CELEX: 62015CJ0266
Apeliacinis skundas
Ribojamosios priemonės Irano Islamo Respublikai
Asmenų ir subjektų, kuriems taikomas lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas, sąrašas
Kriterijus, susijęs su materialine, logistine arba finansine parama Irano vyriausybei
Centrinio banko finansinės paslaugos

Apeliaciniu skundu
Central Bank of Iran
(Irano centrinis bankas) prašo panaikinti 2015 m. kovo 25 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą (
T‑563/12
,
EU:T:2015:187
, toliau – skundžiamas sprendimas); juo šis teismas atmetė jo ieškinį, kuriuo prašyta panaikinti, pirma, 2012 m. spalio 15 d. Tarybos sprendimą 2012/635/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Iranui (
OL L 282, p. 58
), ir, antra, 2012 m. spalio 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 945/2012, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui (
OL L 282, p. 16
, toliau kartu – ginčijami aktai), tiek, kiek šie aktai susiję su apeliantu.
Teisinis pagrindas
2010 m. liepos 26 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė Sprendimą 2010/413/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinama Bendroji pozicija 2007/140/BUSP (
OL L 195, p. 39
); jo II priede išvardyti kiti nei I priede išvardytieji Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos ar JTST rezoliucija 1737 (2006) sukurto Sankcijų komiteto nurodyti asmenys ir subjektai, kurių turtas įšaldomas.
2012 m. sausio 23 d. Taryba priėmė Sprendimą 2012/35/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Iranui (
OL L 19, p. 22
). Šio sprendimo 13 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad „leidimo atvykti apribojimai ir lėšų bei ekonominių išteklių įšaldymas turėtų būti taikomi ir papildomiems asmenims bei subjektams, kurie remia Irano vyriausybę, kad ji galėtų vykdyti branduolinę veiklą, susijusią su didesne platinimo rizika, arba kurti branduolinių ginklų pristatymo sistemas, visų pirma asmenims ir subjektams, kurie Irano vyriausybei teikia finansinę, logistinę ar materialinę paramą“.
Sprendimo 2012/35 1 straipsnio 7 dalies a punkto ii papunkčiu prie Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies pridėtas šis punktas, kuriame numatyta, kad įšaldomos lėšos, priklausančios šiems asmenims ir subjektams:
„c)
kiti į I priedą neįtraukti asmenys ir subjektai, teikiantys paramą Irano vyriausybei, ir su jais susiję asmenys bei subjektai, išvardyti II priede.“
Sprendimo 2012/635 1 straipsnio 8 dalies a punktu iš dalies pakeistas Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies c punktas ir dabar jame numatyta, kad į ribojamųjų priemonių taikymo sritį įtraukiami:
„c)
kiti asmenys ir subjektai, kuriems netaikomas I priedas, teikiantys paramą Irano vyriausybei, ir jiems nuosavybės teise priklausantys ar jų kontroliuojami subjektai ar asmenys ir su jais susiję subjektai, kaip išvardyta II priede.“
Sprendimu 2012/35 apelianto pavadinimas buvo įtrauktas į Sprendimo 2010/413 II priede pateiktą sąrašą motyvuojant tuo, kad jis dalyvavo veikloje, kuria siekiama išvengti sankcijų. Remiantis tuo pačiu motyvu apelianto pavadinimas buvo įtrauktas į 2010 m. spalio 25 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 961/2010 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 423/2007 (
OL L 281, p. 1
), VIII priede pateiktą sąrašą; šis įtraukimas atliktas 2012 m. sausio 23 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 54/2012, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 961/2010 (
OL L 19, p. 1
).
Sprendimu 2012/635 įtraukimo į sąrašą motyvas buvo papildytas šiuo įrašu:
„Teikia finansinę paramą Irano vyriausybei.“
2012 m. kovo 23 d. Taryba priėmė Reglamentą (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 961/2010 (
OL L 88, p. 1
). Šio reglamento 23 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad įšaldomos visos lėšos, priklausančios IX priede išvardytiems asmenims, subjektams ir įstaigoms, kai nustatyta, kad:
„d)
tai kiti asmenys, subjektai arba įstaigos, teikiantys paramą, pavyzdžiui, materialinę, logistinę arba finansinę paramą, Irano vyriausybei, ir su jais susiję asmenys ir subjektai.“
Reglamentu Nr. 945/2012 apelianto pavadinimo įtraukimo į Reglamento Nr. 267/2012 IX priede pateiktą sąrašą motyvas buvo papildytas šiuo įrašu:
„Teikia finansinę paramą Irano vyriausybei.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
Central Bank of Iran
pareiškė ieškinį, jame prašė panaikinti ginčijamus aktus, nes jais, persvarsčius įtraukimą, jo pavadinimas paliktas subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašuose. Šį ieškinį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2012 m. gruodžio 26 d.
Grįsdamas ieškinį
Central Bank of Iran
nurodė keturis pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su vertinimo klaida, antrasis – su pareigos motyvuoti pažeidimu, trečiasis – su teisės į gynybą paisymo principo ir teisės į veiksmingą teisminę kontrolę pažeidimu ir galiausiai ketvirtas pagrindas – su proporcingumo principo pažeidimu ir apelianto pagrindinių teisių, visų pirma teisės į nuosavybės ir reputacijos apsaugą, pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį.
Šalių reikalavimai
Central Bank of Iran
Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą,
—
panaikinti ginčijamus aktus, kiek jie su juo susiję, ir
—
priteisti iš Tarybos apelianto bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą ir
—
priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdamas apeliacinį skundą
Central Bank of Iran
nurodo keturis pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su klaida, kurią padarė Bendrasis Teismas, kai nusprendė, jog Taryba padarė pagrįstą išvadą, kad apeliantas teikia „finansinę paramą“ Irano vyriausybei. Antrasis pagrindas susijęs su tariama teisės klaida, kurią padarė Bendrasis Teismas vertindamas Tarybos pareigą motyvuoti. Trečiasis pagrindas susijęs su tariamu teisės į gynybą paisymo principo pažeidimu, galiausiai ketvirtasis pagrindas susijęs su tariamu proporcingumo principo ir apelianto pagrindinių teisių, visų pirma teisės į nuosavybės ir reputacijos apsaugą, pažeidimu.
Pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį pagrindą, paskui trečiąjį, tada pirmąjį ir ketvirtąjį pagrindus.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su Bendrojo Teismo teisės klaida vertinant Tarybos pareigą motyvuoti
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 53–58 punktuose Bendrasis Teismas priminė su pareiga motyvuoti Sąjungos aktus susijusią teismų praktiką. Paskui to sprendimo 59 ir paskesniuose punktuose nagrinėjo motyvus, pateiktus ginčijamuose aktuose dėl Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies a, b ir d punktuose ir Sprendimo 2010/413, iš dalies pakeisto Sprendimu 2012/635, 20 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose numatytų įtraukimo į sąrašą kriterijų.
Skundžiamo sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad „[ginčijamų] aktų motyvų pakankamumą galima vertinti tik atsižvelgiant į pagalbos apeinant ribojamąsias priemones ir paramos Irano vyriausybei kriterijus, kuriais Taryba implicitiškai, bet neišvengiamai remiasi šiuose aktuose“. Tačiau to sprendimo 75 punkte jis konstatavo, kad tiek, kiek ginčijami aktai grindžiami pagalbos apeinant ribojamąsias priemones kriterijumi, motyvai, kuriuose nurodyta, kad apeliantas „dalyvavo veikloje, kuria siekiama išvengti sankcijų“, yra nepakankami, nes jie atrodo kaip paprastas paties kriterijaus pakartojimas ir juose nėra jokios informacijos, nurodančios priežastis, dėl kurių šis kriterijus taikytinas apeliantui. Be to, skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad į implicitinius motyvus negalima atsižvelgti siekiant kompensuoti eksplicitinių motyvų trūkumą, susijusį su pagalba apeinant ribojamąsias priemones.
Nagrinėdamas paramos Irano vyriausybei kriterijų Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 84 ir 85 punktuose nusprendė, jog motyvai, kad apeliantas „teikia finansinę paramą Irano vyriausybei“, yra pakankami Tarybos pareigai motyvuoti įvykdyti, nes apeliantas galėjo suprasti, kad Taryba turėjo omenyje finansines paslaugas, kurias jis, kaip Irano Islamo Respublikos centrinis bankas, teikė Irano vyriausybei. Bendrasis Teismas rėmėsi apelianto pateiktais procesiniais dokumentais ir, be kita ko, šio banko vadovo pavaduotojos, atsakingos už užsienio valiutos operacijas, parodymais, kuriuos apeliantas pridėjo prie ieškinio; remiantis šiais parodymais apeliantas teikia paslaugas vyriausybei, kuri yra vienas iš jo klientų. Bendrasis Teismas taip pat rėmėsi Irano pinigų ir finansų įstatymo, kuriame nustatytos apelianto, kaip Irano Islamo Respublikos centrinio banko, funkcijos ir galios, 12 ir 13 straipsniais.
Šalių argumentai
Nurodydamas antrąjį apeliacinio skundo pagrindą
Central Bank of Iran
teigia, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Taryba įvykdė SESV 296 straipsnyje numatytą pareigą motyvuoti.
Visų pirma jis kritikuoja skundžiamo sprendimo 84 ir 85 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog apeliantas galėjo suprasti, kad Taryba turėjo omenyje finansines paslaugas, kurias jis, kaip centrinis bankas, teikė Irano vyriausybei, ir nebūtina patikslinti šių funkcijų ir galių, „nes jos įtvirtintos viešai prieinamuose įstatymuose, kurie, kaip galima preziumuoti, žinomi visiems“.
Central Bank of Iran
tvirtina, jog dėl to, kad egzistuoja Pinigų ir finansų įstatymas, kuriame nustatytos jo, kaip Irano Islamo Respublikos centrinio banko, funkcijos ir galios, nėra aiškiau, ką Taryba ginčijamų aktų motyvuojamosiose dalyse laikė „finansine parama“. Apeliantas negalėjo suprasti, ar Taryba laiko, kad jis skiria daug lėšų vyriausybei, ar Taryba remiasi tuo, kad jis nustato pinigų politiką ar kad jame atidarytos sąskaitos Irano vyriausybės vardu ir jis teikia kitas tokio pobūdžio centrinio banko paslaugas. Jis tvirtina, jog Taryba turi aiškiai nurodyti paslaugas, kurios, jos nuomone, turi kiekybinės ir kokybinės svarbos, kuri būtina tam, kad būtų taikoma sąvoka „parama Irano vyriausybei“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punktą (2014 m. liepos 16 d. Sprendimas National Iranian Oil Company / Taryba,
T‑578/12
,
EU:T:2014:678
,
punktas), o to ji nepadarė. Priimdama sprendimą palikti apelianto pavadinimą asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašuose Taryba visiškai nenurodė Pinigų ir finansų įstatymo 12 ir 13 straipsnių, todėl Irano pinigų ir finansų įstatyme numatytos apelianto funkcijos yra naujas motyvas, kuris nenurodytas ginčijamuose aktuose.
Taryba ginčija
Central Bank of Iran
argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip visų pirma skundžiamo sprendimo 53–58 punktuose priminė Bendrasis Teismas, akto motyvų pakankamumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į su juo susijusias aplinkybes, atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą, todėl asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis buvo priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam nustatytos priemonės reikšmę (žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
ir
punktus).
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai remdamasis viešai prieinamais įstatymais skundžiamo sprendimo 85 punkte konstatavo, jog ginčijamų aktų motyvai, kuriais remdamasi Taryba nurodė, kad apeliantas „teikia finansinę paramą Irano vyriausybei“, implicitiškai, bet neišvengiamai nurodo apelianto, kaip Irano Islamo Respublikos centrinio banko, funkcijas ir galias, apibrėžtas Irano pinigų ir finansų įstatymo II dalies 2 skyriuje, būtent jo 12 ir 13 straipsniuose.
Todėl skundžiamo sprendimo 86 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad „Taryba neprivalėjo pateikti eksplicitinių motyvų dėl finansinių paslaugų, o kartu ir dėl finansinių išteklių bei priemonių, kurias ieškovas <...> teikė Irano vyriausybei“.
Remiantis tuo darytina išvada, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 92–94 punktuose priminęs su teisės į gynybą paisymu susijusią teismų praktiką, to sprendimo 95–98 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad 2012 m. rugpjūčio 2 d. Taryba asmeniškai pranešė apeliantui ginčijamų aktų motyvus, kuriais remdamasi ji nurodė, kad apeliantas „teikia finansinę paramą Irano vyriausybei“ ir kad jis galėjo ginčyti šiuos motyvus ir juos pagrindžiančius įrodymus dar prieš priimant šiuos aktus.
Skundžiamo sprendimo 97 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad „nagrinėjamu atveju Taryba neprivalėjo perduoti ieškovui šį motyvą pagrindžiančių dokumentų, nes tie dokumentai, susiję su konkrečiomis finansinėmis paslaugomis, suteiktomis ieškovo, kaip Irano Islamo Respublikos centrinio banko, Irano vyriausybei, galėjo būti laikomi visuotinai žinomais ir implicitiškai įtrauktais į [ginčijamų] aktų motyvus, kiek tai susiję su paramos Irano vyriausybei kriterijumi“. Todėl skundžiamo sprendimo 99 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad „ieškovo teisė į gynybą ir teisė į veiksmingą teisminę kontrolę nebuvo pažeistos“.
Šalių argumentai
Nurodydamas trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą
Central Bank of Iran
tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai nusprendė, kad buvo paisyta jo teisės į gynybą. Jis teigia, kad Taryba jam nepateikė jokių įrodymų prieš priimdama ginčijamus aktus, susijusius su jos sprendimu palikti jį subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašuose. Bendrasis Teismas, atsižvelgęs į iš Irano pinigų ir finansų įstatymo nuostatų išplaukiančius veiksnius, kurie nebuvo aiškiai nurodyti ginčijamų aktų motyvuose ir apie kuriuos nebuvo pranešta apeliantui prieš priimant šiuos aktus, neteisingai nusprendė, kad Taryba galėjo papildyti apelianto palikimo nagrinėjamuose sąrašuose motyvus. Apeliantas nežinojo apie dėl jo pateiktus argumentus ir negalėjo pateikti tinkamų gynybos pagrindų. Tik per teismo posėdį apeliantas pirmą kartą turėjo galimybę atsakyti į teiginį, kad jis teikė lėšas Irano vyriausybei.
Taryba ginčija
Central Bank of Iran
argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, priimdama pradinį sprendimą įšaldyti lėšas Taryba neprivalo atitinkamam asmeniui ar subjektui iš anksto pranešti apie motyvus, kuriais ketina grįsti šio asmens pavardės ar subjekto pavadinimo įtraukimą į sąrašą, o prieš priimant vėlesnį sprendimą, kuriuo asmens pavardė ar subjekto pavadinimas paliekamas sąraše, iš esmės turi būti pateikti kaltę patvirtinantys įrodymai ir suteikta galimybė tam asmeniui ar subjektui būti išklausytam (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Prancūzija / People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
ir
punktus).
Darytina išvada, kad priimdama sprendimą palikti asmenį ar subjektą asmenų ar subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąraše Taryba turi paisyti šio asmens ar subjekto teisės būti iš anksto išklausytam, jeigu sprendime dėl jo palikimo sąraše ji prieš jį remiasi naujais duomenimis, kurių nebuvo pradiniame sprendime įtraukti į šį sąrašą (2015 m. birželio 18 d. Sprendimo Ipatau / Taryba,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
,
punktas).
Skundžiamo sprendimo 94 punkte Bendrasis Teismas, nepadaręs teisės klaidos, priminė šią teismų praktiką.
Paskui minėto sprendimo 95 ir 98 punktuose jis konstatavo, jog 2012 m. rugpjūčio 2 d. Taryba pranešė
Central Bank of Iran
apie naują motyvą, kad jis „teikia finansinę paramą Irano vyriausybei“, ir jog 2012 m. spalio 7 d.
Central Bank of Iran
šį motyvą užginčijo.
Priešingai, nei tvirtina apeliantas, dėl to, jog Taryba nepranešė apie duomenis, kuriais remdamasi nusprendė, kad
Central Bank of Iran
teikia finansinę paramą Irano vyriausybei, negalėjo būti pažeista šio banko teisė į gynybą.
Kaip matyti iš šio sprendimo 25 ir 26 punktų, apelianto, kaip Irano Islamo Respublikos centrinio banko, vaidmuo ir su juo susijusių įstatymų nuostatos galėjo būti laikomos apeliantui žinomomis aplinkybėmis, taigi Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai nuspręsti, kad Taryba neprivalėjo pateikti eksplicitinių motyvų dėl finansinių paslaugų, o kartu ir dėl finansinių išteklių bei priemonių, kurias apeliantas teikė Irano vyriausybei.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepažeidė apelianto teisės į gynybą, kai, kalbėdamas apie apeliantui žinomus duomenis, nusprendė, kad Taryba neprivalėjo šiuo atžvilgiu pateikti dokumentų ar įrodymų.
Todėl trečiasis pagrindas yra nepagrįstas.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su klaida, kurią padarė Bendrasis Teismas, kai nusprendė, jog Taryba padarė pagrįstą išvadą, kad apeliantas teikia
„finansinę paramą
“ Irano Islamo Respublikai
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 103 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog ginčijamų aktų teisėtumą reikia vertinti atsižvelgiant būtent į jų motyvus, susijusius su tuo, kad apeliantas „teikia finansinę paramą Irano vyriausybei“. To sprendimo 104 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad vertinant šių motyvų pagrįstumą galima atsižvelgti į apelianto, kaip Irano Islamo Respublikos centrinio banko, funkcijas ir galias, apibrėžtas Irano pinigų ir finansų įstatymo 12 ir 13 straipsniuose. Išnagrinėjęs šias nuostatas, minėto sprendimo 108 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad „akivaizdu, kad jis teikia Irano vyriausybei finansines paslaugas, kurios dėl savo kiekybinės ar kokybinės svarbos gali skatinti branduolinių ginklų platinimą, teikiant Irano vyriausybei materialinę, finansinę arba logistinę paramą ištekliais ar priemonėmis, leidžiančiomis tęsti šį platinimą“. Taigi to paties sprendimo 111 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos.
Šalių argumentai
Nurodydamas pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą
Central Bank of Iran
tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai konstatavo, jog Taryba teisingai įvertino, ar įvykdyti tam tikri įtraukimo į ginčijamų aktų sąrašus kriterijai. Analizuodamas Irano pinigų ir finansų įstatymo 12 ir 13 straipsnius
Central Bank of Iran
teigia, kad jo, kaip centrinio banko, teikiamos paslaugos, kaip antai sąskaitų tvarkymas ir kompensavimo operacijų vykdymas, nėra „finansinė parama“ Irano vyriausybei, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punktą, t. y. kokybiniu ir kiekybiniu požiūriu didelė „finansinė parama“, kad Irano vyriausybė galėtų tęsti branduolinę programą (2014 m. liepos 16 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba,
T‑578/12
,
EU:T:2014:678
,
punktas).
Taryba ginčija apelianto argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad Sprendimo 2010/413, iš dalies pakeisto Sprendimu 2012/635, 20 straipsnio 1 dalies c punkte ir Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punkte pateiktas „paramos Irano vyriausybei“ kriterijus susijęs su parama, kuri gali būti materialinė, logistinė arba finansinė (šiuo klausimu žr. 2016 m. kovo 1 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba,
C‑440/14 P
,
EU:C:2016:128
,
punktą).
Šio kriterijaus pridėjimu siekta apimti atitinkamo asmens ar subjekto veiklą, kuri, net savaime neturėdama jokio tiesioginio ar netiesioginio ryšio su branduolinių ginklų platinimu, gali jį skatinti, nes per ją Irano vyriausybei teikiami materialiniai, finansiniai ar logistiniai ištekliai arba priemonės, kad ji galėtų toliau vykdyti branduolinių ginklų platinimo veiklą (šiuo klausimu žr. 2016 m. kovo 1 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba,
C‑440/14 P
,
EU:C:2016:128
,
ir
punktus).
Skundžiamo sprendimo 108 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog akivaizdu, kad apeliantas teikia Irano vyriausybei finansines paslaugas, kurios dėl savo kiekybinės ar kokybinės svarbos gali skatinti branduolinių ginklų platinimą, teikiant Irano vyriausybei materialinę, finansinę arba logistinę paramą ištekliais ar priemonėmis, leidžiančiomis tęsti šį platinimą (pagal analogiją žr. 2016 m. kovo 1 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba,
C‑440/14 P
,
EU:C:2016:128
,
punktą). Iš tiesų tokios paslaugos, kaip sąskaitų tvarkymas, finansinių sandorių sudarymas ir vykdymas arba obligacijų pirkimas ir pardavimas, yra ir materialinė, ir logistinė, ir finansinė parama šiai valstybei, todėl ir parama šios valstybės vyriausybei.
Taigi skundžiamo sprendimo 109 punkte Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, jog nesvarbu, kad apeliantas neigė teikęs Irano vyriausybei nuosavus finansinius išteklius, nes jis visada pripažino teikęs šiai vyriausybei paslaugas, kokias bet koks valstybės centrinis bankas teikia tos valstybės vyriausybei.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 110 punkte nusprendė, jog Taryba padarė pagrįstą išvadą, kad apeliantas „teikia finansinę paramą Irano vyriausybei“, todėl Sprendimo 2010/413, iš dalies pakeisto Sprendimu 2012/635, 20 straipsnio 1 dalies c punkte ir Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punkte įtvirtintas kriterijus nagrinėtu atveju buvo įvykdytas.
Taigi pirmasis apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.
Dėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su apelianto pagrindinių teisių, teisės į nuosavybės ir geros reputacijos apsaugą pažeidimu
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 119 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamais aktais apeliantui sukelti nepatogumai nėra neproporcingi, palyginti su tuo, kaip svarbu palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą, o tai yra šių aktų tikslas. Be to, tame pačiame punkte jis pažymėjo, jog ginčijami aktai taikomi tik apelianto lėšų daliai, tam tikromis aplinkybėmis yra galimybių nutraukti lėšų įšaldymą ir Taryba neteigia, kad pats apeliantas dalyvauja platinant branduolinius ginklus.
Šalių argumentai
Nurodydamas ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą
Central Bank of Iran
tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai atmetė apelianto argumentą, kad Taryba be pagrindo ir neproporcingai pažeidė apelianto pagrindines teises, įskaitant jo teisę į nuosavybės ir reputacijos apsaugą. Jis teigia, kad Bendrasis Teismas tinkamai neišnagrinėjo klausimo, ar šių ribojamųjų priemonių taikymas
Central Bank of Iran
yra neteisėtas ir neproporcingas apelianto pagrindinių teisių į nuosavybę ir gerą reputaciją ribojimas. Bendrasis Teismas turėjo nuspręsti, kad priemonės yra neproporcingos siekiamiems tikslams.
Central Bank of Iran
visų pirma kritikuoja skundžiamo sprendimo 119 punktą. Jis pabrėžia, kad Bendrasis Teismas pakankamai neatsižvelgė į neigiamas ribojamųjų priemonių pasekmes šalies ekonomikai ir Irano gyventojams. Be to, jis teigia, kad jo teikiamos paslaugos neturi jokio ryšio su Irano vyriausybės gebėjimu tęsti branduolinę programą ir kad dėl Bendrojo Teismo pozicijos būtų sudarytos sąlygos nustatyti ribojamąsias priemones tūkstančiams mokesčių mokėtojų ar paslaugų teikėjų. Galiausiai Tarybos sprendimas įtraukti apeliantą į subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašus ir juose jį palikti prieštarauja įvairiems Europos institucijų viešiems pareiškimams, visų pirma 2012 m. sausio 23 d. Tarybos išvadoms dėl Irano, kuriose Taryba nurodo, kad „ribojamosios priemonės, dėl kurių šiandien susitarta, skirtos tam, kad paveiktų Irano režimo vykdomą Irano branduolinės programos finansavimą, ir nėra nukreiptos prieš Irano gyventojus“.
Taryba ginčija apelianto argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia konstatuoti, kad siekdamas patikrinti, ar pažeistas proporcingumo principas, skundžiamo sprendimo 117 punkte Bendrasis Teismas atsižvelgė į ginčijamais aktais siekiamą bendrojo intereso tikslą. Skundžiamo sprendimo 118 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad ginčijamais aktais apeliantui sukelta žala, nes jais pažeista jo teisė į nuosavybę ir gerą reputaciją. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 119 punkte Bendrasis Teismas atsižvelgė į tikslą palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą ir pažymėjo, jog ginčijami aktai taikomi tik apelianto lėšų daliai, tam tikromis aplinkybėmis yra galimybių nutraukti lėšų įšaldymą ir Taryba neteigia, kad pats apeliantas dalyvauja platinant branduolinius ginklus.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes konstatuotina, kad Bendrasis Teismas pagrįstai atmetė ieškinio pagrindą, susijusį su proporcingumo principo ir apelianto pagrindinių teisių, ypač teisės į nuosavybės ir geros reputacijos apsaugą, pažeidimu.
Todėl reikia atmesti ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą.
Kadangi visi keturi apeliacinio skundo pagrindai pripažinti nepagrįstais, reikia atmesti apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Taryba reikalavo priteisti iš
Central Bank of Iran
bylinėjimosi išlaidas ir šis bylą pralaimėjo,
Central Bank of Iran
turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Central Bank of Iran
padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Europos Sąjungos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.