CELEX: 62018CJ0176
Begäran om förhandsavgörande
Gemenskapens växtförädlarrätt
Förordning (EG) nr 2100/94
Artikel 13.2 och 13.3
Skyddets rättsliga verkan
Prioritetsordnat skyddssystem
Plantering av sortbeståndsdelar och skörd av deras frukter
Åtskillnad mellan åtgärder avseende sortbeståndsdelar och åtgärder som utförs på skördat material
Begreppet otillåten användning av sortbeståndsdelar
Artikel 95
Provisoriskt skydd

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt (
EGT L 227, 1994, s. 1
, och rättelse i
EGT L 111, 2001, s. 31
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Club de Variedades Vegetales Protegidas (nedan kallad ”CVVP”), som företräder intressena för innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt för mandarinträdsorten ”Nadorcott”, och Adolfo Juan Martínez Sanchís, angående den senares utnyttjande av plantor av denna sort.
Tillämpliga bestämmelser
UPOV-konventionen
Den internationella konventionen om skydd för växtförädlingsprodukter av den 2 december 1961, i dess reviderade lydelse av den 19 mars 1991 (nedan kallad UPOV-konventionen), godkändes på Europeiska gemenskapens vägnar genom rådets beslut av den 30 maj 2005 (
EUT L 192, 2005, s. 63
).
I artikel 14 i konventionen föreskrivs följande:
”1.   [
Åtgärder som avser förökningsmaterialet
] a) Om inte annat följer av artiklarna 15 och 16 skall följande åtgärder som avser förökningsmaterial av den skyddade sorten kräva förädlarens tillstånd:
i)
Produktion eller reproduktion (förökning).
ii)
Behandling med avseende på förökning.
iii)
Utbjudande till försäljning.
iv)
Försäljning eller annan form av saluföring.
v)
Export.
vi)
Import.
vii)
Lagring i syfte att utföra de åtgärder som avses i i–vi.
b)
Förädlaren kan göra sitt tillstånd beroende av villkor och begränsningar.
2.   [
Åtgärder som avser skördat material
] Om inte annat följer av artiklarna 15 och 16 skall de åtgärder under punkt 1 a i–vii som avser skördat material, inklusive hela växter och delar av växter, som erhållits genom användning av förökningsmaterial av den skyddade sorten utan tillstånd kräva förädlarens tillstånd, om inte förädlaren har haft en rimlig möjlighet att utöva sin rätt med avseende på förökningsmaterialet.
…”
Förordning nr 2100/94
I fjortonde, sjuttonde, artonde, tjugonde och tjugonionde skälen i förordning nr 2100/94 anges följande:
”Eftersom den rättsliga verkan av gemenskapens växtförädlarrätt bör vara enhetlig i hela gemenskapen, bör det klart anges vilka affärstransaktioner som kräver rättsinnehavarens samtycke. Skyddets räckvidd bör i förhållande till de flesta nationella ordningar utvidgas till att omfatta visst material av sorten för att ta hänsyn till handel via länder utanför gemenskapen utan skydd. Införandet av principen om konsumtion av rättigheter skall emellertid säkerställa att skyddet inte blir för omfattande.
…
Utövandet av rättigheter knutna till gemenskapens växtförädlarrätt skall underställas begränsningar fastställda i bestämmelser som skall antas med hänsyn till allmänintresset.
Detta omfattar bland annat att jordbruksproduktionen skall säkras. Jordbrukare bör därför tillåtas att på vissa villkor använda skördeprodukten för förökningsändamål.
…
Under vissa omständigheter bör också tvångslicenser tillåtas med hänsyn till allmänintresset, vilket kan omfatta behovet av att förse marknaden med material med särskilda egenskaper eller av att fortsätta uppmuntra vidare förädling.
…
I denna förordning tas hänsyn till befintliga internationella konventioner som t.ex. … [UPOV-konventionen], …”
I artikel 5 i förordningen, som har rubriken ”Syfte med gemenskapens växtförädlarrätt”, föreskrivs följande i punkt 3:
”[En] växtgrupp består av hela växter eller delar av växter, om dessa delar är i stånd att ge upphov till hela växter, vilka nedan kallas ’sortbeståndsdelar’.”
Artikel 13 i denna förordning, som har rubriken ”Rättigheter i samband med gemenskapens växtförädlarrätt och förbjudna åtgärder”, har följande lydelse:
”1.   Gemenskapens växtförädlarrätt skall ha den verkan att innehavaren eller innehavarna av gemenskapens växtförädlarrätt, nedan [kallad] ’rättsinnehavaren’, har rätt att utföra de åtgärder som fastställs i punkt 2.
2.   Utan att påverka tillämpningen av bestämmelserna i artiklarna 15 och 16 skall följande åtgärder kräva tillstånd från rättsinnehavaren när de avser sortbeståndsdelar eller skördat material av den skyddade sorten, båda nedan kallade ’material’:
a)
Produktion eller reproduktion (förökning).
b)
Behandling med avseende på förökning.
c)
Erbjudande till försäljning.
d)
Försäljning eller annan form av saluföring.
e)
Export från gemenskapen.
f)
Import till gemenskapen.
g)
Lagring i syfte att utföra de åtgärder som avses i a till f.
Rättsinnehavaren kan göra sitt tillstånd avhängigt villkor och begränsningar.
3.   Bestämmelserna i punkt 2 skall endast tillämpas beträffande skördat material om det erhölls genom otillåten användning av sortbeståndsdelar från den skyddade sorten, och om rättsinnehavaren inte har haft en rimlig möjlighet att utöva sin rättighet i förhållande till dessa sortbeståndsdelar.
…”
I artikel 16 i samma förordning, som har rubriken ”Konsumtion av rättigheter knutna till gemenskapens växtförädlarrätt”, föreskrivs följande:
”Gemenskapens växtförädlarrätt skall inte omfatta åtgärder som avser material av den skyddade sorten, eller av en sort som omfattas av bestämmelserna i artikel 13.5, som har överlåtits av rättsinnehavaren eller med dennes samtycke till andra inom gemenskapen, eller material som är avlett från detta material om inte dessa åtgärder
a)
innebär vidare förökning av den berörda sorten, utom i fall där sådan förökning avsågs vid överlåtandet, eller
b)
innebär export av sortbeståndsdelar till tredje land som inte skyddar sorter av det växtsläkte eller den växtart som sorten tillhör, utom i fall där det exporterade materialet är avsett för konsumtion.”
I artikel 94 i förordning nr 2100/94, som har rubriken ”Överträdelser”, föreskrivs följande:
”1.   Den person som
a)
utför en av de åtgärder som fastställs i artikel 13.2 utan att vara berättigad därtill avseende en sort för vilken gemenskapens växtförädlarrätt beviljats, eller
b)
inte använder en sortbenämning korrekt såsom avses i artikel 17.1 eller som utelämnar de relevanta uppgifter som avses i artikel 17.2, eller
c)
i strid med artikel 18.3 använder sortbenämningen för en sort, för vilken gemenskapens växtförädlarrätt beviljats, eller en beteckning som kan förväxlas med en sådan benämning,
kan av rättsinnehavaren stämmas för att upphöra med överträdelsen eller betala rimlig ersättning, eller bådadera.
2.   Den som handlar avsiktligt eller försumligt skall dessutom vara förpliktad att ersätta rättsinnehavaren för eventuell ytterligare skada som uppstått på grund av åtgärden i fråga. Vid ringa försumlighet kan sådana krav sänkas i förhållande till graden av ringa försumlighet, dock inte i sådan utsträckning att de blir lägre än den fördel som den överträdande parten haft till följd av överträdelsen.”
Artikel 95 i förordningen har följande lydelse:
”Rättsinnehavaren kan kräva rimlig ersättning från personer som, under perioden mellan offentliggörandet av ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt och beviljandet av denna, utfört en åtgärd som efter denna period skulle vara förbjuden till följd av gemenskapens växtförädlarrätt.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Gemenskapens växtsortmyndighet (nedan kallad växtsortmyndigheten) beviljade till följd av en ansökan från Nadorcott Protection SARL den 22 augusti 1995 detta företag gemenskapens växtförädlarrätt för mandarinträdsorten ”Nadorcott” den 4 oktober 2004. Detta beslut överklagades med suspensiv verkan. Överklagandet avslogs den 8 november 2005 genom ett beslut som offentliggjordes i växtsortsmyndighetens officiella tidskrift den 15 februari 2006.
Mellan den 22 augusti 1995 och den 15 februari 2006 förvärvade Adolfo Juan Martínez Sanchís plantor av växtsorten Nadorcott, varav vissa planterades under våren år 2005 och andra våren år 2006. Efter den 15 februari 2006 ersattes ett visst antal plantor av denna växtsort med nya plantor, vilka, såsom framgår av beslutet om hänskjutande, hade köpts från samma plantskola.
CVVP, vars uppdrag innefattade att väcka talan vid överträdelser av växtförädlarrätten till växtsorten Nadorcott, har väckt talan mot Adolfo Juan Martínez Sanchís och anfört att han har överträtt de rättigheter som tillkommer innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt för denna växtsort. CVVP har väckt talan dels med stöd av det ”provisoriska skyddet” för växtsorten avseende åtgärder som har genomförts av Adolfo Juan Martínez Sanchís innan växtförädlarrätten beviljades den 15 februari 2006, dels avseende överträdelser av växtförädlarrätten som begicks efter detta datum. CVVP har dessutom yrkat att alla dessa handlingar ska upphöra, även de som avser försäljning av frukt från träd av denna växtsort, samt begärt ersättning för den skada som påstås ha uppkommit till följd av Adolfo Juan Marc Martínez Sanchís överträdelser såväl under perioden för det provisoriska skyddet som efter denna period.
Domstolen i första instans ansåg att detta krav var preskriberat enligt artikel 96 i förordning nr 2100/94 och ogillade talan.
Audiencia Provincial (provinsdomstol, Spanien), vid vilken nämnda avgörande överklagades, bedömde att kravet inte var preskriberat men ogillade talan med motiveringen att den saknade grund. Provinsdomstolen konstaterade dels att Adolfo Juan Martínez Sanchís hade förvärvat plantor av växtsorten Nadorcott i god tro, från en plantskola som var öppen för allmänheten, dels att detta förvärv hade skett före beviljandet den 15 februari 2006 av gemenskapens växtförädlarrätt för denna växtsort. Under dessa omständigheter beslutade nämnda domstol att CVVP:s yrkanden saknade grund.
CVVP överklagade denna dom till Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien).
Tribunal Supremo önskar få klarhet i huruvida plantering av växtbeståndsdelar från en skyddad växtsort och skörd av frukten från dessa beståndsdelar ska anses utgöra en åtgärd avseende ”sortbeståndsdelar” som enligt artikel 13.2 a i förordning nr 2100/94 kräver tillstånd från innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt för växtsorten, vid äventyr av att åtgärden annars innebär en överträdelse av rätten, eller om denna åtgärd snarare ska anses avse ”skörd”, som enligt nämnda domstol endast kräver föregående tillstånd under de förutsättningar som anges i artikel 13.3 i denna förordning.
För det fall artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 skulle vara tillämplig i det mål som anhängiggjorts vid den hänskjutande domstolen, önskar nämnda domstol dessutom få klarhet i huruvida villkoret avseende ”otillåten användning av sortbeståndsdelar från den skyddade sorten”, i den mening som avses i denna bestämmelse, kan anses vara uppfyllt när den ifrågavarande växtsorten ‐ från vilken plantor har förvärvats under perioden från offentliggörandet av ansökan om skydd till det faktiska beviljandet av detta skydd ‐ endast omfattas av ”provisoriskt skydd” enligt artikel 95 i denna förordning.
Mot denna bakgrund beslutade Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
I ett fall där en jordbrukare har köpt träd av en växtsort från en plantskola (en inrättning tillhörande tredje part) och planterat dessa innan beviljandet av en växtförädlarrätt för denna växtsort har fått rättsverkan, ska jordbrukarens verksamhet efter beviljandet, som består i att löpande skörda trädens frukter, uppfylla rekvisiten i artikel 13.3 avseende skördat material för att omfattas av de åtgärder som kräver tillstånd (
ius prohibendi
) enligt artikel 13.2 i förordning nr 2100/94? Eller ska denna skördeverksamhet anses utgöra en åtgärd avseende produktion eller reproduktion av växtsorten, som ger upphov till ”skördat material” och som innehavaren av växtförädlarrätten kan förbjuda utan att rekvisiten i artikel 13.3 är uppfyllda?
2)
Är det förenligt med artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 att tolka denna bestämmelse så, att det prioritetsordnade skyddssystemet ska tillämpas på alla de åtgärder som räknas upp i artikel 13.2 i förordningen avseende ”skördat material”, inbegripet själva skörden, eller omfattas endast de åtgärder som genomförs efter produktionen av detta skördade material, såsom till exempel lagring och saluföring av detta?
3)
Vid tillämpningen av reglerna i artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 för utvidgning av det prioritetsordnade skyddssystemet för ’skördat material’ i artikeln, krävs det för att det första villkoret ska vara uppfyllt att förvärvet av plantorna har skett efter det att innehavaren har beviljats gemenskapens växtförädlarrätt, eller är det tillräckligt att vederbörande vid denna tidpunkt har ett provisoriskt skydd, när förvärvet har skett under perioden mellan offentliggörandet av ansökan om skydd och den tidpunkt då beviljandet av växtförädlarrätten börjar få rättsverkan?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första och den andra tolkningsfrågan
Domstolen påpekar inledningsvis att även om CVVP vid den nationella domstolen har gjort gällande att Adolfo Juan Martínez Sanchís har planterat, ympat och sålt den ifrågavarande växtsorten i det nationella målet, har sistnämnda domstol i sin redogörelse för omständigheterna i målet endast angett att han har planterat plantor som han hade förvärvat från en plantskola. Det framgår således inte att han själv har förökat beståndsdelar från den skyddade växtsorten, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera. Såsom konsekvent framgår av de skriftliga yttranden som inkommit till domstolen kan inte heller de frukter som skördats från mandarinträd av växtsorten Nadorcott användas som förökningsmaterial för denna växtsort.
Den första och den andra frågan, som ska prövas tillsammans, ska under dessa omständigheter uppfattas som att den hänskjutande domstolen önskar få klarhet i huruvida artikel 13.2 a och 13.3. i förordning nr 2100/94 ska tolkas så, att verksamhet som består i att plantera en skyddad växtsort och skörda dess frukter, som inte kan användas som förökningsmaterial, kräver tillstånd från rättsinnehavaren av nämnda växtsort, under förutsättning att de villkor som anges i punkt 3 i nämnda artikel är uppfyllda.
En åtgärd som avser ”[p]roduktion eller reproduktion (förökning)” av ”sortbeståndsdelar eller skördat material” från en skyddad växtsort kräver enligt artikel 13.2 a i förordning nr 2100/94 tillstånd från rättsinnehavaren av växtsorten.
Även om det i denna bestämmelse hänvisas till såväl sortbeståndsdelar som skördat material från den skyddade växtsorten, vilka båda kallas ”material” i denna bestämmelse, skiljer sig emellertid det skydd som föreskrivs för dessa båda kategorier åt. I artikel 13.3 i förordningen preciseras nämligen att vad avser de åtgärder som nämns i punkt 2 i denna artikel, krävs tillstånd vad avser skördat material endast om det erhållits genom otillåten användning av sortbeståndsdelar från den skyddade sorten, och om rättsinnehavaren inte har haft en rimlig möjlighet att utöva sin rättighet i förhållande till dessa sortbeståndsdelar. Tillståndet från innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt enligt artikel 13.2 a i förordningen vad gäller åtgärder avseende skördat material krävs således endast när de villkor som anges i punkt 3 i samma artikel är uppfyllda.
I förordning nr 2100/94 föreskrivs således ett ”primärt” skydd som omfattar produktion eller reproduktion av sortbeståndsdelar enligt artikel 13.2 a i denna förordning. För skördat material föreskrivs däremot ett ”sekundärt” skydd som, även om det också nämns i denna bestämmelse, i hög grad inskränks genom ytterligare villkor i artikel 13.3 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 oktober 2011, Greenstar-Kanzi Europe,
C‑140/10
,
EU:C:2011:677
, punkt
).
För att avgöra om och under vilka villkor artikel 13.2 a i förordning nr 2100/94 är tillämplig på åtgärder avseende plantering av en skyddad växtsort och skörd av dess frukter, som inte kan användas som förökningsmaterial, ska domstolen således pröva huruvida sådana åtgärder medför produktion eller reproduktion av sortbeståndsdelar eller skördat material från den skyddade växtsorten.
Med beaktande av den normala betydelsen av orden ”produktion” och ”reproduktion” i vanligt språkbruk ska denna bestämmelse anses vara tillämplig på åtgärder varigenom nya växtbeståndsdelar eller nytt skördat material genereras.
I artikel 5.3 i förordning nr 2100/94 förekommer vidare en definition av begreppet ”sortbeståndsdelar” enligt vilken detta begrepp avser hela växter eller delar av växter, om dessa delar är i stånd att ge upphov till hela växter.
Såsom framgår av punkt 20 i förevarande dom kan frukt som skördats från träd av den aktuella växtsorten i det nationella målet emellertid inte användas som förökningsmaterial för denna växtsort.
Plantering av en sådan skyddad växtsort och skörd av dess frukter kan följaktligen inte anses utgöra en åtgärd avseende ”[p]roduktion eller reproduktion (förökning)” av sortbeståndsdelar i den mening som avses i artikel 13.2 a i förordning nr 2100/94. En sådan åtgärd ska i stället anses utgöra framställning av skördat material, som, enligt denna bestämmelse jämförd med artikel 13.3 i samma förordning, endast kräver tillstånd från innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt om det skördade materialet erhölls genom otillåten användning av sortbeståndsdelar från den skyddade sorten, och om rättsinnehavaren inte har haft en rimlig möjlighet att utöva sin rättighet i förhållande till dessa sortbeståndsdelar
Den betydelse som förökningskapaciteten kan ha vid tillämpningen av artikel 13.2 a i denna förordning på åtgärder avseende produktion eller reproduktion, utom i de fall där villkoren i punkt 3 i denna artikel är uppfyllda vad gäller skördat material, vinner även stöd av det sammanhang i vilket artikel 13 ingår.
Det framgår särskilt av artikel 16 i förordning nr 2100/94, som avser konsumtion av rättigheter knutna till gemenskapens växtförädlarrätt, att detta skydd inte omfattar åtgärder avseende material från den skyddade växtsorten som har överlåtits till tredje man av rättsinnehavaren eller med dennes samtycke, utom i de fall dessa åtgärder till exempel innebär en senare förökning av den ifrågavarande växtsorten, som rättsinnehavaren inte har samtyckt till.
Vad gäller syftena med förordning nr 2100/94 framgår det bland annat av det femte, fjortonde och tjugonde skälet i denna förordning att även om den ordning som införts av unionen syftar till att ge förädlare som utvecklar nya växtsorter ett skydd för att i ett allmänt intresse främja urval och framställning av nya växtsorter, ska detta skydd inte gå utöver vad som är oundgängligt för att främja denna verksamhet och får inte äventyra de allmänna intressena av att säkra jordbruksproduktionen, tillföra marknaden material med särskilda egenskaper eller av att fortsätta uppmuntra vidare förädling av växtsorter. Av det sjuttonde skälet jämfört med det artonde i förordningen framgår särskilt att jordbruksproduktion utgör ett allmänintresse som motiverar att utövandet av de rättigheter som är knutna till gemenskapens växtförädlarrätt ska underställas begränsningar. För att uppfylla detta syfte föreskrivs i artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 att det skydd som medges innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt enligt punkt 2 i denna artikel endast gäller ”skördat material” under vissa särskilda villkor.
Den tolkning enligt vilken artikel 13.2 i förordning nr 2100/94 även, oberoende av de villkor som anges i punkt 3 i denna artikel, avser verksamhet bestående i att skörda frukterna från en skyddad växtsort, utan att dessa frukter kan användas som förökningsmaterial för denna sort, skulle däremot vara oförenlig med nämnda syfte. En sådan tolkning skulle nämligen medföra att punkt 3 i denna artikel skulle förlora sin ändamålsenliga verkan och följaktligen äventyra det prioritetsordnade skyddssystem som föreskrivs i artikel 13.2 och 13.3 i denna förordning.
Det allmänna intresset av att säkra jordbruksproduktionen, som anges i det sjuttonde och artonde skälet i förordning nr 2100/94, skulle dessutom potentiellt äventyras om de rättigheter som innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt medges enligt artikel 13.2 a i förordning nr 2100/94, oberoende av de villkor som anges i punkt 3 i denna artikel, även skulle omfatta sådana skördeprodukter från den skyddade växtsorten som inte kan användas som förökningsmaterial.
Den tolkning enligt vilken det ”primära” skyddet enligt artikel 13.2 a i förordningen, förutom i de fall där villkoren i punkt 3 i denna artikel är uppfyllda avseende skördat material, ska begränsas till sortbeståndsdelar i deras egenskap av förökningsmaterial, vinner stöd av artikel 14.1 a i UPOV-konventionen, vilken enligt skäl 29 i denna konvention ska beaktas vid tolkningen av förordningen.
Enligt artikel 14.1 a i denna konvention krävs nämligen förädlarens tillstånd för åtgärder som avser ”[p]roduktion eller reproduktion” av förökningsmaterial från den skyddade växtsorten.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 32–35 i sitt förslag till avgörande framgår det dessutom av förarbetena till artikel 14.1 a i UPOV-konventionen att användningen av förökningsmaterial för att generera en skörd uttryckligen uteslöts från tillämpningsområdet för denna bestämmelse i vilken villkoren för det primära skyddet fastställs, i den mån detta motsvarar det skydd som föreskrivs enligt artikel 13.2 i förordning nr 2100/94.
Enligt artikel 14.1 a i UPOV-konventionen kan en förädlare inte förbjuda användningen av sortbeståndsdelar endast för att generera en jordbruksskörd, utan enbart åtgärder som medför en reproduktion eller förökning av den skyddade växtsorten.
Av det ovan anförda följer att den första och den andra frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 13.2 a och 13.3 i förordning nr 2100/94 ska tolkas så, att det krävs tillstånd från innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt för en växtsort för plantering av denna skyddade växtsort och skörden av dess frukter, som inte kan användas som förökningsmaterial, om villkoren i artikel 13.3 i förordningen är uppfyllda.
Den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 ska tolkas så, att sådana frukter från en växtsort som inte kan användas som förökningsmaterial ska anses ha erhållits genom en ”otillåten användning av sortbeståndsdelar”, i den mening som avses i denna bestämmelse, när dessa sortbeståndsdelar har förökats och sålts till en jordbrukare av en plantskola under perioden från det att ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt för nämnda växtsort offentliggjordes till dess att denna rätt beviljades.
När rättigheterna knutna till gemenskapens växtförädlarrätt har beviljats utgör genomförandet utan tillstånd av de åtgärder som avses i artikel 13.2 i förordning 2100/94 vad beträffar den växtsort som omfattas av detta skydd ”otillåten användning” i den mening som avses i artikel 13.3 i förordning nr 2100/94. I enlighet med artikel 94.1 a i förordningen kan den person som, under dessa omständigheter, utför en av dessa åtgärder stämmas av rättsinnehavaren för att upphöra med överträdelsen eller betala rimlig ersättning, eller bådadera.
När det vidare gäller perioden innan detta skydd har beviljats kan rättsinnehavaren, med stöd av artikel 95 i förordning nr 2100/94, kräva rimlig ersättning från personer som, under perioden från offentliggörandet av ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt till beviljandet av denna, utfört en åtgärd som efter denna period skulle vara förbjuden till följd av detta skydd.
Det kan konstateras att i den mån som artikel 95 i denna förordning endast avser möjligheten för innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt för en växtsort att kräva rimlig ersättning, innebär denna bestämmelse inte några andra rättigheter för innehavaren, såsom bland annat rätten att tillåta eller förbjuda användning av sortbeståndsdelar från denna växtsort under den period som avses i artikel 95. Denna skyddsordning skiljer sig således från ordningen med tillstånd beviljade i förväg, vilket krävs när de åtgärder som avses i artikel 13.2 i förordning nr 2100/94 genomförs efter beviljandet av gemenskapens växtförädlarrätt.
Vad gäller den skyddsperiod som avses i artikel 95 i förordning nr 2100/94 kan innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt följaktligen inte förbjuda att någon av de åtgärder som avses i artikel 13.2 i förordningen genomförs utan dennes samtycke. Genomförandet av sådana åtgärder utgör då inte någon ”otillåten användning” i den mening som avses i artikel 13.3 i förordningen.
I förevarande fall framgår det av det ovan anförda att i den mån som förökning och försäljning till Adolfo Juan Martínez Sanchís av plantor från den skyddade växtsort som är i fråga i det nationella målet har skett under den period som avses i artikel 95 i förordning nr 2100/94, kan dessa åtgärder inte anses utgöra sådan otillåten användning.
Den frukt som erhållits från dessa plantor ska således inte anses ha genererats genom otillåten användning, i den mening som avses i artikel 13.3 i denna förordning, även om de har skördats efter det att gemenskapens växtförädlarrätt beviljades. Såsom framgår av svaret på den första och den andra frågan utgör plantering av sortbeståndsdelar från en växtsort och skörd av dess frukter, som inte kan användas som förökningsmaterial, inte produktion eller reproduktion av sortbeståndsdelar i den mening som avses i artikel 13.2 a i förordning nr 2100/94.
När det gäller de plantor från den skyddade växtsorten som har förökats och sålts till Adolfo Juan Martínez Sanchís av en plantskola efter beviljandet av gemenskapens växtförädlarrätt, kan såväl förökningen som försäljningen av dessa plantor utgöra otillåten användning. Enligt artikel 13.2 c och d i förordning nr 2100/94 är nämligen åtgärder avseende erbjudande till försäljning, försäljning eller annan form av saluföring av frukter från en skyddad växtsort beroende av att innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt i förväg har lämnat sitt samtycke.
Under dessa omständigheter kan frukterna från den skyddade växtsorten, vilka avses i föregående punkt och som har skördats av Adolfo Juan Martínez Sanchís, anses ha erhållits genom otillåten användning av sortbeståndsdelar från en skyddad växtsort, i den mening som avses i artikel 13.3 i förordning nr 2100/94.
Vid tillämpningen av denna sistnämnda bestämmelse krävs emellertid att innehavaren dessutom inte rimligen har kunnat utöva sin rättighet i förhållande till den ifrågavarande växtsorten i det nationella målet gentemot den plantskola som uppges ha förökat och sålt dessa sortbeståndsdelar.
Beslutet om hänskjutande innehåller inte någon konkret uppgift gällande detta sista villkor i artikel 13.3 i förordning nr 2100/94. Det ankommer under alla omständigheter på den hänskjutande domstolen att genomföra den nödvändiga prövningen därav.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 ska tolkas så, att sådana frukter från en växtsort som inte kan användas som förökningsmaterial inte kan anses ha erhållits genom ”otillåten användning av sortbeståndsdelar”, i den mening som avses i denna bestämmelse, när dessa sortbeståndsdelar har förökats och sålts till en jordbrukare av en plantskola under perioden från det att ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt för nämnda växtsort offentliggjordes till dess att denna rätt beviljades. Om dessa sortbeståndsdelar har förökats och sålts efter beviljandet av växtförädlarrätten utan rättsinnehavarens samtycke kan denne åberopa den rätt som medges enligt artikel 13.2 a och 13.3 i denna förordning vad gäller dessa frukter, förutom i de fall då rättsinnehavaren rimligen har kunnat utöva sin rätt i förhållande till dessa sortbeståndsdelar.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjunde avdelningen) följande:

1)
Artikel 13.2 a och 13.3 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt ska tolkas så, att det krävs tillstånd från innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt för en växtsort för plantering av denna skyddade växtsort och skörden av dess frukter, som inte kan användas som förökningsmaterial, om villkoren i artikel 13.3 i förordningen är uppfyllda.

2)
Artikel 13.3 i förordning nr 2100/94 ska tolkas så, att sådana frukter från en växtsort som inte kan användas som förökningsmaterial inte kan anses ha erhållits genom ”otillåten användning av sortbeståndsdelar”, i den mening som avses i denna bestämmelse, när dessa sortbeståndsdelar har förökats och sålts till en jordbrukare av en plantskola under perioden från det att ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt för nämnda växtsort offentliggjordes till dess att denna rätt beviljades. Om dessa sortbeståndsdelar har förökats och sålts efter beviljandet av växtförädlarrätten utan rättsinnehavarens samtycke kan denne åberopa den rätt som medges enligt artikel 13.2 a och 13.3 i denna förordning vad gäller dessa frukter, förutom i de fall då rättsinnehavaren rimligen har kunnat utöva sin rätt i förhållande till dessa sortbeståndsdelar.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.