CELEX: 62017TJ0492
Közszolgálat
Szerződéses alkalmazottak
Határozatlan időre szóló szerződés
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikke c) pontjának i. alpontja
Felmondási idővel való megszüntetés
Megszüntetési okok
A bizalmi viszony megszűnése
Szolgálati érdek
Nyilvánvaló értékelési hiba
Gondoskodási kötelezettség
A megfelelő ügyintézés elve
Az Alapjogi Charta 30. és 41. cikke
Eljárási kérdés
A Törvényszék előtti eljárás ügyirataihoz csatolt dokumentumok interneten történő közzététele
A személyzeti szabályzat 17. cikke

)
[omissis]
A jogkérdésről
[omissis]
A Törvényszék elé terjesztett egyes dokumentumok interneten történő közzétételéről
2017. október 30‑i levelével a felperes tájékoztatta az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjét arról a szándékáról, hogy interneten való közzététel útján nyilvánosságra hoz bizonyos számú, őt érintő dokumentumot, azaz a fenti 87. pontban említett panaszhoz és kérelmekhez, valamint a fenti 24. pontban említett, a Közszolgálati Törvényszékhez benyújtott keresethez csatolt valamennyi mellékletet. Ezen információt úgy írta le, mint amely a személyzeti szabályzat 17a. cikke (2) bekezdése első albekezdésének hatálya alá tartozik.
Az EKSZ által a felperes jogi képviselője részére a fenti levélre válaszul küldött elektronikus levelet követően a felperes 2017. november 13‑án újabb levelet intézett az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjéhez, amelyben azt állította, hogy az érintett dokumentumokat már 2013‑ban nyilvánosságra hozták, amennyiben átadták őket egy meg nem nevezett szervezetnek, valamint „nyolc különböző személynek”, köztük a felperes anyjának is. E közzététel szabályszerű volt, mivel egy 2013. március 27‑i engedély iránti kérelem tárgyát képezte, és az EKSZ e közzététellel szemben nem emelt kifogást. Az említett dokumentumokat a felperes internetes oldalán az anyjával kapcsolatban álló személyek közreműködésével tették közzé.
Az EKSZ 2017. november 17‑i és 24‑i két levelével többek között jelezte a felperes részére, hogy a keresetlevele mellékleteiként ebben az eljárásban benyújtott bizonyos dokumentumok közzététele a folyamatban lévő bírósági eljárás bizalmas kezelése elve megsértésének minősül.
A felperes azt követően, hogy közölték vele az EKSZ 2017. december 4‑i azon levelét, amelyben az utóbbi tájékoztatta a Törvényszéket a fenti 138. és 139. pontban említett tényekről (lásd a fenti 34. pontot) és a különböző dokumentumok időközben bekövetkező közzétételéről, a válasz keretében e tárgyban észrevételeket terjesztett elő.
A felperes úgy véli, hogy a szóban forgó közzététel nem szabálytalan. Ismételten előadja ugyanis, hogy az érintett dokumentumokat korábban szabályszerűen közzétették, mivel az erre irányuló, 2013. március 27‑i kérelme tárgyában az EKSZ hallgatólagos engedélyt adott, mivel a személyzeti szabályzat 17a. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében előírt harminc munkanapos határidőn belül nem emelt kifogást. Következésképpen az a körülmény, hogy az említett dokumentumokat egy későbbi bírósági eljárás keretében felhasználták, nem adhatja vissza számukra azt a bizalmas jelleget, amelyet korábban elveszítettek.
Az EKSZ vitatja a felperes érveinek megalapozottságát.
A felperes elismeri, hogy olyan dokumentumokat tettek közzé az interneten, amelyeket ebben az eljárás keretében nyújtott be, azaz bizonyos olyan dokumentumokat, amelyeket a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése alapján 2013. március 20‑án és 24‑én benyújtott, D/227/13 és D/233/13 szám alatt nyilvántartásba vett két kérelemhez mellékeltek, amelyek közül az utóbbi az egészségügyi aktájának kezelésével kapcsolatos eseményekre vonatkozott. Még ha azt is állította, hogy e közzétételt – noha arra a saját internetes oldalán került sor – nem ő maga végezte el, hanem olyan nem azonosított személyek, akik részére az anyja átadta az érintett dokumentumokat, elismeri, hogy e dokumentumok az ő közreműködésével kerültek ki a szigorú bizalmas kezelés köréből, amelybe eredetileg besorolták őket. Mindazonáltal azt állítja, hogy ez a kikerülés szabályszerű volt, és az említett dokumentumok közzétételét jelentette.
Rá kell mutatni, hogy a személyzeti szabályzat 17. és 17a. cikke eltérő célokat követ, amelyeket a felperes összetéveszt egymással. Az említett 17. cikk ugyanis annak tilalmát érinti, hogy a tisztviselő vagy alkalmazott nyilvánosságra hozzon bármilyen olyan nem nyilvános információt – akár rögzítették azt valamely adathordozón, akár nem –, amelynek az ismerete e tisztviselő vagy alkalmazott feladatainak ellátásához kapcsolódik, kivéve ha azt korábban engedélyezték. E tilalom a szolgálati jogviszony megszűnését követően is fennáll. Az említett 17a. cikk ezzel szemben bármilyen szöveg közzétételére vonatkozik, amely többek között az Unió tevékenységéhez kapcsolódó munkát, tanulmányt vagy véleményeket érinti. Az ilyen közzététel a szólásszabadság alapján különös védelmet élvez az e cikkben előírt azon feltételek mellett, amelyek a lojalitás és a pártatlanság elvének tiszteletben tartását, a hivatás méltóságát, és olyan információk nyilvánosságra hozatalának tilalmát érintik, amelyek ismerete a feladatok ellátásához kapcsolódik, és arra különös engedélyezési eljárás vonatkozik, amelynek keretében, amennyiben 30 munkanapon belül nem érkezik válasz, az engedélyt hallgatólagosan megadottnak kell tekinteni.
Ebben az esetben a felperes által hivatkozott engedély iránti kérelem, azaz az a levél, amelyet 2013. március 27‑án intézett az EKSZ‑hez, jóllehet utal a személyzeti szabályzat 17a. cikkére, kifejezett szövege alapján és egyben tartalmára tekintettel valójában információk nyilvánosságra hozatalára vonatkozott, amelyet a személyzeti szabályzat 17. cikke szabályoz. Következésképpen, állításával ellentétben valamely határozat 30 munkanapon belüli közlésének elmaradása nem minősül hallgatólagosan a kifogás hiányának. Ezen engedély iránti kérelem ugyanis a személyzeti szabályzat 90. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozott, és ezért a hatóság a határozat elfogadására négy hónapos határidővel rendelkezett, és a fenti határidőben történő határozathozatal elmaradása minősül hallgatólagos elutasító határozatnak.
Az ügy irataiból kitűnik, hogy az EKSZ 2013. május 5‑i levelében, azaz a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdésében előírt négy hónapos határidőn belül válaszolt a felperes engedély iránti kérelmére. Ebben a levélben, amely a személyzeti szabályzat 17a. cikke tartalmának rövid felidézésével kezdődött, az EKSZ az érintett dokumentumok annak érdekében történő nyilvánosságra hozatalának engedélyezésére szorítkozott, hogy a felperes számára egészségügyi aktája kapcsán segítség igénybevételét tegye lehetővé. A személyzeti szabályzat 17. cikkében szereplő bizalmas kezelés elvére tekintettel ezen engedélyt szigorúan kellett értelmezni. Következésképpen a felperes kérelmének és a neki adott válasz összefüggésében kizárt volt az említett dokumentumok bármely olyan nyilvánosságra hozatala, amely nem kapcsolódott szorosan a felperesnek az egészségügyi aktája kapcsán, illetve szociális, orvosi, pszichológiai vagy jogi alapon nyújtott személyes segítséghez. Kétség esetén a felperes feladata volt, hogy az EKSZ‑nél meggyőződjön arról, hogy egy tervezett nyilvánosságra hozatal valóban az általa megszerzett, korlátozott engedély körébe tartozik‑e. Ez különösen igaz annak alapján, hogy az említett engedélyben szerepelt a személyzeti szabályzat szerinti kötelezettségeire, különösen arra a kötelezettségére vonatkozó emlékeztető, hogy tartózkodjon a feladatainak ellátása során tudomására jutott információk jogosulatlan nyilvánosságra hozatalától, és tartsa tiszteletben a lojalitás és a pártatlanság elvét.
A fenti megfontolásokból következik, hogy a felperes a 2013. március 27‑i kérelmében említett dokumentumok összességének vagy egy részének az interneten való közzétételét semmilyen módon nem igazolhatja érvényesen az említett kérelemre és az annak elbírálására való hivatkozással.
A felperes e dokumentumok szakképzettséggel rendelkező személyek részére annak érdekében történő engedélyezett nyilvánosságra hozatalára sem hivatkozhat, hogy azok személyes segítséget nyújtsanak a részére a fenti 147. pontban leírtak szerint, annak állítása érdekében, hogy az említett dokumentumokat a jelen eljárás megindítását megelőzően hozták nyilvánosságra, és az ezen eljárás során történő benyújtásuk e körülménynél fogva nem tartozik a nyilvánosságra hozatal azon tilalma alá, amely a valamely bírósági eljárás részét képező ügyiratokhoz és beadványokhoz kapcsolódik.
Végül a felperes nem hivatkozhat hasznosan arra, hogy a szóban forgó dokumentumokat az anyja vagy vele kapcsolatban álló személyek tették közzé. Azon túl ugyanis, hogy kevéssé hihető, hogy a szóban forgó dokumentumokat a saját internetes oldalán harmadik személyek cselekményei folytán vagy legalábbis a felperes beleegyezése nélkül tették közzé, e dokumentumoknak a felperes anyja részére történő átadása a részére megadott engedély feltételeinek megsértését valósítja meg. Ezenkívül még abban a feltételezett esetben is, ha valamely tisztviselő vagy alkalmazott szabályszerűen, nyilvánosságra hozatalra vonatkozó engedély alapján hoz nyilvánosságra valamely harmadik személy számára egy bizalmas jellegű dokumentumot, meg kell győződnie arról, hogy e személy maga is tiszteletben fogja tartani az említett engedélyben foglaltakat. Következésképpen még annak feltételezése esetén is, hogy a szoros értelemben vett közzétételre a felperes közreműködése nélkül került sor, meg kell állapítani, hogy a számára megadott, nyilvánosságra hozatalra vonatkozó engedély korlátainak megsértésével objektív módon létrehozta e közzététel kockázatát, és abban szerepe volt (lásd ebben az értelemben: 2016. március 16‑iOne of Us és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑561/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:917
,
58.
és
59.
pont).
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy rosszhiszemű pervitelnek minősül az eljárási iratok egyik fél által harmadik személyek számára történő nyilvánosságra hozatala olyan helyzetben, ahol ezen iratokat nem e fél érdekének védelme céljából továbbították (lásd: 2012. november 14‑iNexans France és Nexans kontra Bizottság ítélet,
T‑135/09
,
EU:T:2012:596
,
108.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez szükségszerűen így van, amennyiben az ilyen iratokat – mint a jelen ügyben is – közzéteszik.
Ezen rosszhiszemű pervitelt a költségviselés kapcsán is figyelembe kell venni, mivel ezen eljárási kérdés egy külön közleményt és kiegészítő észrevételeket tett szükségessé (lásd ebben az értelemben: 1998. június 17‑iSvenska Journalistförbundet kontra Tanács ítélet,
T‑174/95
,
EU:T:1998:127
,
139.
pont).
Következésképpen az említett rosszhiszemű pervitelt érintő költségek viselésére a felperest kell kötelezni.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az EKSZ kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére, a fenti 138–153. pontban említett eljárási kérdéssel kapcsolatos költségeket is beleértve.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék Stephan Fleiget kötelezi a költségek viselésére.

Pelikánová
Nihoul
Svenningsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2019. április 2‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.