiseks ei ole selles kirjas ära näidatud, miks iga vaidlusalust kulutust eraldi võetuna ei saanud rahastada EAGFist.
Komisjon vaidleb Portugali Vabariigi argumentidele vastu.
Kõigepealt tuleb täpsustada, et vastavalt määruse nr 247/2006 artikli 23 lõikele 1 käsitatakse selle määruse alusel liidu äärepoolseimate piirkondade jaoks võetud põllumajanduse erimeetmed sekkumisena põllumajandusturgude reguleerimisse määruse nr 1290/2005 artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses. Järelikult on liidu poolt määruse nr 247/2006 alusel rahastatud kulutused nende EAGFi kulutuste seas, mis on loetletud määruse nr 1290/2005 artiklis 3 ja seega kohaldatakse neile kõiki selle määruse neid sätteid, mis on selle fondi kulutustele kohaldatavad.
Sellest tuleneb, et kui komisjon kavatseb liidu rahastamisest välja jätta liikmesriigi poolt määruse nr 247/2006 alusel kantud teatud kulutused, siis peab ta järgima määruse nr 1290/2005 artiklis 31 sätestatud vastavuse kontrollimise menetlust, mille kohaldamise kord on määratletud määruse nr 885/2006 artiklis 11.
Siinkohal tuleb osutada sellele, et vastavuse kontrollimise menetluses tehakse lõplik ja õigusjõudu omav otsus võistleva erimenetluse tulemusena, mille käigus peavad liikmesriikidel olema kõik tagatised, mis neil on vaja oma seisukoha esitamiseks (vt analoogia alusel 14. detsembri 2000. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon,
C‑245/97
,
EU:C:2000:687
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisiis on määruse nr 885/2006 artikli 11 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud, et kui komisjon tuvastab uurimise käigus, et tehtud kulutused ei ole liidu eeskirjadega kooskõlas, edastab ta kontrollimise tulemused asjaomasele liikmesriigile.
Kohtupraktika kohaselt peab selle sätte kohane kirjalik teade andma asjaomasele liikmesriigile täieliku ülevaate komisjoni vastuväidetest viisil, mis täidab kõnealuse sättega sellele pandud hoiatusfunktsiooni (vt analoogia alusel 3. mai 2012. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon,
C‑24/11 P
,
EU:C:2012:266
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle alusel tuleb teha järeldus, et määruse nr 885/2006 artikli 11 lõikega 1 on nõutud, et asjaomasele liikmesriigile etteheidetav rikkumine oleks piisavalt täpselt märgitud kirjalikus teates, mis on ette nähtud kõnealuse sätte esimeses lõigus (vt analoogia alusel 3. mai 2012. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon,
C‑24/11 P
,
EU:C:2012:266
, punkt
).
Neid tingimusi arvestades tuleb hinnata, kas 5. detsembri 2013. aasta kiri vastab määruse nr 885/2006 artikli 11 lõike 1 nõuetele ja kujutab endast seega nõuetekohast teadet selle sätte tähenduses.
Käesolevas kohtuasjas tuleb esiteks tõdeda, nagu märkis ka komisjon, et 5. detsembri 2013. aasta kirjas on esmalt tsiteeritud kohaldatavaid õigusakte, see tähendab määruse nr 1290/2005 artiklit 13 ja teisalt määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c ning artiklit 25. Teiseks on selles kirjas viidatud Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktis 4.6 ette nähtud meetme eesmärgile ja selles meetmes loetletud liidu rahastamise tingimustele vastavate kulutuste liikidele. Kolmandaks on samas kirjas määratletud komisjoni kontrollitud kulutused, kusjuures iga kulutuse puhul on täpsustatud asjaomane eelarveaasta, kulutuse eest vastutav asutus ning ka selle kulutuse eesmärk ja suurus. Neljandaks on selles kirjas märgitud, et „kõik [kõnealused] kulutused on [Portugali ametiasutused] teinud [abi]programmi raames inspekteerimiseks vajaliku personali ja varustuse rahastamiseks“. Viiendaks selgitati kirjas, et liikmesriikide ametiasutuste poolt oma haldus- ja kontrollikohustuste raames tehtud kulutused on seotud makseasutuste põhitegevusega, nii et neid kulutusi ei saa katta EAGFi kaudu. Kuuendaks on selles kirjas järeldatud, et kõnealused kulutused ei sobi EAGFist rahastamiseks, kuna need ei ole kooskõlas esiteks määruse nr 1290/2005 artikli 13 sätetega ja teiseks määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c ja artikli 25 sätetega.
Neid asjaolusid arvesse võttes tuleb asuda seisukohale, et 5. detsembri 2013. aasta kirjas on piisavalt täpselt esitatud Portugali Vabariigile etteheidetava eeskirjade eiramise olemus ja põhjendused ning sellele liikmesriigile on antud täielik ülevaate komisjoni vastuväidetest. Seega täidab kõnealune kiri käesolevas kohtuasjas oma hoiatava ülesande vastavuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse raames.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Portugali Vabariigi poolt 5. detsembri 2013. aasta kirja suhtes esitatud kaks konkreetset etteheidet.
Nimelt tuleb esiteks etteheite kohta, et selles kirjas ei ole põhjendatud, miks komisjon leidis, et vaidlusalused kulutused olid tehtud kontrolli läbiviimiseks, märkida, et ühe käsitletava kulutuse – see tähendab 69977,11 euro suuruse summa, mis vastab 2012. eelarveaastal makstud „kohapealsete kontrollide eest vastutavate töötajate palkadele“ – sõnastusest endast nähtub, et see oli seotud kontrollitegevusega. Lisaks olgu märgitud, et kuna Portugali Vabariik teadis täpselt kõnealuste kulutuste laadi ja kuna ta oli varem – nimelt 4. juuni 2014. aasta kahepoolsel kohtumisel – möönnud, et need kulutused tehti tema kontrollitegevuse raames, ei takistanud 5. detsembri 2013. aasta kirjas täpsemate selgituste puudumine muude summade kohta kui eespool nimetatud 69977,11 euro suurune summa, Portugali Vabariigil mingil moel oma seisukohta esitamast ja vaidlustamast komisjoni pakutud finantskorrektsiooni põhjendatust.
Teiseks tuleb vastata etteheitele, mille kohaselt 5. detsembri 2013. aasta kirjas ei olnud täpsustatud, miks iga vaidlusalust kulutust eraldi võetuna ei saa rahastada EAGFi kaudu, et kui sama abikõlbmatuse põhjus esitatakse kulutuste liigi või rühma kohta, võib komisjon piirduda üldise põhjendusega, mis hõlmab kõiki asjaomaseid kulutusi (vt selle kohta analoogia alusel 15. veebruari 2007. aasta kohtuotsus BVBA Management, Training en Consultancy,
C‑239/05
,
EU:C:2007:99
, punkt
). Samas tuleb märkida, et 5. detsembri 2013. aasta kirjas leidis komisjon, et vaidlusalused kulutused olid kõik tehtud kontrollitegevuseks vajaliku personali ja varustuse rahastamiseks ning kuna need kulutused olid osa liikmesriigi ametiasustuste põhitegevusest, siis ei vasta need liidu rahastamise tingimustele. Neil kaalutlustel ja pidades silmas, et 5. detsembri 2013. aasta kirja kohaselt olid kõik vaidlusalused kulutused tehtud samal eesmärgil, ei saa komisjonile ette heita, et ta põhjendas oma vastuseisu nende kulude liidu poolt rahastamisele üldiselt.
Eespool toodust ilmneb, et 5. detsembri 2013. aasta kiri vastab määruse nr 885/2006 artikli 11 lõikes 1 esitatud nõuetele.
Seega tuleb kolmas väide tagasi lükata.
Teine väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c
Portugali Vabariik väidab, et vaidlustatud otsus rikub määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c, millega on lubatud abiprogrammi elluviimisega seotud tehnilise abi rahastamine. Samas kujutab kõnealune kontrollitegevus tema sõnul endast ühelt poolt teatud liiki tehnilise abi meetmeid ja teiselt poolt on see vajalik kogu abiprogrammi elluviimiseks. Sellest tuleneb, et erinevalt määruse nr 1290/2005 artiklist 13 vastavad hageja arvates liikmesriigi ametiasutuste poolt haldus- ja personalikuludele tehtud kulutused liidu rahastamise tingimustele eeldusel, et need – nii nagu käesoleval juhul – on tehtud kontrollitegevuse käigus ja abiprogrammi raames.
Komisjon vaidleb Portugali Vabariigi argumentidele vastu.
Kõigepealt tuleb märkida, et poolte vahel ei ole vaidlust selles, et Portugali ametiasutused tegid vaidlusalused kulutused, et rahastada personali ja seadmeid, mis on vajalikud kontrollitoiminguteks, mis seisnevad eelkõige Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi raames inspekteerimises. Pealegi nähtub nii toimikust – ja muu hulgas 5. detsembri 2013. aasta kirjast ning Portugali ametiasutuste 7. aprilli 2014. aasta kirjast – kui ka poolte suulistest selgitustest kohtuistungil, et kõnealused kontrollitoiminguid läbi viinud Portugali ametiasutused ja kõnealustest kulutustest kasusaaja ei olnud Lissabonis (Portugal) asuv makseasutus, vaid muud Assooridel asuvad haldusasutused.
Seega ei ole pooltevaheline vaidlus seotud vaidlusaluste kulutuste laadi ja eesmärgiga, vaid üksnes puhtalt juriidilise küsimusega, kas need kulutused vastavad liidu rahastamise tingimustele määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c kohaselt.
Sellega seoses tuleb meeles pidada, et määrustega nr 247/2006 ja nr 793/2006 on ette nähtud põllumajanduse erimeetmed äärepoolseimate piirkondade jaoks.
Eelkõige tuleb märkida, et kõigepealt on määruse nr 247/2006 artikli 12 punktis c sätestatud, et abiprogramm peab muu hulgas sisaldama „kavandatavate meetmete kirjeldust, ning eelkõige programmi rakendamiseks ette nähtud abikavade kirjeldust, ning vajaduse korral teavet asjaomaste meetmete ettevalmistamise, rakendamise või kohandamisega seotud uuringute, tutvustusprojektide, koolituse või tehnilise abi vajaduse kohta“.
Seejärel tuleb rõhutada, et määruse nr 247/2006 artikli 25 kolmandas taandes on ette nähtud kehtestada selle määruse rakenduseeskirjad, mis hõlmavad selle määruse „artikli 12 punktis c osutatud uuringuid, tutvustusprojekte, koolitusi või tehnilist abi“.
Lõpuks olgu esile toodud, et määruse nr 793/2006 artiklis 50, millega kehtestatakse määruse nr 247/2006 artikli 25 kolmandas taandes ette nähtud rakenduseeskirjad, on sätestatud, et „[v]ajalik summa määruse […] nr 247/2006 […] artikli 24 lõike 2 alusel heaks kiidetud programmis ette nähtud uuringute, näidisprojektide, koolituse ja tehnilise abi meetmete rahastamiseks ei tohi ületada 1% asjaomase programmi rahastamise kogusummast.“
Kõikidest nendest sätetest tuleneb, et uuringud, tutvustusprojektid, koolitused ja tehniline abi määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c tähenduses, mis on ette nähtud äärepoolseimate piirkondade abiprogrammis, vastab põhimõtteliselt liidu rahastamise tingimustele juhul, kui on seotud abimeetmete ettevalmistamise, rakendamise või kohandamisega.
Siiski tuleb sedastada, et määrused nr 247/2006 ja nr 793/2006 ei sisalda ühtegi sätet, milles oleks neis nimetatud erinevad meetmete liigid defineeritud. Eelkõige ei ole neis määrustes täpsustatud, kas määruse nr 247/2006 artikli 12 punktis c nimetatud „[abi]meetmete […] rakendamisega […] seotud […] tehnilise abi vajadus“ hõlmab liikmesriigi ametiasutuste kontrollitegevust või mitte.
Neid asjaolusid arvestades tuleb hinnata kas Portugali ametiasutuste kontrollitegevus on tehnilise abi, mis on seotud määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c tähenduses tehnilise abi vajaduse rahuldamisega, nagu väidab Portugali Vabariik ja millele vaidleb vastu komisjon.
Esmalt tuleb uurida, kas määrustes nr 247/2006 ja nr 793/2006 esinevate ebatäpsuse korrigeerimiseks on võimalik käesolevas asjas kohaldada liidu õiguse sätet, milles on määratletud mõiste „tehniline abi“ või vähemalt tuletada sellest õigusest selle mõiste üldine ja kohaldatav määratlus, mida saab üle kanda käesolevale kohtuasjale.
Selles osas viitab Portugali Vabariik esiteks määruse nr 1290/2005 artikli 5 punktile a ja teiseks komisjoni 29. oktoobri 2012. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 1268/2012, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL, Euratom) nr 966/2012 (mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju) kohaldamise eeskirju (
ELT 2012, L 362, lk 1
), artiklile 186. Portugali Vabariik väidab, et neist sätetest tuleneb, et mõiste „tehniline abi“ hõlmab abiprogrammi elluviimiseks vajalikku kontrollitegevust.
Kuigi on tõsi, et mõlemad sätted, millele Portugali Vabariik viitab, sisaldavad täpsustusi mõiste „tehniline abi“ kohta ning neis mainitakse muu hulgas kontrollitegevust, ei ole kumbki neist sätetest käesolevas kohtuvaidluses kohaldatav.
Esiteks olgu märgitud määruse nr 1290/2005 artikli 5 punkti a kohta, et kuigi see puudutab EAGFi ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) rahastatavat tehnilist abi, reguleerib see säte tegelikult siiski üksnes sellist tehnilist abi, mida rahastatakse keskselt komisjoni algatusel või tema huvides. Sellest järeldub, et seda sätet ei saa kohaldada sellise tehnilise abi puhul, nagu on ette nähtud Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktiga 4.6, mida osutatakse liikmesriikide algatusel ja mida EAGF rahastab detsentraliseeritult.
Teiseks on delegeeritud määruse nr 1268/2012 artiklil 186 ainult üks eesmärk, milleks on määratleda liidu hanke- ja toetuste andmise menetluste valdkonnas mõisted „toetused ja tehnilise abi lepingud […], mis on sõlmitud [Euroopa Investeerimispanga] EIP või Euroopa Investeerimisfondiga [EIF]“ ja „EIP-le või [EIF-ile] tehnilise abi meetmete jaoks [antav toetus]“, mis on esitatud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määruse (EL, Euratom) nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (
ELT 2012, L 298, lk 1
), artikli 101 lõikes 3 ja artikli 125 lõikes 7. Sellest järeldub, et see säte ei puuduta EAGFi poolt nende tehnilise abi kulutuste rahastamist, mida liikmesriigid on teinud seoses määrusega nr 247/2006.
Neil tingimustel ei saa kontrollitegevuse arvamine määruse nr 247/2006 artikli 12 punktis c ette nähtud tehnilise abi meetmete hulka olla pelk määruse nr 1290/2005 artikli 5 punkti a või delegeeritud määruse nr 1268/2012 artikli 186 kohaldamine.
Lisaks ilmneb Portugali Vabariigi viidatud mõlema sätte ning määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c analüüsi tulemusena, et liidu õiguses on sätteid, mis kirjeldavad tehnilise abiga seotud tegevusi erinevalt.
Eelkõige selgub erinevate sätete võrdlemisel, et kontrollitegevust ei nimetata järjepidevalt tehnilise abiga seotud tegevuste hulgas.
Seega, kuigi delegeeritud määruse nr 1268/2012 artikkel 186 määratleb konkreetselt mõiste „tehniline abi“ ja viitab selle puhul otseselt programmi või meetme elluviimiseks vajalikule hindamis-, auditi- ja kontrollitegevusele, ei ole see nii määruse nr 1290/2005 artikli 5 ega määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c puhul.
Nimelt on esiteks määruse nr 1290/2005 artiklis 5 „Muu rahastamine, sealhulgas tehniline abi“ piirdutud erinevat liiki tegevuste loetlemisega mõistet „tehniline abi“ sõnaselgelt määratlemata. Lisaks viitab kõnealune artikkel nii „ettevalmistus‑, seire‑, haldus‑ ja tehnilise abi“ ning „auditi ja kontrolliga“ seotud tegevustele. Pealegi on selle artikli punktis a mainitud nii „tehnilise ning haldusabi“ kui ka „kontrollisüsteemide“ rakendamisega seotud tegevusi. Niisiis ei ole määruse nr 1290/2005 artiklis 5 jäetud tehnilise abiga seotud tegevuste hulgas mitte ainult sõnaselgelt nimetamata kontrollitegevus, vaid selles on kahel korral hoopis nimetatud esiteks tehnilist abi kitsas tähenduses haldus‑ ja tehnilise abiga seotud tegevusena ning teiseks kontrollitegevust, nagu need kujutaksid endast kahte erinevat liiki tegevust.
Teiseks on määruse nr 247/2006 artikli 12 punktis c omakorda viidatud üksnes uuringutele, tutvustusprojektidele, koolitusele ja tehnilisele abile. See kehtib ka määruse nr 247/2006 artikli 25 kolmanda taande ja määruse nr 793/2006 artikli 50 kohta. Seega ei mainita käesolevas kohtuasjas ainsana kohaldatavates määruste nr 247/2006 ja nr 793/2006 asjakohastes sätetes hindamise, auditi ja kontrolliga seotud tegevusi.
Neil asjaoludel, võttes arvesse määruste nr 1290/2005 ja nr 247/2006 ning delegeeritud määruse nr 1268/2012 eespool nimetatud sätete vahelise kooskõla puudumist, ilmneb, et liidu õiguses ja eelkõige EAGFi puhul puudub esiteks mõiste „tehniline abi“ üldine ja valdkondadeülene määratlus, mida saaks üle kanda käesolevale kohtuvaidlusele, ning teiseks ei tähista – vastupidi sellele, mida väidab Portugali Vabariik – väljend „tehniline abi“ tingimata kõiki tegevusi, mis hõlmaksid kontrollitegevust.
Kuna teisalt puudub väljendi „tehniline abi“ määratlus, mida võiks käesolevas kohtuasjas kohaldada või sellele üle kanda, tuleb määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c tõlgendada nii, et võetakse arvesse mitte üksnes selle sätte sõnastust vaid ka selle konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osaks see säte on (vt selle kohta analoogia alusel 17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck,
292/82
,
EU:C:1983:335
, punkt
, ja 10. märtsi 2005. aasta kohtuotsus EasyCar,
C‑336/03
,
EU:C:2005:150
, punkt
).
Seoses sellega on asjakohane meelde tuletada, nagu on juba märgitud eespool punktis 25, et äärepoolseimate piirkondade jaoks määruse nr 247/2006 alusel võetud meetmed kujutavad endast EAGFi kulutusi määruse nr 1290/2005 tähenduses.
Siinkohal tuleb märkida, et kuigi määruse nr 1290/2005 artikli 5 punkt a näeb ette komisjoni algatusel või tema huvides rakendatud tehnilise ja haldusabi rahastamise, ei sisalda see aga ühtegi sätet, millega nähakse ette tehnilise abi rahastamine liikmesriikide algatusel.
Seetõttu näib, et kuna määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c sätted näevad ette liikmesriikide algatusel äärepoolseimates piirkondades abiprogrammi elluviimisega seotud tehnilise abi rahastamise, siis on viidatud sätetega kehtestatud erinormid, milles on kehtestatud erand EAGFi üldeeskirjadest, mis on sätestatud määruses nr 1290/2005, ja seega tuleb neid tõlgendada kitsalt.
Samas tuleb kõigepealt tõdeda, nagu juba eespool punktis 60 on märgitud, et ei määruse nr 247/2006 artikli 12 punktis c ega üheski teises määruste nr 247/2006 ja nr 793/2006 asjakohases sättes ei mainita hindamise, auditi ja kontrolliga seotud tegevusi.
Teiseks olgu märgitud, nagu ka eespool punktis 59 on meenutatud, et EAGFi puhul ei viita väljend „tehniline abi“ teatud asjaoludel ja eelkõige määruse nr 1290/2005 artikli 5 punkti a kontekstis kõigile tegevustele, mis hõlmavad kontrollitegevusi, vaid tähistavad üksnes haldus- ja tehnilise abi tegevusi kitsas tähenduses.
Kolmandaks on oluline silmas pidada, et määruse nr 1290/2005 artikli 11 kohaselt makstakse selle määrusega ette nähtud finantseerimisega seotud maksed välja toetuse saajatele täies ulatuses, välja arvatud vastupidiste sätete korral.
Nendest sätetest tuleneb, et EAGFi assigneeringuid, ja eelkõige neid, mis on eraldatud liikmesriikidele, tuleb põhimõtteliselt kasutada selleks, et rahastada tegevuskulusid, mis hõlmavad toetusesaajatele tehtud makseid.
Sellest järeldub, et kui ei ole ette nähtud teisiti, ei tohi neid assigneeringuid kasutada selleks, et aidata liikmesriigi ametiasutustel teostada nende tavapäraseks ülesandeks olevat haldustegevust.
Tuleb siiski märkida, et abi ja toetuse andmise tingimuste järgimise kontrollimine on tavaliselt liikmesriikide ülesanne, sõltumata tehnilise abi meetme olemasolust.
Eelkõige on liikmesriigid äärepoolseimate piirkondade jaoks mõeldud põllumajanduse erimeetmete puhul kohustatud viima läbi halduskontrolle ja kohapealseid kontrolle vastavalt määruse nr 247/2006 artiklile 27 ja määruse nr 793/2006 artiklitele 30–33.
Tuleb lisada, et neid kontrolle, ja muu hulgas kohapealseid kontrolle peavad läbi viima sellised liikmesriigi pädevad ametiasutused, kes võivad olla makseasutusest eraldiseisvad, nagu ka eespool punktis 41 mainitud Portugali haldusasutused.
Neil asjaoludel ja arvestades kõiki eespool punktides 63–73 toodud kaalutlusi, nähtub määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c grammatilisest, süstemaatilisest ja teleoloogilisest tõlgendamisest, et „[abi]meetmete […] rakendamisega […] seotud […] tehnilise abi vajadus“, mida selles sättes on nimetatud, ei hõlma liikmesriigi ametivõimude teostatavat kontrolli.
Seda tõlgendust ei sea kahtluse alla Portugali Vabariigi argumendid, mille kohaselt esiteks hõlmab abiprogrammi elluviimine tingimata kontrollitegevust ja teiseks on Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammis otsesõnu ette nähtud selle kontrollitegevusega seotud kulutuste rahastamine.
Kõigepealt olgu märgitud, et tegelikult ei võimalda asjaolu, et kontrollitegevus on vajalik abiprogrammi nõuetekohaseks elluviimiseks, seda liigitada tehniliseks abiks ega seda seostada kõnealuse programmi „rakendamisega“.
Siinkohal tuleb ühest küljest tõdeda, et kuna kontrollitegevus ei kujuta endast haldus- ja tehnilist abi kitsas tähenduses, ei ole kontrollitegevuse puhul tegemist tehnilise abiga määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c tähenduses.
Teisest küljest on võimalik määruse nr 247/2006 artikli 12 punktis c nimetatud tegevuste hulgas ajalises järjestuses ning kontseptuaalselt eristada meetme ettevalmistamisega seotud tegevust, kõnealuse meetme tegelikku elluviimist ja tegevust, kontrollimaks asjaomase meetme nõuetekohast rakendamist.
Teiseks tuleb osutada, et vastavalt määruse nr 247/2006 artikli 11 lõikele 1 peavad abiprogrammide raames äärepoolseimate piirkondade jaoks võetud meetmed olema liidu õigusaktidega kooskõlas. Seega ei saa abiprogrammi sätted, isegi kui komisjon on need heaks kiitnud, vastavalt õigusnormide hierarhia põhimõttele võimaldada liidu õigusnormidest kõrvale kaldumist ja neile ei saa ka tõhusalt tugineda viimati nimetatute tõlgendamiseks. Sellest järeldub, et asjaolu, et Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktis 4.6 on ette nähtud abiprogrammi kontrollitegevusega otseselt seotud kulutuste katmine, ei mõjuta küsimust, kas liikmesriigi ametivõimude kontrollitoimingud vastavad määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c alusel liidu rahastamise tingimustele.
Neid asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et kontrollitegevus, millega seoses tehti käesoleval juhul käsitletavad kulutused, ei kujuta endast tehnilist abi, mis seostub tehnilise abi osutamisega määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c tähenduses.
Eespool toodust ilmneb, et käsitletavad kulutused ei vasta määruse nr 247/2006 artikli 12 punktist c tulenevatele liidu rahastamise tingimustele.
Seega tuleb teine väide tagasi lükata.
Esimene väide, mille kohaselt on rikutud õiguspärase ootuse põhimõtet
Portugali Vabariik väidab, et vaidlustatud otsus on vastuolus õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega. Ta toob esmalt esile, et komisjon kiitis 3. märtsi 2009. aasta otsuses heaks abimeetme, milles oli sõnaselgelt peetud rahastamiskõlblike kulutustena silmas kontrollitegevusega otseselt seotud kulutusi. Teiseks peavad komisjoni kinnitused olema kooskõlas kohaldatavate eeskirjadega. Neil asjaoludel lõi 3. märtsi 2009. aasta otsus Portugali ametiasutustele õiguspärase ootuse, et kõnealused kulutused on abikõlblikud.
Komisjon vaidleb Portugali Vabariigi argumentidele vastu.
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on õiguspärase ootuse kaitse põhimõte üks liidu aluspõhimõtteid (vt 5. mai 1981. aasta kohtuotsus Dürbeck,
112/80
,
EU:C:1981:94
, punkt
, ja 7. juuni 2005. aasta kohtuotsus VEMW jt,
C‑17/03
,
EU:C:2005:362
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kohtupraktikast tuleneb samuti, et igal õigussubjektil on õigus sellele põhimõttele tugineda, kui ta leiab end olukorrast, kus liidu haldusorgan on talle konkreetseid kinnitusi andes tekitanud põhjendatud lootusi. Niisuguste kinnitustena on käsitatav täpne, tingimusteta ja ühtelangev teave, olenemata selle edastamise vormist. Lisaks peavad kinnitused olema kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega (vt 18. juuli 2007. aasta kohtuotsus AER vs. Karatzoglou,
C‑213/06 P
,
EU:C:2007:453
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Kahla Thüringen Porzellan vs. komisjon,
C‑537/08 P
,
EU:C:2010:769
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks ei ole vaidlust küsimuses, et õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele saab tugineda ka liikmesriik (vt selle kohta 26. juuni 2012. aasta kohtuotsus Poola vs. komisjon,
C‑335/09 P
,
EU:C:2012:385
, punktid
ja
).
Just neid kaalutlusi arvestades tuleb hinnata, kas käesolevas asjas takistab õiguspärase ootuse kaitse põhimõte komisjonil keelduda käsitletavate kulutuste liidu poolt rahastamisest.
Esiteks tuleb analüüsida, kas 3. märtsi 2009. aasta otsus sisaldab täpseid, tingimusteta ja ühtelangevaid kinnitusi liidu poolt Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktiga 4.6 ette nähtud kulutuste rahastamise kohta.
Sellega seoses tundub kohane meelde tuletada õiguslikku konteksti, kuhu kuulub 3. märtsi 2009. aasta otsus, millega kiideti heaks Portugali Vabariigi poolt komisjonile esitatud üldprogrammi muudatused.
Äärepoolseimate piirkondade jaoks mõeldud põllumajanduse erimeetmete elluviimiseks näeb määruse nr 247/2006 artikkel 24 ette liikmesriikide esitatud üldprogrammide eelnõude hindamis- ja heakskiitmismenetluse komisjonis. Samuti reguleerib määruse nr 793/2006 artikkel 49 nende muudatuste komisjoni poolt heakskiitmise menetlust, mida liikmesriigid soovivad teha nimetatud üldprogrammidesse.
Nendest sätetest tuleneb, et komisjoni poolt üldprogrammi abimeetmete heakskiitmine kujutab endast kõnealuste meetmete EAGFist rahastamise eeltingimust.
Sellegipoolest on üldprogrammid esialgsed, mistõttu komisjon ei võta neid heaks kiites põhimõtteliselt lõplikku seisukohta, kas neis sisalduvad meetmed vastavad kõigile kohaldatavatele liidu õigusnormidele ning seega, kas need meetmed vastavad liidu rahastamise tingimustele. Seepärast ei saa pelgalt komisjoni heakskiitmisest järeldada, et üldprogramm või selles programmis sisalduvad meetmed on kooskõlas kõikide asjaomaste liidu õigusnormidega, ega seda, et nende meetmete vastavust liidu rahastamise tingimustele ei saa komisjon enam kahtluse alla seada muu hulgas vastavuse kontrollimise menetluses, mis on ette nähtud määruse nr 1290/2005 artiklis 31 (vt selle kohta analoogia alusel kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Tšehhi Vabariik vs. komisjon,
C‑4/17 P
,
EU:C:2018:237
, punktid
,
,
ja
).
Käesolevas kohtuasjas ei ole vaidlust selles, et Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktis 4.6, mis lisati üldprogrammi 3. märtsi 2009. aasta otsusega, on nimetatud abikõlblike kulutuste hulgas teatud kulutused, mis on otseselt seotud „kontolli- […]tegevusega“ ning teiselt poolt on määratletud meetmest kasu saajana „korraldusasutused“.
Siiski tuleb esiteks märkida, et 3. märtsi 2009. aasta otsuse resolutsioonis on piirdutud üldprogrammi muudatuste heakskiitmisega, mille Portugali Vabariik esitas määruse nr 793/2006 artikli 49 alusel, ja selles ei võeta sõnaselget seisukohta kõnealuse programmi raames tehtud kulutuste liidu rahastamise tingimustele vastavuse kohta.
Veel tuleb märkida, et kuigi on tõsi, et 3. märtsi 2009. aasta otsuse põhjenduses 2 märkis komisjon üldsõnaliselt, et „[üld]programmi muutmine vastab määruse nr 247/2006 eesmärkidele ja nõuetele“, ei ole komisjon siiski selles otsuses konkreetsemalt võtnud seisukohta Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktiga 4.6 lisatud meetme vastavuse kohta määruse nr 247/2006 artikli 12 punkti c sätetele ega pole ka sõnaselgelt väljendanud oma seisukohta, kas see meede vastab kõikidele EAGFi raames kohaldatavatele sätetele.
Lõpuks on 3. märtsi 2009. aasta otsuse resolutsioonis täpsustatud, et selles otsuses antud nõusolek „ei hõlma kontrollimenetlusi ja karistusi, mida hinnatakse EAGFi auditite raames“.
Neil asjaoludel ja võttes arvesse 3. märtsi 2009. aasta otsuse sõnastust ning õiguslikku konteksti, milles see on tehtud, ei saa asuda seisukohale, et komisjon edastas Portugali ametiasutustele selle otsuse vastuvõtmisel täpset, tingimusteta ja kooskõlalist teavet Assooride autonoomse piirkonna alaprogrammi I lisa punktis 4.6 nimetatud kontrollitegevusega seotud kulutuste vastavuse kohta liidu rahastamise tingimustele.
Teiseks tuleb meenutada, et teisele väitele antud vastusest tuleneb, et vastavalt määruse nr 247/2006 artikli 12 punktile c ei vasta liikmesriikide ametiasutuste tehtud kulutused kontrollitegevusele liidu rahastamise tingimustele.
Sellest järeldub, et isegi kui möönda, et kui komisjon kiitis 3. märtsi 2009. aasta otsusega heaks üldprogrammi uue tehnilise abi meetme lisamise, andis ta sellega Portugali ametiasutustele täpseid kinnitusi Portugali ametiasutuste kontrollitegevusega seotud teatud kulutuste katmise kohta EAGFi poolt, oleks niisugused kinnitused olnud igal juhul vastuolus kohaldatavate õigusnormidega ja seega ei saanuks need tekitada Portugali Vabariigile õiguspäraseid ootusi, et need kulutused vastavad liidu rahastamise tingimustele.
Eelnevast tuleneb, et Portugali Vabariik ei saa tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele.
Seega tuleb esimene väide tagasi lükata ning seetõttu tuleb jätta hagi rahuldamata.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna Portugali Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele Portugali Vabariigilt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda),
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt

Gervasoni
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 22. novembril 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: portugali.