CELEX: 62014TJ0066
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka
Zimbabwen tilanteen vuoksi tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistetut rajoittavat toimenpiteet
Varojen jäädyttäminen
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu

)
Asian tausta
Euroopan unionin neuvosto ilmaisi 18.2.2002 vahvistamassaan, Zimbabween kohdistettavia rajoittavia toimenpiteitä koskevassa yhteisessä kannassa 2002/145/YUTP (
EYVL 2002, L 50, s. 1
), joka on annettu EU 15 artiklan nojalla, vakavan huolensa Zimbabwen tilanteesta ja erityisesti Zimbabwen hallituksen vakavista ihmisoikeusloukkauksista, erityisesti mielipiteenvapauden, yhdistymisvapauden ja rauhanomaisen kokoontumisen vapauden loukkauksista. Tästä syystä se otti 12 kuukauden pituisen uusittavissa olevan jakson ajaksi käyttöön tiettyjä rajoittavia toimenpiteitä, joita oli tarkasteltava uudelleen säännöllisesti.
Zimbabween kohdistettavien rajoittavien toimenpiteiden voimassaolon jatkamisesta 19.2.2004 hyväksytyssä neuvoston yhteisessä kannassa 2004/161/YUTP (
EUVL 2004, L 50, s. 66
) säädetään yhteisellä kannalla 2002/145 käyttöön otettujen rajoittavien toimenpiteiden voimassaolon jatkamisesta. Yhteisen kannan 2004/161 4 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisen kannan 2004/161/YUTP muuttamisesta 31.7.2008 hyväksytyn yhteisen kannan 2008/632/YUTP 1 artiklan 1 kohdalla (
EUVL 2008, L 205, s. 53
), säädettiin, että ”jäsenvaltioiden [oli] toteutettava tarvittavat toimenpiteet estääkseen Zimbabwen [tasavallan] hallituksen jäsenten ja heitä lähellä olevien luonnollisten henkilöiden sekä muiden demokratiaa, ihmisoikeuksien kunnioittamista ja oikeusvaltioperiaatetta vakavasti heikentäviin toimiin Zimbabwessa osallistu[neid]en luonnollisten henkilöiden pääsyn alueelleen ja näiden henkilöiden kauttakulun alueensa kautta” ja että ”tässä kohdassa tarkoitetut henkilöt [oli] lueteltu liitteessä”. Yhteisen kannan 2004/161 5 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisen kannan 2008/632 1 artiklan 5 kohdalla, säädettiin, että ”jäädytetään kaikki Zimbabwen [tasavallan] hallituksen jäsenille ja heitä lähellä oleville luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, yhteisöille tai muille elimille taikka muille demokratiaa, ihmisoikeuksien kunnioittamista ja oikeusvaltioperiaatetta vakavasti heikentäviin toimiin Zimbabwessa osallistu[neille] luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille kuuluvat varat ja taloudelliset resurssit” ja että ”kyseiset henkilöt ja yhteisöt o[li] lueteltu liitteessä”. Näin muutetun yhteisen kannan 2004/161 voimassaoloa jatkettiin tämän jälkeen 20.2.2010 saakka Zimbabween kohdistettavien rajoittavien toimenpiteiden voimassaolon jatkamisesta 26.1.2009 hyväksytyllä neuvoston yhteisellä kannalla 2009/68/YUTP (
EUVL 2009, L 23, s. 43
) ja sittemmin 20.2.2011 saakka Zimbabween kohdistettavien rajoittavien toimenpiteiden voimassaolon jatkamisesta 15.2.2010 annetulla neuvoston päätöksellä 2010/92/YUTP (
EUVL 2010, L 41, s. 6
). Zimbabween kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä 15.2.2011 annetun neuvoston päätöksen 2011/101/YUTP (
EUVL 2011, L 42, s. 6
), jolla kumottiin yhteinen kanta 2004/161 ja jota sovellettiin 20.2.2012 saakka, 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 1 kohdassa säädettiin samanlaisista toimenpiteistä kuin ne, joista oli säädetty yhteisen kannan 2004/161 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 1 kohdassa.
Kuten tietyistä Zimbabwea koskevista rajoittavista toimenpiteistä 19.2.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 314/2004 (
EUVL 2004, L 55, s. 1
) johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa on mainittu, kyseinen asetus annettiin yhteisessä kannassa 2004/161 hyväksyttyjen rajoittavien toimenpiteiden täytäntöön panemiseksi siltä osin, kuin ne kuuluvat EY-sopimuksen soveltamisalaan. Asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että asetuksen liitteessä III luetelluille Zimbabwen tasavallan hallituksen jäsenille ja heitä lähellä oleville luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, yhteisöille tai muille elimille kuuluvat varat ja taloudelliset resurssit jäädytetään. Asetuksen 11 artiklan b alakohdassa Euroopan yhteisöjen komissio valtuutettiin muuttamaan tätä liitettä yhteisen kannan 2004/161 liitettä koskevien päätösten perusteella.
Ensimmäisen kantajan John Arnold Bredenkampin nimi lisättiin yhteisen kannan 2004/161 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon yhteisen kannan 2009/68 2 artiklan ja sen liitteessä olevan I osan perusteella. Tässä liitteessä olevaan 7 kohtaan sisältyvät kyseisen nimen merkitsemisen perustelut ovat seuraavat:
”Liikemies, jolla on vahvoja siteitä Zimbabwen [tasavallan] hallitukseen. Hän on muun muassa yhtiöidensä kautta antanut hallinnolle rahoitusta ja muuta tukea (ks. myös II osa, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 14, 20, 24, 25, 28, 29, 31 ja 32 kohta).”
Ensimmäisen kantajan nimi lisättiin asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai muiden elinten luetteloon asetuksen N:o 314/2004 muuttamisesta 26.1.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 77/2009 (
EUVL 2009, L 23, s. 5
) 1 artiklan ja sen liitteen perusteella. Tässä liitteessä olevan I osan 7 kohtaan sisältyvät kyseisen nimen merkitsemisen perustelut ovat seuraavat:
”Läheiset suhteet Zimbabwen hallitukseen. Tukenut järjestelmää taloudellisesti ja muulla tavoin muun muassa yritystensä välityksellä (ks. myös II osa, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 14, 20, 24, 25, 28, 29, 31 ja 32 kohta).”
Myös toisen ja kolmannen kantajan Echo Delta (Holdings) PCC Ltd:n ja Scottlee Holdings (Private) Ltd:n nimet lisättiin yhteisen kannan 2004/161 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon yhteisen kannan 2009/68 2 artiklan ja sen liitteen perusteella. Nämä nimet lisättiin asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai muiden elinten luetteloon asetuksen N:o 77/2009 1 artiklan ja sen liitteen perusteella. Niiden kyseessä oleviin luetteloihin kirjaamisen perusteluissa on yhteisessä kannassa 2004/161 maininta ”John Arnold Bredenkampin omaisuutta” ja asetuksessa N:o 77/2009 maininta ”John Arnold Bredenkampin omistuksessa”. Lisäksi nimi ”Breco International” lisättiin yhteisen kannan 2004/161 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luettelon II osan 7 kohtaan yhteisen kannan 2009/68 2 artiklan ja sen liitteen perusteella sekä asetuksen N:o 314/2004 liitteessä III olevan II kohdan 7 kohtaan asetuksen N:o 77/2009 1 artiklan ja sen liitteen perusteella. Kyseisen nimen mainittuihin luetteloihin merkitsemisen perustelut ovat samanlaiset kuin toisen ja kolmannen kantajan nimien samoihin luetteloihin merkitsemisen perustelut.
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.4.2009 jättämällään kannekirjelmällä Bredenkamp ja 18 oikeushenkilöä, joista toinen ja kolmas ovat käsiteltävässä asiassa kantajina, nostivat asetuksesta N:o 77/2009 kumoamiskanteen (asia T‑145/09, Bredenkamp. ym v. komissio).
Kolmen ensimmäisen kantajan ja Breco Internationalin nimet pidettiin edelleen kyseisissä luetteloissa päätöksen 2010/92, asetuksen N:o 314/2004 muuttamisesta annetun komission asetuksen (EU) N:o 173/2010 (
EUVL 2010, L 51, s. 13
), päätöksen 2011/101 ja asetuksen N:o 314/2004 muuttamisesta 23.2.2011 annetun komission asetuksen (EU) N:o 174/2011 (
EUVL 2011, L 49, s. 23
) perusteella.
Kolmen ensimmäisen kantajan ja Breco Internationalin nimet poistettiin kyseisistä luetteloista päätöksen 2011/101 muuttamisesta 17.2.2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/97/YUTP (
EUVL 2012, L 47, s. 50
) ja asetuksen N:o 314/2004 muuttamisesta 21.2.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 151/2012 (
EUVL 2012, L 49, s. 2
).
Päätöksen 2012/97 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 151/2012 antamisen jälkeen unionin yleinen tuomioistuin katsoi 6.9.2012 määräyksessä Bredenkamp ym. v. komissio (
T-145/09
, ei julkaistu,
EU:T:2012:407
), että lausunnon antaminen 6.4.2009 nostetusta kanteesta raukeaa.
Asian käsittely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat nyt käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 24.1.2014 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
—
velvoittaa neuvoston ja komission maksamaan kannekirjelmässä yksilöidyn vahingonkorvauksen
—
velvoittaa neuvoston ja komission maksamaan korkoa, joka muodostuu Euribor-korosta kahdella prosenttiyksiköllä korotettuna, tämän asian käsittelyn päättävän tuomion antamisesta lukien ja
—
velvoittaa neuvoston ja komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Neuvosto ja komissio vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen ja
—
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Asianosaiset ovat esittäneet joukon asian T‑145/09, Bredenkamp ym. v. komissio, käsittelyn yhteydessä jättämiään muistioita. Koska näiden asiakirjojen jättämistä käsiteltävän asian asiakirja-aineiston ulkopuolelle ei voida perustella, ne on lisätty siihen lopullisesti. Mikään asianosaisista ei myöskään ole vastustanut asiakirjojen esittämistä.
Oikeudellinen arviointi
Kantajat vetoavat kanteensa tueksi siihen, että niille on aiheutunut viittä eri aineellista ja aineetonta vahinkoa. Tämä on johtunut lainvastaisuuksista, jotka ovat tapahtuneet silloin, kun kantajien nimet merkittiin alun perin asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon ja kun nimet on pidetty edelleen luettelossa. Nämä lainvastaisuudet esitetään neljän väitteen muodossa.
Neuvosto katsoo aivan aluksi, että kanne on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, tai se on hylättävä oikeudellisesti selvästi perusteettomana, koska näyttö, johon kantajille väitetysti aiheutunutta vahinkoa koskevan osan tueksi vedotaan, on selvästi riittämätöntä.
Tässä yhteydessä on palautettava mieliin, että SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu unionin sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu sen elinten lainvastaisesta toiminnasta syntyy ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiallisesti syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys. Näiden vastuun syntymisen kolmen edellytyksen kumulatiivisuus tarkoittaa sitä, että jos yksi niistä jää täyttymättä, vahingonkorvauskanne on hylättävä kokonaisuudessaan, eikä ole tarpeen tutkia muita edellytyksiä (ks. tuomio 23.11.2011, Sison v. neuvosto,
T‑341/07
,
EU:T:2011:687
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun otetaan huomioon ensimmäisen kantajan vaatimus hänelle väitetysti aiheutuneen aineettoman vahingon korvaamisesta, on aivan aluksi syytä tutkia neuvoston ja komission mainittuun kantajaan kohdistaman toiminnan laillisuuteen liittyvää problematiikkaa. Neuvoston perustelut, joiden mukaan kannekirjelmään liitetyt todisteet huomioon ottaen kanne on jätettävä tutkimatta tai se on selvästi perusteeton, on syytä hylätä ainakin siltä osin, kuin kyse on aineettomasta vahingosta, johon ensimmäinen kantaja vetoaa. Kanteeseen sisältyy näet riittävästi tietoja olosuhteista, joiden perusteella vahinkoa voidaan väittää aiheutuneen. Jos tässä yhteydessä ilmenee, etteivät toimielimet ole kohdelleet kantajaa lainvastaisesti, kanne hylätään kaikkien kantajien osalta kokonaisuudessaan, koska peruste sille, miksi riidanalaiset merkinnät on tehty, on se, että ensimmäisen kantajan nimi oli merkitty asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon.
Komissio puolestaan väittää aluksi, että rajoittavia toimenpiteitä ei ole koskaan kohdistettu neljänteen kantajaan, joten kanne on jätettävä sen osalta tutkimatta.
Kuten edellä 6 kohdassa on todettu, neljäs kantaja väittää olevansa Breco Internationalin (Private) yleisseuraaja, ja se on lisätty asetuksen N:o 77/2009 1 artiklan ja sen liitteen perusteella ”Breco International” ‑nimellä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklan liitteessä III tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai muiden elinten luetteloon. Tältä osin on syytä todeta, että mainitussa liitteessä olevan II osan 7 kohdassa todetaan Breco Internationalin olevan oikeushenkilö, jonka kotipaikka on Saint-Hélier (Jersey). Neuvoston istunnossa esittämien selvitysten mukaan tällaisen Jerseytä kotipaikkanaan pitävän yhteisön olemassaolo oli päätelty yrityksiä koskevia tietoja antavasta toimistosta peräisin olevan kertomuksen perusteella, joka on liitetty tämän toimielimen vastauskirjelmään. Kantajien kannekirjelmän korjaamisen yhteydessä esittämän, Zimbabwen kaupparekisteristä 29.9.2010 saadun nimen muutosta koskevan todistuksen mukaan neljäs kantaja on zimbabwelainen yhtiö Breco international (Private) Ltd, josta on tullut Fodya (Private) Ltd. Tässä yhteydessä on ensiksikin todettava, että Breco Internationalin nimen merkitseminen kyseessä oleviin luetteloihin ei ole perustunut Zimbabwen kaupparekisteristä saatuun todisteeseen kyseisen yhteisön oikeudellisesta olemassaolosta. Toiseksi ei ole mitään syytä päätellä, että Breco Internationalin nimen kyseessä oleviin luetteloihin sisällyttäessään asianomaiset toimielimet olisivat halunneet merkitä näihin luetteloihin sellaisen neljännen kantajan nimen, jonka kotipaikka on Harare (Zimbabwe) ja jonka yksilöintitiedot poikkeavat siksi merkittävästi Breco Internationalin yksilöintitiedoista. Tämän vuoksi kantajat väittävät virheellisesti, että neljännen kantajan nimi olisi ollut merkitty asianomaisiin luetteloihin.
Toisin kuin komissio väittää, sillä, että neljäs kantaja ei esitä näyttöä siitä, että sen nimi olisi merkitty kyseessä oleviin luetteloihin, ei kuitenkaan ole vaikutusta käsiteltävän vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamiseen siltä osin, kuin se on tämän kantajan nostama. Kysymys siitä, onko Breco Internationalin tai kolmen ensimmäisen kantajan nimien merkitseminen näihin luetteloihin aiheuttanut neljännelle kantajalle vahinkoa, joka on korvattava edellä 17 kohdassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti, ei liity kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin vaan siihen, onko väitetty vahinko tosiasiallisesti syntynyt ja onko merkitsemiseen liittyvien väitettyjen lainvastaisuuksien ja näiden vahinkojen välillä syy-yhteys.
Vaikka on totta, että kantajien perustelut eivät ole paikkansapitävät siltä osin kuin kantajat vetoavat siihen, että neljännen kantajan nimi olisi merkitty kyseessä oleviin luetteloihin, kanne on siis kuitenkin otettava neljännen kantajan osalta tutkittavaksi.
Kun kyse on neuvoston ja komission väitetysti lainvastaisesta toiminnasta, on syytä todeta ensin, että vaikka kantajat viittaavat kannekirjelmän johdanto-osassa sekä yhteisiin kantoihin ja päätöksiin, jotka on hyväksytty EU-sopimuksen yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) koskevien määräysten perusteella ja joilla on otettu käyttöön niihin kohdistettuja rajoittavia toimenpiteitä, että asetuksiin, jotka on annettu EY- ja EUT-sopimuksen määräysten perusteella, väitteet väitetyistä lainvastaisuuksista koskevat pelkästään mainittuja asetuksia. Tämän vuoksi on syytä katsoa, että kanteella pyritään osoittamaan unionin sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu yksinomaan näiden asetusten perusteella eikä YUTP:n yhteydessä hyväksyttyjen yhteisten kantojen ja päätösten perusteella.
Jotta voidaan katsoa, että toimielimen moititun toiminnan lainvastaisuutta koskeva sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymisen edellytys täyttyy, on näytettävä toteen, että on rikottu riittävän ilmeisesti oikeussääntöä, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia. Tilanne on lähtökohtaisesti tämä, kun kyse on omaisuudensuojaa koskevasta perusoikeudesta (tuomio 23.11.2011, Sison v. neuvosto,
T‑341/07
,
EU:T:2011:687
,
ja
kohta).
Siltä osin kuin asetukset N:o 77/2009, N:o 173/2010 ja N:o 174/2011 koskevat kantajia, kantajat vetoavat käsiteltävässä asiassa siihen, että asetuksilta puuttuu ensiksikin oikeudellinen perusta, että asetuksiin liittyy toiseksi oikeudellisia virheitä ja tosiseikkoja koskevia virheitä, että asetuksilla on kolmanneksi rikottu olennaisia menettelymääräyksiä ja että edellä mainitut lainvastaisuudet huomioon ottaen asetuksilla loukataan neljänneksi omaisuudensuojaa.
Kun kyse on edellytyksestä, jonka mukaan oikeussäännön, jota on väitetysti rikottu, tarkoituksena on oltava antaa yksityisille oikeuksia, aivan aluksi on syytä todeta, että rajoittavien toimenpiteiden tarkoituksena on rajoittaa niiden kohteena oleville henkilöille kuuluvien tiettyjen oikeuksien käyttöä, ensisijaisesti omaisuudensuojaa. Kun otetaan huomioon tavoitteet, jotka käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisella rajoittavien toimenpiteiden järjestelmällä pyritään saavuttamaan, järjestelmä merkitsee rajoitusta, joka täyttää Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 52 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset (tuomio 27.2.2014, Ezz ym. v. neuvosto,
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
–
kohta). Kantajat eivät myöskään väitä, että tällä järjestelmällä sinällään loukattaisiin niiden omaisuudensuojaa. On kuitenkin syytä palauttaa mieliin, että omaisuudensuojan rajoittamista koskevaa toimivaltaa on käytettävä sen osalta säädettyjen menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen mukaisesti. Jos näin ei ole, omaisuudensuojaa on todettava kyseisessä tapauksessa rajoitetun perusteettomasti (ks. vastaavasti tuomio 3.9.2008, Kadi ja Al Barakaat International Foundation v. neuvosto ja komissio,
C‑402/05 P ja C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
,
,
ja
–
kohta). Siltä osin kuin kanteen tueksi esitetyillä väitteillä pyritään osoittamaan se, että asetuksiin, joilla kolmen ensimmäisen kantajan varat on jäädytetty, sisältyy lainvastaisuuksia, jotka liittyvät menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin, joilla säännellään kantajien omaisuudensuojan rajoittamista koskevaa toimivaltaa, väitteet perustuvat sääntöihin, joilla annetaan yksityisille oikeuksia.
Aivan aluksi on syytä tutkia väitettä siitä, että oikeudellinen perusta väitetysti puuttuisi, sen jälkeen väitettä siitä, että olennaisia menettelymääräyksiä olisi väitetysti rikottu, ja lopuksi kahta muuta riidanalaisten toimien aineellista lainmukaisuutta koskevaa väitettä.
Oikeudellisen perustan väitetty puuttuminen
Kantajat vetoavat siihen, että EY 60 ja EY 301 artiklassa, joihin asetus N:o 314/2004 perustuu, tarkoitetaan korkeintaan kolmansia maita ja niiden johtajia sekä tällaisten johtajien lähipiiriin kuuluvia tai heidän valvomiaan henkilöitä ja yhteisöjä. Yksikään kantaja ei kuitenkaan kuulu mihinkään näistä ryhmistä, vaikka väite siitä, että ensimmäisellä kantajalla olisi vahvoja siteitä Zimbabwen hallitukseen, olisikin syytä hyväksyä, minkä kantajat kiistävät. Zimbabwelaisen liikemiehen nimen merkitsemistä kyseisen asetuksen 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon ei näet voida oikeuttaa millä tahansa lähipiiriin kuulumisella henkilön omasta toiminnasta riippumatta. Kantajien mukaan oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan merkitsee sitä, että ne voivat vaatia korvausta vahingosta, joka on aiheutunut oikeudellisen perustan puuttumisesta johtuneesta riidanalaisten toimien lainvastaisuudesta. Ne väittävät, että vaikka ensimmäisellä kantajalla olisi katsottava olevan yhteyksiä Zimbabwen hallitukseen, toimielimillä ei olisi tämän seikan perusteella missään tapauksessa toimivaltaa lisätä automaattisesti toisen ja kolmannen kantajan ja Breco Internationalin nimiä kyseessä oleviin luetteloihin.
Kantajat vetoavat näillä perusteluillaan asiallisesti siihen, että kun asetuksen N:o 314/2004 6 artiklaa tulkitaan sen oikeudellisena perustana olevien EY 60 ja EY 301 artiklan valossa, sillä tarkoitetaan kolmansia maita ja niiden johtajia ja että luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden osalta sillä tarkoitetaan korkeintaan suoraan tällaisten johtajien lähipiiriin kuuluvia tai heidän valvomiaan luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä muttei kantajien kaltaisia liikemiehiä ja yrityksiä.
EY 60 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos yhteisön toimia pidetään tarpeellisina EY 301 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, neuvosto voi suhteessa niihin kolmansiin maihin, joita asia koskee, toteuttaa tarpeelliset kiireelliset pääomien liikkuvuutta ja maksuja koskevat toimenpiteet. EY 301 artiklassa määrätään, että jos Euroopan unionista tehdyn sopimuksen YUTP:tä koskevien määräysten nojalla hyväksytyssä yhteisessä kannassa tai yhteisessä toiminnassa on päätetty yhteisön toimesta, jonka tarkoituksena on kokonaan tai osittain keskeyttää taloudelliset suhteet yhden tai useamman kolmannen maan kanssa taikka vähentää niitä, neuvosto toteuttaa tarpeelliset kiireelliset toimenpiteet.
Kun otetaan huomioon EY 60 ja EY 301 artiklan sanamuoto, erityisesti niissä olevat ilmaisut ”suhteessa niihin kolmansiin maihin, joita asia koskee” ja ”yhden tai useamman kolmannen maan kanssa”, näissä määräyksissä on kyse toimenpiteiden toteuttamisesta kolmansia maita vastaan, ja tämä viimeksi mainittu ilmaisu voi kattaa tällaisen maan johtajat sekä tällaisten johtajien lähipiiriin kuuluvat tai heidän suoraan tai välillisesti valvomansa henkilöt ja yhteisöt. Ei voida sulkea pois sitä, että tiettyjen yritysten johtajat voivat olla EY 60 ja EY 301 artiklaan perustuvien rajoittavien toimenpiteiden kohteena, kunhan osoitetaan, että he ovat lähellä kohteena olevan kolmannen maan johtajia (ks. vastaavasti tuomio 13.3.2012, Tay Za v. neuvosto,
C‑376/10 P
,
EU:C:2012:138
,
ja
kohta).
Edellä 25 kohdassa mainituissa asetuksessa N:o 314/2004 ja riidanalaisissa asetuksissa, joilla tätä asetusta on muutettu, on kyse Zimbabwen tasavaltaan kohdistettavien rajoittavien toimenpiteiden hyväksymisestä.
Asetuksen N:o 314/2004 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan, että kun otetaan huomioon se, että kyseisen maan hallitus rikkoo ihmisoikeuksia vakavalla tavalla, on syytä pitää voimassa rajoittavat toimenpiteet, joita on sovellettu helmikuusta 2002 alkaen.
Kyseessä olevat rajoittavat toimenpiteet toteutettiin jäädyttämällä kaikki varat ja taloudelliset resurssit, jotka kuuluivat asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa kuvatuille henkilöryhmille. Kyse on Zimbabwen hallituksen jäsenistä sekä heitä lähellä olevista luonnollisista henkilöistä tai oikeushenkilöistä, yhteisöistä tai muista elimistä.
Asetuksen N:o 77/2009 liitteestä ilmenee käsiteltävässä asiassa, että ensimmäisen kantajan nimi merkittiin asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai muiden elinten luetteloon sillä perusteella, että hänellä oli ”läheiset suhteet Zimbabwen hallitukseen” ja että hän oli ”tukenut järjestelmää taloudellisesti ja muulla tavoin muun muassa yritystensä välityksellä” (ks. edellä 5 kohta). Tämä merkintä on tehty komissiolle mainitun asetuksen 11 artiklan b alakohdassa annetun toimivallan nojalla ja yhteisen kannan 2009/68 hyväksymisen johdosta.
Kuten neuvosto ja komissio esittävät, nämä perustelut vastaavat erinomaisesti rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevan maan johtajia ”lähellä olevan” henkilön käsitettä. Kun otetaan huomioon tavoite, johon rajoittavilla toimenpiteillä pyritään ja joka on estää kaikki kohdehallitukselle annettava tuki, käsitteen ”lähellä oleva” on katsottava käsittävän myös henkilöt, jotka harjoittavat edellä 35 kohdassa kuvaillun kaltaista toimintaa. Siksi sitä, että ensimmäisen kantajan nimi on merkitty asetuksella N:o 77/2009 asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai muiden elinten luetteloon, voidaan oikeutetusti perustella EY 60 ja EY 301 artiklalla, joihin mainittu asetus puolestaan itsekin perustuu.
Tämä päätelmä pätee myös niiden ensimmäisen kantajan omistamien oikeushenkilöiden osalta, joiden nimet on merkitty asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Kuten neuvosto esittää, mahdollisuus hyväksyä rajoittavia toimenpiteitä mitä tahansa kyseisen maan johtajia lähellä olevan luonnollisen henkilön omistamaa oikeushenkilöä vastaan on aivan ilmeisesti edellytys mainittujen toimenpiteiden tehokkuudelle. Koska toisen ja kolmannen kantajan nimet on merkitty kyseessä oleviin luetteloihin sillä perusteella, että ensimmäinen kantaja omistaa ne, merkinnän tekemistä voidaan oikeutetusti perustella EY 60 ja EY 301 artiklalla. Tilanne on Breco Internationalin nimen merkitsemisen osalta sama, sillä merkintä on tehty saman syyn perusteella, ja näin ollen asetus N:o 314/2004 on perustettu mainituille artikloille sen osalta oikeutetusti.
Tämän vuoksi ei ole aihetta todeta lainvastaisuutta siltä osin, kuin kyse on oikeudellisesta perustasta, johon kolmen ensimmäisen kantajan ja Breco Internationalin nimien merkitseminen asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon perustuu.
Siltä osin kuin kantajien perusteluja, joiden mukaan kantajia ei niiden toiminnan perusteella voida luonnehtia Zimbabwen hallituksen lähipiiriin kuuluviksi, voidaan tulkita siten, että niillä vedotaan siihen, etteivät kantajat ole mainitun hallituksen lähellä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla – siten kuin artiklaa on edellä 34 kohdassa tulkittu –, tällaiset perustelut sekoittuvat väitteeseen siitä, että tosiseikkojen arvioinnissa on tehty väitetysti virheitä. Tätä väitettä tutkitaan jäljempänä 65–94 kohdassa.
Olennaisten menettelymääräysten väitetty rikkominen
Kantajat vetoavat siihen, että toimiin, joilla niistä kolmen ensimmäisen ja Breco Internationalin nimet on merkitty asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon, ei sisälly erityisiä ja konkreettisia perusteluja, joiden avulla ne kykenisivät arvioimaan kyseisten merkintöjen perusteltavuutta niihin liittyvien oikeudellisten edellytysten näkökulmasta ja siten riitauttamaan niiden pätevyyden. Kantajien mukaan niille olisi pitänyt toimittaa kyseessä olevien toimien perustelut toimien antamisajankohtana, eikä tätä laiminlyöntiä voida oikeudenkäynnin aikana korjata. Toimiin liittyvät todisteet olisi joka tapauksessa pitänyt esittää kantajille ennen kuin merkinnät uusittiin ensimmäisen kerran, ja toimiin olisi pitänyt liittyä kantajille annettava mahdollisuus tulla kuulluksi. Niille ei kuitenkaan ollut annettu tällaisia todisteita tai mahdollisuutta, ja neuvoston kanssa käyty kirjeenvaihto on rajoittunut menettelyllisiin kysymyksiin.
Kantajat esittävät näillä perusteluillaan kaksi väitettä. Ensimmäisen väitteen mukaan perustelut olivat väitetysti puutteelliset, ja toisen väitteen mukaan kantajien puolustautumisoikeuksia oli loukattu yhtäältä sen vuoksi, että kantajia vastaan puhuvia todisteita ei ole annettu niille tiedoksi, ja toisaalta sen vuoksi, että kantajat eivät ole kyenneet vetoamaan perusteluihinsa komissiossa ja neuvostossa. Tämä väitetty kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen oli myös vaarantanut niiden oikeuden tehokkaaseen oikeussuojaan.
[– –]
Kuulluksi tulemista koskevan oikeuden väitetty loukkaaminen
Kun otetaan huomioon, että varojen jäädyttämistä koskevalla toimenpiteellä on oltava yllättävä vaikutus (ks. edellä 45 kohta), oikeus tulla kuulluksi, jota rajoittavien toimenpiteiden alalla on noudatettava, ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan edellytä sitä, että unionin viranomaisten on ennen kuin henkilö tai yhteisö ensimmäisen kerran merkitään luetteloon, jossa määrätään rajoittavista toimenpiteistä, annettava merkitsemisen perusteet tiedoksi asianomaiselle henkilölle tai yhteisölle (ks. tuomio 4.2.2014, Syrian Lebanese Commercial Bank v. neuvosto,
T‑174/12 ja T‑80/13
,
EU:T:2014:52
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) tai että neuvosto suorittaa kyseisen henkilön tai yhteisön kuulemisen viran puolesta (tuomio 14.10.2009, Bank Melli Iran v. neuvosto,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
ja
kohta).
Sitä vastoin silloin, kun neuvosto on jäädyttänyt varat alun perin määräajaksi, sen on lähtökohtaisesti annettava henkilöille, joita asia koskee, mahdollisuus tulla kuulluksi ennen kyseisen toimenpiteen soveltamisen jatkamista. Toimilla, joilla tällaisen toimenpiteen soveltamista jatketaan, ei tarvitse välttämättä olla yllättävää vaikutusta, jotta ne olisivat tehokkaita (ks. vastaavasti tuomio 12.3.2014, Al Assad v. neuvosto,
T‑202/12
,
EU:T:2014:113
,
kohta).
Vaikka on totta, että silloin kun käsiteltävän asian tapaan (ks. edellä 43–46 kohta) on ilmoitettu riittävän tarkat tiedot, joiden avulla asianomainen voi tehokkaasti ilmaista kantansa kyseisten toimielinten sitä vastaan esittämistä seikoista, puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen ei merkitse sitä, että viimeksi mainituilla on velvollisuus antaa oma-aloitteisesti mahdollisuus tutustua asiaan liittyviin asiakirjoihin, on kuitenkin niin, että kyseisten toimielinten on asianomaisen henkilön pyynnöstä annettava oikeus tutustua kaikkiin hallinnollisiin asiakirjoihin, jotka eivät ole luottamuksellisia ja jotka koskevat kyseessä olevaa toimenpidettä (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2009, Bank Melli Iran v. neuvosto,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
kohta).
Lisäksi oikeus tulla kuulluksi ennen sellaisten toimien toteuttamista, joilla pidetään voimassa rajoittavat toimenpiteet sellaisiin henkilöihin nähden, jotka ovat jo olleet niiden kohteena, edellyttää, että neuvostolla on tiedossaan uusia näille henkilöille vastaisia seikkoja (tuomio 12.3.2014, Al Assad v. neuvosto,
T‑202/12
,
EU:T:2014:113
,
kohta).
Asiakirja-aineistosta ilmenee käsiteltävässä asiassa, että asianajaja esitti 5.2.2009 komissiolle hakemuksen saada tutustua asiakirjoihin, joilla on perusteltu ensimmäisen kantajan nimen merkitsemistä alun perin asetuksen N:o 77/2009 perusteella asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Tämä hakemus tehtiin parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (
EYVL 2001, L 145, s. 43
) perusteella. Komissio myönsi 5.3.2009 päivätyssä kirjeessä, että sen hallussa oli kaksi hakemukseen liittyvää asiakirjaa. Se myönsi erityisesti, että sillä oli kaksi COREU-verkosta (Correspondance Européenne) saatua asiakirjaa, joihin sisältyi tietoja erityisesti ensimmäisen kantajan ja hänen omistamiensa yhtiöiden nimien merkitsemisestä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Se kieltäytyi kuitenkin antamasta tutustuttavaksi näitä asiakirjoja asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannen luetelmakohdan nojalla, joka koskee yleisen edun suojaamista kansainvälisissä suhteissa.
Uudistettu hakemus esitettiin 9.3.2009 päivätyllä kirjeellä tällä kertaa ensimmäisen kantajan ja 16 yhtiön, joiden joukkoon toinen ja kolmas kantaja sekä Breco International kuuluivat, lukuun. Komissio kieltäytyi 3.7.2009 päivätyssä kirjeessä antamasta tutustuttavaksi näitä asiakirjoja, ja se vetosi samaan perusteluun kuin alkuperäisen kieltäytymisen osalta.
Ensimmäinen kantaja teki 6.6.2012 päivätyllä kirjeellä neuvostolle hakemuksen saada tutustua tietoihin, jotka koskevat hänen nimensä ja usean hänen yhtiönsä, joiden joukkoon toinen ja kolmas kantaja sekä Breco International kuuluivat, nimien merkitsemistä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Tämä hakemus tehtiin yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18.12.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (
EUVL 2000, L 8, s. 1
) perusteella. Neuvosto vastasi 18.9.2012 päivätyllä kirjeellä ja toimitti neljä sen pääsihteeristön jäsenvaltioiden valtuuskunnille osoittamaa asiakirjaa. Näihin asiakirjoihin sisältyi keskeisesti kolmen ensimmäisen kantajan ja Breco Internationalin henkilöyttä koskevia tietoja. Yhdessä näistä asiakirjoista, jonka otsikkona oli ”Coreu CFSP/0053/09”, viitattiin siihen, että Yhdysvaltojen liittovaltion viranomaiset olivat kohdistaneet rajoittavia toimenpiteitä ensimmäiseen kantajaan sillä perusteella, että hän oli tarjonnut taloudellista tukea Zimbabwen hallitukselle yritysverkostonsa avulla. Siinä mainittiin myös, että ensimmäinen kantaja kuuluu mainitun hallituksen ministerin sekä Zimbabwen presidentin Robert Mugaben lähipiiriin.
Näistä tiedoista ilmenee, että kolme ensimmäistä kantajaa ja Breco International ottivat komissioon yhteyttä viimeistään 9.3.2009 ja pyysivät saada tutustua tietoihin, joiden perusteella kolmen ensimmäisen kantajan ja Breco Internationalin nimet oli merkitty asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Komissio, joka oli sekä asetuksen N:o 77/2009, jonka perusteella kantajien nimet oli alun perin merkitty kyseessä oleviin luetteloihin, että asetusten N:o 173/2010 ja N:o 174/2011 laatija, ei kuitenkaan hyväksynyt tätä pyyntöä.
Vaikka oletettaisiin, että tätä laiminlyöntiä voitaisiin pitää sellaisena, että se olisi voinut estää kolmea ensimmäistä kantajaa esittämästä tehokkaasti näkemystään toimenpiteestä, jonka tämä toimielin oli niiden osalta hyväksynyt, on syytä vielä tutkia, eikö kyseinen seikka ole käsiteltävän asian olosuhteissa joka tapauksessa sääntöjenvastaisuus, jolla ei ole vaikutuksia, koska kantajat eivät olisi kyenneet varmistamaan puolustustaan paremmin, vaikka sääntöjenvastaisuutta ei olisi tapahtunut (tuomio 4.2.2014, Syrian Lebanese Commercial Bank v. neuvosto,
T‑174/12 ja T‑80/13
,
EU:T:2014:52
,
kohta).
Tältä osin on syytä todeta, että kantajat ilmoittavat esittäneensä 19.2.2009 Foreign & Commonwealth Officessa (FCO, Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasioiden ja kansanyhteisön toimisto) vuoden 2000 tiedonvapauslain (Freedom of Information Act 2000) perusteella hakemuksen saada tutustua asiakirjoihin, jotka koskevat kolmen ensimmäisen hakijan ja Breco Internationalin nimien merkitsemistä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Vastauksena tähän hakemukseen FCO toimitti niille 2.6.2009 luettelon 17 asiakirjasta ja jäljennökset kahdesta muusta asiakirjasta, jotka olivat kaikki julkisesti saatavilla. Näiden asiakirjojen joukkoon sisältyi Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen ja muiden rikkauksien lainvastaista hyödyntämistä käsittelevän asiatuntijaryhmän (jäljempänä asiantuntijaryhmä) 8.10.2002 päivätty kertomus, joka oli laadittu Yhdistyneiden kansakuntien (YK) tuvallisuusneuvostolle (jäljempänä 8.10.2002 päivätty kertomus), joukko ensimmäistä kantajaa käsitteleviä lehtiartikkeleita ja joitakin nettilinkkejä kyseessä olevia yhtiöitä koskeviin tietoihin.
Ensimmäinen kantaja teki päätöksen 2011/101 ja asetuksen N:o 174/2011 antamisen jälkeen FCO:lle 4.11.2011 vielä uuden hakemuksen, joka koski kantajan merkitsemiseen asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon liittyviä asiakirjoja. Vastauksena tähän hakemukseen FCO toimitti ensimmäiselle kantajalle luettelon 15 asiakirjasta, joiden joukkoon kuului erityisesti 8.10.2002 päivätty kertomus ja joukko lehtiartikkeleita.
Kuten neuvosto muistuttaa, on syytä todeta myös, että komissio on ilmoittanut ensimmäiselle kantajalle 27.1.2009 päivätyllä kirjeellä siitä, että hänen nimensä oli merkitty asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon, ja kehottanut 18.12.2009 päivätyllä kirjeellä kantajaa esittämään huomautuksensa ja mahdollisen nimen poistamista koskevan pyynnön neuvostolle. Lisäksi ensimmäinen kantaja on 26.10.2009, 26.11.2009, 21.1.2010 ja 10.2.2010 päivätyillä kirjeillä kääntynyt kaikkien neuvoston jäsenten puoleen ja esittänyt huomautuksensa oman nimensä sekä yhtiöidensä nimien merkitsemisestä kyseessä oleviin luetteloihin. Neuvosto hylkäsi 16.2.2010 päivätyllä kirjeellään ensimmäisen kantajan perustelut ja viittasi erityisesti asiantuntijaryhmän YK:n puitteissa laatimasta toisesta 15.10.2003 päivätystä kertomuksesta (jäljempänä 15.10.2003 päivätty kertomus) ilmeneviin tietoihin. Neuvosto ilmoitti ensimmäiselle kantajalle kyseessä olevien merkintöjen olevan päätöksen 2010/92 nojalla edelleen voimassa. Ensimmäinen kantaja vastasi viimeksi mainittuun kirjeeseen 19.4.2010 päivätyllä kirjeellä, johon neuvosto vastasi 7.6.2010 päivätyllä kirjeellä. Ensimmäinen kantaja esitti lopulta 13.5.2011 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkealle edustajalle ja sai Euroopan ulkosuhdehallinnolta vastauksen 29.6.2011. Lisäksi vastauksena ensimmäisen kantajan 11.10.2011 ja 3.11.2011 päivättyihin kahteen kirjeeseen neuvosto muistutti kantajaa 9.11.2011 päivätyllä kirjeellä siitä, että hän saattoi milloin tahansa esittää neuvostolle hakemuksen, jonka tueksi esitetään asiakirjoja ja jossa vaaditaan rajoittavien toimenpiteiden uudelleentarkastelua.
Edellä esitetystä seuraa ensiksikin, että kolme ensimmäistä kantajaa ja Breco International ovat saaneet FCO:n välityksellä mahdollisuuden tutustua tietoihin, jotka muodostavat ne keskeiset todisteet ja tiedot, joilla on perusteltu niiden merkitsemistä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon. Yhtäältä kantajat vetoavat näet kannekirjelmän 52.3 ja 55 kohdassa toistuvasti siihen, että kolmen ensimmäisen kantajan ja Breco Internationalin nimien merkitseminen kyseessä oleviin luetteloihin oli tapahtunut Yhdistyneen kuningaskunnan aloitteesta ja että oli epätodennäköistä, että neuvostolla tai komissiolla olisi ollut muita tietoja kuin ne, jotka FCO oli jo niille ilmoittanut. Toisaalta neuvosto toteaa, että kantajien FCO:lta saamat tiedot ovat keskeiset huomioon otetut tiedot.
Tästä seuraa toiseksi, että saatuaan tilaisuuden tutustua näihin tietoihin kolme ensimmäistä kantajaa ja Breco International ovat muodostaneet pysyvät yhteydet neuvostoon ja pitäneet niitä yllä ja että nämä yhteydet ovat koskeneet aineellisia kysymyksiä, jotka liittyvät niiden nimien merkitsemiseen asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon ja niiden säilyttämiseen siinä.
Nämä seikat huomioon ottaen on todettava, että siitä, että komissio ei ole antanut kolmelle ensimmäiselle kantajalle tietoa seikoista, joilla niiden nimien merkitsemistä asetuksen N:o 314/2004 6 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden luetteloon on perusteltu, ei ole seurannut se, että niiden puolustautumisoikeuksia olisi loukattu. Tämä laiminlyönti ei näet ole estänyt niitä esittämästä perusteitaan saatuaan tiedon kaikista niistä seikoista, joiden ne itse katsovat olevan niitä keskeisiä tietoja, jotka kyseiset toimielimet ovat ottaneet huomioon laatiessaan perusteluja, jotka ovat sitä paitsi pysyneet samoina koko merkintöjen voimassaoloajan. Kun lisäksi otetaan huomioon edellä 20 kohdassa oleva arvio, josta ilmenee, että neljättä kantajaa ei ole merkitty kyseessä oleviin luetteloihin, ei ole syytä todeta, että neljännen kantajan puolustautumisoikeuksia olisi loukattu.
[– –]

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
John Arnold Bredenkamp, Echo Delta (Holdings) PCC Ltd, Scottlee Holdings (Private), Ltd ja Fodya (Private) Ltd velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Gratsias
Kancheva
Wetter
Julistettiin Luxemburgissa 21 päivänä heinäkuuta 2016.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
)	Tästä tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.