CELEX: 62022CJ0052
Преюдициално запитване
Социална политика
Равно третиране в областта на заетостта и професиите
Директива 2000/78/ЕО
Забрана на дискриминация, основана на възраст
Член 2, параграф 1 и параграф 2, буква a)
Член 6, параграф 1
Пенсия за осигурителен стаж и възраст
Национална правна уредба, която предвижда постепенно съгласуване на пенсионната схема на държавните служители с общата пенсионна схема
Първо осъвременяване на размера на пенсията от по-ранна дата за една категория държавни служители спрямо друга
Обосновки

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а), както и на член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7) и на принципите на правна сигурност, на зачитане на придобитите права и на ефективност на правото на Съюза.
Запитването е отправено в рамките на спор между BF и Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB) (Осигурителен институт на служителите в публичната администрация, железниците и мините, Австрия) относно размера на пенсията на BF за осигурителен стаж и възраст.

Правна уредба

Правото на Съюза
Член 1 от Директива 2000/78 е озаглавен „Цел“ и предвижда:
„Целта на настоящата директива е да регламентира основната рамка за борба с дискриминацията, основана на религия или убеждение, увреждане, възраст или сексуална ориентация[,] по отношение на заетостта и упражняването на занятие, с оглед прилагането в държавите членки на принципа за равно третиране“.
Член 2 от тази директива е озаглавен „Понятие за дискриминация“ и гласи:
„1.      За целите на настоящата директива, „принципът за равно третиране“ означава, че няма да има пряка или непряка дискриминация въз основа[…] на който и да е от признаците, посочени в член 1.
2.      За целите на параграф 1:
а)      проява на пряка дискриминация има, когато едно лице е, било е[…] или би било третирано по-малко благоприятно от друго в сравнима ситуация въз основа един от признаците, упоменати в член 1;
б)      проява на непряка дискриминация има, когато видимо неутрална разпоредба, критерий или практика биха поставили лицата от определена религия или убеждение, увреждане, възраст или сексуална ориентация в сравнение с други лица в неблагоприятно положение, овен ако:
i)      тази разпоредба, критерий или практика е обективно оправдана от законната си цел и средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими[…]
[…]“.
Член 3 от посочената директива е озаглавен „Приложно поле“ и параграф 1, буква в) от него предвижда:
„В границите на сферите на компетентност, поверени на [Европейската общност], настоящата директива се прилага към всички лица от публичния и частния сектор, включително публични органи, във връзка с:
[…]
в)      условия за наемане и условия на труд, включително условията за уволнение и заплащане;
[…]“.
Съгласно член 6 от същата директива, озаглавен „Оправдаване на разликите в третирането на основание възраст“:
„1.      Независимо от член 2, параграф 2, държавите членки могат да регламентират, че разлики в третирането на основание възраст не представлява[т] дискриминация, ако в контекста на национално право[…] са обективно и обосновано оправдани от законосъобразна цел, включително законосъобразна политика по заетостта, трудов пазар и цели на професионалното обучение[,] и[…] ако средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими.
[…]
2.      Независимо от член 2[,] параграф 2, държавите членки могат да регламентират[, че] фиксирането на възраст за достъп до социално-осигурителни схеми, право на пенсия или обезщетение за инвалидност, включително определянето в съответствие с тези схеми на различна възраст за работници или служители или групи или категории и използването в контекст на такива схеми на критерий за възраст при статистическите изчисления[,] не представляват дискриминация на основание възраст, като се гарантира, че това не води до дискриминация на основание пол“.
Член 9 от Директива 2000/78 е озаглавен „Защита на права“ и параграф 1 от него предвижда:
„Държавите членки осигуряват, че съдебните и/или административни процедури, включително, когато те считат за подходящо, и помирителни процедури, за привеждане в изпълнение на задълженията по настоящата директива са достъпни за всички лица, които считат себе си [за] засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране, дори след като [правоотношението], в ко[е]то е извършена предявената дискриминация[,] е [прекратено]“.

Австрийското право
С Pensionsharmonisierungsgesetz (Закон за хармонизация на пенсиите) от 15 декември 2004 г. (BGBl. I, 142/2004) се въвежда Allgemeines Pensionsgesetz (Общ закон за пенсиите, наричан по-нататък „APG“), влязъл в сила на 1 януари 2005 г., който предвижда за всички лица, родени след 1 януари 1955 г., по принцип включително и за федералните държавни служители, нова единна пенсионна схема.
Преди влизането в сила на APG федералните държавни служители са  осигурявани единствено по пенсионните схеми съгласно Bundesgesetz über die Pensionsansprüche der Bundesbeamten, ihrer Hinterbliebenen und Angehörigen (Pensionsgesetz 1965) (Федерален закон за пенсионните права на федералните държавни служители, на преживелите ги лица и на членовете на техните семейства (Закон за пенсиите от 1965 г.) от 18 ноември 1965 г. (BGBl., 340/1965, наричан по-нататък „PG от 1965 г.“).
Член 41 от PG от 1965 г., изменен със Закона от 15 декември 2020 г. (BGBl. I, 135/2020) (наричан по-нататък „PG от 2020 г.“), гласи следното:
„1.      Измененията на този федерален закон, които не изменят нито размера на плащанията по него, нито условията за възникване на право на такива плащания, се прилагат и за лицата, които към датата на влизането му в сила имат право на периодични месечни парични плащания съгласно този закон. Измененията на правилата за изчисляване или на условията за възникване на право на плащания се прилагат за лицата, които към датата на влизането в сила на този федерален закон имат право на плащания по него, само когато това е изрично предвидено.
2.      Пенсиите за осигурителен стаж и възраст и наследствените пенсии, дължими съгласно този федерален закон, с изключение на допълнителната надбавка по член 26, се осъвременяват в същия момент и в същата степен като пенсиите по схемата за задължително пенсионно осигуряване,
(1)      когато правото на пенсия е придобито преди 1 януари на съответната година;
(2)      когато произтичат от пенсии за осигурителен стаж и възраст, правото на които е придобито преди 1 януари на съответната година.
В отклонение от изречение първо, пенсията за осигурителен стаж и възраст се осъвременява за първи път, считано едва от 1 януари на втората календарна година след възникването на правото на такава пенсия.
[…]
7.      Процедурата по осъвременяване на пенсиите, предвидена в член 744, параграфи 1 и 2 от [Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (Общ закон за социалното осигуряване) от 9 септември 1955 г. (BGBl. 189/1955, наричан по-нататък „ASVG“)] за календарната 2021 г., трябва да се приложи по аналогия, като се има предвид, че общият пенсионен доход на дадено лице включва сбора от всички пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, дължими към декември 2020 г.
–        съгласно този федерален закон по силата на публичноправно служебно правоотношение с федералната държава,
–        […]
и подлежащи на осъвременяване на пенсиите към 1 януари 2021 г. При осъвременяване на пенсиите на държавните служители във федералните провинции, за които се прилага този федерален закон, не се формира общ пенсионен доход. При увеличение съгласно член 744, параграф 1, точка 4 от ASVG общият размер на увеличението се добавя изцяло към пенсията за осигурителен стаж и възраст или към наследствената пенсия. Когато дадено лице получава две или повече пенсии за осигурителен стаж и възраст или наследствени пенсии, член 744, параграф 3 от ASVG се прилага съответно“.
Член 41 от PG от 1965 г., изменен с Pensionsanpassungsgesetz 2022 (Закон от 2022 г. за осъвременяване на пенсиите) от 13 декември 2021 г. (BGBl. I, 210/2021) (наричан по-нататък „PG от 2022 г.“), предвижда:
„1.      Измененията на този федерален закон, които не изменят нито размера на плащанията по него, нито условията за възникване на право на такива плащания, се прилагат и за лицата, които към датата на влизането му в сила имат право на периодични месечни парични плащания съгласно този закон. Измененията на правилата за изчисляване или на условията за възникване на право на плащания се прилагат за лицата, които към датата на влизането в сила на този федерален закон имат право на плащания по него, само когато това е изрично предвидено.
2.      Пенсиите за осигурителен стаж и възраст и наследствените пенсии, дължими съгласно този федерален закон, с изключение на допълнителната надбавка по член 26, се осъвременяват в същия момент и в същата степен като пенсиите по схемата за задължително пенсионно осигуряване,
(1)      когато правото на пенсия е придобито преди 1 януари на съответната година;
(2)      когато произтичат от пенсии за осигурителен стаж и възраст, правото на които е придобито преди 1 януари на съответната година.
В отклонение от изречение първо, пенсията за осигурителен стаж и възраст се осъвременява за първи път, както следва:
Пенсиите за осигурителен стаж и възраст, които подлежат на изплащане от първо число на месец от предходната календарна година, както е посочено в лявата колона, се умножават с  коефициента на осъвременяване, като се използва процентът, указан в дясната колона.
1 януари
100 %
[…]
[…]
Пенсиите за осигурителен стаж и възраст, които подлежат на изплащане от 1 ноември или 1 декември на предходната календарна година, се осъвременяват за първи път, считано от 1 януари на втората календарна година след възникването на право на такава пенсия. Тези проценти се прилагат и при първото осъвременяване на наследствените пенсии, произтичащи от пенсии за осигурителен стаж и възраст, които все още не са били осъвременени за първи път. При първото осъвременяване на наследствена пенсия, отпусната вследствие на смърт на държавен служител, който все още е бил на служба, се прилага процентът, който би бил приложим, ако държавният служител е бил пенсиониран на първо число от месеца, следващ датата на смъртта му.
[…]
7.      Процедурата по осъвременяване на пенсиите, предвидена в член 744, параграфи 1 и 2 от ASVG за календарната 2021 г., трябва да се приложи по аналогия, като се има предвид, че общият пенсионен доход на дадено лице включва сбора от всички пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, дължими към декември 2020 г.
–        съгласно този федерален закон по силата на публичноправно служебно правоотношение с федералната държава,
–        […]
и подлежащи на осъвременяване на пенсиите към 1 януари 2021 г. При осъвременяване на пенсиите на държавните служители във федералните провинции, за които се прилага този федерален закон, не се формира общ пенсионен доход. При увеличение съгласно член 744, параграф 1, точка 4 от ASVG общият размер на увеличението се добавя изцяло към пенсията за осигурителен стаж и възраст или към наследствената пенсия. Когато дадено лице получава две или повече пенсии за осигурителен стаж и възраст или наследствени пенсии, член 744, параграф 3 от ASVG се прилага съответно“.
Член 99 от PG от 1965 г., изменен със Закона от 17 юни 2015 г. (BGBl. I, 65/2015) (наричан по-нататък „PG от 2015 г.“), предвижда:
„1.      Раздел XIII се прилага само за държавните служители, които са родени след 31 декември 1954 г. и преди 1 януари 1976 г., встъпили са в служебно правоотношение с федералната държава преди 1 януари 2005 г. и са били на служба към 31 декември 2004 г.
2.      Държавният служител има право на пенсия за осигурителен стаж и възраст или на пенсия за преподаватели във висши училища, изчислявана в съответствие с разпоредбите на този федерален закон, само до размер, който съответства на процентния размер съгласно член 7 и член 90, параграф 1, произтичащ от общия период, който се зачита за осигурителен стаж и е натрупан от държавния служител до 31 декември 2004 г.
3.      Наред с пенсията за осигурителен стаж и възраст или пенсията за преподаватели във висши училища, на държавния служител се изчислява пенсия, като се прилагат APG и член 6, параграф 3 и член 15, параграф 2 от APG в редакцията, в сила към 31 декември 2013 г. В това отношение член 15 и член 16, параграф 5 от APG не се прилагат. Пенсията съгласно APG се изплаща в размер, който съответства на разликата между процентния размер по параграф 2 и 100 %.
4.      Периодите, признати съгласно член 9, не се вземат предвид при прилагане на параграфи 2, 3 и 6. Във връзка с взетите предвид периоди определящ е моментът, в който действително е завършен взетият предвид период.
5.      Общата пенсия на държавния служител се състои от пропорционалния размер на пенсията за осигурителен стаж и възраст или на пенсията за преподаватели във висши училища по параграф 2 и пропорционалния размер на пенсията съгласно параграф 3“.
Съгласно член 109, параграф 90 от PG от 2022 г.  член 41, параграфи 2 и 3 и член 99, параграфи 3, 5 и 6 от същия закон влизат в сила на 1 януари 2022 г.
Член 108h, параграф 1 от ASVG, изменен със Закона от 22 октомври 2019 г. (BGBl. I, 98/2019), гласи:
„Считано от 1 януари всяка година:
а)      всички пенсии, попадащи в обхвата на пенсионното осигуряване, за които падежът (член 223, параграф 2) е преди 1 януари от тази година,
[…]
се умножават по коефициента на осъвременяване.  […]“.
Член 108h от ASVG, изменен със Закона от 28 януари 2021 г. (BGBl. I, 28/2021), гласи:
„1.      Считано от 1 януари всяка година:
а)      всички пенсии, попадащи в обхвата на пенсионното осигуряване, за които падежът (член 223, параграф 2) е преди 1 януари от тази година,
[…]
се умножават по коефициента на осъвременяване.
[…]
1a.      В отклонение от параграф 1, първото осъвременяване се извършва по такъв начин, че пенсиите, чийто падеж (член 223, параграф 2) е през упоменатия в лявата колона календарен месец от календарната година, която предхожда осъвременяването, се увеличават от 1 януари с упоменатия в дясната колона процентен размер на увеличение, който би се получил при прилагането на коефициента на осъвременяване:
февруари
90 %
[…]
[…]
Ако падежът е през ноември или декември от календарната година, която предхожда осъвременяването, първото осъвременяване се извършва, считано от 1 януари на втората календарна година след падежа. […]“.

Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
BF, роден през 1958 г., придобива право на пенсия за осигурителен стаж и възраст като австрийски държавен служител на 1 юли 2020 г.
С решение от 2 декември 2020 г. BVAEB определя, че месечният брутен размер на пенсията на BF е 4 455,43 евро. Този размер е определен въз основа на т.нар. „паралелно“ изчисление, извършено в съответствие с разпоредбите на член 99 от PG от 2015 г., съгласно който част от пенсията за осигурителен стаж и възраст, преценена чрез разпределяне на периодите на заетост преди 2005 г. и от 2005 г. нататък, се изплаща на основание PG от 1965 г., а другата част — на основание APG (наричано по-нататък „паралелното изчисление“).
С писмо от 26 февруари 2021 г. BF иска от BVAEB да преизчисли месечния брутен размер на пенсията му за осигурителен стаж и възраст, считано от 1 януари 2021 г., тъй като смята, че е в по-неблагоприятно положение спрямо бившите федерални държавни служители, които получават определена единствено въз основа на APG пенсия, чийто размер е осъвременен незабавно още през първата нова пенсионна година, докато пенсията на BF, определена въз основа на паралелното изчисление, нямало да бъде осъвременена преди 1 януари на втората година след възникването на правото на пенсия за осигурителен стаж и възраст, в случая преди  1 януари 2022 г.
С решение от 19 март 2021 г. BVAEB потвърждава, че месечният брутен размер на пенсията на BF за осигурителен стаж и възраст трябва да бъде определен на 4 455,43 евро и че пенсията ще бъде осъвременена за първи път едва на 1 януари 2022 г. в съответствие с член 41, параграф 2 от PG от 2020 г.
На 6 април 2021 г. BF подава жалба пред запитващата юрисдикция, Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия), срещу това решение на BVAEB, като иска размерът на пенсията му за осигурителен стаж и възраст да бъде осъвременен за първи път с действие от 1 януари 2021 г.
Пред тази юрисдикция BF твърди, от една страна, че член 41, параграф 2 от PG от 2020 г., който предвижда, че размерът на пенсията се осъвременява за първи път едва от втората календарна година след възникването на правото на пенсия, е противоконституционен, тъй като пенсиите за осигурителен стаж и възраст, определени съгласно член 108h, параграф 1a от ASVG, изменен със Закона от 28 януари 2021 г., се осъвременяват незабавно от първата нова пенсионна година. От друга страна, член 41, параграф 2 от PG от 2020 г. пораждал основана на възрастта дискриминация, която била в противоречие с правото на Съюза, тъй като осъвременяването на пенсиите за осигурителен стаж и възраст въз основа на паралелното изчисление се прилагало предимно за федералните държавни служители, родени между 1955 г. и 1975 г.
BF поддържа също, че с член 41, параграф 2 от PG от 2022 г. тази дискриминация е премахната за в бъдеще. Доколкото обаче посоченият член не предвиждал никакво обратно действие, дискриминацията, на която били подложени бившите федерални държавни служители като BF, размерът на чиято пенсия за осигурителен стаж и възраст се определя чрез паралелно изчисление, спрямо бившите федерални държавни служители, които получават пенсия за осигурителен стаж и възраст, определена единствено въз основа на APG, се запазвала за минали периоди.
Според запитващата юрисдикция, що се отнася, на първо място, до неблагоприятното положение, в което са поставени бившите федерални държавни служители, размерът на чиято пенсия за осигурителен стаж и възраст се определя чрез паралелно изчисление, спрямо тези, които получават пенсия единствено на основание APG, следва да се вземе предвид практиката на Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд, Австрия) относно съпоставимостта на пенсионните схеми съответно по PG от 1965 г. и по APG. Освен това в този контекст тя счита, че пенсията за осигурителен стаж и възраст, определена съгласно член 99, параграф 5 от PG от 2015 г., трябва да се приравни на „заплащане“ по смисъла на член 3, параграф 1, буква в) от Директива 2000/78.
На второ място, що се отнася до довода на BF, че при паралелното изчисление част от размера на пенсията му за осигурителен стаж и възраст се изплаща съгласно APG, запитващата юрисдикция посочва, че тази част е минимална, тъй като представлява едва около 9,2 % от този размер.
На трето място, тази юрисдикция припомня, че свободата на действие на националния законодател е сравнително широка, що се отнася до регулирането на службата, възнагражденията и пенсиите на държавните служители.
На четвърто място, колкото до законодателното изменение, изразяващо се в приемането на член 41, параграф 2 от PG от 2022 г., запитващата юрисдикция иска да установи дали то не e в разрез със задължението на държавите членки да премахнат незабавно и напълно установената дискриминация, както следва от точка 24 от решение от 7 октомври 2019 г., Safeway (C‑171/18, наричано по-нататък „решение Safeway“, EU:C:2019:839).
На пето и последно място, запитващата юрисдикция смята, че законодателно изменение с обратно действие в областта на пенсиите би могло да доведе до осъвременяване на размера на пенсията за осигурителен стаж и възраст на дискриминираните преди това федерални държавни служители и следователно до значителни разходи за сметка на федералния бюджет. Следователно такова обратно действие би могло да застраши финансовото равновесие на съответната пенсионна схема, а оттам и да представлява императивно съображение от общ интерес, което да дава на австрийския законодател основание да не предвижда подобно обратно действие, както приема Съдът в точка 43 от решение Safeway.
Тази юрисдикция обаче отбелязва, че правото на Съюза допуска държавите членки да вземат предвид бюджетни съображения паралелно с политически, социални или демографски съображения, доколкото — като действат по този начин — те зачитат по-специално общия принцип за забрана на дискриминацията, основана на възраст. В това отношение, въпреки че бюджетните съображения могат да бъдат в основата на решенията на държавата членка в областта на социалната политика и да оказват влияние върху естеството или обхвата на мерките, които тя желае да приеме, те сами по себе си не могат да представляват законосъобразна цел по смисъла на член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/ЕО. Запитващата юрисдикция заключава обаче, че в случая не е видно да е налице обосновка, сходна по значение с опасността от сериозно засягане на пенсионна схема, която обосновка да представлява такова императивно съображение от общ интерес.
При това положение Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а) и член 6, параграф 1 от Директива [2000/78], респ. принципите на правна сигурност, на зачитане на придобитите права и на ефективност на правото на Съюза, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като спорната в главното производство, съгласно която първото осъвременяване на пенсията за осигурителен стаж и възраст на групата държавни служители, които са имали право на пенсия за осигурителен стаж и възраст [на основание PG от 2020 г.] най-късно на 1 декември 2021 г., трябва да се извърши с действие едва от 1 януари на втората календарна година след възникването на правото на пенсия, докато първото осъвременяване на пенсията за осигурителен стаж и възраст на групата държавни служители, които са имали или ще имат право на пенсия [на основание PG от 2022 г.] едва от 1 януари 2022 г., трябва да се извърши с действие още от 1 януари на първата календарна година след възникването на правото на пенсия?“.

По преюдициалния въпрос

По допустимостта на преюдициалното запитване
Австрийското правителство оспорва допустимостта на преюдициалното запитване с мотива, че то не отговаря на изискванията, произтичащи от член 94, буква в) от Процедурния правилник на Съда, тъй като запитващата юрисдикция не е посочила по какъв начин спорното в главното производство австрийско законодателство би довело до пряка дискриминация, основана на възраст, в нарушение на член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а) и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78.
Запитващата юрисдикция, от една страна, само сочела неблагоприятното положение на федералните държавни служители спрямо това на получателите на пенсии по общата схема за пенсионно осигуряване и поставяла въпроса дали спорното в главното производство национално законодателство е в разрез със задължението на държавите членки да премахнат дискриминацията. В преюдициалното запитване обаче се посочвало само веднъж неравното третиране на „по-възрастните държавни служители“, в частта от това запитване, в която се възпроизвеждат доводите на BF в това отношение.
От друга страна, запитващата юрисдикция изобщо не изложила мотивите, поради които поставила на Съда въпроса дали спорното в главното производство национално законодателство е съвместимо с принципите на правна сигурност, на зачитане на придобитите права и на ефективност на правото на Съюза.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика, макар въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическа рамка, която той определя съгласно своите правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, да се ползват с презумпция за релевантност, все пак въведеното с член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, чрез който Съдът предоставя на националните юрисдикции насоки за тълкуването на правото на Съюза, необходими им за разрешаване на висящия пред тях спор. Основанието за отправяне на преюдициално запитване е не формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси, а необходимостта от отговор за ефективното решаване на даден правен спор. Както е видно от самия текст на член 267 ДФЕС, поисканото решение по преюдициалното запитване трябва да е „необходимо“, за да може запитващата юрисдикция да постанови „нейното решение“ по образуваното пред нея дело. Освен това по силата на член 94, буква в) от Процедурния правилник запитващата юрисдикция трябва точно да посочи причините, поради които има въпроси относно тълкуването на правото на Съюза, както и връзката, която установява между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо за спора в главното производство (решение от 24 март 2021 г., NAMA и др., C‑771/19, EU:C:2021:232, т. 23 и цитираната съдебна практика).
В случая, като излага съмненията си дали член 41, параграф 2 от PG от 2022 г. е в съответствие с член 2, параграф 1 и параграф 2, буква a), както и с член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 или с принципите на правна сигурност, на зачитане на придобитите права и на ефективност на правото на Съюза, запитващата юрисдикция сочи причините, поради които отправя до Съда запитване относно тълкуването на тези разпоредби и принципи на правото на Съюза.
Наистина, както правилно отбелязва австрийското правителство, посочената юрисдикция не уточнява изрично връзката, която установява между спорните в главното производство национални разпоредби и принципите на правна сигурност, на зачитане на придобитите права и на ефективност на правото на Съюза, чието тълкуване иска.
От акта за преюдициално запитване обаче следва, че запитващата юрисдикция иска от Съда тълкуване на посочените принципи с оглед на решение Safeway и на произтичащите от него изводи относно задължението на държавите членки да премахнат незабавно и напълно дискриминацията.
С оглед на всички тези обстоятелства следва да се приеме, че преюдициалното запитване е допустимо.

По същество
Съгласно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда задачата на последния е да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това може да се наложи Съдът да вземе предвид норми от правото на Съюза, които националният съд не е посочил във въпроса си (вж. в този смисъл решение от 15 юли 2021 г., Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, т. 31 и цитираната съдебна практика). Всъщност фактът, че от формална гледна точка националната юрисдикция е формулирала преюдициален въпрос чрез позоваване на определени разпоредби на правото на Съюза, не е пречка Съдът да даде на тази юрисдикция всички насоки за тълкуване, които могат да бъдат полезни за решаването на делото, с което е сезирана, независимо дали тя е посочила съответните разпоредби във въпросите си. В това отношение Съдът трябва да изведе от всички предоставени от националната юрисдикция данни, и по-конкретно от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които се нуждаят от тълкуване предвид предмета на спора (решение от 22 декември 2022 г., Ministre de la Transition écologique и Premier ministre (Отговорност на държавата за замърсяването на въздуха), C‑61/21, EU:C:2022:1015, т. 34 и цитираната съдебна практика).
След като от акта за преюдициално запитване не следва, че според запитващата юрисдикция в главното производство може да бъде релевантна само евентуална пряка дискриминация по смисъла на член 2, параграф 2, буква а) от Директива 2000/78, но не и непряка дискриминация по смисъла на буква б) от тази разпоредба, трябва да се приеме, че с въпроса си тази юрисдикция иска по същество да се установи дали член 2, параграф 1 и параграф 2, букви а) и б), както и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че с оглед на постепенното съгласуване на пенсионната схема на държавните служители с общата пенсионна схема размерът на пенсията за осигурителен стаж и възраст на една категория държавни служители се осъвременява за първи път, считано от втората календарна година след възникването на правото на пенсия, докато за друга категория държавни служители се осъвременява от първата календарна година след възникването на посоченото право.
За да се отговори на този въпрос, е важно да се провери дали спорната в главното производство правна уредба попада в приложното поле на Директива 2000/78, и ако е така, дали установява разлика в третирането, основана на възрастта, както и дали в такъв случай тази разлика може да бъде обоснована с оглед на член 6, параграф 1 от Директива 2000/78.
На първо място, що се отнася до това дали спорната в главното производство правна уредба попада в приложното поле на Директива 2000/78, както от заглавието и съображенията, така и от съдържанието и целта на тази директива е видно, че тя е предназначена да установи обща рамка, за да се осигури на всяко лице равно третиране „в областта на заетостта и професиите“, като му се предостави ефикасна защита срещу дискриминацията, основана на един от признаците, посочени в член 1 от Директивата, сред които е и възрастта (решение от 15 април 2021 г., Olympiako Athlitiko Kentro Athinon, C‑511/19, EU:C:2021:274, т. 22 и цитираната съдебна практика).
Освен това съгласно член 3, параграф 1, буква в) от тази директива тя се прилага в границите на сферите на компетентност, поверени на Европейския съюз, „към всички лица от публичния и частния сектор, включително публични органи“, във връзка по-специално с „условия за наемане и условия на труд, включително условията за уволнение и заплащане“.
Съдът вече е имал повод да уточни във връзка с преюдициално запитване, което също се отнася до пенсията за осигурителен стаж и възраст на австрийските федерални държавни служители, изплащана по PG от 1965 г., че такава пенсия за осигурителен стаж и възраст попада в обхвата на понятието „заплащане“ по смисъла на член 157 ДФЕС, доколкото, от една страна, размерът ѝ зависи от периодите на служба и от приравнените периоди, както и от заплащането, което е получавал съответният федерален държавен служител, и от друга, тази пенсия представлява бъдещо парично плащане на работодателя към служителите му като пряка последица от служебното им правоотношение. Всъщност в националното право тази пенсия се разглежда като заплащане, което продължава да бъде превеждано в рамките на служебно правоотношение, продължаващо след пенсионирането на държавния служител (решение от 5 май 2022 г., BVAEB, C‑405/20, EU:C:2022:347, т. 30 и цитираната съдебна практика).
Тази констатация не може да бъде оборена с това, че при паралелното изчисление част от размера на пенсията на BF за осигурителен стаж и възраст му се изплаща на основание APG, тъй като тази част е минимална, както е видно от точка 24 от настоящото решение.
Следователно спорната в главното производство национална правна уредба попада в приложното поле на Директива 2008/78.
На второ място, колкото до въпроса дали тази правна уредба води до различно третиране в зависимост от възрастта, що се отнася до заетостта и професиите, следва да се припомни, че видно от член 2, параграф 1 във връзка с член 1 от Директива 2000/78, за целите на тази директива принципът на равно третиране забранява всякаква пряка или непряка дискриминация, основана на възрастта. В член 2, параграф 2, буква а) от посочената директива се уточнява, че за целите на прилагането на параграф 1 от него проява на пряка дискриминация има в частност, когато едно лице е третирано по-малко благоприятно от друго в сравнима ситуация въз основа на един от признаците, упоменати в член 1 от същата директива. Съгласно член 2, параграф 2, буква б) от Директива 2000/78 проява на непряка дискриминация има, когато видимо неутрална разпоредба, критерий или практика биха поставили лицата на определена възраст в неблагоприятно положение в сравнение с други лица.
В случая е важно да се отбележи, първо, че спорната в главното производство национална правна уредба, а именно член 41, параграф 2 от PG от 2022 г., видимо не води до пряка дискриминация, тъй като се прилага независимо от възрастта на съответните федерални държавни служители и в нея се посочва само датата, от която такива държавни служители могат да претендират за право на пенсия за осигурителен стаж и възраст.
Второ, налага се обаче изводът, че видно от акта за преюдициално запитване, съгласно член 41, параграф 2, последно изречение от PG от 2020 г. пенсията за осигурителен стаж и възраст трябва да бъде осъвременена за първи път едва от 1 януари на втората календарна година след възникването на правото на пенсия, при положение че съгласно член 41, параграф 2 от PG от 2022 г. пенсиите за осигурителен стаж и възраст на федералните държавни служители, които са придобили или ще придобият право на пенсия, считано едва от 1 януари 2022 г., се осъвременяват за първи път, въз основа на паралелно изчисление, от 1 януари на първата календарна година след възникването на правото на пенсия. Следователно, доколкото в тази национална правна уредба се посочва датата, от която федералните държавни служители могат да претендират за право на пенсия за осигурителен стаж и възраст, тя може да се тълкува в смисъл, че непряко се основава на критерий, свързан с възрастта, тъй като получаването на пенсия за осигурителен стаж и възраст по принцип зависи от натрупването на определен брой години трудов стаж и от достигането на определена възраст.
В това отношение Съдът е постановил, от една страна, че наличието на основана на възрастта непряка дискриминация може да се приеме за установено само в случай че е доказано, че националната правна уредба, от която произтичала дискриминацията, сред всички лица, които попадат в приложното ѝ поле, засяга неблагоприятно, и то неоправдано, значително по-голям брой лица на дадена възраст в сравнение с други лица (вж. в този смисъл решение от 24 септември 2020 г., YS (Професионални пенсии на ръководен персонал), C‑223/19, EU:C:2020:753, т. 71).
От друга страна, сам по себе си фактът, че спрямо лицата, ненавършили определена възраст, е приложена нова правна уредба, няма как да води до непряка дискриминация, основана на възраст, в ущърб на другите лица, спрямо които се прилага старата правна уредба (решение от 24 септември 2020 г., YS (Професионални пенсии на ръководен персонал), C‑223/19, EU:C:2020:753, т. 73 и цитираната съдебна практика).
Аналогично национална правна уредба като спорната в главното производство, доколкото третира по различен начин положението на федералните държавни служители в зависимост от това дали придобиват право на пенсия за осигурителен стаж и възраст преди 1 януари 2022 г., или след тази дата, видимо също не се основава непряко на възрастта на съответните държавни служители, тъй като се базира единствено на обективния момент на възникване на това право — обстоятелство, което  обаче запитващата юрисдикция следва да провери.
Освен това, както следва от писменото становище на австрийското правителство, макар да е вярно, че федералните държавни служители по принцип се пенсионират на 65‑годишна възраст, по изключение и при определени условия те все пак могат, подобно на BF, да се пенсионират по-рано или по-късно, което, изглежда, показва, че разграничението, проведено в спорната в главното производство национална правна уредба, не би могло да постави лицата на определена възраст в неблагоприятно положение в сравнение с други лица по смисъла на член 2, параграф 2, буква б) от Директива 2000/78.
Ако все пак запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да тълкува приложимото национално законодателство, стигне до извода, че проведеното в посочената правна уредба разграничение непряко установява различно третиране на съответните федерални държавни служители въз основа на привидно неутрален критерий, а именно датата на възникване на правото на пенсия за осигурителен стаж и възраст, на трето място, следва да се провери дали такова различно третиране, основано на възрастта, е обосновано с оглед на член 6, параграф 1 от Директива 2000/78.
Съгласно тази разпоредба разликите в третирането на основание възраст не представляват дискриминация, ако в контекста на национално право са обективно и разумно обосновани от законосъобразна цел, включително законосъобразна политика по заетостта, трудов пазар и цели на професионалното обучение, и ако средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими.
В това отношение Съдът многократно е постановявал, че държавите членки разполагат с широка свобода на преценката не само при избора на конкретна цел в областта на социалната политика и политиката по заетостта, но и при определянето на мерките, които могат да я осъществят (решение от 15 април 2021 г., Olympiako Athlitiko Kentro Athinon, C‑511/19, EU:C:2021:274, т. 30 и цитираната съдебна практика).
От една страна, от акта за преюдициално запитване следва, че член 41, параграф 2 от PG от 2022 г. има за цел, подобно на ASVG, да се изчисли като процент за всеки месец първото осъвременяване на пенсията, считано от 2022 г., като същевременно се вземе предвид по справедлив начин времето, изтекло между пенсионирането и първото осъвременяване, и по този начин се цели съгласуване на различните схеми за осъвременяване на пенсиите за осигурителен стаж и възраст, за да се избегне прекомерно голямата разлика между различните пенсионни схеми, съответно по PG от 1965 г. и по APG.
От друга страна, от преписката, с която разполага Съдът, следва, че член 41, параграф 2 от PG от 2022 г. има за цел, с оглед на настоящото нарастващо обезценяване на валутата и на повишаването на разходите за живот, да се увеличи покупателната способност на бившите федерални държавни служители още от началото на първата календарна година след възникването на правото им на пенсия, като се вземе предвид по справедлив начин периодът между възникването на това право и 1 януари на следващата година. За сметка на това запазването на „година на изчакване“ за федералните държавни служители, попадащи в обхвата на член 41, параграф 2 от PG от 2020 г., гарантира устойчивото финансиране на националната пенсионна система.
Макар бюджетни съображения да не могат да обосноват дискриминацията, основана на възрастта, целите да се гарантира устойчивото финансиране на пенсиите за осигурителен стаж и възраст и да се намали разликата между равнищата на финансираните от държавата пенсии, могат да се считат за законосъобразни цели на социалната политика, които нямат нищо общо с каквато и да било дискриминация, основана на възрастта (вж. по аналогия решение от 5 май 2022 г., BVAEB, C‑405/20, EU:C:2022:347, т. 57 и цитираната съдебна практика).
От това следва, че спорната в главното производство национална правна уредба може да преследва законосъобразни цели на социалната политика, които нямат нищо общо с каквато и да било дискриминация, основана на възрастта.
Колкото до въпроса дали тази правна уредба отговаря на изискванията, припомнени в точка 54 от настоящото решение, по-специално що се отнася до това дали е подходяща и необходима, видно от сведенията, с които разполага Съдът, член 41, параграф 2 от PG от 2022 г. има за последица да компенсира неблагоприятните последствия, които федералните държавни служители, пенсионирани след 1 януари 2022 г., трябва да понесат поради реформите на пенсионната схема и по-ниските равнища на пенсиите спрямо тези на федералните държавни служители, които са се пенсионирали по-рано, като по този начин се намаляват разликите между тези равнища на пенсиите.
Съответно следва да се заключи, че съгласуването на схемите за осъвременяване на пенсиите за осигурителен стаж и възраст, което се цели с член 41, параграф 2 от PG от 2022 г., може да представлява законосъобразна цел на политиката по заетостта и пазара на труда, която да обосновава, по смисъла на член 6, параграф 1 от Директива 2000/78, през преходен период основаното на възрастта различно третиране на федералните държавни служители, които са се пенсионирали преди или след 1 януари 2022 г., що се отнася до годишното осъвременяване на размера на пенсията им за осигурителен стаж и възраст.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 2, параграф 1 и параграф 2, букви а) и б), както и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която предвижда, че с оглед на постепенното съгласуване на пенсионната схема на държавните служители с общата пенсионна схема размерът на пенсията на една категория държавни служители се осъвременява за първи път, считано от втората календарна година след възникването на правото на пенсия, докато за друга категория държавни служители се осъвременява от първата календарна година след възникването на посоченото право.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
Член 2, параграф 1 и параграф 2, букви а) и б), както и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите
трябва да се тълкуват в смисъл, че
допускат национална правна уредба, която предвижда, че с оглед на постепенното съгласуване на пенсионната схема на държавните служители с общата пенсионна схема размерът на пенсията на една категория държавни служители се осъвременява за първи път, считано от втората календарна година след възникването на правото на пенсия, докато за друга категория държавни служители се осъвременява от първата календарна година след възникването на посоченото право.
Подписи
*
Език на производството: немски.