CELEX: 62021CJ0613
Överklagande
Personalmål
Tjänstemän
Förfarandet för tillsättning av en tjänst som direktör
Meddelande om ledig tjänst och meddelande om rekrytering
Avslag på sökandens ansökan och tillsättning av en annan sökande
Brister i förfarandet för rekrytering
Uppenbart oriktig bedömning
Insyn
Likabehandling

Europaparlamentet har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 14 juli 2021, Carbajo Ferrero/parlamentet (
T‑670/19
, ej publicerad,
EU:T:2021:435
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom den domen ogiltigförklarade tribunalen parlamentets beslut av den 10 december 2018 att avslå Fernando Carbajo Ferreros ansökan och utse A, en annan sökande, till tjänsten som direktör vid parlamentets generaldirektorat för kommunikation (nedan kallat det omtvistade beslutet) och förpliktade parlamentet att betala honom 40000 euro i skadestånd.
Bakgrund till tvisten
Bakgrunden till tvisten beskrivs i punkterna 1–18 i den överklagade domen och kan, såvitt är relevant för det nu aktuella förfarandet, sammanfattas enligt följande.
Fernando Carbajo Ferrero tillträdde som tjänsteman vid parlamentet den 21 april 1986. Han har utfört olika arbetsuppgifter vid parlamentet inom områdena press, information, kultur och medier.
I syfte att tillsätta tjänsten som mediedirektör vid generaldirektoratet för kommunikation (nedan kallad mediedirektören) offentliggjorde parlamentet den 27 februari 2018 ett meddelande om ledig tjänst enligt artikel 29.1 a i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallat meddelandet om ledig tjänst). Sista dagen för inlämning av ansökan var fastställd till den 23 mars 2018. Fernando Carbajo Ferrero ingav en ansökan med anledning av meddelandet om ledig tjänst den 22 mars 2018.
Parlamentet mottog tre ansökningar med anledning av meddelandet om ledig tjänst. För att få ett större urval av sökande till tjänsten som mediedirektör offentliggjorde dock parlamentet den 27 mars 2018 ett meddelande om förflyttning enligt artikel 29.1 b i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallat meddelandet om förflyttning). Vidare offentliggjorde parlamentet den 13 april 2018, i
Europeiska unionens officiella tidning
, ett meddelande om rekrytering enligt artikel 29.2 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (
EUT C 132 A, 2018, s. 1
) (nedan kallat meddelandet om rekrytering).
I meddelandet om rekrytering fastställdes sista ansökningsdag till den 27 april 2018. Totalt ansökte 16 sökande, 3 med anledning av meddelandet om ledig tjänst, 1 med anledning av meddelandet om förflyttning och ytterligare 12 med anledning av meddelandet om rekrytering. Bland dessa sökande fanns A, som ingav sin ansökan den 26 april 2018 med anledning av meddelandet om rekrytering.
I avvaktan på att en mediedirektör skulle tillsättas, åtog sig Fernando Carbajo Ferrero att från och med den 1 juni 2018 tillfälligt ansvara för arbetsuppgifterna hänförliga till denna tjänst i syfte att säkerställa tjänstens kontinuitet inom mediedirektoratet.
I samband med förfarandet för att tillsätta en mediedirektör inrättades en rådgivande kommitté för utnämning av högre tjänstemän (nedan kallad den rådgivande kommittén), i enlighet med beslutet av parlamentets presidium (nedan kallat presidiet) av den 16 maj 2000 om fastställande av de olika stegen i förfarandet för tillsättning av högre tjänstemän, i dess lydelse enligt presidiets beslut av 18 februari 2008 (nedan kallat beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet).
Vid sitt möte den 4 oktober 2018 fastställde den rådgivande kommittén kriterier för jämförelsen av de sökandes kvalifikationer (nedan kallade kriterierna för den jämförande bedömningen). På grundval av dessa kriterier upprättade den rådgivande kommittén en förteckning över sökande och rekommenderade presidiet vilka sökande som skulle kallas till intervju. Presidiet godtog enhälligt denna rekommendation. Fernando Carbajo Ferrero, som hade ansökt med anledning av meddelandet om ledig tjänst, A, som hade ansökt med anledning av meddelandet om rekrytering, och B, den enda sökande som hade ansökt med anledning av meddelandet om förflyttning, hörde till de sökande som kallades till intervju. Innan den rådgivande kommittén intervjuade de sökande, fastställde den sju ämnen eller teman som skulle ligga till grund för intervjuerna, för att kunna bedöma ansökningarna och rangordna de sökande efter dessa intervjuer.
Intervjuerna genomfördes den 19 november 2018. På grundval av dessa intervjuer överlämnade den rådgivande kommittén en motiverad rapport till presidiet för att det skulle fatta beslut med anledning av ansökningarna. I rapporten rangordnades de sökande utifrån deras kvalifikationer för att avgöra vilka som var bäst meriterade för att inneha tjänsten som mediedirektör. Till rapporten bifogades en rekommendation. Vid presidiets möte den 10 december 2018 föreslog den rådgivande kommittén tre sökanden, i rangordning, till den lediga tjänsten. A rangordnades på första plats, Fernando Carbajo Ferrero på andra plats och B på tredje plats. Presidiet beslutade, i egenskap av tillsättningsmyndighet, att följa den rådgivande kommitténs rekommendation och tillsatte A på tjänsten i fråga.
Den 11 december 2018 informerade generaldirektören för parlamentets generaldirektorat för kommunikation all personal vid detta generaldirektorat om att rekryteringsförfarandet hade avslutats, och tackade Fernando Carbajo Ferrero för det ansvar han sedan den 1 juni 2018 tillfälligt hade tagit på sig vid generaldirektoratets mediedirektorat.
Genom e-postmeddelande av den 12 december 2018 delgav parlamentets generalsekreterare Fernando Carbajo Ferrero det omtvistade beslutet.
Den 8 mars 2019 ingav Fernando Carbajo Ferrero ett klagomål avseende det omtvistade beslutet med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen, vilket avslogs den 21 juni 2019.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Fernando Carbajo Ferrero väckte, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 1 oktober 2019, talan med stöd av artikel 270 FEUF om dels ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, dels skadestånd för den skada som han påstod sig ha lidit till följd av detta beslut.
Fernando Carbajo Ferrero åberopade fem grunder till stöd för sin talan.
I den överklagade domen prövade tribunalen den andra grundens andra del, enligt vilken urvalsförfarandet stred mot artikel 27 i tjänsteföreskrifterna samt principerna om rättssäkerhet, insyn, god förvaltningssed och likabehandling.
I punkterna 111–123 i den överklagade domen fann tribunalen i huvudsak att det stora utrymme för skönsmässig bedömning som administrationen förfogar över när det gäller formerna för urvalsförfarandet begränsas av kravet på att iaktta principen om likabehandling av sökandena och av kravet på objektivitet i valet mellan sökandena. Dessa krav innebär dels att kriterierna för den jämförande bedömningen ska fastställas före det aktuella rekryteringsförfarandet, dels att dessa kriterier för den jämförande bedömningen inte får ändras under urvalsförfarandet, för att förhindra risken att dessa kriterier anpassas efter de ansökningar som har mottagits. Tribunalen påpekade i punkt 119 i den överklagade domen att det i beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet föreskrivs att kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer ska antas i början av förfarandet, det vill säga innan ansökningarna har mottagits, och att det inte föreskrivs någon möjlighet att ändra dessa kriterier i intervjufasen.
Tribunalen konstaterade i förevarande fall att sådana kriterier visserligen hade använts för att rangordna ansökningarna i syfte att endast gå vidare med vissa av dem, men att de inte hade använts under intervjuerna med de sökande eller i samband med analysen av svaren på de frågor som ställts under intervjuerna, som ledde fram till rangordningen av sökandena i förhållande till deras kvalifikationer. Under det andra steget i urvalsförfarandet fastställde den rådgivande kommittén nämligen sju diskussionsämnen eller -teman som skulle användas för att utvärdera sökandena, vilka rangordnades i förhållande till sina kvalifikationer enbart på grundval av deras svar på frågorna om dessa ämnen eller teman, som togs upp under intervjuerna.
Tribunalen ansåg, i punkterna 124 och 125 i den överklagade domen, att parlamentet inte hade visat vare sig att det var samma kriterier för den jämförande bedömningen av kvalifikationerna som hade använts under de olika stegen i urvalsförfarandet eller att presidiet, i egenskap av tillsättningsmyndighet, hade informerats om att de kriterier som den rådgivande kommittén hade fastställt före mottagandet av ansökningarna inte hade använts för att jämföra sökandenas kvalifikationer under intervjuerna. Tribunalen fann således att det omtvistade beslutet hade antagits efter ett felaktigt förfarande och biföll Fernando Carbajo Ferreros talan såvitt avsåg den andra delen av den andra grunden, som innebar kritik mot bristen på insyn i rekryteringsförfarandets olika steg och det därav följande åsidosättandet av principen om god förvaltningssed och likabehandlingsprincipen.
Tribunalen biföll även talan såvitt avsåg den tredje grundens andra del och därmed grunden i dess helhet. Klaganden hade genom denna delgrund gjort gällande att det omtvistade beslutet innehöll en uppenbart oriktig bedömning till följd av att A:s ansökan hade valts ut utan att tillsättningsmyndigheten på ett korrekt sätt hade informerats om Fernando Carbajo Ferreros yrkeserfarenhet. Tribunalen kom fram till denna bedömning efter det att den, i punkt 139 i den överklagade domen, hade konstaterat att det inte av utdraget från rapporten om intervjuerna med de sökande, som låg till grund för tillsättningsmyndighetens antagande av det omtvistade beslutet, framgick att den rådgivande kommittén vederbörligen hade beaktat Fernando Carbajo Ferreros yrkeserfarenhet vid parlamentets generaldirektorat för kommunikation. I nämnda utdrag angavs det nämligen endast att Fernando Carbajo Ferrero varit enhetschef vid detta generaldirektorat sedan år 2009, medan parlamentet inte bestred att han i själva verket hade varit enhetschef vid nämnda generaldirektorat sedan år 1999. I nämnda utdrag nämndes inte heller att Fernando Carbajo Ferrero tillfälligt hade ansvarat för arbetsuppgifterna hänförliga till den tjänst som skulle tillsättas sedan den 1 juni 2018.
Eftersom tribunalen ansåg att det omtvistade beslutet hade fattats efter ett felaktigt förfarande och att det innehöll en uppenbart oriktig bedömning till följd av att de uppgifter som lämnats till tillsättningsmyndigheten var ofullständiga, ogiltigförklarade den detta beslut utan att pröva vare sig Fernando Carbajo Ferreros övriga argument till stöd för den tredje grunden eller den fjärde och den femte grunden.
Tribunalen biföll dessutom delvis Fernando Carbajo Ferreros yrkande om skadestånd i den del det avsåg ersättning för ekonomisk skada och förpliktade parlamentet att som ersättning för denna skada utge 40000 euro till honom.
Parternas yrkanden vid domstolen
Parlamentet har yrkat att domstolen
–
i första hand ska upphäva den överklagade domen, återförvisa målet till tribunalen och låta frågan om rättegångskostnader anstå,
–
i andra hand ska upphäva den överklagade domen, ogilla talan och förplikta Fernando Carbajo Ferrero att ersätta samtliga rättegångskostnader.
Fernando Carbajo Ferrero har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Parlamentet har åberopat två grunder till stöd för sitt överklagande. Genom den första grunden har parlamentet gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning och missuppfattade de faktiska omständigheterna när den fann att det förekommit brister i urvalsförfarandet. Som andra grund har parlamentet gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning och missuppfattade de faktiska omständigheterna och bevisningen när den fann att det omtvistade beslutet innehöll en uppenbart oriktig bedömning. Parlamentet har dessutom i andra hand gjort gällande att den överklagade domen är bristfälligt motiverad och att tribunalen åsidosatte proportionalitetsprincipen genom att underlåta att pröva följderna av en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
Den första grunden
Den första grunden består av fyra delar, vilka ska prövas tillsammans.
Parternas argument
Parlamentet har genom den första grundens första del gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning och angav motstridiga domskäl när den tolkade beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet.
För det första framgår det av punkt 4 i beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet för tillsättning av högre tjänstemän att detta förfarande består av två steg, varav det första, som är frivilligt, består i en jämförande bedömning av sökandenas kvalifikationer på grundval av ansökningshandlingarna och upprättande av en förteckning över sökanden, och det andra består i intervjuer med de sökande som finns upptagna i denna förteckning. Parlamentet har preciserat att kriterierna för den jämförande bedömningen endast används i det första steget i urvalsförfarandet, eftersom nämnda beslut inte på något sätt föreskriver att samma kriterier för jämförande bedömning ska användas i det andra steget och det innehåller inte heller något förbud mot att eventuellt anta nya kriterier. Parlamentet har påpekat att den rådgivande kommittén, i samband med det aktuella urvalsförfarandet, fastställde tre kriterier för den jämförande bedömningen och därefter fastställde den sju diskussionsämnen som skulle tas upp under intervjuerna med sökandena. Parlamentet har hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 117–119 i den överklagade domen fann att parlamentet inte, under det andra steget i urvalsförfarandet och i samband med rangordningen av sökandena i förhållande till deras kvalifikationer, kunde ändra de kriterier för den jämförande bedömningen av ansökningarna som hade använts i det första steget i urvalsförfarandet. Tribunalen fråntog därmed administrationen dess betydande utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att fastställa formerna för urvalsförfarandet.
För det andra har parlamentet gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 120–124 i den överklagade domen fann att den rådgivande kommittén begick ett fel när den inte informerade presidiet om att kriterierna för den jämförande bedömningen inte användes under intervjuerna med de sökande.
För det tredje har parlamentet gjort gällande att motiveringen i den överklagade domen är motstridig. Parlamentet erinrar om att tribunalen, i punkt 65 i den överklagade domen, hänvisade till en anmärkning som Fernando Carbajo Ferrero hade framfört till stöd för sin invändning om rättsstridighet riktad mot beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet, enligt vilken ”det i nämnda beslut varken föreskrivs att den rådgivande kommittén ska använda kriterierna för jämförelsen av sökandenas kvalifikationer under intervjuerna med dem i syfte att rangordna dem i förhållande till deras kvalifikationer eller att tillsättningsmyndigheten ska underrättas om dessa kriterier”. Det är emellertid enligt parlamentet motstridigt att tribunalen, utan att uttryckligen ta ställning till denna invändning, underkände invändningen om rättsstridighet i dess helhet, samtidigt som den i punkterna 120–124 i den överklagade domen ansåg att underlåtenheten att informera presidiet om kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer utgjorde en felaktig rättstillämpning.
Parlamentet har genom den första grundens andra del gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 111 och 112 i den överklagade domen, tolkade principen om likabehandling så, att det av denna princip följer en allmän skyldighet att anta nämnda kriterier innan ansökningarna har mottagits och ett förbud mot att ändra dem under urvalsförfarandet.
Parlamentet har i detta avseende bestritt relevansen av domen av den 3 mars 1993, Booss och Fischer/kommissionen (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), som tribunalen grundade sig på när den i punkterna 111 och 112 i den överklagade domen fann att kriterierna för den jämförande bedömningen inte får ändras under urvalsförfarandet. Parlamentet har understrukit att det mål som avgjordes genom den domen avsåg ett meddelande om lediga tjänster som offentliggjorts i enlighet med artikel 29.1 a i tjänsteföreskrifterna, medan presidiet i förevarande fall beslutade att utöka sina valmöjligheter genom att offentliggöra ett meddelande om rekrytering i enlighet med artikel 29.2 i tjänsteföreskrifterna. I den sistnämnda bestämmelsen föreskrivs emellertid ett särskilt förfarande under vilket tillsättningsmyndigheten kan tillämpa kriterier som inte angetts i meddelandet om lediga tjänster. Parlamentet anser att dess argumentation stöds av domen av den 19 maj 1983, Mavridis/parlamentet (
289/81
,
EU:C:1983:142
, punkt
), och domen av den 19 maj 1983, Verros/parlamentet (
306/81
,
EU:C:1983:143
, punkt
).
Parlamentet har tillagt att ett allmänt förbud mot att ändra kriterierna för den jämförande bedömningen under urvalsförfarandet inte är förenligt med artikel 5 första och tredje styckena i bilaga III till tjänsteföreskrifterna.
Parlamentet har även gjort gällande att tribunalen i förevarande fall tillämpade principen om likabehandling felaktigt. Parlamentet har i detta hänseende påpekat att tribunalen aldrig fann att parlamentet hade åsidosatt den rättsliga ram som fastställts i meddelandena om ledig tjänst, förflyttning och rekrytering. Parlamentet anser vidare att tribunalen inte kontrollerade huruvida de ämnen som togs upp under intervjuerna med sökandena hänförde sig till de villkor som föreskrevs i meddelandet om rekrytering och om vissa sökande hade gynnats i förhållande till andra.
Parlamentet har genom den första grundens tredje del gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 120–124 i den överklagade domen slog fast att parlamentet hade åsidosatt principen om insyn i och med att presidiet, i egenskap av tillsättningsmyndighet, inte hade informerats om att kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer hade ersatts av de sju ämnen eller teman som hade fastställts för intervjuerna med sökandena. Parlamentet har dessutom anfört att tribunalen dömde utöver vad som hade yrkats (
ultra petita
), eftersom Fernando Carbajo Ferrero i första instans gjorde gällande att principen om insyn hade åsidosatts i förhållande till sökandena och inte i förhållande till presidiet.
Genom den första grundens fjärde del har parlamentet gjort gällande att tribunalen missuppfattade de faktiska omständigheterna när den i punkt 119 i den överklagade domen fann att rangordningen i förhållande till kvalifikationer inte kunde grundas ”enbart” på de svar som sökandena hade lämnat angående de sju diskussionsämnen eller -teman som togs upp under intervjuerna. Parlamentet har i detta hänseende understrukit att det inte finns något i handlingarna i målet som tyder på att presidiet inte beaktade sökandenas yrkeserfarenhet och kompetens vid rangordningen. Denna omständighet har till och med medgetts av tribunalen i punkt 12 i den överklagade domen.
Fernando Carbajo Ferrero har invänt att talan inte kan vinna bifall på denna grund.
Domstolens bedömning
Även om tillsättningsmyndigheten har ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning vid jämförelsen av sökandenas kvalifikationer, bland annat vid prövningen av ansökningarna till den tjänst som ska tillsättas, ska den enligt domstolens rättspraxis utöva detta utrymme inom de gränser som den själv har uppställt i meddelandet om lediga tjänster (se, för ett liknande resonemang, Culin/kommissionen,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Mot denna bakgrund hade tribunalen fog för att, i punkt 139 i domen av den 28 september 2017, Hristov/kommissionen och EMA (
T‑495/16 RENV I och T‑495/16 RENV II
, ej publicerad,
EU:T:2017:676
), slå fast att tillsättningsmyndigheten, särskilt när den tjänst som ska tillsättas är en mycket hög tjänst, har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid jämförelsen av kvalifikationerna för sökandena till en sådan tjänst. Detta stora utrymme för skönsmässig bedömning ska utövas med fullt iakttagande av alla relevanta bestämmelser, det vill säga inte bara meddelandet om lediga tjänster, utan även eventuella förfaranderegler som myndigheten har antagit för utövandet av sitt utrymme för skönsmässig bedömning. De bestämmelser som gäller för tillsättningsförfarandet utgör således också en del av den rättsliga ram som tillsättningsmyndigheten strikt måste iaktta vid utövandet av sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning.
Såsom generaladvokaten påpekade i punkterna 48–52 i förslaget till avgörande ingår beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet bland dessa relevanta bestämmelser, och nämnda steg, vilka hänger samman med varandra, bildar ett enda urvalsförfarande. Mot bakgrund av att det rör sig om ett enda förfarande utgör den rådgivande kommitténs antagande av kriterierna för den jämförande bedömningen, vilka föreskrivs i punkt 4 a i detta beslut, grunden för hela förfarandet och varje ämne eller tema, vilka föreskrivs i punkt 4 e i samma beslut, som används under intervjuerna med de sökande ska följa av dessa kriterier, så att den rådgivande kommittén kan bedöma lämpligheten hos de sökande som inbjudits till intervjuerna med avseende på varje kriterium.
Domstolen konstaterar således att tribunalen inte gjorde en felaktig tolkning av punkt 4 i beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet, när den i punkterna 111, 112, 114 och 119 i den överklagade domen fann att administrationens stora utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller formerna för organiseringen av urvalsförfarandet är begränsat dels på så sätt att kriterierna för den jämförande bedömningen ska fastställas på grundval av meddelandena om ledig tjänst, förflyttning och rekrytering under det första steget i urvalsförfarandet, innan den berörda rekryteringen, det vill säga innan ansökningarna tas emot, dels på så sätt att dessa kriterier inte får ändras under urvalsförfarandet.
Tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den i punkt 118 i den överklagade domen fann att de frågor som ställdes under intervjuerna med sökandena inte fick leda till att det antogs nya kriterier för den jämförande bedömningen av kvalifikationer efter det att de sökande som skulle kallas till intervjuerna hade valts ut.
Tribunalen hade dessutom fog för att, i punkterna 111 och 112 i den överklagade domen, grunda sin slutsats på punkt 67 i domen av den 3 mars 1993, Booss och Fischer/kommissionen (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), i vilken det hänvisas till punkterna 38–40 i domen av den 30 oktober 1974, Grassi/rådet (
188/73
,
EU:C:1974:112
), och till punkterna 20–22 i domen av den 7 februari 1990, Culin/kommissionen (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
), enligt vilka principen om likabehandling vid genomförandet av ett urvalsförfarande för tjänstemän kräver att kriterierna för den jämförande bedömningen ska fastställas före det berörda rekryteringsförfarandet och inte ändras under förfarandets gång.
Parlamentet har åberopat domen av den 19 maj 1983, Mavridis/parlamentet (
289/81
,
EU:C:1983:142
, punkt
), och domen av den 19 maj 1983, Verros/parlamentet (
306/81
,
EU:C:1983:143
, punkt
), enligt vilka tillsättningsmyndigheten, inom ramen för det särskilda förfarande som föreskrivs i artikel 29.2 i tjänsteföreskrifterna eller när det har utsetts en urvalskommitté till vilken tillsättningsmyndigheten har delegerat sin urvalsbefogenhet, inte är skyldig att tillämpa bestämmelserna i bilaga III till tjänsteföreskrifterna avseende meddelandena om uttagningsprov, utan även under förfarandet kan tillämpa kriterier som inte fastställts i meddelandet om lediga tjänster. Dessa domar meddelades emellertid inte i samband med ett urvalsförfarande där det i ett beslut, som särskilt antagits för att fastställa de olika stegen i detta förfarande, föreskrevs att kriterierna för den jämförande bedömningen skulle fastställas av den rådgivande kommittén på grundval av texten i meddelandet om rekrytering. Nämnda domar kan således inte utgöra stöd för parlamentets argument att det var möjligt att ändra kriterierna för den jämförande bedömningen under det aktuella urvalsförfarandet.
Parlamentet kan följaktligen inte med framgång göra gällande att tribunalen, i punkterna 117–119 i den överklagade domen, genom att anse att den rådgivande kommittén hade underlåtit att informera presidiet, i egenskap av tillsättningsmyndighet, om att de kriterier för den jämförande bedömningen av kvalifikationer som fastställts för det första steget i urvalsförfarandet inte hade använts för att jämföra sökandenas kvalifikationer under intervjuerna, fråntog presidiet en möjlighet att organisera urvalsförfarandet som omfattas av dess mycket stora utrymme för skönsmässig bedömning. I dessa punkter begränsade sig tribunalen nämligen till att precisera att det aktuella tillvägagångssättet inte uppfyllde kravet på att den jämförande bedömningen av sökandenas kvalifikationer och kompetens ska göras på grundval av de kriterier för den jämförande bedömningen av kvalifikationer som fastställts före mottagandet av ansökningarna på grundval av meddelandena om ledig tjänst, förflyttning och rekrytering och som inte kan ändras under urvalsförfarandet.
Parlamentets argument att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkterna 120–124 i den överklagade domen kan inte heller godtas.
För det första saknar parlamentet fog för att göra gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att den rådgivande kommittén begick ett fel när den inte informerade presidiet, i egenskap av tillsättningsmyndighet, om att de ursprungligen fastställda kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer inte hade använts under intervjuerna.
Det framgår i detta hänseende av punkt 123 i den överklagade domen, vars innehåll inte har bestritts inom ramen för överklagandet, att även om parlamentet i första instans hävdade att listan över ämnen och teman som togs upp under intervjuerna med sökandena hade överlämnats till presidiet i dess egenskap av tillsättningsmyndighet, så tillämpades de ursprungligen fastställda kriterierna för den jämförande bedömningen av sökandenas kvalifikationer inte under intervjuerna eller i samband med analysen av svaren på de frågor som ställts under intervjuerna, som ledde fram till rangordningen av sökandena i förhållande till deras kvalifikationer, och att den rådgivande kommittén hade underlåtit att informera presidiet om att dessa kriterier inte tillämpades. Tribunalen konstaterade emellertid, i punkt 113 i den överklagade domen, att kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer skulle översändas till tillsättningsmyndigheten för att denna skulle kunna få kännedom om och förstå på vilket sätt sökandenas kvalifikationer hade bedömts såväl vid urvalet av de sökande som skulle kallas till intervju, som vid de intervjuer med sökandena som låg till grund för deras rangordning enligt en preferensordning. Följaktligen kan parlamentet, eftersom det inte inför tribunalen lyckades styrka att de ämnen eller teman som hade fastställts för intervjuerna motsvarade de kriterier för den jämförande bedömningen av sökandenas kvalifikationer som ursprungligen fastställts och låg i linje med dessa, inte kritisera tribunalen för att den i punkterna 120–124 i den överklagade domen prövade huruvida presidiet, i egenskap av tillsättningsmyndighet, hade informerats om att kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer inte hade tillämpats under intervjuerna med sökandena.
För det andra saknar parlamentet fog för att hävda att tribunalen dömde utöver vad som hade yrkats av parterna (
ultra petita
) i punkterna 120–124 i den överklagade domen vad beträffar åsidosättandet av principen om insyn. Tribunalen konstaterade att det skett ett sådant åsidosättande i samband med ett åsidosättande av principen om god förvaltningssed, vad gäller underlåtenheten att uppfylla skyldigheten att informera presidiet dels om sambandet mellan de teman eller ämnen som skulle diskuteras under intervjuerna med de sökande och de kriterier för den jämförande bedömningen som hade fastställts innan ansökningarna mottogs, dels om att dessa kriterier inte användes under intervjuerna.
För det tredje, och i motsats till vad parlamentet har hävdat, finns det inte någon motsägelse i motiveringen mellan å ena sidan punkterna 66–73, å andra sidan punkterna 120–124 i den överklagade domen. I punkterna 66–73 i den överklagade domen konstaterade tribunalen nämligen endast att beslutet om fastställande av de olika stegen i urvalsförfarandet bildar en allmän ram för urvalsförfarandet och att den omständigheten att detta beslut inte innehåller någon detaljerad redogörelse för hur rekommendationen ska utformas och inte heller preciserar att sökandenas akter ska ställas till presidiets förfogande tillsammans med rapporten om intervjuerna och rekommendationen inte räcker för att anse att nämnda beslut strider mot principerna om god förvaltningssed, likabehandling och icke-diskriminering. Såsom generaladvokaten påpekade i punkt 61 i förslaget till avgörande hade tribunalen, i detta skede av resonemanget, ännu inte prövat frågan om sammanhanget mellan de kriterier som användes under urvalsförfarandet eller frågan om skyldigheten att informera presidiet, vilket innebär att konstaterandet i punkt 74 i den överklagade domen inte påverkar konstaterandet i punkterna 120–124 i nämnda dom.
Vad gäller det argument som parlamentet har åberopat för att visa att likabehandlingsprincipen tolkades felaktigt, enligt vilket ett förbud mot att ändra kriterierna för den jämförande bedömningen under urvalsförfarandet inte är förenligt med artikel 5 första och tredje styckena i bilaga III till tjänsteföreskrifterna, påpekar domstolen, i likhet med Fernando Carbajo Ferrero, att nämnda bilaga III inte är tillämplig på förfaranden enligt artikel 29.2 i tjänsteföreskrifterna.
När det gäller den invändning som rör tillämpningen av likabehandlingsprincipen i förevarande fall, konstaterar domstolen inledningsvis att den saknar verkan i den mån det anförs att tribunalen inte prövade, och än mindre fann, att parlamentet hade åsidosatt den rättsliga ram som fastställts i meddelandena om ledig tjänst, överflyttning och rekrytering. Såsom framgår av punkt 112 i den överklagade domen medför en ändring av kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer nämligen en risk för att dessa kriterier kan anpassas i förhållande till de sökande som har sökt den lediga tjänsten. I detta hänseende är det irrelevant att ta ställning till om en sådan ändring strider mot den nämnda ramen.
Samma bedömning ska göras när det gäller prövningen av huruvida de sju ämnen eller teman som fastställdes för intervjuerna med sökandena, och som endast följdes vid intervjuerna, fastställdes på grundval av meddelandet om rekrytering. Eftersom parlamentet i första instans inte uttryckligen åberopade och än mindre visade att en sådan överensstämmelse var för handen, kan det inte heller med framgång göra gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte göra en sådan prövning.
Slutligen, vad gäller risken för att kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer kan anpassas i förhållande till de sökande som sökt den lediga tjänsten, har parlamentet i huvudsak anfört att en sådan hypotetisk risk inte i sig är tillräcklig och att tribunalen följaktligen borde ha kontrollerat om de ämnen och teman som diskuterades under intervjuerna verkligen gynnade vissa sökande. Till stöd för sitt argument har parlamentet åberopat domen av den 6 februari 1986, Vlachou/revisionsrätten (
143/84
,
EU:C:1986:55
), och domen av den 13 juli 1989, Caturla-Poch och Fuente Pascual/parlamentet (
361/87 och 362/87
,
EU:C:1989:317
), av vilka det följer att det, när en uttagningskommitté fastställer bedömningskriterier efter att ha mottagit förteckningen över de sökande som tillåtits delta i proven, är möjligt att konstatera ett åsidosättande av principen om likabehandling först efter det att det undersökts om dessa kriterier objektivt sett är av sådan art att vissa sökande gynnas och andra missgynnas.
Såsom generaladvokaten påpekade i punkt 63 i förslaget till avgörande framgår det inte av denna rättspraxis att det, för att konstatera att principen om likabehandling har åsidosatts i ett urvalsförfarande, är nödvändigt att i varje enskilt fall pröva huruvida vissa sökande har gynnats och andra missgynnats. Dessutom rörde de mål som avgjordes genom de två domarna en annan fråga än den som är aktuell i förevarande mål, nämligen förhållandet mellan kriterierna för den jämförande bedömningen av kvalifikationer och de ämnen eller teman som togs upp under intervjuerna med sökandena och som fastställdes i syfte att välja den sökande som är bäst lämpad.
Vad gäller den invändning som parlamentet har riktat mot det skäl som anges i punkt 119 i den överklagade domen, enligt vilken det inte finns något i handlingarna i målet som visar att rangordningen i förhållande till kvalifikationer av sökandena ”enbart” grundade sig på de svar som lämnades vid intervjuerna, räcker det att påpeka att användningen av detta uttryck ingår som en del i tribunalens bedömning. Tribunalen använde nämligen ordet ”enbart”, dels på grund av att den i punkt 118 i den överklagade domen ansåg att de frågor som ställdes till de sökande under en intervju inte fick leda till att det antogs nya kriterier för den jämförande bedömningen av kvalifikationer, vilka antagits under urvalsförfarandet, efter det att ansökningarna redan hade mottagits och ”sorterats”, dels på grund av att tribunalen i punkt 123 i den överklagade domen konstaterade att kriterierna för den jämförande bedömningen av sökandenas kvalifikationer inte hade tillämpats under intervjuerna eller i samband med analysen av svaren på de frågor som ställts under intervjuerna, som ledde fram till rangordningen av sökandena i förhållande till deras kvalifikationer.
Mot bakgrund av dessa överväganden kan talan inte vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Den andra grunden
Den andra grunden innehåller två delar. Genom den första delgrunden har parlamentet gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att det omtvistade beslutet innehöll en uppenbart oriktig bedömning till följd av att de uppgifter som lämnades till presidiet om Fernando Carbajo Ferreros yrkesbana var ofullständiga. Som andra delgrund har parlamentet gjort gällande att denna påstådda uppenbart oriktiga bedömning beror på en missuppfattning av de faktiska omständigheterna och bevisningen.
Den andra grundens andra del ska prövas först.
Den första grundens andra del
–
Parternas argument
Genom den andra grundens andra del anser parlamentet att tribunalen missuppfattade de faktiska omständigheterna och bevisningen i punkterna 132, 139 och 176 i den överklagade domen.
För det första har parlamentet gjort gällande att det skäl som anges i punkt 139 i den överklagade domen, nämligen att Fernando Carbajo Ferreros yrkeserfarenhet vid generaldirektoratet för kommunikation inte vederbörligen beaktades, inte korrekt återspeglar den inledande meningen i den del av den rådgivande kommitténs rapport som rör intervjun med Fernando Carbajo Ferrero, och att formuleringen ”nu är enhetschef vid [generaldirektoratet för kommunikation] sedan år 2009” i denna del av rapporten endast återger Fernando Carbajo Ferreros ställning vid den tidpunkt då han ingav sin ansökan.
För det andra anser parlamentet att tribunalen uppenbart missuppfattade bevisningen genom att i punkt 132 i den överklagade domen konstatera att ”parlamentet vid förhandlingen medgav att utdraget ur rapporten om intervjuerna innehöll en felaktighet vad beträffar det datum då Fernando Carbajo Ferrero utsågs till enhetschef vid [generaldirektoratet för kommunikation]”. Parlamentet har, med hänvisning till ljudinspelningen av förhandlingen, gjort gällande att det inte medgett att en sådan felaktighet föreligger.
För det tredje har parlamentet bestridit det skäl som anges i punkt 176 i den överklagade domen – enligt vilket parlamentet motsatte sig den åtgärd för processledning som innebar att den fullständiga versionen av rapporten om intervjuerna och rekommendationen som upprättats av den rådgivande kommittén skulle inges – och gjort gällande att det vid förhandlingen uttryckligen angav att det var berett att inge en anonymiserad version av rapporten om intervjuerna men att detta erbjudande avvisades av tribunalen, som ansåg att det var för sent för ett sådant ingivande. Parlamentet har understrukit att det av artikel 88.1 i tribunalens rättegångsregler följer att nyttan av åtgärder för processledning och beslutet avseende dessa omfattas av tribunalens utrymme för skönsmässig bedömning.
Fernando Carbajo Ferrero har invänt att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grundens andra del.
–
Domstolens bedömning
Domstolen påpekar inledningsvis att tribunalen i punkt 139 i den överklagade domen angav att Fernando Carbajo Ferrero ”varit enhetschef för GD Kommunikation sedan år 2009”, trots att det av utdraget från den rapport om intervjuer som bifogats beslutet att avslå hans klagomål framgår att han ”nu är” enhetschef vid detta generaldirektorat sedan år 2009. Detta fel påverkar emellertid inte konstaterandet i samma punkt 139, enligt vilket ”sökanden, utan att motsägas av parlamentet, [preciserade] att han varit enhetschef vid detta generaldirektorat sedan år 1999”.
Det är vidare utan framgång som parlamentet har åberopat ljudinspelningen av förhandlingen vid tribunalen för att visa att det inte under förhandlingen medgav att utdraget ur rapporten om intervjuerna innehöll en felaktighet avseende det datum då Fernando Carbajo Ferrero utsågs till enhetschef vid generaldirektoratet för kommunikation.
Även om det antas att parlamentet vid förhandlingen inte medgav att utdraget ur rapporten om intervjuerna innehöll en sådan felaktighet, har det nämligen inte ifrågasatt tribunalens konstaterande i punkt 139 i den överklagade domen vad gäller det datum då Fernando Carbajo Ferrero utsågs till enhetschef vid detta generaldirektorat. Med hänsyn till att Fernando Carbajo Ferrero lade fram denna bevisning redan i den ansökan genom vilken talan väcktes, bland annat i punkterna 7, 94 och, 99, i fotnot 21 och i bilaga A.5 till ansökan, och till att parlamentet inte har visat att det uttryckligen tillbakavisade denna bevisning i första instans, kan parlamentet inte med framgång göra gällande att tribunalen missuppfattade bevisningen och felaktigt grundade sig på denna felaktighet.
Slutligen kan inte heller den sista invändningen i den andra grundens andra del godtas. Det framgår nämligen av punkt 177 i den överklagade domen att tribunalen motiverade sitt beslut att avslå Fernando Carbajo Ferreros begäran om åtgärder för processledning med att de uppgifter som lämnats till den var tillräckliga för att bedöma huruvida det omtvistade beslutet var lagenligt, och inte med hänvisning till att parlamentet hade invänt mot det.
Under dessa omständigheter kan talan inte vinna bifall såvitt avser denna del av den andra grunden.
Den andra grundens första del
–
Parternas argument
Parlamentet har genom den andra grundens första del gjort gällande att tribunalen, i punkterna 139, 143 och 146 i den överklagade domen, gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att det omtvistade beslutet innehöll en uppenbart oriktig bedömning till följd av att de uppgifter som lämnats till presidiets ledamöter om Fernando Carbajo Ferreros yrkesbana var ofullständiga.
Parlamentet anser att tribunalen missuppfattade syftet med rapporten om intervjuerna, vilket är att informera presidiet om sökandenas prestationer under intervjuerna och inte att tillhandahålla presidiet uppgifter om sökandenas yrkeserfarenhet. Parlamentet har erinrat om att information om sökandenas kompetens och yrkeserfarenhet redan hade lämnats till presidiet inom ramen för det första steget i urvalsförfarandet och att denna information förblev tillgänglig för presidiet under hela detta förfarande. Detta är skälet till att rapporten om intervjuerna endast i inledningen återger den tjänst som sökandena innehade och som de hade angett när de lämnade in sina ansökningar.
Parlamentet anser vidare att tribunalen åsidosatte sin egen rättspraxis, enligt vilken tillsättningsmyndighetens innehav av samtliga akter angående sökandena till en ledig tjänst räcker för att underkänna en grund avseende eventuella fel vad beträffar en sökandes kvalifikationer som anges i en rekommendation som en urvalskommitté överlämnat till tillsättningsmyndigheten.
Slutligen har parlamentet gjort gällande att tribunalen saknade fog för att i punkt 139 i den överklagade domen fastställa att den rådgivande kommittén inte hade tagit vederbörlig hänsyn till Fernando Carbajo Ferreros erfarenhet vid bedömningen av hans ansökan till den tjänst som skulle tillsättas, i och med att den underlåtit att beakta hans erfarenhet som tillfälligt ansvarig för mediedirektoratet vid generaldirektoratet för kommunikation sedan den 1 juni 2018. I sin ansökan hade Fernando Carbajo Ferrero emellertid inte hänvisat till denna erfarenhet, då den tjänsten inleddes efter utgången av den föreskrivna fristen för att inkomma med ansökningar.
Fernando Carbajo Ferrero har anfört att överklagandet inte kan vinna bifall på denna del av den andra grunden.
–
Domstolens bedömning
Vad gäller parlamentets första invändning ska det påpekas att det, såsom framgår av punkt 137 i den överklagade domen, ankom på tribunalen att pröva huruvida administrationen hade använt sitt utrymme för skönsmässig bedömning med avseende på Fernando Carbajo Ferreros kvalifikationer på ett uppenbart felaktigt sätt. Såsom framgår av punkt 90 i den överklagade domen, vari innehållet i beslutet att avslå Fernando Carbajo Ferreros klagomål beskrivs, hade presidiet, när det fattade sitt beslut, i lokalen tillgång till samtliga relevanta handlingar, nämligen samtliga sökandes personalakter (curriculum vitae och personliga brev), en tabell som sammanfattade deras ansökningar och den rapport om intervjuerna som hade upprättats av den rådgivande kommittén, så att de av presidiets ledamöter som så önskade hade kunnat ta del av dessa handlingar före sammanträdet.
Eftersom presidiets ledamöter endast hade möjlighet att ta del av nämnda handlingar, för det fall de så önskade, men parlamentet, såsom framgår av punkt 143 i den överklagade domen, inte har visat att de använde sig av denna möjlighet vad gäller Fernando Carbajo Ferreros akt, hade tribunalen fog för att anse att det mot bakgrund av rapporten om intervjuerna, skulle fastställas huruvida tillsättningsmyndigheten hade informerats på ett korrekt sätt av den rådgivande kommittén om Fernando Carbajo Ferreros yrkeserfarenhet. Det saknas således fog för denna invändning.
Vad gäller den andra invändningen kan parlamentet inte åberopa domen av den 13 december 1990, Kalavros/domstolen (
T‑160/89 och T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). I det mål som avgjordes genom den domen hade nämligen, till skillnad från i förevarande fall, den handling som innehöll påstådda felaktigheter ingetts till tillsättningsmyndigheten i samband med en första granskning av ansökningarna och sökanden i det målet fanns med bland de sökande som valdes ut i detta första urval, vilket innebär att dessa fel, även om de skulle anses styrkta, inte hade missgynnat vederbörande. I nämnda mål hade, såsom framgår av punkt 53 i nämnda dom, ledamöterna i den administrativa kommittén, vid det slutliga urvalet, och därefter ledamöterna i domstolen, tillgång till varje sökandes fullständiga akt, vilket inte motsvarar en situation där det endast finns en möjlighet att ta del av handlingarna innan tillsättningsmyndighetens sammanträde, i motsats till vad som konstaterats i punkt 90 i den överklagade domen. Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser denna invändning.
Vad gäller den tredje invändningen har domstolen redan slagit fast att det i princip ankommer på de sökande att förse uttagningskommittén med alla uppgifter som de anser vara användbara vid bedömningen av deras ansökan (dom av den 12 juli 1989, Belardinelli m.fl./domstolen,
225/87
,
EU:C:1989:309
punkt 24). Det ankom således på Fernando Carbajo Ferrero att uttryckligen ange sin erfarenhet på tjänsten som tillfälligt ansvarig för mediedirektoratet vid generaldirektoratet för kommunikation, i synnerhet som denna tjänst inleddes efter den föreskrivna fristen för att inkomma med ansökningar. Det ska dessutom påpekas att Fernando Carbajo Ferrero hade möjlighet att hänvisa till nämnda erfarenhet under sin intervju med den rådgivande kommittén.
Även om parlamentet har fog för sitt påstående att tribunalen felaktigt ansåg att den rådgivande kommittén inte på ett korrekt sätt hade beaktat Fernando Carbajo Ferreros erfarenhet av den tjänst som skulle tillsättas i egenskap av tillfälligt ansvarig på denna tjänst sedan den 1 juni 2018, är denna underlåtenhet att beakta denna erfarenhet ändå inte av sådan art att den påverkar det skäl som anges i punkt 145 i den överklagade domen, enligt vilket det omtvistade beslutet innehåller en uppenbart oriktig bedömning till följd av att sökanden A valdes utan att tillsättningsmyndigheten korrekt hade informerats om Fernando Carbajo Ferreros yrkeserfarenhet. Denna invändning är följaktligen verkningslös.
Såsom framgår av punkterna 132 och 139 i den överklagade domen angavs det nämligen i utdraget ur rapporten om intervjuerna att Fernando Carbajo Ferrero var enhetschef vid generaldirektoratet för kommunikation sedan år 2009, trots att Fernando Carbajo Ferrero hade utnämnts till enhetschef vid nämnda generaldirektorat år 1999.
Under dessa omständigheter kan talan inte vinna bifall såvitt avser denna del av den andra grunden och därmed inte såvitt avser någon del av den andra grunden.
Andrahandsgrunden
Parternas argument
Parlamentet har genom denna grund gjort gällande att unionsdomstolen, i den mån det omtvistade beslutet gynnar en tredje man, är skyldig att först, på grundval av en prövning i varje enskilt fall, kontrollera om en ogiltigförklaring inte är en alltför långtgående sanktionsåtgärd. Vid denna prövning ska hänsyn tas till arten av den oegentlighet som har begåtts, sökandens intressen, tredje mans och tjänstens intressen, och domstolen är dessutom skyldig att göra en avvägning mellan de föreliggande intressena. Parlamentet har i detta avseende bland annat åberopat domen av den 5 december 2017, Spadafora/kommissionen (
T‑250/16 P
, ej publicerad,
EU:T:2017:866
, punkt
), och understrukit att underlåtenheten att företa en sådan prövning i den överklagade domen medför en bristande motivering och ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
Fernando Carbajo Ferrero har invänt att talan inte kan vinna bifall på denna grund.
Domstolens bedömning
I punkt 110 i domen av den 5 december 2017, Spadafora/kommissionen (
T‑250/16 P
, ej publicerad,
EU:T:2017:866
), som parlamentet har åberopat, fastställs principen om återställande av den rättsliga situation som sökanden befann sig i innan den oegentlighet som urvalskommittén gjorde sig skyldig till begicks, och ett undantag från denna princip, när den med detta återställande förbundna ogiltigförklaringen av rättsakter riktade till tredje man och till förmån för dessa, skulle utgöra en alltför långtgående sanktionsåtgärd för den oegentlighet som har begåtts. Vidare hänvisas i denna punkt till domen av den 31 mars 2004, Girardot/kommissionen (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
), och indirekt till domen av den 5 juni 1980, Oberthür/kommissionen (
24/79
,
EU:C:1980:145
).
Vad gäller detta undantag ska det erinras om att domstolen i den sistnämnda domen konstaterade att befordringsförfarandet avseende fyrtio tjänstemän innehöll en oegentlighet i fråga om sökanden i det mål som avgjordes genom den domen, med motiveringen att vederbörandes betygsrapport ännu inte hade upprättats vid den tidpunkt då förslagen om befordran överlämnades till befordringskommittén, medan betygsrapporterna för samma period avseende andra befordringsbara tjänstemän hade underställts denna kommitté och tillsättningsmyndigheten, vilket innebar att sökanden försattes i en mindre förmånlig situation än andra befordringsbara tjänstemän. Domstolen slog emellertid fast att en ogiltigförklaring av befordran av de fyrtio tjänstemän som faktiskt befordrats skulle utgöra en alltför långtgående sanktionsåtgärd för den oegentlighet som begåtts och att en ersättning för den ideella skada som sökanden lidit i det målet utgjorde den form av gottgörelse som bäst motsvarade både sökandens och tjänstens intressen (dom av den 5 juni 1980, Oberthür/kommissionen,
24/79
,
EU:C:1980:145
, punkterna
och
).
I enlighet med denna rättspraxis konstaterade tribunalen, i domen av den 31 mars 2004, Girardot/kommissionen (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
, punkt
), att kommissionen inte hade visat att den vederbörligen beaktat sökandens kvalifikationer innan den avslog vederbörandes ansökningar till åtta fasta anställningar och anställde åtta andra sökanden, men fann att en ogiltigförklaring av besluten om tillsättning av de aktuella tjänsterna skulle utgöra en alltför långtgående sanktionsåtgärd för kommissionens rättsstridiga handlande, eftersom det skulle strida mot proportionalitetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar, liksom mot tjänstens intresse, att endast av denna anledning frånta de sökanden som valts ut och blivit tjänstemän förmånen av deras anställning.
Utan att det är nödvändigt att precisera gränserna för detta undantags räckvidd, som kan variera beroende på de särskilda omständigheterna i varje enskilt mål, konstaterar domstolen att nämnda undantag inte är tillämpligt i förevarande fall och att tribunalen, med hänsyn till de särskilda omständigheterna i den tvist som var anhängig vid den, inte var skyldig att pröva huruvida det eventuellt var för långtgående att ogiltigförklara beslutet att tillsätta A på tjänsten som mediedirektör.
Det ska nämligen, såsom framgår av punkterna 123, 124, 144 och 145 i den överklagade domen, konstateras att den oegentlighet i urvalsförfarandet som bestod dels i att kriterierna för den jämförande bedömningen av sökandenas kvalifikationer inte tillämpades under intervjuerna med sökandena, dels i att det gjordes en uppenbart oriktig bedömning och en felaktig jämförelse av sökandenas kvalifikationer till följd av att de uppgifter som lämnades till tillsättningsmyndigheten var ofullständiga, inte bara påverkade bedömningen av Fernando Carbajo Ferreros ansökan utan även bedömningen av A:s ansökan.
Det ska dessutom konstateras att Fernando Carbajo Ferreros intresse av att få det omtvistade beslutet ogiltigförklarat är uppenbart och att det endast är A:s intresse som påverkas av denna ogiltigförklaring, samt att A inte kan göra gällande berättigade förväntningar på att hans utnämning ska kvarstå, eftersom Fernando Carbajo Ferrero väckte talan mot beslutet inom den föreskrivna fristen.
Vad gäller tjänstens intresse ska det påpekas att parlamentet inte har hävdat att det har framfört några argument i syfte att visa att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle medföra särskilda svårigheter. Det är under alla omständigheter utrett att Fernando Carbajo Ferrero från och med den 1 juni 2018, i väntan på att en mediedirektör skulle utnämnas, tillfälligt tilldelades ansvaret för arbetsuppgifterna hänförliga till denna tjänst i syfte att säkerställa kontinuiteten i tjänsten vid mediedirektoratet. Det finns inget i handlingarna i målet som tyder på att det tillfälliga utövandet av mediedirektörens funktioner innebar att det förelåg några problem inom detta direktorat.
Eftersom det under omständigheterna i förevarande fall inte var nödvändigt att tribunalen prövade huruvida ogiltigförklaringen av det omtvistade beslutet var oproportionerlig med hänsyn till de konstaterade oegentligheternas art, A:s intresse och tjänstens intresse, och med beaktande av att den överklagade domen följaktligen inte är bristfälligt motiverad i detta avseende, kan talan inte vinna bifall på den grund som åberopats i andra hand.
Eftersom överklagandet inte kan vinna bifall på någon av de grunder som har åberopats, ska det ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet avvisas eller ogillas. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Fernando Carbajo Ferrero har yrkat att parlamentet ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom parlamentet har tappat målet, ska det förpliktas att bära sina rättegångskostnader och ersätta Fernando Carbajo Ferreros rättegångskostnader.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Europaparlamentet ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Fernando Carbajo Ferreros kostnader.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.