CELEX: 62016TJ0603
Javna služba
Dužnosnici na probnom radu
Probni rad
Produljenje probnog rada
Otkaz na kraju probnog rada
Članak 34. Pravilnika o osoblju
Zlouporaba ovlasti
Obveza obrazlaganja
Članak 25. stavak 2. Pravilnika o osoblju
Pravo na saslušanje
Članak 90. stavak 2. Pravilnika o osoblju
Odgovornost
Formalni zahtjevi
Pravilo o podudarnosti između tužbe i žalbe
Dopuštenost
Imovinska šteta
Neimovinska šteta
Uzročna veza

)
[
omissis
]
III.

Pravo
A.

Zahtjev za poništenje
[omissis]
1.

Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi najduljeg trajanja probnog rada propisanog člankom 34. Pravilnika o osoblju
Tužitelj tvrdi da je njegov probni rad trajao dulje od najduljeg trajanja od 15 mjeseci, propisanog člankom 34. Pravilnika o osoblju, i da zbog tog prekoračenja treba poništiti odluku o njegovu nezapošljavanju na stalno radno mjesto te ga zaposliti. Prema tužiteljevu mišljenju, razdoblje od sedam mjeseci tijekom kojeg je bio na bolovanju ne utječe na izračun trajanja njegova probnog rada, tako da je taj rad, umjesto najdulje 15 mjeseci, kako je propisano člankom 34. Pravilnika o osoblju, trajao 16,5 mjeseci.
Osim toga, tužitelj smatra da su odluka o nezapošljavanju na stalno radno mjesto i prvo izvješće o probnom radu doneseni nakon isteka tog rada, čime je povrijeđen članak 34. Pravilnika o osoblju. Budući da Sud Europske unije nije očitovao svoju namjeru otpuštanja tužitelja prije isteka njegova probnog rada, on smatra da je mogao očekivati zapošljavanje na stalno radno mjesto. Štoviše, tužitelj smatra da je njegov probni rad zapravo produljen do 5. svibnja 2015., datuma sastavljanja drugog izvješća o probnom radu, tako da je trajao dulje od 17 mjeseci. Zbog tih razloga također je došlo do povrede članka 34. stavka 4. Pravilnika o osoblju, što opravdava poništenje odluke o nezapošljavanju na stalno radno mjesto.
Sud Europske unije osporava povredu članka 34. Pravilnika o osoblju. Smatra da članak 34. stavak 1. drugi podstavak zadnju rečenicu Pravilnika o osoblju treba tumačiti uzimajući u obzir ne samo njegov tekst nego i njegov kontekst i ciljeve koji se žele postići propisom kojeg je dio. Iz konteksta te odredbe proizlazi da probni rad treba trajati najmanje devet mjeseci. Štoviše, svrha je te odredbe omogućiti ocjenu sposobnosti i ponašanja dužnosnika na probnom radu, kako bi zapošljavanjem institucija dobila najsposobnije, najučinkovitije i najčasnije dužnosnike.
Prema mišljenju Suda Europske unije, ovdje je riječ o posebnom slučaju koji zakonodavac Unije nije predvidio prilikom donošenja članka 34. Pravilnika o osoblju. Da je tužiteljev probni rad zbog veoma dugog sedmomjesečnog trajanja bolesti tijekom prvotnog razdoblja probnog rada produljen za samo šest mjeseci u svrhu postizanja najduljeg trajanja od petnaest mjeseci, tužitelj ne bi ostvario probni rad od najmanje devet mjeseci. Prema mišljenju Suda Europske unije, da je probni rad produljen do 28. veljače 2015., odnosno petnaest mjeseci nakon datuma početka tužiteljeva probnog rada, ocjenjivalo bi ga se samo za razdoblje od osam mjeseci. Prihvaćanje tužiteljeve teze ne bi dovelo do ostvarenja cilja određivanja najkraćeg trajanja probnog rada, odnosno davanja jamstva na temelju članka 27. Pravilnika o osoblju da se samo najsposobnijeg dužnosnika na probnom radu može zaposliti na stalno radno mjesto. Osim toga, navedena teza u slučaju poput onoga o kojem je riječ može dovesti do toga da je tijelo za imenovanje obvezno otpustiti dužnosnika na probnom radu zbog toga što nije uspio dokazati postojanje navedenih kvaliteta, iako bi on to prema potrebi mogao učiniti da je razdoblje probnog rada uistinu trajalo devet mjeseci. Takva bi posljedica očito bila u suprotnosti s interesima dužnosnika na probnom radu koji je prekinut protivno njihovoj volji zbog razloga predviđenih člankom 34. stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju te bi ih diskriminirala u odnosu na dužnosnike na probnom radu kojima je probni rad trajao devet mjeseci odnosno petnaest mjeseci. Osim toga, Sud Europske unije ističe da je tužitelj u primjedbama na prvo izvješće o probnom radu priznao da je u njegovu interesu bilo da mu se probni rad produlji na razdoblje dulje od najduljeg trajanja od petnaest mjeseci te da nije pobijao odluku o produljenju donesenu 1. listopada 2014.
U svakom slučaju, Sud Europske unije smatra da, čak i da trajanje tužiteljeva probnog rada nije bilo u skladu s člankom 34. stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju, ta nepravilnost sama po sebi ne bi mogla dovesti do njegova zapošljavanja na stalno radno mjesto ili do poništenja odluke o nezapošljavanju a da se pritom ne vodi računa o njegovim profesionalnim kvalitetama.
Kad je riječ o tužiteljevoj tvrdnji u skladu s kojom je stvarno razdoblje probnog rada produljeno do 5. svibnja 2015., Sud Europske unije smatra da se u drugom izvješću o probnom radu ocjenjivalo tužiteljevo ponašanje do 15. travnja 2015., u skladu s odlukom o produljenju probnog rada do tog datuma. Osim toga, Sud smatra da kašnjenje prilikom sastavljanja izvješća o probnom radu ne može dovesti u pitanje njegovu valjanost ili, prema potrebi, valjanost odluke o nezapošljavanju na stalno radno mjesto predmetnog dužnosnika.
S obzirom na argumente stranaka, valja podsjetiti na to da je tužitelj započeo svoj probni rad 1. prosinca 2013., da je bio na bolovanju od 13. siječnja 2014. do 17. kolovoza 2014. te da je odlukom od 1. listopada 2014. zbog bolovanja njegov probni rad produljen do 15. travnja 2015. Tužitelj iz tih činjenica zaključuje da se njegov probni rad protezao od 1. prosinca 2013. do 15. travnja 2015. te da je stoga trajao 16,5 mjeseci.
U skladu s člankom 34. stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju, ukupno trajanje probnog rada ni u kojem slučaju ne može biti dulje od petnaest mjeseci. Prema doslovnom tumačenju te odredbe, nikakva spriječenost dužnosnika na probnom radu da izvršava svoje funkcije tijekom probnog rada ne opravdava produljenje njegova trajanja na razdoblje dulje od petnaest mjeseci počevši od datuma njegova početka.
Ni kontekst ni ciljevi Pravilnika o osoblju – koje također treba uzeti u obzir u svrhu tumačenja neke od njegovih odredaba (vidjeti u tom smislu presude od 18. studenoga 1999., Pharos/Komisija,
C‑151/98 P
,
EU:C:1999:563
, t.
19.
i od 14. srpnja 2016., Litva/Komisija,
T‑661/14
,
EU:T:2016:412
, t.
39.
i navedenu sudsku praksu) – ne pobijaju to tumačenje članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju.
Kad je riječ o cilju članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju, utvrđeno je da je svrha određivanja najduljeg trajanja probnog rada, s jedne strane, u interesu uprave i dužnosnika na probnom radu ograničiti razdoblje u kojem je neizvjesno zasnivanje radnog odnosa te, s druge strane, odrediti razdoblje u kojem tijelo za imenovanje treba ocijeniti dužnosnikovu službu (presuda od 14. veljače 2007., Fernández Ortiz/Komisija,
F‑1/06
,
EU:F:2007:25
, t.
53.
).
Taj cilj potvrđuje prethodno navedeno tumačenje članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju. Naime, neovisno o spriječenosti dužnosnika na probnom radu, određivanjem najduljeg trajanja njegova probnog rada na petnaest mjeseci – koje se računa od njegova početka – Pravilnik o osoblju u interesu pravne sigurnosti vremenski apsolutno ograničava neizvjesnost zasnivanja radnog odnosa između dužnosnika na probnom radu i uprave te određuje najdulje razdoblje koje tijelo za imenovanje može uzeti u obzir kako bi ocijenilo dužnosnikovu službu.
Tumačenje članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju koje se navodi u ovoj presudi nije dovedeno u pitanje dvostrukim ciljem probnog rada, odnosno, s jedne strane, time da se tijekom probnog rada institucijama omogući da provjere zapošljavaju li najsposobnije, najučinkovitije i najčasnije dužnosnike, u skladu sa zahtjevima iz članka 27. Pravilnika o osoblju (vidjeti u tom smislu presudu od 6. studenoga 2014., DH/Parlament,
F‑4/14
,
EU:F:2014:241
, t.
52.
) i, s druge strane, time da se dužnosnicima na probnom radu omogući da pokažu sposobnosti za obavljanje poslova svojih radnih mjesta kao i učinkovitost i ponašanje u službi (vidjeti u tom smislu presude od 5. ožujka 1997., Rozand‑Lambiotte/Komisija,
T‑96/95
,
EU:T:1997:25
, t.
95.
i od 18. listopada 2007., Krcova/Sud,
F‑112/06
,
EU:F:2007:178
, t.
48.
). Naime, ti ciljevi provjere i dokazivanja sposobnosti dužnosnika na probnom radu ne isključuju to da razdoblje njihova ostvarenja bude vremenski ograničeno. Čak i ako je tijekom razdoblja probnog rada dužnosnik bio spriječen obavljati svoje poslove zbog bolesti, rodiljnog dopusta ili nesreće, ciljevi dokazivanja i provjere njegovih sposobnosti ne mogu opravdati nepostojanje najduljeg trajanja probnog rada, s obzirom na to da ti ciljevi moraju biti usklađeni s legitimnim interesom pravne sigurnosti. Na tom se interesu temelji izričit zakonodavni propis o najduljem trajanju probnog rada.
Kad je riječ o kontekstu, članku 34. stavku 1. prvom podstavku Pravilnika o osoblju ne protivi se tumačenje drugog podstavka te iste odredbe iz točke 189. ove presude.
Članak 34. stavak 1. prvi podstavak Pravilnika o osoblju predviđa da svaki dužnosnik ima obvezu probnog rada prije nego što se može zaposliti na stalno radno mjesto.
Iako je točno da ta odredba predviđa da razdoblje probnog rada načelno traje devet mjeseci, iz toga se ne može zaključiti, kao što to, međutim, čini Sud Europske unije, da je razdoblje tijekom kojeg dužnosnik na probnom radu mora imati mogućnost dokazivanja svojih sposobnosti, a uprava njihova ocjenjivanja, najmanje devet mjeseci.
Naime, na temelju članka 34. stavka 3. Pravilnika o osoblju, izvješće o sposobnosti dužnosnika treba sastaviti najmanje mjesec dana prije isteka razdoblja probnog rada. To izvješće, koje je osnova za donošenje odluke o zapošljavanju na stalno radno mjesto ili otpuštanju dužnosnika na probnom radu, nužno je povezano sa sposobnošću navedenog dužnosnika tijekom razdoblja kraćeg od devet mjeseci. Neuzimanje u obzir sposobnosti dužnosnika na probnom radu tijekom tog razdoblja probnog rada nakon donošenja izvješća o probnom radu načelno ne utječe na valjanost odluke o zapošljavanju ili nezapošljavanju dužnosnika na probnom radu na stalno radno mjesto.
Jednako tako, na temelju članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju, tijelo za imenovanje ima mogućnost produljenja trajanja probnog rada od devet mjeseci iz prvog podstavka te odredbe ako dužnosnik tijekom probnog rada zbog bolesti, rodiljnog dopusta ili nesreće ne može obavljati poslove u neprekidnom trajanju od najmanje mjesec dana. Iz toga slijedi da – ako tijelo za imenovanje u izvršavanju svoje široke margine prosudbe i zbog valjanih razloga koji se odnose na sposobnost, učinkovitost ili ponašanje u službi dužnosnika na probnom radu odbije takvo produljenje neovisno o okolnosti da dužnosnik tijekom probnog rada nije mogao obavljati svoje poslove u neprekidnom trajanju od najmanje mjesec dana – sposobnosti navedenog dužnosnika moraju se dokazati i ocijeniti tijekom razdoblja kraćeg od devet mjeseci.
Osim toga, također na temelju članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju, ako dužnosnik na probnom radu nije mogao obavljati svoje poslove u razdoblju kraćem od mjesec dana ili ako to razdoblje ne traje neprekidno najmanje mjesec dana, tijelo za imenovanje ne može produljiti razdoblje probnog rada od devet mjeseci neovisno o toj spriječenosti. U takvom slučaju sposobnosti navedenog dužnosnika na probnom radu također treba dokazati i ocijeniti tijekom razdoblja kraćeg od devet mjeseci.
Naposljetku, članak 34. stavak 2. Pravilnika o osoblju tijelu za imenovanje omogućuje sastavljanje izvješća o probnom radu bilo kada prije isteka probnog rada ako je očito da rad dužnosnika na probnom radu nije zadovoljavajući, tako da se u tom slučaju sposobnost dužnosnika na probnom radu ocjenjuje tijekom probnog rada kraćeg od devet mjeseci.
Tako se, ako je dužnosnik na probnom radu obvezan obaviti probni rad u trajanju od devet mjeseci kako bi se mogao zaposliti na stalno radno mjesto, ne zahtijeva da on stvarno obavlja svoje poslove tijekom cjelokupnog razdoblja od devet mjeseci te da dokaz i ocjena njegovih sposobnosti budu povezani sa stvarnim obavljanjem njegovih poslova tijekom najkraćeg razdoblja od devet mjeseci. Dužnosnik na probnom radu nema pravo na punih devet mjeseci tijekom kojih bi mogao podnijeti svoje dokaze (mišljenje nezavisnog odvjetnika Warnera u predmetu van de Roy/Komisija,
92/75
,
EU:C:1976:19
, str. 357.). On samo ima pravo tražiti da mu se omogući dokazivanje sposobnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 1. travnja 1992., Kupka‑Floridi/GSO,
T‑26/91
,
EU:T:1992:53
, t.
44.
i navedenu sudsku praksu). Prema tome, članku 34. stavku 1. prvom podstavku Pravilnika o osoblju ne protivi se tumačenje drugog podstavka te iste odredbe iz točke 189. ove presude.
U ovom slučaju valja utvrditi da je tužiteljev probni rad započeo 1. prosinca 2013., tako da je, primjenom članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju, trebao završiti najkasnije 28. veljače 2015. Sud Europske unije nije ni tvrdio da nije mogao ocijeniti tužiteljeve sposobnosti tijekom tog razdoblja niti je doveo u pitanje zakonitost članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju. Prema tome, time što je produljio trajanje tužiteljeva probnog rada do 15. travnja 2015. zbog njegova izostanka uzrokovanog bolešću u trajanju od sedam mjeseci tijekom probnog rada, Sud Europske unije povrijedio je članak 34. stavak 1. drugi podstavak Pravilnika o osoblju.
Ta ocjena nije dovedena u pitanje okolnošću koju je iznio Sud Europske unije, u skladu s kojom tužitelj nije pobijao odluku od 1. listopada 2014. o produljenju svojeg probnog rada do 15. travnja 2015. zbog izostanka uzrokovanog bolešću tijekom prvotnog razdoblja probnog rada. Naime, međuodluka se ne može pobijati tužbom ako se ustanovi da će se nezakonitost vezana uz taj akt moći iznijeti u prilog tužbi podnesenoj protiv konačne odluke koje je međuodluka izradbeni akt (vidjeti rješenje od 14. svibnja 2012., Sepracor Pharmaceuticals (Irska)/Komisija,
C‑477/11 P
, neobjavljeno,
EU:C:2012:292
, t.
57.
i navedenu sudsku praksu). Odluka od 1. listopada 2014. čini izradbeni akt odluke o nezapošljavanju na stalno radno mjesto i moguće je pozivanje na povredu članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju u prilog tužbi podnesenoj protiv navedene konačne odluke kojom je tužitelju nanesena šteta i koju je on u ovom slučaju pobijao.
Usto, tužitelj iz donošenja drugog izvješća o probnom radu i odluke o nezapošljavanju na stalno radno mjesto nakon isteka najduljeg trajanja probnog rada od petnaest mjeseci pogrešno donosi zaključak o automatskom produljenju svojeg probnog rada do datuma donošenja navedenih odluka. Naime, takvo tumačenje protivno je najduljem trajanju probnog rada, propisanom člankom 34. stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju. Iako izvješće o probnom radu načelno treba donijeti mjesec dana prije isteka probnog rada – kako bi se odluka o zapošljavanju dužnosnika na probnom radu na stalno radno mjesto ili o njegovu otpuštanju u mjeri u kojoj je to moguće podudarala s datumom isteka probnog rada ili njegova produljenja – donošenje tih akata nakon isteka probnog rada ne utječe na njihovu valjanost niti dovodi do prešutnog produljenja trajanja probnog rada do datuma njihova donošenja. Tako je presuđeno da, iako kašnjenje prilikom sastavljanja izvješća na kraju probnog rada čini nepravilnost u odnosu na zahtjeve iz Pravilnika o osoblju, bez obzira na to koliko je nepoželjno, ono ipak ne može dovesti u pitanje valjanost izvješća ili, prema potrebi, odluke kojom institucija otpušta dužnosnika na probnom radu ili mu produljuje probni rad (presude od 12. srpnja 1973., di Pillo/Komisija,
10/72 i 47/72
,
EU:C:1973:84
, t.
5.
; od 8. listopada 1981., Tither/Komisija,
175/80
,
EU:C:1981:221
, t.
13.
i od 11. prosinca 2014., CZ/ESMA,
F‑80/13
,
EU:F:2014:266
, t.
35.
). Predmetni jednomjesečni rok nije otkazni rok, nego je njegova svrha osigurati da dužnosnik na probnom radu može dati svoje primjedbe prije nego što institucija donese odluku koja se odnosi na njegovo zadržavanje na funkciji ili otpuštanje na datum koji se podudara, u mjeri u kojoj je to moguće, s datumom isteka probnog rada (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2014., CZ/ESMA,
F‑80/13
,
EU:F:2014:266
, t.
35.
)
Zbog prethodno navedenih razloga valja prihvatiti prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju.
Iz toga slijedi da odluku o nezapošljavanju tužitelja na stalno radno mjesto treba poništiti. Naime, ta se odluka temelji na elementima koji su nastali nakon 28. veljače 2015., datuma na koji je tužiteljev probni rad trebao isteći primjenom članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju. Ta je odredba materijalna pretpostavka za zapošljavanje na stalno radno mjesto jer određuje razdoblje tijekom kojeg uprava treba ocijeniti dužnosnikovu službu radi donošenja odluke o tome hoće li navedenog dužnosnika zaposliti na stalno radno mjesto ili ne. Elementi nastali nakon 28. veljače 2015. koje je tijelo za imenovanje uzelo u obzir stoga nužno čine činjeničnu osnovu na kojoj je to tijelo provelo svoju široku marginu prosudbe kako bi donijelo odluku da neće zaposliti tužitelja na stalno radno mjesto.
Tako iz drugog izvješća o probnom radu, na kojem se temelji odluka o nezapošljavanju na stalno radno mjesto, proizlazi da se uzelo u obzir tužiteljevo ponašanje prilikom organiziranja rasprave 18. ožujka 2015. kako bi se prikazao njegov nedostatak sposobnosti rasuđivanja i razumnosti te poteškoće u prilagođavanju situacijama koje nisu rutinske. To je isto ponašanje u drugom izvješću o probnom radu poslužilo kao prikaz negativnog utjecaja njegove prisutnosti na uvjete rada unutar njegove službe. U drugom izvješću o probnom radu uzeti su u obzir tužiteljev neopravdan izostanak sa sata engleskog jezika 24. ožujka 2015. i mnogobrojni ispravci u sustavu evidencije njegova radnog vremena u razdoblju od 1. siječnja do 17. travnja 2015., kako bi se pokazalo da tužitelj ima poteškoće s organizacijom i utjecaj toga na upravu. U drugom izvješću o probnom radu uzeti su u obzir tužiteljeva brzina prepisivanja zapisnika s rasprave između 27. ožujka i 27. travnja 2015., njegov nedolazak na posao 17. travnja 2015. te rasprave od 10. i 17. ožujka 2015. na kojima je sudjelovao, kako bi se ocijenila količina zadaća koje je obavio. Štoviše, ocjena tužiteljeva ponašanja u službi i osobito nepostojanja razloga koji bi njegove nadređene potaknuli na to da u njega imaju povjerenja provedena je u drugom izvješću o probnom radu na temelju mnogobrojnih ispravaka u sustavu evidencije radnog vremena između 1. siječnja i 17. travnja 2015., problema prilikom tužiteljeva bilježenja radnog vremena između 24. ožujka i 14. travnja 2015. i na temelju zahtjeva za dopust bez prethodnog obraćanja nadređenom za tjedan od 20. travnja 2015. Naposljetku, drugo izvješće o probnom radu temeljilo se na tužiteljevu ponašanju prilikom pripremanja rasprave od 18. ožujka 2015. kako bi se prikazale njegove teškoće u radu u grupi i neprimjerenost njegova ponašanja u međuljudskim odnosima.
Iz toga također slijedi da treba poništiti odluku o odbijanju žalbe zbog toga što je Odbor za žalbe ocijenio da nije bilo povrede članka 34. stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju.
Budući da tijelo za imenovanje i Odbor za žalbe u interesu službe raspolažu širokom marginom prosudbe u svrhu ocjenjivanja sposobnosti i učinaka dužnosnika na probnom radu tijekom probnog rada, nije na Općem sudu da ocjenu uprave zamijeni vlastitom kad je riječ o ishodu probnog rada i sposobnosti kandidata da ga se konačno imenuje u javnu službu Unije, s obzirom na to da je njegov nadzor ograničen na provjeru toga postoji li očita pogreška u ocjeni ili zlouporaba ovlasti (vidjeti u tom smislu presude od 25. ožujka 1982., Munk/Komisija,
98/81
,
EU:C:1982:111
, t.
16.
; od 5. travnja 1984., Alvarez/Parlament,
347/82
,
EU:C:1984:147
, t.
16.
i od 5. ožujka 1997., Rozand‑Lambiotte/Komisija,
T‑96/95
,
EU:T:1997:25
, t.
112.
).
Osim toga, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da Opći sud prilikom nadzora zakonitosti iz članka 263. UFEU‑a ne može svojim obrazloženjem zamijeniti obrazloženje donositelja pobijanog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
, t.
89.
i navedenu sudsku praksu). Takav je također slučaj u okviru nadzora zakonitosti Općeg suda na temelju članka 270. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 15. siječnja 2014., Stols/Vijeće,
T‑95/12 P
,
EU:T:2014:3
, t.
29.
i navedenu sudsku praksu). Iz toga slijedi da nije na Općem sudu da odlučuje jesu li ocjene sadržane u odluci o nezapošljavanju na stalno radno mjesto koje se odnose na razdoblje probnog rada između 1. prosinca 2013. i 28. veljače 2015. dovoljne za opravdanje odluke o tužiteljevu nezapošljavanju na stalno radno mjesto.
Posljedično, zbog razloga navedenih u ovoj presudi, treba poništiti odluke o nezapošljavanju na stalno radno mjesto i o odbijanju žalbe.
Suprotno onomu što ističe tužitelj, poništenje tih odluka ipak ne može dovesti do njegova zapošljavanja na stalno radno mjesto. Naime, zapošljavanje dužnosnika na stalno radno mjesto može se provesti samo u obliku i pod uvjetima predviđenima Pravilnikom o osoblju (vidjeti u tom smislu presudu od 13. svibnja 1970., Fournier/Komisija,
18/69
,
EU:C:1970:37
, t.
8.
). Nijedna odredba Pravilnika o osoblju ne sankcionira prekoračenje navedenog roka zapošljavanjem na stalno radno mjesto bez ocjenjivanja. Dužnosnik na probnom radu stoga ne može biti zaposlen na stalno radno mjesto samo na temelju činjenice isteka njegova probnog rada (vidjeti u tom smislu presudu od 14. veljače 2007., Fernández Ortiz/Komisija,
F‑1/06
,
EU:F:2007:25
, t.
53.
).
[
omissis
]

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (treće vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Poništava se odluka tajnika Suda Europske unije, u njegovu svojstvu tijela za imenovanje, od 17. srpnja 2015. o otpuštanju Zohera Brahme nakon isteka njegova probnog rada s učinkom od 31. srpnja 2015.

2.
Poništava se odluka Odbora za žalbe od 16. ožujka 2016. kojom je odbijena žalba protiv odluke tajnika Suda Europske unije, u njegovu svojstvu tijela za imenovanje, od 17. srpnja 2015. o otpuštanju Z. Brahme nakon isteka njegova probnog rada s učinkom od 31. srpnja 2015.

3.
U preostalom dijelu tužba se odbija.

4.
Sudu Europske unije nalaže se snošenje troškova.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 22. studenoga 2018.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski
(
)	Objavljuju se samo one točke presude objavljivanje kojih Opći sud smatra potrebnim.