CELEX: 62022CJ0052
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sociálna politika
Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní
Smernica 2000/78/ES
Zákaz diskriminácie na základe veku
Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a)
Článok 6 ods. 1
Starobný dôchodok
Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje postupné zosúladenie dôchodkového systému štátnych zamestnancov so všeobecným dôchodkovým systémom
Prvá úprava výšky dôchodku, ku ktorej dochádza rýchlejšie u jednej kategórie štátnych zamestnancov ako u inej
Odôvodnenia

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 2  ods. 1 a článku 2  ods. 2 písm. a),  ako  aj  článku 6  ods. 1  smernice  Rady  2000/78/ES z 27. novembra  2000,  ktorá  ustanovuje  všeobecný  rámec  pre  rovnaké  zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní  (Ú. v. ES L 303,  2000,  s. 16;  Mim.  vyd.  05/004,  s. 79), a zásad  právnej  istoty,  zachovania  nadobudnutých  práv a efektivity  práva  Únie.
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  BF a Versicherungsanstalt  öffentlich  Bediensteter,  Eisenbahnen  und  Bergbau  (BVAEB)  (Sociálna  poisťovňa  pre  štátnych  zamestnancov a zamestnancov  orgánov  verejnej  správy,  železníc a ťažobného  sektora,  Rakúsko)  vo  veci  výšky  starobného  dôchodku  BF.

Právny rámec

Právo

Únie
Článok 1  smernice  2000/78,  nazvaný  „Účel“,  stanovuje:
„Účelom  tejto  smernice  je  ustanovenie  všeobecného  rámca  pre  boj  proti  diskriminácii v zamestnaní a povolaní  na  základe  náboženstva  alebo  viery,  zdravotného  postihnutia,  veku  alebo  sexuálnej  orientácie, s cieľom  zaviesť v členských  štátoch  uplatňovanie  zásady  rovnakého  zaobchádzania.“
Článok 2  uvedenej  smernice,  nazvaný  „Pojem  diskriminácie“,  uvádza:
„1.      Na  účely  tejto  smernice  sa  pod  pojmom  ‚zásada  rovnakého  zaobchádzania‘  rozumie,  že  nemá  existovať  žiadna  priama  alebo  nepriama  diskriminácia  založená  na  ktoromkoľvek z dôvodov  uvedených v článku 1.
2.      Na  účely  odseku  1:
a)      o priamu  diskrimináciu  ide,  ak  sa z niektorého z dôvodov  uvedených v článku 1  zaobchádza s jednou  osobou  nepriaznivejšie  ako  sa v porovnateľnej  situácii  zaobchádza,  zaobchádzalo  alebo  by  sa  mohlo  zaobchádzať s inou  osobou;
b)      o nepriamu  diskrimináciu  ide,  keď  zdanlivo  neutrálne  ustanovenie,  kritérium  alebo  prax  by  uviedla  osoby  určitého  náboženstva  alebo  viery, s určitým  zdravotným  postihnutím,  určitého  veku  alebo  určitej  sexuálnej  orientácie  do  nevýhodného  postavenia v porovnaní s inými  osobami,  iba  ak:
i)      takýto  predpis,  kritérium  alebo  zvyklosť  sú  objektívne  odôvodnené  oprávneným  cieľom a prostriedky  na  dosiahnutie  tohto  cieľa  sú  primerané a nevyhnutné…
…“
Článok 3  uvedenej  smernice,  nazvaný  „Rozsah“, v odseku  1 písm. c)  uvádza:
„V rámci  právomocí  delegovaných  na  [Európske]  spoločenstvo  sa  bude  táto  smernica  vzťahovať  na  všetky  osoby,  tak  vo  verejnom  ako i v súkromnom  sektore,  vrátane  verejných  orgánov  vo  vzťahu  k:
…
c)      podmienkam  zamestnania a pracovným  podmienkam  vrátane  podmienok  prepúšťania a odmeňovania;
…“
Podľa  článku 6  tej  istej  smernice  s názvom  „Odôvodnené  rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu  veku“:
„1.      Bez  ohľadu  na  článok 2  ods. 2  členské  štáty  môžu  stanoviť,  že  rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu  veku  nie  sú  diskrimináciou,  ak v kontexte  vnútroštátnych  právnych  predpisov  sú  objektívne a primerane  odôvodnené  oprávneným  cieľom,  vrátane  zákonnej  politiky  zamestnanosti,  trhu  práce a cieľov  odbornej  prípravy, a ak  prostriedky  na  dosiahnutie  tohto  cieľa  sú  primerané a nevyhnutné.
…
2.      Bez  ohľadu  na  článok 2  ods. 2,  členské  štáty  môžu  určiť,  že v zamestnaneckých  systémoch  sociálneho  zabezpečenia  stanovenie  veku  pre  možnosť  alebo  nárok  na  odchod  do  starobného  alebo  invalidného  dôchodku  vrátane  stanovenia  odlišných  vekových  hraníc v uvedených  systémoch  pre  zamestnancov  alebo  skupiny  alebo  kategórie  zamestnancov a využitie  vekového  kritéria v kontexte  takýchto  systémov v poistných  matematických  výpočtoch  nie  je  diskrimináciou  na  základe  veku  za  predpokladu,  že  dôsledkom  tohto  nebude  diskriminácia  na  základe  pohlavia.“
Článok 9  smernice  2000/78,  nazvaný  „Ochrana  práv“, v odseku  1  stanovuje:
„Členské  štáty  zabezpečia,  aby  súdne  a/alebo  správne  konania  vymáhania  povinností  podľa  tejto  smernice,  keď  to  považujú  za  vhodné  aj  vrátane  zmierovacieho  konania,  boli  dostupné  pre  všetky  osoby,  ktoré  sa  cítia  poškodené z dôvodu  opomenutia  uplatnenia  zásady  rovnakého  zaobchádzania, a to  aj  keď  sa  už  skončil  vzťah, v ktorom  sa  napadnutá  diskriminácia  vyskytla.“

Rakúske

právo
Pensionsharmonisierungsgesetz  (zákon o harmonizácii  dôchodkov) z 15. decembra  2004  (BGBl. I,  č. 142/2004)  zaviedol  Allgemeines  Pensionsgesetz  (všeobecný  zákon o dôchodkoch,  ďalej  len  „APG“),  ktorý  nadobudol  účinnosť  1. januára  2005 a ktorý stanovuje  nový  jednotný  dôchodkový  systém  pre  všetky  osoby  narodené  po  1. januári  1955, v zásade  aj  pre  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni.
Pred  nadobudnutím  účinnosti  APG  štátni  zamestnanci  na  spolkovej  úrovni  podliehali  výlučne  dôchodkovým  systémom  Bundesgesetz  über  die  Pensionsansprüche  der  Bundesbeamten,  ihrer  Hinterbliebenen  und  Angehörigen  (Pensionsgesetz  1965)  [spolkový  zákon o nárokoch  na  dôchodok  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni,  ich  pozostalých a rodinných  príslušníkov  (zákon o dôchodkoch z roku  1965)] z 18. novembra  1965  (BGBl.,  č. 340/1965,  ďalej  len  „PG z roku  1965“).
Ustanovenie § 41  PG z roku  1965 v znení  zákona z 15. decembra  2020  (BGBl. I,  č. 135/2020)  (ďalej  len  „PG z roku  2020“)  znelo  takto:
„1.      Zmeny  tohto  spolkového  zákona,  ktoré  nemenia  výšku  dávok  podľa  tohto  zákona  ani  podmienky  vzniku  nároku  na  tieto  dávky,  sa  uplatňujú  aj  na  osoby,  ktoré  ku  dňu  nadobudnutia  jeho  účinnosti  majú  nárok  na  mesačné  peňažné  dávky  podľa  tohto  zákona.  Zmeny  pravidiel  výpočtu  alebo  podmienok  vzniku  nároku  na  dávky  sa  uplatňujú  na  osoby,  ktoré  ku  dňu  nadobudnutia  jeho  účinnosti  majú  nárok  na  dávky  podľa  tohto  spolkového  zákona,  len  vtedy,  ak  existuje  výslovne  ustanovenie v tomto  zmysle.
2.      Starobné  dôchodky a pozostalostné  dôchodky  splatné  podľa  tohto  spolkového  zákona, s výnimkou  doplnkového  príplatku  stanoveného v § 26,  sa  musia  upraviť v rovnakom  čase a v rovnakom  rozsahu  ako  dôchodky,  na  ktoré  sa  vzťahuje  zákonný  systém  dôchodkového  poistenia,
(1)      ak  nárok  na  dôchodok  vznikol  už  pred  1. januárom  príslušného  roka,
(2)      ak  sú  odvodené  od  starobných  dôchodkov,  na  ktoré  vznikol  nárok  pred  1. januárom  príslušného  roka.
Odchylne  od  prvej  vety  sa  prvá  úprava  starobného  dôchodku  vykoná  až  od  1. januára  druhého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  nároku  na  starobný  dôchodok.
…
7.      Postup  úpravy  dôchodkov  stanovený v § 744  ods. 1 a 2  [Allgemeines  Sozialversicherungsgesetz  (všeobecný  zákon o sociálnom  zabezpečení) z 9. septembra  1955  (BGBl.  č. 189/1955,  ďalej  len  ‚ASVG‘)]  za  kalendárny  rok 2021  sa  musí  uplatniť  analogicky,  pričom  celkový  dôchodkový  príjem  osoby  zahŕňa  sumu  všetkých  starobných a pozostalostných  dôchodkov  splatných v decembri  2020
–        podľa  tohto  spolkového  zákona z dôvodu  verejnoprávneho  služobného  pomeru  so  Spolkovým  štátom,
–        …
a podlieha  úprave  dôchodkov k 1. januáru  2021.  Pri  úprave  dôchodkov  štátnych  zamestnancov  spolkových  krajín,  na  ktorých  sa  vzťahuje  tento  spolkový  zákon,  nie  je  potrebné  stanoviť  celkový  dôchodkový  príjem. V prípade  zvýšenia  podľa § 774  ods. 1  bodu 4  ASVG  sa  celková  suma  zvýšenia  musí v plnej  výške  pripočítať k starobnému  alebo  pozostalostnému  dôchodku.  Ak  osoba  poberá  dva  alebo  viac  starobných  alebo  pozostalostných  dôchodkov, § 774  ods. 3  ASVG  sa  uplatní
mutatis  mutandis
.“
Ustanovenie § 41  PG z roku  1965 v znení  Pensionsanpassungsgesetz  2022  (zákon o valorizácii  dôchodkov z roku  2022) z 13. decembra  2021  (BGBl. I,  č. 210/2021)  (ďalej  len  „PG z roku  2022“)  stanovuje:
„1.      Zmeny  tohto  spolkového  zákona,  ktoré  nemenia  výšku  dávok  podľa  tohto  zákona  ani  podmienky  vzniku  nároku  na  tieto  dávky,  sa  uplatňujú  aj  na  osoby,  ktoré  ku  dňu  nadobudnutia  jeho  účinnosti  majú  nárok  na  mesačné  peňažné  dávky  podľa  tohto  zákona.  Zmeny  pravidiel  výpočtu  alebo  podmienok  vzniku  nároku  na  dávky  sa  uplatňujú  na  osoby,  ktoré v čase  nadobudnutia  účinnosti  tohto  zákona  majú  nárok  na  dávky  podľa  tohto  spolkového  zákona,  len  vtedy,  ak  existuje  výslovne  ustanovenie v tomto  zmysle.
2.      Starobné  dôchodky a pozostalostné  dôchodky  splatné  podľa  tohto  spolkového  zákona, s výnimkou  doplnkového  príplatku  stanoveného v § 26,  sa  musia  upraviť v rovnakom  čase a rovnakom  rozsahu  ako  dôchodky,  na  ktoré  sa  vzťahuje  zákonný  systém  dôchodkového  poistenia,
(1)      ak  nárok  na  dôchodok  vznikol  už  pred  1. januárom  príslušného  roka,
(2)      ak  sú  odvodené  od  starobných  dôchodkov,  na  ktoré  vznikol  nárok  pred  1. januárom  príslušného  roka.
Odchylne  od  prvej  vety  sa  prvá  úprava  starobného  dôchodku  vykoná  takto:
Starobné  dôchodky  splatné  od  prvého  dňa  mesiaca  predchádzajúceho  kalendárneho  roka  uvedeného v ľavom  stĺpci  sa  od  1. januára  vynásobia  percentuálnym  korekčným  koeficientom  uvedeným v pravom  stĺpci
1. január
100 %
…
…
V prípade  starobných  dôchodkov  splatných  od  1. novembra  alebo  1. decembra  predchádzajúceho  kalendárneho  roka  sa  prvá  úprava  vykoná  od  1. januára  druhého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  nároku  na  starobný  dôchodok.  Tieto  percentá  sa  uplatnia  aj  pri  prvej  úprave  pozostalostných  dôchodkov  odvodených  od  starobných  dôchodkov,  ktoré  ešte  neboli  prvýkrát  upravené.  Pri  prvej  úprave  pozostalostných  dôchodkov  po  štátnych  zamestnancov,  ktorí  zomreli  počas  aktívnej  služby,  sa  uplatní  percento,  ktoré  by  sa  uplatnilo,  ak  by  štátny  zamestnanec  odišiel  do  dôchodku v prvý  deň  mesiaca  nasledujúceho  po  dni  jeho  smrti.
…
7.      Postup  úpravy  dôchodkov  stanovený v § 744  ods. 1 a 2  ASVG  za  kalendárny  rok  2021  sa  musí  uplatniť  analogicky,  pričom  celkový  dôchodkový  príjem  osoby  zahŕňa  sumu  všetkých  starobných a pozostalostných  dôchodkov  splatných v decembri  2020
–        podľa  tohto  spolkového  zákona z dôvodu  verejnoprávneho  služobného  pomeru  so  Spolkovým  štátom,
–        …
a podlieha  úprave  dôchodkov k 1. januáru  2021.  Pri  úprave  dôchodkov  štátnych  zamestnancov  spolkových  krajín,  na  ktorých  sa  vzťahuje  tento  spolkový  zákon,  nie  je  potrebné  stanoviť  celkový  dôchodkový  príjem. V prípade  zvýšenia  podľa § 774  ods. 1  bodu 4  ASVG  sa  celková  suma  zvýšenia  musí  pripočítať k starobnému  alebo  pozostalostnému  dôchodku.  Ak  osoba  poberá  dva  alebo  viac  starobných  alebo  pozostalostných  dôchodkov, § 774  ods. 3  ASVG  sa  uplatní
mutatis  mutandis
.“
Ustanovenie § 99  PG z roku  1965 v znení  zákona  zo 17. júna  2015  (BGBl. I,  č. 65/2015)  (ďalej  len  „PG z roku  2015“)  stanovovalo:
„1.      Oddiel  XIII  sa  uplatňuje  len  na  štátnych  zamestnancov,  ktorí  sa  narodili  po  31. decembri  1954 a pred  1. januárom  1976,  boli  prijatí  do  zamestnania v rámci  spolkovej  verejnej  správy  pred  1. januárom  2005 a boli v služobnom  pomere k 31. decembru  2004.
2.      Štátny  zamestnanec  poberá  starobný  dôchodok  alebo  dôchodok  vysokoškolského  učiteľa  vypočítaný v súlade s ustanoveniami  tohto  spolkového  zákona  len v rozsahu,  ktorý  zodpovedá  percentuálnemu  podielu  uvedenému v § 7  alebo § 90  ods. 1,  ktorý  vyplýva z celkovej  doby  trvania  služobného  pomeru  započítateľnej  na  účely  stanovenia  dôchodku,  ktorú  dosiahol  do  31. decembra 2004.
3.      Okrem  starobného  dôchodku  alebo  dôchodku  vysokoškolského  učiteľa  sa  dôchodok  pre  štátneho  zamestnanca  vypočíta  podľa  ustanovení  APG a § 6  ods. 3,  ako  aj § 15  ods. 2  tohto  zákona v znení  účinnom k 31. decembru  2013.  Ustanovenia  §15 a 16  ods. 5  APG  sa  neuplatnia.  Dôchodok  podľa  APG  sa  vypláca  do  výšky  rozdielu  medzi  percentuálnym  podielom  uvedeným v odseku  2 a 100 %.
4.      Obdobia  potvrdené v súlade s § 9  sa  pri  uplatňovaní  odsekov  2,  3 a 6  nezohľadňujú.  Pokiaľ  ide o zohľadňované  obdobia,  rozhodujúci  je  skutočný  čas  ukončenia  zohľadňovaného  obdobia.
5.      Celkový  dôchodok  štátneho  zamestnanca  sa  skladá  zo  starobného  dôchodku  alebo  pomerného  dôchodku  vysokoškolského  učiteľa  uvedeného v odseku  2 a pomerného  dôchodku  uvedeného v odseku  3.“
V súlade s § 109  ods. 90  PG z roku  2022, § 41  ods. 2 a 3,  ako  aj § 99  ods. 3,  5 a 6  toho  istého  zákona  nadobúdajú  účinnosť  1. januára  2022.
Ustanovenie § 108h  ASVG v znení  zákona z 22. októbra  2019  (BGBl. I,  č. 98/2019) v odseku  1  stanovovalo:
„S účinnosťou  od  1. januára  každého  roka
a)      všetky  dôchodky  vyplácané v rámci  dôchodkového  poistenia,  pre  ktoré  je  referenčný  deň  (§ 223  ods. 2)  pred  1. januárom  daného  roka,
…
sa  vynásobia  korekčným  koeficientom.  …“
Ustanovenie § 108h  ASVG v znení  zákona z 28. januára  2021  (BGBl. I,  č. 28/2021),  uvádza:
„1.      S účinnosťou  od  1. januára  každého  roka
a)      všetky  dôchodky  vyplácané v rámci  dôchodkového  poistenia,  pre  ktoré  je  referenčný  deň  (§ 223  ods. 2)  pred  1. januárom  daného  roka,
…
sa  vynásobia  korekčným  koeficientom.
…
1a.      Odchylne  od  odseku  1  sa  prvá  úprava  vykoná  tak,  že  dôchodky,  pre  ktoré  referenčný  dátum  (§ 223  ods. 2)  pripadá  na  kalendárny  mesiac  uvedený v ľavom  stĺpci  kalendárneho  roka,  ktorý  predchádza  úprave,  sa s účinnosťou  od  1. januára  zvýšia o percentuálny  podiel  sumy  zvýšenia,  ktoré  by  vyplynulo z uplatnenia  korekčného  koeficientu,  ako  je  uvedené v pravom  stĺpci:
február
90 %
…
…
Ak  je  referenčný  dátum v novembri  alebo  decembri  kalendárneho  roka  predchádzajúceho  úprave,  prvá  úprava  sa  vykoná  od  1. januára  druhého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  referenčnom  dátume.  …“

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
BF,  narodený v roku  1958,  odišiel  1. júla  2020 z rakúskej  verejnej  služby  do  dôchodku.
Rozhodnutím z 2. decembra  2020  BVAEB  stanovila  starobný  dôchodok  BF v hrubej  mesačnej  výške  4 455,43  eura.  Uvedená  suma  bola  určená  na  základe  tzv. „súbežného“  výpočtu  stanoveného v súlade s ustanoveniami § 99  PG z 2015,  podľa  ktorého  sa  jedna  časť  starobného  dôchodku – vážená  podľa  rozdelenia  období  odpracovaných v služobnom  pomere  pred  rokom  2005  alebo  od  roku  2005 – vypláca  podľa  PG z roku  1965,  zatiaľ  čo  druhá  časť  sa  vypláca  na  základe  APG  (ďalej  len  „súbežný  výpočet“).
Listom z 26. februára  2021  BF  požiadal  BVAEB o prepočítanie  hrubej  mesačnej  sumy  svojho  starobného  dôchodku  od  1. januára  2021 z dôvodu,  že  sa  cítil  znevýhodnený v porovnaní s bývalými  štátnymi  zamestnancami  na  spolkovej  úrovni,  ktorí  poberajú  dôchodok  stanovený  len  na  základe  APG,  ktorého  výška  bola  bezodkladne  upravená  od  prvého  nového  roka  poberania  dôchodku,  zatiaľ  čo  dôchodok  BF,  stanovený  na  základe  paralelného  výpočtu,  sa  mal  upravil  až  1. januára  druhého  roka  po  vzniku  nároku  na  starobný  dôchodok, v tomto  prípade  1. januára  2022.
Rozhodnutím z 19. marca 2021  BVAEB  potvrdila,  že  starobný  dôchodok  BF  sa  má  stanoviť v hrubej  mesačnej  výške  4 455,43  eura a že  prvá  úprava  uvedeného  dôchodku  sa  vykoná  až  1. januára  2022 v súlade s § 41  ods. 2  PG z roku  2020.
Listom  zo  6. apríla  2021  podal BF  proti  tomuto  rozhodnutiu  BVAEB  žalobu  na  vnútroštátny  súd,  Bundesverwaltungsgericht  (Spolkový  správny  súd,  Rakúsko),  ktorou  sa  domáhal,  aby k prvej  úprave  výšky  jeho  starobného  dôchodku  došlo s účinnosťou  od  1. januára  2021.
Na  tomto  súde  BF  na  jednej  strane  tvrdil,  že § 41  ods. 2  PG z roku  2020,  ktorý  stanovuje,  že  prvá  úprava  výšky  dôchodku  sa  uskutoční  až  od  druhého  kalendárneho  roka  po  vzniku  nároku  na  dôchodok,  je  protiústavná,  keďže  starobné  dôchodky  stanovené  podľa § 108h  ods. 1a  ASVG, v znení  zákona z 28. januára 2021,  sa  bezodkladne  upravujú  od  prvého  nového  roka  poberania  dôchodku.  Na  druhej  strane § 41  ods. 2  PG z roku  2020  vytvára  diskrimináciu  na  základe  veku,  ktorá  je v rozpore s právom  Únie,  keďže  úprava  výšky  starobných  dôchodkov  na  základe  súbežného  výpočtu  sa  týka  prevažne  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni  narodených v rokoch  1955  až  1975.
BF  tiež  tvrdí,  že § 41  ods. 2  PG z roku  2022  uvedenú  diskrimináciu  do  budúcnosti  odstránil.  Keďže  uvedený  paragraf  nestanovuje  nijaký  retroaktívny  účinok,  diskriminácia,  ktorú  údajne  utrpeli  bývalí  štátni  zamestnanci  na  spolkovej  úrovni,  ako  je  BF,  ktorých  výška  starobného  dôchodku  podlieha  súbežnému  výpočtu, v porovnaní s bývalými  štátnymi  zamestnancami  na  spolkovej  úrovni  poberajúcimi  starobný  dôchodok  stanovený  len  na  základe  APV,  však  zostáva  zachovaná  do  minulosti.
Podľa  vnútroštátneho  súdu,  pokiaľ  ide v prvom  rade o situáciu,  ktorá  poškodzuje  bývalých  štátnych  zamestnancov,  ktorí  pracovali  na  spolkovej  úrovni a ktorých  výška  starobného  dôchodku  podlieha  súbežnému  výpočtu v porovnaní s tými,  ktorí  poberajú  dôchodok  výlučne  na  základe  APG,  treba  zohľadniť  judikatúru  Verwaltungsgerichtshof  (Najvyšší  správny  súd,  Rakúsko)  týkajúcu  sa  porovnateľnosti  dôchodkových  systémov  podľa  PG z roku  1965 a APG.  Okrem  toho  sa v tejto  súvislosti  domnieva,  že  starobný  dôchodok  stanovený  podľa § 99  ods. 5  PG z 2015  by  sa  mal  považovať  za  „odmeňovanie“ v zmysle  článku 3  ods. 1 písm. c)  smernice  2000/78.
Pokiaľ  ide v druhom  rade o tvrdenie  BF,  že  na  základe  paralelného  výpočtu  sa  má  časť  sumy  jeho  starobného  dôchodku  vyplatiť  podľa  APG,  vnútroštátny  súd  uvádza,  že  táto  časť  je  minimálna,  keďže  predstavuje  len  približne  9,2 % tejto  sumy.
V treťom  rade  tento  súd  pripomína,  že  miera  voľnej  úvahy  vnútroštátneho  zákonodarcu  je  relatívne  široká,  pokiaľ  ide o právnu  úpravu  služobného  poriadku,  odmeňovania a dôchodkov  zamestnancov  verejnej  správy.
Pokiaľ  ide vo štvrtom  rade o legislatívnu  zmenu,  ktorú  predstavuje  prijatie § 41  ods. 2  PG z roku  2022,  vnútroštátny  súd  sa  pýta,  či  uvedená  zmena  nie  je v rozpore s povinnosťou  členských  štátov  okamžite a úplne  odstrániť  zistenú  diskrimináciu,  ako  to  vyplýva z bodu 24  rozsudku  zo  7. októbra  2019,  Safeway  (C‑171/18,  ďalej  len  „rozsudok  Safeway“,  EU:C:2019:839).
V piatom a poslednom  rade  vnútroštátny  súd  zastáva  názor,  že  legislatívna  zmena s retroaktívnym  účinkom v oblasti  dôchodkov  by  mohla  viesť k úpravám  výšky  starobného  dôchodku  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni,  ktorí  boli  predtým  diskriminovaní, a tým k značným  nákladom  pre  spolkový  štátny  rozpočet.  Takýto  retroaktívny  účinok  by  preto  mohol  ohroziť  finančnú  rovnováhu  dotknutého  dôchodkového  systému, a teda  predstavovať  naliehavý  dôvod  všeobecného  záujmu,  ktorý  by  rakúskemu  zákonodarcovi  umožnil  odôvodniť  upustenie  od  takejto  retroaktivity,  rovnako  ako  to  Súdny  dvor  konštatoval v bode 43  rozsudku  Safeway.
Tento  súd  však  uvádza,  že  právo  Únie  nebráni  tomu,  aby  členské  štáty  zohľadnili  rozpočtové  hľadisko  súbežne s politickými,  sociálnymi  alebo  demografickými  hľadiskami,  pokiaľ  pritom  dodržiavajú  najmä  všeobecnú  zásadu  zákazu  diskriminácií  na  základe  veku.  Hoci  rozpočtové  hľadisko  môže  byť v tomto  ohľade  základom  výberu  sociálnej  politiky  členského  štátu a môže ovplyvniť  povahu  alebo  rozsah  opatrení,  ktoré  chce  členský  štát  prijať,  takéto  hľadisko  samo  osebe  nemôže  predstavovať  legitímny  cieľ v zmysle  článku 6  ods. 1  smernice 2000/78.  Vnútroštátny  súd  však  konštatuje,  že v prejednávanej  veci  nie  sú  zrejmé  odôvodnenia  porovnateľné s rizikom  vážneho  poškodenia  dôchodkového  systému,  ktoré  by  mohli  predstavovať  takúto  naliehavú  požiadavku  všeobecného  záujmu.
Za  týchto  podmienok  Bundesverwaltungsgericht  (Spolkový  správny  súd)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  túto  prejudiciálnu  otázku:
„Majú  sa  článok 2  ods. 1,  článok 2  ods. 2 písm. a) a článok 6  ods. 1  smernice [2000/78],  resp.  zásady  právnej  istoty,  zachovania  nadobudnutých  práv a efektivity  práva  Únie  vykladať v tom  zmysle,  že  bránia  vnútroštátnej  právnej  úprave – ako  je  tá v konaní  vo  veci  samej  –,  podľa  ktorej  sa  prvá  úprava  dôchodku  skupiny  štátnych  zamestnancov,  ktorí  mali  nárok  na  dôchodok  [na  základe  PG z roku  2020]  najneskôr  od  1. decembra  2021  vykoná  až  od  1. januára  druhého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  nároku  na  dôchodok,  zatiaľ  čo  prvá  úprava  starobného  dôchodku  skupiny  štátnych  zamestnancov,  ktorí  mali,  resp.  budú  mať  nárok  na  dôchodok  až  od  1. januára  2022  [na  základe  PG z roku  2022],  sa  vykoná  už s účinnosťou  od  1. januára  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  nároku  na  dôchodok  [?]“

O prejudiciálnej otázke

O
prípustnosti

návrhu

na

začatie

prejudiciálneho

konania
Rakúska  vláda  spochybňuje  prípustnosť  návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania s odôvodnením,  že  tento  návrh  nespĺňa  požiadavky  vyplývajúce z článku 94 písm. c)  Rokovacieho  poriadku  Súdneho  dvora,  keďže  vnútroštátny  súd  nevysvetlil,  akým  spôsobom  rakúska  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej  vedie k priamej  diskriminácii  na  základe  veku,  čím porušuje  článok 2  ods. 1,  článok 2  ods. 2 písm. a) a článok 6  ods. 1  smernice  2000/78.
Uvedený  súd  sa  obmedzuje  na  to,  že  poukazuje  na  nepriaznivú  situáciu  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni v porovnaní  so  situáciou  poberateľov  dávok  zo  všeobecného  systému  dôchodkového  poistenia,  ako  aj  na  otázku,  či  je  vnútroštátna  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej v rozpore s povinnosťou  členských  štátov  ukončiť  diskrimináciu.  Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  však  obsahuje  len  jediný  odkaz  na  nerovnosť  zaobchádzania  so  „staršími  štátnymi  zamestnancami“ v časti  tohto  návrhu, v ktorej  preberá  tvrdenia  BF v tejto  súvislosti.
Vnútroštátny  súd  vôbec  neuvádza  dôvody,  ktoré  ho  viedli k tomu,  aby  položil  Súdnemu  dvoru  otázku,  či  vnútroštátna  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej  je  alebo  nie  je  zlučiteľná  so  zásadami  právnej  istoty,  zachovania  nadobudnutých  práv a efektivity  práva  Únie.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že  podľa  ustálenej  judikatúry  platí,  že  hoci  pri  otázkach  týkajúcich  sa  výkladu  práva  Únie  položených  vnútroštátnym  súdom v rámci  právnej  úpravy a skutkových  okolností,  ktoré  tento  súd  vymedzí  na  vlastnú  zodpovednosť a ktorých  správnosť  Súdnemu  dvoru  neprináleží  preverovať,  platí  prezumpcia  relevantnosti,  nič  to  nemení  na  tom,  že  konanie  upravené v článku 267 ZFEÚ  predstavuje  nástroj  spolupráce  medzi  Súdnym  dvorom a vnútroštátnymi  súdmi,  prostredníctvom  ktorého  Súdny  dvor  poskytuje  týmto  súdom  výklad  práva  Únie  potrebný  na  vyriešenie  sporov,  ktoré  prejednávajú.  Odôvodnením  návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  nie  je  formulovanie  poradných  názorov  na  všeobecné  alebo  hypotetické  otázky,  ale  potreba,  ktorá  je  vnútorne  spätá  so  skutočným  riešením  sporu.  Ako  vyplýva  zo  samotného  znenia  článku 267 ZFEÚ,  požadované  rozhodnutie o prejudiciálnej  otázke  musí  byť  „nevyhnutné“  na  to,  aby  umožnilo  vnútroštátnemu  súdu  „vydať  rozsudok“  vo  veci,  ktorá  mu  bola  predložená.  Okrem  toho  podľa  článku 94 písm. c)  rokovacieho  poriadku  je  vnútroštátny  súd  povinný  presne  uviesť  dôvody,  ktoré  ho  viedli k pochybnostiam o výklade  práva  Únie,  ako  aj  súvislosti,  ktoré  vnútroštátny  súd  vidí  medzi  týmito  ustanoveniami a vnútroštátnou  právnou  úpravou  uplatniteľnou  na  spor  vo  veci  samej  (rozsudok z 24. marca 2021,  NAMA a i., C‑771/19,  EU:C:2021:232,  bod 23,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
V prejednávanej  veci  vnútroštátny  súd  tým,  že  vyjadril  pochybnosti,  ktoré  má,  pokiaľ  ide o súlad § 41  ods. 2  PG z roku  2022 s článkom 2  ods. 1 a článkom 2  ods. 2 písm. a),  ako  aj s článkom 6  ods. 1  smernice  2000/78,  alebo  so  zásadami  právnej  istoty,  zachovania  nadobudnutých  práv a efektivity  práva  Únie,  uvádza  dôvody,  ktoré  ho  viedli k tomu,  aby  položil  Súdnemu  dvoru  otázku  týkajúcu  sa  výkladu  týchto  ustanovení a zásad  práva  Únie.
Je  pravda,  ako  správne  uvádza  rakúska  vláda,  že  uvedený  súd  výslovne  nespresňuje  súvislosť,  ktorú  vidí  medzi  vnútroštátnymi  ustanoveniami, o ktoré  ide  vo  veci  samej, a zásadami  právnej  istoty,  zachovania  nadobudnutých  práv a efektivity  práva  Únie,  ktorých  výklad  požaduje.
Z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  pritom  vyplýva,  že  vnútroštátny  súd  sa  pýta  Súdneho  dvora  na  výklad  uvedených  zásad z hľadiska  rozsudku  Safeway a ponaučení,  ktoré z neho  vyplývajú,  pokiaľ  ide o povinnosť  členských  štátov  okamžite a úplne  odstrániť  diskrimináciu.
Vzhľadom  na  všetky  tieto  skutočnosti  je  potrebné  konštatovať,  že  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  je  prípustný.

O
veci

samej
Podľa  ustálenej  judikatúry  Súdneho  dvora  platí,  že v rámci  postupu  spolupráce  medzi  vnútroštátnymi  súdmi a Súdnym  dvorom,  zakotveného v článku 267 ZFEÚ,  prislúcha  Súdnemu  dvoru  poskytnúť  vnútroštátnemu  súdu  odpoveď  potrebnú  na  rozhodnutie  vo  veci, o ktorej  vnútroštátny  súd  rozhoduje. Z tohto  hľadiska  Súdny  dvor  môže  vziať  do  úvahy  ustanovenia  práva  Únie,  na  ktoré  sa  vnútroštátny  súd v znení  svojej  otázky  neodvolával  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 15. júla  2021,  Ministrstvo  za  obrambo, C‑742/19,  EU:C:2021:597,  bod 31 a citovanú  judikatúru).  Okolnosť,  že  vnútroštátny  súd  po  formálnej  stránke  položil  prejudiciálnu  otázku s odkazom  na  určité  ustanovenia  práva  Únie,  nebráni  tomu,  aby  Súdny  dvor  poskytol  tomuto  súdu  všetky  výkladové  prvky,  ktoré  môžu  byť  užitočné  na  rozhodnutie  veci,  ktorú  prejednáva,  či  už  na  ne v texte  svojich  otázok  odkázal,  alebo  nie. V tejto  súvislosti  Súdnemu  dvoru  prináleží  zo  všetkých  informácií,  ktoré  poskytol  vnútroštátny  súd, a najmä z odôvodnenia  jeho  návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania,  abstrahovať  prvky  práva  Únie,  ktoré  si  vyžadujú  výklad  so  zreteľom  na  predmet  sporu  [rozsudok z 22. decembra  2022,  Ministre  de  la  Transition  écologique a Premier  ministre  (Zodpovednosť  štátu  za  znečistenie  ovzdušia), C‑61/21,  EU:C:2022:1015,  bod 34  ako  aj  citovaná  judikatúra].
Keďže z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  nevyplýva,  že  vnútroštátny  súd  zastáva  názor,  že  vo  veci  samej  môže  byť  relevantná  len  prípadná  priama  diskriminácia v zmysle  článku 2  ods. 2 písm. a)  smernice  2000/78, a nie  nepriama  diskriminácia v zmysle  článku 2  ods. 2 písm. b),  treba  uviesť,  že  svojou  otázkou  sa  tento  súd v podstate  pýta,  či  sa  majú  článok 2  ods. 1 a článok 2  ods. 2 písm. a) a b),  ako  aj  článok 6  ods. 1  smernice  2000/78  vykladať v tom  zmysle,  že  bránia  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  na  účely  postupného  zosúladenia  dôchodkového  systému  štátnych  zamestnancov  so  všeobecným  dôchodkovým  systémom  stanovuje,  že  prvá  úprava  výšky  starobného  dôchodku  určitej  kategórie  štátnych  zamestnancov  sa  vykoná  od  druhého  kalendárneho  roka  po  vzniku  nároku  na  dôchodok,  zatiaľ  čo  pre  inú  kategóriu  štátnych  zamestnancov k uvedenej  úprave  dochádza  od  prvého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  uvedeného  nároku.
S cieľom  odpovedať  na  tieto  otázky  treba  overiť,  či  vnútroštátna  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej  patrí  do  pôsobnosti  smernice  2000/78, a ak  áno,  či  predstavuje  rozdielne  zaobchádzanie  na  základe  veku, a či v takomto  prípade  toto  rozdielne  zaobchádzanie  môže  byť  odôvodnené  na  základe  článku 6  ods. 1  smernice  2000/78.
Pokiaľ ide po prvé o otázku, či právna úprava dotknutá vo veci samej patrí do pôsobnosti smernice 2000/78, z názvu preambuly, ako aj z obsahu a účelu tejto smernice vyplýva, že táto smernica má stanoviť všeobecný rámec na to, aby sa každej osobe zaistila rovnosť zaobchádzania „v zamestnaní a povolaní“ tým, že jej poskytne účinnú ochranu proti diskriminácii založenej na niektorom z dôvodov uvedených v jej článku 1, medzi ktoré patrí aj vek (rozsudok z 15. apríla  2021,  Olympiako  Athlitiko  Kentro  Athinon, C‑511/19,  EU:C:2021:274,  bod 22 a citovaná  judikatúra).
Navyše z článku 3  ods. 1 písm. c)  tejto  smernice  vyplýva,  že  táto  smernica  sa v rámci  právomocí  delegovaných  na  Európsku  úniu  vzťahuje  „na  všetky  osoby,  tak  vo  verejnom  ako i v súkromnom  sektore,  vrátane  verejných  orgánov“  vo  vzťahu  najmä  „k podmienkam  zamestnania a pracovným  podmienkam  vrátane  podmienok  prepúšťania a odmeňovania“.
Súdny  dvor  však  už  mal  príležitosť v rámci  prejudiciálneho  konania,  ktoré  sa  týkalo  aj  starobného  dôchodku  rakúskych  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni  vyplácaného  na  základe  PG z roku  1965,  pripomenúť,  že  takýto  starobný  dôchodok  spadá  pod  pojem  „odmena“ v zmysle  článku 157 ZFEÚ,  keďže  jednak  jeho  výška  závisí  od  období  trvania  služobného  pomeru a porovnateľných  období,  ako  aj  od  platu,  ktorý  poberal  dotknutý  štátny  zamestnanec  na  spolkovej  úrovni, a jednak  tento  dôchodok  predstavuje  budúcu  platbu v hotovosti,  ktorú  zamestnávateľ  vypláca  svojim  zamestnancom  ako priamy  dôsledok  ich  pracovného  pomeru.  Tento  dôchodok  je  totiž  vo  vnútroštátnom  práve  považovaný  za  odmenu,  ktorá  sa  naďalej  vypláca v rámci  služobného  pomeru,  ktorý  pokračuje  po  tom,  čo  je  štátnemu  zamestnancovi  priznaný  nárok  na  dôchodkové  dávky  (rozsudok z 5. mája  2022,  BVAEB, C‑405/20,  EU:C:2022:347,  bod 30 a citovaná  judikatúra).
Toto  konštatovanie  nemožno  spochybniť z dôvodu,  že  pri  uplatnení  súbežného  výpočtu  sa  BF  vypláca  časť  starobného  dôchodku  na  základe  APM,  pričom  táto  časť  je  minimálna,  ako  to  vyplýva z bodu 24  tohto  rozsudku.
Vnútroštátna  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej  preto  patrí  do  pôsobnosti  smernice  2000/78.
Pokiaľ  ide v druhom  rade o otázku,  či  táto  právna  úprava  vedie k rozdielnemu  zaobchádzaniu  na  základe  veku,  pokiaľ  ide o zamestnanie a povolanie,  treba  pripomenúť,  že z článku 2  ods. 1  smernice  2000/78 v spojení s jej  článkom 1  vyplýva,  že  na  účely  tejto  smernice  zásada  rovnosti  zaobchádzania  zakazuje  akúkoľvek  priamu  alebo  nepriamu  diskrimináciu  na  základe  veku.  Článok 2  ods. 2 písm. a)  tejto  smernice  spresňuje,  že  na  účely  uplatnenia  odseku  1  tohto  článku o priamu  diskrimináciu  ide  okrem  iného  vtedy,  ak  sa z niektorého z dôvodov  uvedených v článku 1  tejto  smernice  zaobchádza s jednou  osobou  nepriaznivejšie,  ako  sa v porovnateľnej  situácii  zaobchádza s inou  osobou.  Podľa  článku 2  ods. 2 písm. b)  smernice  2000/78  ide o nepriamu  diskrimináciu,  keď  zdanlivo  neutrálne  ustanovenie,  kritérium  alebo  prax  by  uviedla  osoby  určitého  veku  do  nevýhodného  postavenia v porovnaní s inými  osobami.
V prejednávanej  veci  treba v prvom  rade  uviesť,  že  sa  nezdá,  že  vnútroštátna  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej,  konkrétne § 41  ods. 2  PG z roku  2022,  spôsobuje  priamu  diskrimináciu,  keďže  sa  uplatňuje  bez  ohľadu  na  vek  dotknutých  spolkových  štátnych  zamestnancov a odkazuje  len  na  dátum,  od  ktorého  si  takýto  štátny  zamestnanec  môže  uplatniť  svoj  nárok  na  starobný  dôchodok.
V druhom  rade  však  treba  konštatovať,  že z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  podľa § 41  ods. 2  poslednej  vety  PG z roku  2020  sa  prvá  úprava  starobného  dôchodku  môže  uskutočniť  až s účinnosťou  od  1. januára  druhého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  nároku  na  dôchodok,  zatiaľ  čo  podľa § 41  ods. 2  PG z roku  2022  sa  starobné  dôchodky  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni,  ktorí  mali  alebo  budú  mať  nárok  na  dôchodok  až  od  1. januára  2022,  po  prvýkrát  upravia  na  základe  pomerného  výpočtu s účinnosťou  od  1. januára  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  nároku  na  dôchodok.  Preto s odkazom  na  dátum,  od  ktorého  si  štátny  zamestnanec  na  spolkovej  úrovni  môže  uplatniť  svoj  nárok  na  starobný  dôchodok,  možno  uvedenú  vnútroštátnu  právnu  úpravu  vykladať  tak,  že  nepriamo  vychádza z kritéria  súvisiaceho s vekom,  keďže  priznanie  starobného  dôchodku  je  vo  všeobecnosti  podmienené  dosiahnutím  určitého  počtu  odpracovaných  rokov a podmienke  dosiahnutia  určitého  veku.
V tejto  súvislosti  Súdny  dvor  na  jednej  strane  rozhodol,  že  nepriamu  diskrimináciu  na  základe  veku  možno  konštatovať  len  vtedy,  ak  sa  preukáže,  že  spomedzi  všetkých  osôb,  na  ktoré  sa  vzťahuje  pôsobnosť  vnútroštátnej  právnej  úpravy,  ktorá  bola  jej  základom,  sa  táto  právna  úprava  negatívne a bez  odôvodnenia  dotýka  podstatne  väčšieho  počtu  osôb  daného  veku v porovnaní s inými  osobami  [pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 24. septembra  2020,  YS  Podnikové  dôchodky  riadiacich  pracovníkov), C‑223/19,  EU:C:2020:753,  bod 71].
Na  druhej  strane  samotná  skutočnosť,  že  na  osoby,  ktoré  nedosiahli  určitý  vek,  sa  uplatňuje  nový  právny  rámec,  nemôže  viesť k nepriamej  diskriminácii  na  základe  veku v neprospech  iných  osôb,  na  ktoré  sa  vzťahuje  pôvodný  právny  rámec  [rozsudok z 24. septembra  2020,  YS  (Podnikové  dôchodky  riadiacich  pracovníkov),  C‑223/19,  EU:C:2020:753,  bod 73 a citovaná  judikatúra].
Podobne  sa  zdá,  že  taká  vnútroštátna  právna  úprava, o akú  ide  vo  veci  samej, v rozsahu, v akom  rozdielne  posudzuje  situáciu  spolkového  štátneho  zamestnanca v závislosti  od  toho,  či  mu  vznikne  nárok  na  starobný  dôchodok  pred  1. januárom 2022  alebo  po  tomto  dátume,  nie  je  založená  ani  nepriamo  na  veku  dotknutého  štátneho  zamestnanca,  keďže  sa  zakladá  výlučne  na  objektívnom  okamihu  vzniku  tohto  nároku,  čo  prináleží  overiť  vnútroštátnemu  súdu.
Okrem  toho,  ako  vyplýva z písomných  pripomienok  rakúskej  vlády,  je  síce  pravda,  že  štátni  zamestnanci  na  spolkovej  úrovni v zásade  odchádzajú  do  dôchodku  vo  veku  65  rokov,  môžu  však  rovnako  ako  BF  na  základe  výnimky a za  určitých  podmienok  odísť  do  dôchodku  skôr  alebo  neskôr,  čo  zrejme  naznačuje,  že  rozlišovanie  zavedené  vnútroštátnou  právnou  úpravou  dotknutou  vo  veci  samej  nemôže  osobitne  znevýhodňovať  osoby  určitého  veku v porovnaní s inými  osobami v zmysle  článku 2  ods. 2 písm. b)  smernice  2000/78.
Za  predpokladu,  že  by  vnútroštátny  súd,  ktorý  má  ako  jediný  právomoc  vykladať  uplatniteľnú  vnútroštátnu  právnu  úpravu,  dospel k záveru,  že  rozlišovanie  zavedené  uvedenou  právnou  úpravou  nepriamo  zavádza  rozdielne  zaobchádzanie s dotknutými  štátnymi  zamestnancami  na  spolkovej  úrovni  na  základe  zjavne  neutrálneho  kritéria, a to  dňa  vzniku  nároku  na  starobný  dôchodok,  treba v treťom  rade  preskúmať,  či  je  takéto  rozdielne  zaobchádzanie  na  základe  veku  odôvodnené  podľa  článku 6  ods. 1  smernice  2000/78.
Podľa  tohto  ustanovenia  rozdielne  zaobchádzanie  na  základe  veku  neprestavuje  diskrimináciu,  ak  je v kontexte  vnútroštátnych  právnych  predpisov  objektívne a primerane  odôvodnené  legitímnym  cieľom,  najmä  legitímnymi  cieľmi  politiky  zamestnanosti,  trhu  práce a odbornej  prípravy, a ak  sú  prostriedky  na  dosiahnutie  tohto  cieľa  primerané a nevyhnutné.
V tejto  súvislosti  Súdny  dvor  opakovane  rozhodol,  že  členské  štáty  disponujú  širokou  mierou  voľnej  úvahy  nielen  pri  voľbe  sledovania  cieľa  stanoveného  spomedzi  iných  cieľov v oblasti  sociálnej  politiky a politiky  zamestnanosti,  ale  aj  pri  definícii  opatrení,  ktorými  možno  tento  cieľ  dosiahnuť  (rozsudok z 15. apríla 2021,  Olympiako  Athlitiko  Kentro  Athinon, C‑511/19,  EU:C:2021:274,  bod 30 a citovaná  judikatúra).
Z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  cieľom § 41  ods. 2  PG z roku  2022  je  zaviesť,  rovnako  ako  ASVG,  pomerný  mesačný  výpočet  prvej  úpravy  dôchodku  od  roku  2022,  pričom  sa  spravodlivo  zohľadní  čas,  ktorý  uplynul  medzi  odchodom  do  dôchodku a prvou  úpravou,  čím  sa  má  dosiahnuť  asimilácia  rôznych  systémov  valorizácie  starobných  dôchodkov,  aby  sa  zabránilo  vzniku  príliš  veľkého  rozdielu  medzi  rôznymi  dôchodkovými  systémami  vyplácanými  na  základe  PG z roku  1965 a APG.
Zo  spisu,  ktorý  má  Súdny  dvor k dispozícii,  ďalej vyplýva,  že  cieľom § 41  ods. 2  PG z roku  2022  je  vzhľadom  na  súčasné  narastajúce  znehodnotenie  meny a zvýšenie  životných  nákladov  zvýšiť  kúpnu  silu  bývalých  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni  od  začiatku  prvého  kalendárneho  roka  po  vzniku  ich  nároku  na  dôchodok,  pričom  sa  spravodlivo  zohľadní  obdobie,  ktoré  uplynulo  medzi  uvedeným  vznikom  nároku a 1. januárom  nasledujúceho  roka.  Naopak  zachovanie  „čakacieho roka“  pre  štátnych  zamestnancov  na  spolkovej  úrovni,  na  ktorých  sa  vzťahuje § 41  ods. 2  PG z roku  2020,  by  zabezpečilo  udržateľné  financovanie  vnútroštátneho  dôchodkového  systému.
Hoci  rozpočtové  dôvody  nemôžu  odôvodniť  diskrimináciu  na  základe  veku,  ciele  spočívajúce v zabezpečení  udržateľného  financovania  starobných  dôchodkov a znižovaní  rozdielov  medzi  úrovňami  dôchodkov  financovaných  štátom  možno  považovať  za  legitímne  ciele  sociálnej  politiky,  ktoré  nesúvisia s diskrimináciou  na  základe  veku  (pozri  analogicky  rozsudok z 5. mája  2022,  BVAEB, C‑405/20,  EU:C:2022:347,  bod 57 a citovanú  judikatúru).
Z toho  vyplýva,  že  vnútroštátna  právna  úprava  dotknutá  vo  veci  samej  môže  sledovať  legitímne  ciele  sociálnej  politiky,  ktoré  nesúvisia s diskrimináciou  na  základe  veku.
Pokiaľ  ide o otázku,  či  táto  právna  úprava  zodpovedá  požiadavkám  pripomenutým v bode 54  tohto  rozsudku,  najmä  pokiaľ  ide o jej  primeranosť a nevyhnutnosť, z informácií,  ktoré  má  Súdny  dvor k dispozícii,  vyplýva,  že § 41  ods. 2  PG z roku 2022  má  za  následok  kompenzáciu  nevýhod,  ktoré  musia  štátni  zamestnanci  na  spolkovej  úrovni,  ktorí  odišli  do  dôchodku  po  1. januári  2022,  znášať z dôvodu  reforiem  dôchodkového  systému a nižších  úrovní  dôchodkov v porovnaní  so  štátnymi  zamestnancami  na  spolkovej  úrovni,  ktorí  odišli  do  dôchodku  skôr,  čím  sa  znižujú  rozdiely  medzi  týmito  úrovňami  dôchodkov.
Treba  teda  dospieť k záveru,  že  asimilácia  systémov  valorizácie  starobných  dôchodkov,  ako  je  uvedená v § 41  ods. 2  PG z roku  2022,  môže  predstavovať  legitímny  cieľ  politiky  zamestnanosti a trhu  práce,  ktorý  môže v zmysle  článku 6  ods. 1  smernice  2000/78  na  prechodné  obdobie  odôvodniť  rozdielne  zaobchádzanie  na  základe  veku  medzi  štátnymi  zamestnancami  na  spolkovej  úrovni,  ktorí  odišli  do  dôchodku  pred  1. januárom  2022,  alebo  po  ňom,  pokiaľ  ide o ročnú  úpravu  výšky  ich  starobného  dôchodku.
Vzhľadom  na  všetky  predchádzajúce  úvahy  treba  na  položenú  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 2  ods. 1 a článok 2  ods. 2 písm. a) a b),  ako  aj  článok 6  ods. 1  smernice  2000/78  sa  majú  vykladať v tom  zmysle,  že  nebránia  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  na  účely  postupného  zosúladenia  dôchodkového  systému  štátnych  zamestnancov  so  všeobecným  dôchodkovým  systémom  stanovuje,  že  prvá  úprava  výšky  starobného  dôchodku  určitej  kategórie  štátnych  zamestnancov  sa  uskutoční  od  druhého  kalendárneho  roka  po  vzniku  nároku  na  dôchodok,  zatiaľ  čo  pre  inú  kategóriu  štátnych  zamestnancov k uvedenej  úprave  dochádza  od  prvého  kalendárneho  roka  nasledujúceho  po  vzniku  uvedeného  nároku.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (siedma  komora)  rozhodol  takto:
Článok 2 ods. 1, článok 2 ods. 2 písm. a) a b), ako aj článok 6 ods. 1 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní,
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely postupného zosúladenia dôchodkového systému štátnych zamestnancov so všeobecným dôchodkovým systémom stanovuje, že prvá úprava výšky starobného dôchodku určitej kategórie štátnych zamestnancov sa uskutoční od druhého kalendárneho roka po vzniku nároku na dôchodok, zatiaľ čo pre inú kategóriu štátnych zamestnancov k uvedenej úprave dochádza od prvého kalendárneho roka nasledujúceho po vzniku uvedeného nároku.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.