CELEX: 62016TJ0587
Verejná služba
Úradníci
Prijímanie do zamestnania
Oznámenie o výberovom konaní EPSO/AST‑SC/03/15
Nepripustenie k hodnotiacim skúškam
Žiadosť o preskúmanie
Odmietnutie postúpiť túto žiadosť výberovej komisii verejného výberového konania z dôvodu zmeškania lehoty
Rozdelenie právomocí medzi EPSO a výberovú komisiu výberového konania

Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 8. januára 2015 Európsky úrad pre výber pracovníkov (EPSO) uverejnil v
Úradnom vestníku Európskej únie
oznámenie o verejnom výberovom konaní formou testov EPSO/AST‑SC/03/15‑3 na vytvorenie rezervného zoznamu sekretárov a administratívnych pracovníkov (platové triedy SC 1 a SC 2) v rôznych oblastiach (ďalej len „verejné výberové konanie“) (
Ú. v. EÚ C 3 A, 2015, s. 1
).
Dňa 12. februára 2015 si žalobkyňa HM podala prihlášku do verejného výberového konania. Vybrala si oblasť „sekretárske a podporné práce“ a platovú triedu SC 2, ale súhlasila, aby bola jej prihláška prípadne zmenená na platovú triedu SC 1.
Príloha III bod 2 oznámenia o verejnom výberovom konaní stanovuje, pokiaľ ide o osobitné podmienky účasti týkajúce sa diplomov, tri samostatné podmienky, z ktorých len posledná podmienka je v prejednávanej veci relevantná. Táto podmienka znie takto:
„odborná príprava (zodpovedajúca úrovni 4 európskeho kvalifikačného rámca) s minimálnou dĺžkou štúdia jeden rok a následná minimálne trojročná odborná prax. Odborná príprava a prax musia prevažne súvisieť s náplňou práce“.
Žalobkyňa sa zúčastnila vstupných testov 25. marca 2015. Listom z 11. júna 2015 ju EPSO informoval, že tieto testy úspešne absolvovala, pričom získala požadované minimum v každom z nich. V tom istom liste EPSO uviedol, že v ďalšej fáze výberová komisia verejného výberového konania (ďalej len „výberová komisia“) preskúma elektronické prihlášky s cieľom overiť splnenie podmienok účasti zo strany uchádzačov.
Účastníci sporu sa nezhodujú v tom, či bola žalobkyňa informovaná prostredníctvom elektronickej komunikácie na jej používateľskom konte EPSO, že výberová komisia po preskúmaní jej on‑line prihlášky rozhodla o jej nepripustení do ďalšej fázy verejného výberového konania, 30. júla 2015, alebo neskôr. Vo svojom rozhodnutí (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí prihlášky“) sa výberová komisia opierala o skutočnosť, že žalobkyňa nemá požadované vzdelanie, a to konkrétne, že napriek tomu, že preukázala odbornú prípravu v trvaní jedného roka, táto odborná príprava nesúvisela prevažne s náplňou práce, ktorá je predmetom verejného výberového konania.
Medzi účastníkmi konania existuje ďalšia nezhoda v tom, v akých dňoch si žalobkyňa prehliadala svoje používateľské konto EPSO. Zatiaľ čo žalobkyňa tvrdí, že svoje používateľské konto si prehliadala pravidelne a naposledy 29. júla a 4. augusta 2015 bez toho, aby tam našla nové správy alebo oznámenia, Európska komisia uvádza, že elektronický denník informačného systému týkajúceho sa používateľských kont EPSO ukazuje, že žalobkyňa si prehliadala svoje používateľské konto len 8. augusta 2015 o 20:41 hod., pričom na tomto používateľskom konte bolo rozhodnutie výberovej komisie sprístupnené už deväť dní predtým.
Dňa 7. augusta 2015 žalobkyňa dostala od úradu EPSO automatickú elektronickú správu, ktorej obsah bol nasledujúci:
„Dátum odoslania: piatok 7. augusta 2015 o 15:26 hod. …
Predmet: Vo Vašom používateľskom konte EPSO bola uverejnená nová správa. …
Toto je automatická elektronická správa. Prosím neodpovedajte.
Vážený uchádzač, vážená uchádzačka,
Toto oznámenie sa týka Vašej prihlášky do konkurzu alebo výberového konania Kariéra v EÚ organizovaného úradom [EPSO].
Vo Vašom používateľskom konte EPSO bola uverejnená nová správa.
Do Vášho používateľského konta sa môžete prihlásiť prostredníctvom tohto odkazu:…
S pozdravom,
Poznámka: Pripomíname Vám, že Vaše používateľské konto EPSO by ste si mali kontrolovať aspoň dvakrát za týždeň, ako sa uvádza v Príručke pre verejné výberové konania alebo vo výzve na vyjadrenie záujmu. Všetky úradné oznámenia sa zasielajú prostredníctvom používateľského konta EPSO a právny význam majú len dátumy uvedené v týchto uverejnených listoch.
Toto oznámenie e‑mailom je doplnkovou službou úradu EPSO bez právneho významu.
Oznámenie e‑mailom sa zasiela v rovnakom čase, ako je uverejnená nová správa vo vašom používateľskom konte EPSO. Z dôvodov, ktoré nevieme ovplyvniť, sa môže doručenie oznámení e‑mailom v niektorých prípadoch omeškať. Žiadne sťažnosti podané z dôvodu tohto omeškania sa nebudú zohľadňovať.
Tím EPSO.“
Dňa 13. augusta 2015 žalobkyňa podala na základe bodu 3.4.3 Všeobecných pravidiel platných pre verejné výberové konania (
Ú. v. EÚ C 60 A, 2014, s. 1
, ďalej len „všeobecné pravidlá“) žiadosť o preskúmanie rozhodnutia výberovej komisie o zamietnutí prihlášky (ďalej len „žiadosť o preskúmanie“). V podstate tvrdila, že elektronická komunikácia na jej používateľskom konte EPSO týkajúca sa rozhodnutia o zamietnutí prihlášky nebola dostatočne odôvodnená, keďže pozostávala len zo zopakovania znenia oznámenia o verejnom výberovom konaní. Okrem toho na jednej strane uviedla, že výberová komisia v predchádzajúcom výberovom konaní jej povolila zúčastniť sa na hodnotiacich testoch daného výberového konania, ktoré sa podľa nej tiež týkalo sekretárskych podporných prác a v rámci ktorého bola stanovená vyššia úroveň vzdelania než bola stanovená v rámci predmetného verejného výberového konania. Na druhej strane žalobkyňa tvrdila, že v takom prípade skutočnosť, že výberová komisia si neosvojila posúdenie vykonané v rámci skoršieho výberového konania, musí byť osobitne odôvodnená.
E‑mailom zo 17. augusta 2015 EPSO prostredníctvom pani N. H., vedúcej tímu pre vzťahy s uchádzačmi, žalobkyni oznámil, že jej žiadosť o preskúmanie nemôže zohľadniť, keďže nebola podaná v lehote desiatich kalendárnych dní stanovenej vo všeobecných pravidlách (ďalej len „rozhodnutie EPSO zo 17. augusta 2015“). EPSO žalobkyni oznámil, že táto lehota začala plynúť 30. júla 2015 v nadväznosti na elektronické oznámenie na používateľskom konte EPSO.
Dňa 1. septembra 2015 žalobkyňa požiadala e‑mailom EPSO, aby bezodkladne zaslalo jej žiadosť o preskúmanie výberovej komisii. V tomto ohľade vychádzala z bodu 3.4.3 všeobecných pravidiel, podľa ktorého sa žiadosti o preskúmanie „predlož[ia] subjektu, ktorý prijal napadnuté rozhodnutie (buď výberovej komisii, alebo úradu EPSO), na posúdenie“. Uviedla, že v rozsahu, v akom sa žiadosť o preskúmanie týkala rozhodnutia o zamietnutí prihlášky, ktoré prijala výberová komisia, mala byť v každom prípade predložená výberovej komisii.
Dňa 16. septembra 2015 EPSO informoval žalobkyňu, že jej žiadosť o preskúmanie uvedenú v bode 10 vyššie nemožno zohľadniť z dôvodu jej oneskorenia. E‑mailom z 20. septembra 2015 sa žalobkyňa opätovne opýtala, či bola jej žiadosť o preskúmanie predložená výberovej komisii.
Dňa 25. septembra 2015 bola žalobkyni doručená nasledujúca odpoveď úradu EPSO:
„Ako už bolo vysvetlené v našich predchádzajúcich listoch, my (EPSO) zasielame výberovej komisii v rámci našich právomocí len sťažnosti [Beschwerden], ktoré boli predložené v stanovených lehotách. Keďže v prípade Vašej sťažnosti [Beschwerde] to neplatí, Vaša sťažnosť nebola zaslaná.“
Dňa 4. novembra 2015 podala žalobkyňa písomnú sťažnosť proti „rozhodnutiam“ zo 17. augusta, 16. a 25. septembra 2015, ktorými jej EPSO oznámil, že jej žiadosť o preskúmanie nebude zohľadnená.
Rozhodnutím zo 17. marca 2016 bola sťažnosť žalobkyne zamietnutá. Nemecký preklad tohto rozhodnutia jej bol zaslaný 18. apríla 2016.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu Európskej únie 23. marca 2016 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie. Vec bola zapísaná do registra pod číslom F‑17/16.
Podaním doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 6. apríla 2016 žalobkyňa požiadala o zachovanie anonymity podľa článku 48 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu. Listom z 28. apríla 2016 kancelária Súdu pre verejnú službu informovala žalobkyňu, že tejto žiadosti sa vyhovelo.
Podľa článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2016/1192 zo 6. júla 2016 o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni v sporoch medzi Európskou úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd (
Ú. v. EÚ L 200, 2016, s. 137
) bola táto vec prenesená na Všeobecný súd v stave, v akom sa nachádzala k 31. augustu 2016. Táto vec tak bola zapísaná do registra pod číslom T‑587/16 a pridelená štvrtej komore.
Keďže účastníci konania nepožiadali o nariadenie pojednávania podľa článku 106 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, Všeobecný súd (štvrtá komora), ktorý sa domnieva, že má na základe písomností v spise dostatok informácií, rozhodol podľa článku 106 ods. 3 rokovacieho poriadku, že o žalobe rozhodne bez ústnej časti konania.
Všeobecný súd 5. februára 2018 položil Komisii písomné otázky. Svoje odpovede doručila Všeobecnému súdu v stanovenej lehote. Dňa 13. marca 2018 žalobkyňa predložila v tejto súvislosti svoje pripomienky.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil rozhodnutie EPSO zo 17. augusta 2015,
–
zrušil „implicitné rozhodnutie“ výberovej komisie nevyhovieť žiadosti o preskúmanie,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O prípustnosti žaloby
Komisia v podstate tvrdí, že žaloba proti rozhodnutiu úradu EPSO zo 17. augusta 2015 je neprípustná, keďže nejde o rozhodnutie o zamietnutí prihlášky, ani odpoveď výberovej komisie na žiadosť o preskúmanie. Podľa nej len rozhodnutie o zamietnutí prihlášky spôsobuje žalobkyni ujmu v rozsahu, v akom zmenilo jej právne postavenie a priamo a bezprostredne poškodilo jej záujmy. Rozhodnutím úradu EPSO zo 17. augusta 2015 sa na tomto konštatovaní nič nemení, keďže ide len o odmietnutie zohľadniť žiadosť o preskúmanie, a to z formálnych dôvodov zmeškania lehoty. Komisia tvrdí, že toto rozhodnutie úradu EPSO je „čisto potvrdzujúce“, nemá žiadny samostatný obsah a nenahrádza rozhodnutie o zamietnutí prihlášky. Podľa Komisie teda nemôže byť predmetom sťažnosti ani žaloby pred Všeobecným súdom.
Komisia tvrdí, že žalobkyňa mala jednoznačne k dispozícii možnosť súdnej ochrany. Komisia zastáva názor, že žalobkyňa mala možnosť napadnúť rozhodnutie o zamietnutí prihlášky priamo pred súdom Európskej únie v súlade s článkom 270 ZFEÚ bez toho, aby bolo potrebné predtým podať sťažnosť, alebo podať proti nemu sťažnosť. Podľa nej však žalobkyňa nebola oprávnená vybrať si „tretiu cestu“ a podať žalobu proti aktu, ktorý jej nespôsobuje ujmu. Podľa Komisie žalobkyňa mala tiež právnu možnosť dosiahnuť, aby výberová komisia preskúmala rozhodnutie o zamietnutí prihlášky.
Komisia tvrdí, že aj keby rozhodnutie úradu EPSO zo 17. augusta 2015 predstavovalo akt spôsobujúci ujmu, žalobkyňa by v žiadnom prípade nemala v prejednávanej veci žiadny skutočne existujúci záujem na konaní. Je zrejmé, že prípadné zrušenie rozhodnutia úradu EPSO zo 17. augusta 2015 neprinesie žalobkyni žiadny prospech, keďže nenapadla rozhodnutie o zamietnutí prihlášky. Z tohto dôvodu by sa podľa Komisie výberová komisia nemohla ani v prípade zrušenia rozhodnutia úradu EPSO zo 17. augusta 2015 vyjadriť k obsahu rozhodnutia o zamietnutí prihlášky. Navyše odkaz na uznesenie z 3. apríla 2001, Zaur‑Gora a Dubigh/Komisia (
T‑95/00 a T‑96/00
,
EU:T:2001:114
), nie je relevantný, pretože v prejednávanej veci sa nevyskytlo žiadne nové rozhodnutie výberovej komisie na základe žiadosti o preskúmanie, takže nemohla začať plynúť žiadna nová lehota.
Komisia napokon tvrdí, že návrh žalobkyne na zrušenie údajného „implicitného rozhodnutia“ výberovej komisie je neprípustný z dôvodu porušenia zásady zhody medzi sťažnosťou a žalobou. V každom prípade je potrebné zamietnuť tento návrh žalobkyne, keďže článok 90 ods. 1 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) nestanovuje, že by žiadosť o preskúmanie rozhodnutia výberovej komisie bolo možné implicitne zamietnuť. Keďže výberová komisia nie je súčasťou administratívy a je od nej nezávislá, jej mlčanie nemožno vykladať ako „implicitné negatívne rozhodnutie“. Otázka, aké by boli dôsledky nekonania výberovej komisie po podaní žiadosti o preskúmanie, je podľa Komisie čisto hypotetická otázka.
Žalobkyňa spochybňuje tvrdenia Komisie.
Všeobecný súd zastáva názor, že v prvom rade je potrebné preskúmať prípustnosť druhého žalobného návrhu a následne prípustnosť prvého žalobného návrhu.
O prípustnosti druhého žalobného návrhu
Na úvod je potrebné zdôrazniť, že žalobkyňa svojou žalobou napáda po prvé rozhodnutie úradu EPSO zo 17. augusta 2015 a po druhé údajné „implicitné rozhodnutie“ výberovej komisie nevyhovieť žiadosti o preskúmanie.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, pokiaľ uchádzač vo výberovom konaní požiada o preskúmanie rozhodnutia výberovej komisie, práve rozhodnutie prijaté výberovou komisiou po preskúmaní situácie uchádzača predstavuje akt, ktorý mu spôsobuje ujmu v zmysle článku 90 ods. 2 alebo prípadne článku 91 ods. 1 služobného poriadku (pozri v tomto zmysle uznesenie z 3. apríla 2001, Zaur‑Gora a Dubigh/Komisia,
T‑95/00 a T‑96/00
,
EU:T:2001:114
, bod
, a rozsudok z 13. decembra 2006, Heus/Komisia,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, bod
).
V prejednávanej veci je nesporné, že rozhodnutie zo 17. augusta 2015 prijal EPSO. Z procesných písomností Komisie a jej odpovedí na otázky Všeobecného súdu vyplýva, že výberová komisia nemala vedomosť o existencii žiadosti žalobkyne o preskúmanie. V tomto ohľade Komisia výslovne uznala, že žiadosť o preskúmanie podaná žalobkyňou nebola súčasťou žiadostí o preskúmanie predložených výberovej komisii. Je tiež nesporné, že výberová komisia nebola osobitne informovaná po vydaní rozhodnutia úradu EPSO zo 17. augusta 2015, aby ju nezohľadňovala. Nanajvýš bola „všeobecným spôsobom“ informovaná o tom, že EPSO zamietol oneskorené žiadosti o preskúmanie.
Za týchto okolností je potrebné dospieť k záveru, že vzhľadom na to, že výberová komisia nemala vedomosť o existencii žiadosti žalobkyne o preskúmanie, nemožno sa domnievať, že prijala akékoľvek „implicitné rozhodnutie“ o jej zamietnutí.
Druhý žalobný návrh je teda bezpredmetný, a preto je potrebné ho zamietnuť ako neprípustný.
O prípustnosti prvého žalobného návrhu
Pokiaľ ide o tvrdenia Komisie, podľa ktorých rozhodnutie úradu EPSO zo 17. augusta 2015 nepredstavuje akt spôsobujúci žalobkyni ujmu, je čisto potvrdzujúce, nemá žiadny samostatný obsah a nenahrádza rozhodnutie o zamietnutí prihlášky, je potrebné konštatovať, že EPSO rozhodnutím zo 17. augusta 2015 zamietol žiadosť žalobkyne o preskúmanie. Z judikatúry pripomenutej v bode 29 vyššie vyplýva, že rozhodnutie, ktorým sa zamieta žiadosť o preskúmanie, by žalobkyni spôsobovalo ujmu a v dôsledku toho by bolo napadnuteľné, ak by ho prijala výberová komisia.
Ak tak ako v prejednávanej veci žiadosť o preskúmanie podanú uchádzačom zamietne EPSO z dôvodu zmeškania lehoty, tento uchádzač má záujem na tom, aby zákonnosť rozhodnutia preskúmal súd Únie. Takéto zamietnutie bráni tomu, aby samotná výberová komisia preskúmala túto žiadosť o preskúmanie, ale jeho zrušenie Všeobecným súdom by viedlo k prijatiu nového rozhodnutia o uvedenej žiadosti.
Je totiž potrebné pripomenúť, že v bode 3.4.3 všeobecných pravidiel sa výslovne stanovuje, že ak bude odpoveď na žiadosť o preskúmanie kladná, dotknutá osoba bude znovu začlenená do výberového konania, a to do tej fázy, z ktorej bola vylúčená, bez ohľadu na to, ako ďaleko výberové konanie pokročilo. Okolnosť, že verejné výberové konanie bolo medzičasom ukončené, tento záver nespochybňuje, keďže žalobkyňa má naďalej prinajmenšom záujem na vydaní rozhodnutia týkajúceho sa zákonnosti predmetného výberového konania s tým cieľom, aby v budúcnosti nedošlo k opakovanej nezákonnosti v rámci takého konania, ktoré je analogické konaniu v prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júna 2007, Wunenburger/Komisia,
C‑362/05 P
,
EU:C:2007:322
, bod
). Nie je totiž vylúčené, že EPSO môže mať v neskoršom a analogickom výberovom konaní podobné postavenie. Za týchto okolností sa Komisia nemôže dovolávať neprípustnosti žaloby z dôvodu, že verejné výberové konanie bolo medzičasom ukončené.
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné dospieť k záveru, že rozhodnutie úradu EPSO zo 17. augusta 2015 predstavuje akt spôsobujúci ujmu žalobkyni a že žalobkyňa má skutočne existujúci a dostatočne závažný záujem na zrušení tohto rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. septembra 2008, Angé Serrano a i./Parlament,
T‑47/05
,
EU:T:2008:384
, bod
).
O veci samej
Na podporu žaloby žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody založené po prvé na nedostatku právomoci úradu EPSO na prijatie rozhodnutia zo 17. augusta 2015, po druhé na porušení zásady právnej istoty, po tretie na nesprávnej kvalifikácii žiadosti o preskúmanie a po štvrté na nesprávnom posúdení dodržania lehoty, v ktorej bolo možné podať žiadosť o preskúmanie.
V rámci prvého žalobného dôvodu žalobkyňa v podstate tvrdí, že vzhľadom na skutočnosť, že jej žiadosť o preskúmanie sa týkala rozhodnutia o zamietnutí prihlášky, v súlade s jasným znením všeobecných pravidiel mala byť predložená výberovej komisii, ktorá toto rozhodnutie prijala. Konkrétnejšie sa domnieva, že EPSO nemá právomoc posudzovať omeškanie žiadosti o preskúmanie, keďže jeho jedinou funkciou je poskytnutie „administratívnej podpory“ výberovým komisiám v rámci verejných výberových konaní. Nanajvýš je oprávnený oznámiť výberovej komisii prekročenie lehôt. Podľa žalobkyne žiadny právny akt neumožňuje úradu EPSO prijať predmetné rozhodnutie namiesto výberovej komisie. Takýto prístup nevyplýva ani z predchádzajúcej praxe administratívy. Odlišný výklad by nebol v súlade s funkciou, ktorú má EPSO v rámci verejných výberových konaní. Žalobkyňa uvádza, že zo všeobecnej zásady správneho práva vyplýva, že prináleží samotnému orgánu alebo vyššej inštancii, aby rozhodli o opravných prostriedkoch podaných proti rozhodnutiam tohto orgánu. Žalobkyňa napokon tvrdí, že EPSO nemohol odôvodniť rozhodnutie zo 17. augusta 2015. Z toho vyplýva, že v tomto ohľade nebol oprávnený prevziať funkciu výberovej komisie.
Komisia v podstate tvrdí, že EPSO a výberová komisia sú viazaní znením dotknutého oznámenia o verejnom výberovom konaní a všeobecnými pravidlami. Tiež zdôrazňuje, že sa nemôžu odchýliť od týchto ustanovení bez toho, aby to ohrozilo zákonnosť výberového konania a najmä dodržanie zásady rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi. Podľa Komisie znenie všeobecných pravidiel výslovne stanovuje, že v závislosti od rozdelenia právomocí prináleží buď výberovej komisii, alebo úradu EPSO, aby rozhodli o ďalšom postupe po podaní žiadosti o vnútorné preskúmanie. Z toho vyplýva, že aj EPSO má právomoc prijať rozhodnutie týkajúce sa žiadosti o preskúmanie.
Komisia tvrdí, že v súlade s článkom 7 ods. 1 prílohy III služobného poriadku, ako aj rozhodnutím Európskeho parlamentu, Rady, Komisie, Súdneho dvora, Dvora audítorov, Hospodárskeho a sociálneho výboru, Výboru regiónov a Európskeho ombudsmana 2002/620/ES z 25. júla 2002 o založení [úradu EPSO] (
Ú. v. ES L 197, 2002, s. 53
; Mim. vyd. 01/004, s. 46) a rozhodnutím generálnych tajomníkov Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, tajomníka Súdneho dvora, generálnych tajomníkov Dvora audítorov, Hospodárskeho a sociálneho výboru a Výboru regiónov a predstaviteľa Európskeho ombudsmana 2002/621/ES z 25. júla 2002 o organizácii a činnosti [úradu EPSO] (
Ú. v. ES L 197, 2002, s. 56
; Mim. vyd. 01/004, s. 48), prináleží úradu EPSO organizovať výberové konania s cieľom zohľadniť personálne potreby inštitúcií Únie a zabezpečiť uplatňovanie jednotných noriem pri týchto výberových konaniach.
Komisia v tomto ohľade zdôrazňuje, že EPSO má za úlohu poskytovať administratívnu pomoc výberovej komisii, čo zahŕňa dohľad nad dodržiavaním lehôt zo strany uchádzačov v rámci postupu preskúmania. Rozsudok zo 14. decembra 2011, Komisia/Pachtitis (
T‑361/10 P
,
EU:T:2011:742
), toto rozdelenie právomocí potvrdzuje. EPSO je teda oprávnený zamietnuť žiadosti o vnútorné preskúmanie, ktoré nedodržali lehotu. Takáto funkcia zodpovedá duchu a účelu uvedených noriem, keďže umožňuje zmierniť pracovnú záťaž výberovej komisie. Podľa Komisie je potrebné bod 3.4.3 všeobecných pravidiel vykladať tak, že „znamená, že ten istý orgán musí rozhodnúť o obsahu rozhodnutia o preskúmaní (teda o vecnej prípustnosti žiadostí o preskúmanie)“. V prejednávanej veci nejde vôbec o otázku „preskúmania“ obsahu rozhodnutia o zamietnutí prihlášky, ale len formálnych aspektov. Neexistuje žiadny dôvod domnievať sa, že táto zásada sa uplatňuje aj na formálne aspekty, ako napríklad dodržiavanie lehôt. Napokon podľa Komisie právomoc úradu EPSO nemôže závisieť od spôsobu, akým sú jeho rozhodnutia odôvodnené.
V odpovedi na písomné otázky Všeobecného súdu uvedené v bode 19 vyššie Komisia ďalej v podstate uviedla, že výberová komisia bola „všeobecným spôsobom“ informovaná o tom, že EPSO zamietol oneskorené žiadosti o preskúmanie. Podľa Komisie bežný postup úradu EPSO predpokladá, že výberová komisia výberového konania nie je individuálne informovaná o žiadostiach podaných po uplynutí lehoty. Je to tak predovšetkým z dôvodu, že tieto žiadosti sú niekedy doručené dlho po zasadnutí, na ktorom výberová komisia výberového konania rozhoduje o žiadostiach predložených v stanovenej lehote. Komisia okrem toho odkázala na právne základy a tvrdenia, ktoré už boli pripomenuté v bode 40 vyššie a ktoré sa týkajú rozdelenia právomocí medzi EPSO a výberovú komisiu. Toto rozdelenie právomocí sa realizuje v bode 3.4.3 všeobecných pravidiel, keďže EPSO je oprávnený vyhlásiť za neprípustné žiadosti o preskúmanie podané po uplynutí lehoty bez toho, aby ich postúpil výberovej komisii. Komisia napokon odkazuje na zásadu riadnej správy vecí verejných, záujem služby a povinnosť dodržať primeranú lehotu.
Žalobkyňa vo svojich pripomienkach spochybňuje tvrdenia Komisie.
Všeobecný súd uvádza, že bod 3.4.3 všeobecných pravidiel s názvom „Postup vnútorného preskúmania“ znie takto:
„Môžete požiadať o preskúmanie každého rozhodnutia výberovej komisie alebo úradu EPSO, ktoré priamo a bezprostredne ovplyvňuje vaše právne postavenie vo výberovom konaní (t. j. ovplyvňuje vaše výsledky a/alebo určuje, či môžete postúpiť do ďalšej fázy výberového konania, alebo ste z nej vylúčení).
Žiadosti o preskúmanie môžu byť založené na jednom alebo viacerých z nasledujúcich dôvodov:
–
vecná nezrovnalosť v postupe výberového konania,
–
výberová komisia alebo úrad EPSO nerešpektovali pravidlá výberového konania stanovené v služobnom poriadku, oznámení o výberovom konaní, týchto všeobecných pravidlách a judikatúre.
Upozorňujeme, že nemáte právo spochybniť platnosť hodnotenia výberovej komisie, pokiaľ ide o kvalitu vášho výkonu počas testov. …
Postup
Odošlite svoju žiadosť o preskúmanie do 10 kalendárnych dní odo dňa elektronického doručenia rozhodnutia, ktoré chcete napadnúť, na vaše používateľské konto EPSO:
–
buď prostredníctvom kontaktného formulára dostupného na webovej stránke úradu EPSO,
–
alebo poštou na adresu úradu [EPSO].
…
Je nevyhnutné jasne určiť rozhodnutie, ktoré chcete napadnúť, a uviesť dôvody, na ktorých je založená vaša žiadosť.
Vnútorné preskúmanie vedie právny tím úradu EPSO.
Po prijatí vašej žiadosti vám do 15 pracovných dní zašleme potvrdenie o prijatí.
Vaša žiadosť sa následne analyzuje a predloží subjektu, ktorý prijal napadnuté rozhodnutie (buď výberovej komisii, alebo úradu EPSO), na posúdenie. Výberová komisia alebo úrad EPSO následne prijme rozhodnutie vo veci vašej žiadosti o preskúmanie. Po prijatí rozhodnutia právny tím pripraví odôvodnenú odpoveď na vaše argumenty.
Vašu žiadosť preskúmame dôkladne, spravodlivo a objektívne. Tento postup môže trvať aj niekoľko týždňov. Odôvodnené rozhodnutie vám zašleme prostredníctvom vášho používateľského konta EPSO tak rýchlo, ako to bude možné.
Ak bude odpoveď na vašu žiadosť o preskúmanie kladná, budete znovu začlenení do výberového konania, a to do tej fázy, z ktorej ste boli vylúčení, bez ohľadu na to, ako ďaleko výberové konanie zatiaľ pokročilo, aby tak mohli byť zachované vaše práva.“
K ustanoveniu, že „žiadosť sa následne analyzuje a predloží subjektu, ktorý prijal napadnuté rozhodnutie (buď výberovej komisii, alebo úradu EPSO), na posúdenie“, patrí poznámka pod čiarou, ktorá znie takto: „V zmysle rozdelenia kompetencií stanovených služobným poriadkom“.
V tomto ohľade je nesporné, že orgán, ktorý prijal „napadnuté rozhodnutie“ podľa vyššie uvedeného ustanovenia, konkrétne, rozhodnutie o zamietnutí prihlášky, bola výberová komisia, a nie EPSO. Podľa bodu 3.4.3 všeobecných pravidiel teda prináleží rozhodnúť o žiadosti žalobkyne o preskúmanie výberovej komisii, a nie úradu EPSO.
Okolnosť, že žiadosť žalobkyne o preskúmanie bola predmetom zamietnutia z čisto formálnych dôvodov, nemá v tomto ohľade žiadny vplyv. Všeobecné pravidlá totiž nerozlišujú podľa toho, či je zamietnutie založené na vecných, alebo formálnych dôvodoch. Z bodu 3.4.3 všeobecných pravidiel naopak vyplýva, že oblasť právomoci právneho tímu úradu EPSO je obmedzená na riadenie postupu vnútorného preskúmania. V tejto súvislosti prináleží iba uvedenému tímu, aby žalobkyni zaslal „do 15 pracovných dní… potvrdenie o prijatí“, pričom táto lehota sa počíta od prijatia žiadosti o preskúmanie.
Preto je potrebné dospieť k záveru, že EPSO prostredníctvom pani H. zamietol žiadosť o preskúmanie podanú žalobkyňou bez toho, aby na to existoval akýkoľvek právny základ.
Tento záver nie je spochybnený ostatnými tvrdeniami Komisie.
Samotná Komisia po prvé tvrdí, že EPSO a výberová komisia sú viazaní znením predmetného oznámenia o verejnom výberovom konaní a všeobecnými pravidlami. Ako bolo uvedené v bodoch 44 až 48 vyššie, zo všeobecných pravidiel vyplýva, že výberová komisia bola jediným orgánom s právomocou prijať rozhodnutie týkajúce sa žiadosti žalobkyne o preskúmanie. Na rozdiel od tvrdení Komisie (pozri bod 39 vyššie) teda v prejednávanej veci nejde v žiadnom prípade o odchýlenie sa od všeobecných pravidiel a v dôsledku toho ani o ohrozenie zákonnosti výberového konania a najmä dodržania zásady rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi.
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenia Komisie pripomenuté v bodoch 40 až 42 vyššie, podľa ktorých prináleží úradu EPSO organizovať výberové konanie s cieľom zohľadniť personálne potreby inštitúcií a zabezpečiť uplatňovanie jednotných noriem pri týchto výberových konaniach a v tomto rámci poskytovať administratívnu pomoc výberovej komisii, je potrebné konštatovať, že z toho nemožno vyvodiť, že by EPSO mohol sám rozhodnúť o odmietnutí zohľadniť žiadosť žalobkyne o preskúmanie napriek jasnému zneniu všeobecných pravidiel, ktorými sa táto právomoc zveruje výberovej komisii.
V prvom rade totiž nič v znení článku 7 ods. 1 prílohy III služobného poriadku, ktorý upravuje postupy výberového konania, neumožňuje domnievať sa, že EPSO má takú právomoc v prípadoch, keď rozhodnutie, na ktoré sa vzťahuje žiadosť o preskúmanie, prijala výberová komisia. Aj keď z tohto ustanovenia skutočne vyplýva, že inštitúcie Únie zverujú úradu EPSO zodpovednosť za prijatie opatrení potrebných na zabezpečenie uplatňovania jednotných noriem pri výberových konaniach na miesta úradníkov Únie a pri určitých postupoch hodnotenia a skúšania, nie je z toho možné vyvodiť, že EPSO mohol v tejto súvislosti prevziať právomoc rozhodnúť o žiadosti týkajúcej sa preskúmania rozhodnutia výberovej komisie.
Rovnako je potrebné zdôrazniť, že v súlade s článkom 7 ods. 2 prílohy III služobného poriadku v spojení s rozhodnutiami citovanými Komisiou (pozri bod 40 vyššie) úlohy zverené úradu EPSO patria do oblasti organizácie verejných výberových konaní, technickej podpory poskytovanej inštitúcii v rámci interného výberového konania, určenia obsahu skúšok organizovaných inštitúciami, ako aj definovania a organizácie hodnotenia jazykových schopností. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, rozhodnutie prijaté úradom EPSO týkajúce sa odmietnutia zohľadniť žiadosť o preskúmanie rozhodnutia prijatého výberovou komisiou nemožno považovať za jednoduchú technickú podporu alebo pomoc výberovej komisii ani za rozhodnutie, ktoré by spadalo do rámca akejkoľvek inej úlohy úradu EPSO uvedenej vyššie.
V tomto ohľade je tiež potrebné zdôrazniť, ako to správne uvádza žalobkyňa, že prejednávaný prípad sa podstatne odlišuje od situácie, keď EPSO napríklad len informoval výberovú komisiu o prekročení lehoty stanovenej na podanie žiadosti o preskúmanie, pričom uvedenej výberovej komisii ponechal výber prístupu, ktorý prijme v každom prípade, ktorý jej bol predložený. Navyše je potrebné konštatovať, že otázka, či v takej situácii, o akú ide v prejednávanej veci, je žiadosť o preskúmanie oneskorená, nie je nevyhnutne iba procesné rozhodnutie, ako to zjavne naznačuje Komisia, ale môže sa ukázať, že ide o zložitú otázku, keďže môže závisieť od posúdenia takých technických prvkov, ktorými sa preukazuje presný dátum oznámenia rozhodnutia výberovej komisie dotknutému uchádzačovi.
Pokiaľ ide ďalej o rozsudok zo 14. decembra 2011, Komisia/Pachtitis (
T‑361/10 P
,
EU:T:2011:742
, bod
a nasl.), na ktorý sa odvoláva Komisia, je potrebné konštatovať, že neumožňuje podporiť ani tézu, že samotný EPSO mohol odmietnuť zohľadniť žiadosť žalobkyne o preskúmanie. V tomto ohľade je na jednej strane potrebné zdôrazniť, že skutková situácia, ktorá viedla k vydaniu tohto rozsudku, sa líši od situácie v prejednávanej veci, keďže nešlo o reakciu na žiadosť o preskúmanie podanú podľa všeobecných pravidiel, ale o určenie, kto mal právomoc určiť obsah vstupných skúšok v rámci verejného výberového konania.
Z rozsudku zo 14. decembra 2011, Komisia/Pachtitis (
T‑361/10 P
,
EU:T:2011:742
), na druhej strane vyplýva, že EPSO nemá uvádzanú právomoc. V bode 52 tohto rozsudku sa naopak v podstate konštatovalo, že tak výber, ako aj posúdenie predmetov otázok položených v rámci výberového konania nepatria do právomoci úradu EPSO, pričom v bode 54 tohto rozsudku sa konštatovalo, že relevantnými ustanoveniami sa úradu EPSO skôr pripisuje úloha pomocníka výberovej komisie v priebehu výberového konania, keďže je poverený vypracovaním metód a techník výberu.
Nad rámec uvedeného je napokon potrebné uviesť, že Komisia v prejednávanej veci necitovala konkrétne ustanovenia rozhodnutí, na ktoré odkazuje na účely podloženia svojich tvrdení o právomoci úradu EPSO odmietnuť zohľadniť žiadosť žalobkyne o preskúmanie (pozri bod 40 vyššie). V každom prípade je potrebné konštatovať, že tieto rozhodnutia majú nižšiu právnu silu ako ustanovenia služobného poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. decembra 2011, Komisia/Pachtitis,
T‑361/10 P
,
EU:T:2011:742
, bod
). Preto ani tieto všeobecné odkazy, ktoré uviedla Komisia, neumožňujú zmeniť záver, podľa ktorého uvádzaná právomoc neprináleží úradu EPSO.
Za týchto okolností je potrebné konštatovať, že Komisii sa nepodarilo preukázať, že samotný EPSO bol oprávnený zamietnuť žiadosť žalobkyne o preskúmanie z dôvodu, že táto žiadosť bola podľa jeho názoru podaná po uplynutí lehoty. Nemožno sa domnievať, že rozhodnutie úradu EPSO zodpovedá zmyslu alebo účelu noriem citovaných Komisiou z dôvodu, že podľa jej slov „umožnilo znížiť pracovné zaťaženie výberovej komisie“. V tomto ohľade postačuje konštatovať, že takéto úvahy nemôžu mať prednosť pred jasným znením normy zakladajúcej právomoc, v prejednávanej veci konkrétne bodu 3.4.3 všeobecných pravidiel.
V prejednávanej veci je navyše potrebné odmietnuť ako neúčinné ďalšie jednotlivé tvrdenia Komisie, ktorými sa odkazuje na faktory ako potreba dodržať primeranú lehotu a konať v záujme služby alebo, všeobecnejšie, v súlade so zásadou riadnej správy vecí verejných stanovenou v článku 41 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie.
V prvom rade totiž, ako to tvrdí žalobkyňa vo svojich pripomienkach k odpovediam Komisie na otázky Všeobecného súdu, Komisia netvrdila a už vôbec nepreukázala, že v prejednávanej veci bola žiadosť žalobkyne o preskúmanie oznámená úradu EPSO až po zasadnutí výberovej komisie, na ktorom posudzovala žiadosti o preskúmanie predložené v stanovenej lehote. Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie týkajúce sa pracovného zaťaženia výberovej komisie v prípade, že by mala byť zvolaná na účely dodatočných zasadnutí s cieľom preskúmať zjavne oneskorené žiadosti, je na jednej strane potrebné konštatovať, že v prípade niektorých z týchto žiadostí o preskúmanie nemôže byť preskúmanie osobitne časovo náročné. Na druhej strane a v každom prípade je zaujatie stanoviska výberovej komisie v tomto ohľade súčasťou riadnej správy vecí verejných.
Navyše zo znenia bodu 3.4.3 všeobecných pravidiel výslovne vyplýva, že je stanovené, aby sa preskúmanie žiadostí o preskúmanie vykonalo dôkladne, spravodlivo a objektívne, a že postup „môže trvať aj niekoľko týždňov“. Tiež bolo výslovne uvedené, že ak je odpoveď na žiadosť o preskúmanie kladná, dotknutá osoba bude znovu začlenená do výberového konania, a to do tej fázy, z ktorej bola vylúčená, „bez ohľadu na to, ako ďaleko výberové konanie zatiaľ pokročilo“. Táto úvaha je spojená s potrebou zachovať práva dotknutých osôb. Všetky tieto skutočnosti umožňujú domnievať sa, že v prejednávanej veci článok 41 ods. 1 Charty základných práv nemožno vykladať tak, že z dôvodov riadnej správy vecí verejných ukladá povinnosť upustiť od všeobecných pravidiel, pokiaľ ide o právomoc výberovej komisie zaujať stanovisko k žiadosti o preskúmanie.
Pokiaľ ide napokon o tvrdenie Komisie, podľa ktorého výberová komisia bola „všeobecným spôsobom“ informovaná o tom, že EPSO zamietol oneskorené žiadosti o preskúmanie, je potrebné konštatovať, že tak, ako to žalobkyňa tvrdí vo svojich pripomienkach k odpovediam Komisie na otázky Všeobecného súdu, toto tvrdenie nie je podložené žiadnym dôkazom, či už priamym, alebo nepriamym. V každom prípade aj za predpokladu, že by výberová komisia bola skutočne všeobecným spôsobom informovaná o skutočnosti, že EPSO bude takto postupovať, platí, že informácia všeobecnej povahy nemohla výberovej komisii umožniť vykonávať právomoc, ktorá jej bola v tomto ohľade zverená podľa bodu 3.4.3 všeobecných pravidiel.
Vzhľadom na uvedené je potrebné vyhovieť prvému žalobnému dôvodu žalobkyne. Preto bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o ostatných žalobných dôvodoch žalobkyne a prípustnosti dokumentov, ktoré sa netýkajú právomoci úradu EPSO a ktoré boli predložené Komisiou prvýkrát v prílohe k duplike alebo v štádiu odpovedí na otázky Všeobecného súdu, je potrebné zrušiť rozhodnutie úradu EPSO zo 17. augusta 2015 z dôvodu nedostatku právomoci.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci v podstatnej časti úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom žalobkyne.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
rozhodol takto:

1.
Rozhodnutie Európskeho úradu pre výber pracovníkov (EPSO) zo 17. augusta 2015 nezohľadniť žiadosť o preskúmanie rozhodnutia výberovej komisie o nepripustení HM do ďalšej fázy výberového konania EPSO/AST‑SC/03/15‑3 sa zrušuje.

2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 21. novembra 2018.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.