CELEX: 62020CJ0056
Trimitere preliminară
Transporturi
Permis de conducere
Recunoaștere reciprocă
Retragere a permisului pe teritoriul altui stat membru decât statul membru emitent
Aplicarea unei mențiuni pe permisul de conducere care indică lipsa valabilității acestuia pe teritoriul statului membru respectiv

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (
JO 2006, L 403, p. 18
, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/94/UE a Comisiei din 28 noiembrie 2011 (
JO 2011, L 314, p. 31
) (denumită în continuare „Directiva 2006/126”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între AR, resortisant austriac titular al unui permis de conducere eliberat în Austria, pe de o parte, și Stadt Pforzheim (Orașul Pforzheim, Germania), pe de altă parte, în legătură cu aplicarea de către autoritățile competente germane, pe permisul său de conducere, a unei mențiuni privind interdicția de a conduce pe teritoriul german.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Considerentul (4) al Directivei 2006/126 are următorul cuprins:
„Pentru a evita ca modelul unic de permis de conducere european să se adauge la cele 110 modele aflate deja în circulație, statele membre ar trebui să ia toate măsurile necesare pentru a elibera acest model unic tuturor deținătorilor de permise.”
Considerentul (16) al acestei directive este redactat după cum urmează:
„Modelul de permis de conducere, astfel cum este definit prin Directiva 91/439/CEE [a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (
JO 1991, L 237, p. 1
, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62)], ar trebui înlocuit cu un model unic, sub forma unui card din plastic. […]”
Articolul 1 alineatul (1) din directiva menționată prevede:
„În conformitate cu dispozițiile prezentei directive, statele membre introduc un permis de conducere național, bazat pe modelul comunitar din anexa I. Semnul distinctiv al statului membru care eliberează permisul figurează pe emblema de la pagina 1 a modelului comunitar de permis de conducere.”
Potrivit articolului 2 din Directiva 2006/126:
„(1)   Permisele de conducere eliberate de statele membre sunt recunoscute reciproc.
(2)   Atunci când titularul unui permis de conducere național valabil, dar neavând durata de valabilitate administrativă prevăzută la articolul 7 alineatul (2), își stabilește reședința obișnuită într‑un stat membru, altul decât cel care a eliberat permisul de conducere, statul membru gazdă poate aplica respectivului permis perioadele de valabilitate administrativă prevăzute la articolul respectiv prin reînnoirea permisului, după expirarea unei perioade de doi ani de la data la care titularul și‑a stabilit reședința obișnuită pe teritoriul respectivului stat.”
Articolul 7 din această directivă prevede:
„(1)   Permisele de conducere se eliberează numai solicitanților care:
(a)
au promovat un test de verificare a aptitudinilor și comportamentului și un test teoretic și îndeplinesc normele medicale, în conformitate cu dispozițiile anexelor II și III;
[…]
(e)
au reședința obișnuită pe teritoriul statului membru care eliberează permisul sau pot dovedi că urmează studii pe teritoriul statului membru respectiv de cel puțin șase luni.
[…]
(3)   Reînnoirea permiselor de conducere în momentul în care valabilitatea lor administrativă expiră este supusă următoarelor condiții:
(a)
îndeplinirea în continuare a normelor minime privind aptitudinile fizice și mentale pentru conducere prevăzute la anexa III pentru permisele de conducere din categoriile C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 și D1E și
(b)
reședința obișnuită pe teritoriul statului membru care a eliberat permisul de conducere sau prezentarea dovezii că solicitantul a efectuat studii cel puțin șase luni pe teritoriul statului membru respectiv.
[…]”
Articolul 11 din directiva menționată are următorul cuprins:
„(1)   În cazul în care titularul unui permis de conducere național valabil eliberat de un stat membru își stabilește reședința obișnuită într‑un alt stat membru, acesta poate solicita ca permisul său de conducere să fie schimbat cu un permis echivalent. Statului membru care efectuează schimbarea îi revine sarcina de a verifica pentru ce categorie continuă să fie efectiv valabil permisul prezentat.
(2)   Sub rezerva respectării principiului teritorialității legislației penale și polițienești, statul membru în care este situată reședința obișnuită poate aplica dispozițiile sale naționale cu privire la restrângerea, suspendarea, retragerea sau anularea dreptului de conducere al titularului unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru și, în cazul în care este necesar, poate schimba permisul în acest scop.
[…]
(4)   Un stat membru refuză eliberarea unui permis de conducere unui solicitant al cărui permis de conducere face obiectul unei restricții, suspendări sau retrageri într‑un alt stat membru.
Un stat membru refuză să recunoască valabilitatea oricărui permis de conducere eliberat de un alt stat membru unei persoane al cărei permis de conducere face obiectul unei restricții, suspendări sau retrageri pe teritoriul statului membru anterior.
De asemenea, un stat membru poate refuza eliberarea unui permis de conducere unui solicitant al cărui permis a fost anulat într‑un alt stat membru.
(5)   Înlocuirea unui permis de conducere care a fost, de exemplu, pierdut sau furat se poate obține numai de la autoritățile competente ale statului membru în care titularul își are reședința obișnuită; autoritățile respective asigură înlocuirea pe baza informațiilor pe care le posedă sau, dacă este cazul, pe baza unei atestări a autorităților competente din statul membru care a eliberat permisul inițial.
[…]”
Articolul 12 primul paragraf din Directiva 2006/126 prevede:
„În sensul prezentei directive, «reședință obișnuită» înseamnă locul în care o persoană locuiește în mod obișnuit, adică pe parcursul a cel puțin 185 de zile din fiecare an calendaristic, datorită unor legături personale și profesionale sau, în cazul unei persoane fără legături profesionale, datorită unor legături personale care relevă legături strânse între respectiva persoană și locul în care locuiește aceasta.”
Articolul 15 din această directivă prevede:
„Statele membre își acordă reciproc asistență în procesul de punere în aplicare a prezentei directive și fac schimb de informații privind permisele pe care le‑au eliberat, schimbat, înlocuit, reînnoit sau retras. În acest scop, ele utilizează rețeaua permiselor de conducere a Uniunii Europene, de îndată ce aceasta devine operațională.”
Anexa I la directiva menționată, intitulată „Dispoziții privind modelul Uniunii Europene de permis de conducere”, prevede la punctul 3:
„Permisul are două fețe.
Pagina 1 conține:
(a)
cuvintele «Permis de conducere» imprimate cu caractere mari în limba sau limbile statului membru care eliberează permisul;
(b)
numele statului membru care eliberează permisul (opțional);
(c)
semnul distinctiv al statului membru care eliberează permisul, imprimat în negativ într‑un dreptunghi albastru și înconjurat de un cerc format din douăsprezece stele galbene; semnele distinctive sunt următoarele:
[…]
Pagina 2 conține:
(a)
[…]
13.
un spațiu rezervat pentru eventuala inscripționare de către statul membru gazdă, în cadrul punerii în aplicare a punctului 4 litera (a) din prezenta anexă, a informațiilor esențiale pentru gestionarea permisului;
14.
un spațiu rezervat pentru eventuala inscripționare, de către statul membru care eliberează permisul, a informațiilor esențiale pentru gestionarea permisului sau legate de siguranța rutieră (opțional). În cazul în care informațiile sunt legate de una dintre rubricile definite în prezenta anexă, acestea trebuie să fie precedate de numărul rubricii respective.
Cu acordul scris al titularului, pot fi adăugate în acest spațiu informații care nu sunt legate de gestionarea permisului sau de siguranța rutieră; adăugarea unor astfel de mențiuni nu afectează în niciun fel utilizarea modelului ca permis de conducere;
[…]”
Punctul 4 litera (a) din anexa menționată prevede:
„În cazul în care titularul unui permis de conducere eliberat de un stat membru în conformitate cu prezenta anexă are domiciliul normal într‑un alt stat membru, acesta din urmă poate introduce în permis informații care sunt esențiale pentru gestionarea permisului, cu condiția de a introduce acest tip de informații și pe permisele pe care le eliberează și cu condiția existenței unui spațiu suficient în acest scop.”
Dreptul german
Articolul 3 din Straßenverkehrsgesetz (Legea privind circulația rutieră, denumită în continuare „StVG”) prevede:
„(1)   În cazul în care se dovedește că o persoană nu este aptă sau nu are capacitatea de a conduce autovehicule, autoritatea responsabilă cu eliberarea permiselor de conducere trebuie să îi retragă permisul de conducere. În cazul unui permis de conducere străin, retragerea – chiar dacă intervine în temeiul altor dispoziții – are efectul unui refuz al recunoașterii dreptului de utilizare a acestei autorizații de a conduce pe teritoriul național. […]
(2)   Retragerea pune capăt autorizației de a conduce. În cazul unui permis de conducere străin, aceasta pune capăt dreptului de a conduce autovehicule pe teritoriul național. După retragere, permisul de conducere trebuie să fie înapoiat autorității responsabile cu emiterea permiselor de conducere sau trebuie prezentat acesteia pentru inscripționarea deciziei de retragere. […]”
Articolul 46 din Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr – Fahrerlaubnis‑Verordnung (Regulamentul privind accesul persoanelor la circulația rutieră) din 13 decembrie 2010 (BGBl. 2010 I, p. 1980), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumit în continuare „FeV”), prevede:
„(1)   Dacă titularul unui permis de conducere se dovedește inapt să conducă autovehicule, autoritatea responsabilă cu eliberarea permiselor de conducere trebuie să îi retragă permisul. […]
[…]
(5)   În cazul unui permis de conducere străin, retragerea are efectul unui refuz al recunoașterii dreptului de utilizare a acestei autorizații de a conduce pe teritoriul național.
(6)   Retragerea pune capăt autorizației de a conduce. În cazul unui permis de conducere străin, aceasta pune capăt dreptului de a conduce autovehicule pe teritoriul național.”
Articolul 47 din FeV are următorul cuprins:
„(1)   După retragere, permisele de conducere naționale și internaționale eliberate de o administrație germană trebuie să fie predate de îndată administrației care a adoptat decizia sau, în caz de limitări sau de condiții, să îi fie prezentate în vederea inscripționării acestora. […]
(2)   După retragerea sau constatarea lipsei dreptului de a conduce sau în cazul unor limitări sau condiții, permisele de conducere străine și internaționale eliberate în străinătate trebuie să fie prezentate fără întârziere administrației care a adoptat decizia […]. După retragerea sau constatarea lipsei dreptului de a conduce, se indică pe permisul de conducere că persoana interesată nu este autorizată să facă uz de autorizația de a conduce pe teritoriul național. Această indicare constă în general în aplicarea unui «D» de culoare roșie, tăiat cu o linie oblică, într‑un spațiu rezervat al permisului de conducere, și anume, în ceea ce privește un card de permis de conducere al Uniunii Europene, în rubrica 13, iar pentru permisele de conducere internaționale, în completarea formularului prevăzut în acest scop. În cazul unor restricții sau condiții, acestea sunt inscripționate pe permisul de conducere. Autoritatea care a adoptat decizia informează autoritatea care a eliberat permisul de conducere, prin intermediul Kraftfahrt‑Bundesamt (Oficiul federal pentru circulația autovehiculelor, Germania), cu privire la refuzul recunoașterii dreptului de a conduce sau la constatarea lipsei dreptului de a conduce în Germania. […]”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
AR este un resortisant austriac a cărui reședință obișnuită, în sensul articolului 12 primul paragraf din Directiva 2006/126, este situată în Austria. La 29 august 2008, el a obținut în Austria un permis de conducere pentru categoriile A și B.
Prin decizia din 10 august 2015, autoritatea competentă în materie de permise de conducere a orașului Pforzheim i‑a retras lui AR autorizația de a conduce pe teritoriul german pentru motivul că, la 26 iunie 2014, a condus un vehicul în Germania sub influența stupefiantelor. Această autoritate l‑a somat de asemenea să prezinte de îndată permisul său de conducere austriac pentru ca nevalabilitatea acestui permis în Republica Federală Germania să fie indicată pe documentul respectiv prin aplicarea unui „D” de culoare roșie, tăiat cu o linie oblică. Prin aceeași decizie, ea a dispus executarea imediată a măsurilor menționate, sub sancțiunea, în caz de nerespectare a obligației de prezentare a permisului său de conducere cel târziu la 28 august 2015, a unei rețineri temporare a acestuia din urmă, precizând că îi va fi restituit după aplicarea mențiunii care îl invalidează pe teritoriul german.
AR a introdus o reclamație împotriva acestei decizii, apoi o acțiune contencioasă și ambele au fost respinse. Ulterior, el a declarat apel împotriva hotărârii pronunțate în primă instanță la Verwaltungsgerichtshof Baden‑Württemberg (Tribunalul Administrativ Superior din Baden‑Württemberg, Germania) prin care contestă decizia din 10 august 2015 în măsura în care prin aceasta, pe de o parte, i se impune să prezinte permisul său de conducere pentru a i se aplica o mențiune care să îl invalideze pe teritoriul german și, pe de altă parte, se sancționează nerespectarea obligației menționate de prezentare cu reținerea temporară a permisului respectiv. Prin urmare, decizia menționată a rămas definitivă în măsura în care privește refuzul recunoașterii, pe teritoriul Republicii Federale Germania, a valabilității autorizației de a conduce pe baza permisului de conducere austriac.
În susținerea căii de atac formulate, AR arată în esență că, în conformitate cu Directiva 2006/126, eliberarea și orice modificare ulterioară a permisului de conducere sunt de competența exclusivă a statului membru în care se află reședința obișnuită a titularului acestui permis, în sensul articolului 12 primul paragraf din această directivă. Nu ar fi atribuită nicio competență în acest sens statului membru în care se află reședința temporară a titularului, acest stat membru neputând în special să aplice mențiuni pe permisul de conducere, cum ar fi o mențiune privind interdicția de a conduce. Astfel, AR apreciază că o asemenea competență ar fi contrară principiului recunoașterii reciproce a permiselor de conducere și obiectivului directivei menționate, care constă în crearea unui model de permis de conducere unic în Uniunea Europeană.
În plus, el consideră că reiese de asemenea din modul de redactare și din contextul dispozițiilor punctului 3 și ale punctului 4 litera (a) din anexa I la Directiva 2006/126 că numai statul membru emitent al permisului de conducere poate să introducă mențiuni în permisul de conducere. De asemenea, dispozițiile detaliate referitoare la măsurile de protecție împotriva falsificării permisului de conducere sub forma unui card din plastic, prevăzute în special la articolul 3 și la punctele 1 și 2 din anexa I la această directivă, ar exclude, ținând seama de sensul și de finalitatea lor, ca datele de pe cardul din plastic protejat împotriva falsificării să poată fi modificate, prin inscripționarea altor date în mod durabil sau sub formă de autocolant (care poate fi ușor înlăturat), de către statul membru în care se află reședința temporară. Ar trebui de asemenea să se țină seama de faptul că, în temeiul directivei menționate, rubrica 13 a permisului de conducere este rezervată inscripționărilor efectuate de statul membru emitent al permisului și că o mențiune inscripționată de acest stat membru nu poate fi pur și simplu „acoperită” de o alta.
AR susține de asemenea că executarea obligației de a‑și prezenta permisul de conducere pentru a‑i fi aplicată o mențiune care îl invalidează pentru teritoriul german ar aduce atingere libertății sale de circulație și ar putea pune ulterior în practică probleme semnificative de transparență, de exemplu în ipoteza în care, cu ocazia unui control rutier în alt stat membru, forțele de ordine nu ar cunoaște natura unei inscripționări care figurează pe cardul de permis de conducere al Uniunii, ceea ce ar putea crea confuzii. Ca urmare a constrângerilor și inconvenientelor menționate, ar fi fost necesară în această privință o normă expresă în Directiva 2006/126.
Potrivit lui AR, Directiva 2006/126 prevede că numai statul membru emitent competent sau statul membru gazdă pot, prin intermediul asistenței reciproce prevăzute la articolul 15 din aceasta, să efectueze o astfel de inscripționare pe permisul de conducere și să elibereze un nou titlu de permis de conducere.
Pe de altă parte, ar fi ușor pentru statul membru în care se află reședința temporară să verifice pe cale electronică, în cazul unui control rutier pe teritoriul său, dacă persoana interesată este autorizată să conducă un autovehicul pe acest teritoriu.
La rândul său, orașul Pforzheim apreciază în esență că, întrucât nu a atribuit nicio competență statului membru în care se află reședința temporară pentru a aplica mențiuni pe un permis de conducere eliberat de un alt stat membru, în urma unei decizii de refuz al recunoașterii valabilității acestui permis pe teritoriul primului stat membru, Directiva 2006/126 prezintă o lacună normativă care ar trebui să fie acoperită prin aplicarea, prin analogie, în privința statului membru în care se află reședința temporară, a dispozițiilor acestei directive referitoare la statul membru în care se află reședința obișnuită.
Acesta consideră că interpretarea Curții exprimată în Hotărârea din 23 aprilie 2015, Aykul (
C‑260/13
,
EU:C:2015:257
), potrivit căreia statul membru în care se află reședința temporară a titularului unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru dispune, în anumite împrejurări, de dreptul de a refuza să recunoască valabilitatea acestui permis, poate fi transpusă în situația în discuție în litigiul principal. În temeiul acestei jurisprudențe, statul membru în care se află reședința temporară ar trebui de asemenea să dispună de posibilitatea de a lua măsuri referitoare la gestionarea permisului, precum aplicarea unor mențiuni pe acesta din urmă. Ar fi vorba despre o măsură indispensabilă, care ar avea o importanță majoră pentru executarea efectivă a unei decizii de refuz al recunoașterii valabilității permisului de conducere străin, în sensul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126. Autoritățile de control ar trebui să fie în măsură să verifice în mod complet și imediat, cu ocazia unui control, situația autorizației de a conduce a titularului permisului.
Astfel, din moment ce Directiva 2006/126 permite statului membru de reședință al titularului unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru să înscrie, în cazul unei decizii de refuz al recunoașterii valabilității acestui permis, mențiunea corespunzătoare privind interdicția de a conduce pe permisul menționat, sub forma, de exemplu, a unui autocolant, această măsură referitoare la gestionarea permiselor ar trebui să fie admisă și atunci când titularul permisului de conducere, vizat de o astfel de decizie de refuz al recunoașterii, nu are reședința într‑un stat membru în care a fost controlat.
În plus, întrucât directiva menționată prevede posibilitatea ca statul membru gazdă să modifice, în temeiul punctului 3 a treia teză litera (a) rubrica 13 și al punctului 4 litera (a) din anexa I la Directiva 2006/126, permisul de conducere eliberat de un alt stat membru, o astfel de modificare, în special prin aplicarea unui autocolant, nu ar fi contrară dispozițiilor referitoare la protecția împotriva falsificării.
În sfârșit, orașul Pforzheim arată că, întrucât AR este el însuși, prin comportamentul său, la originea inscripționării mențiunii care îl privează de dreptul de a conduce în Germania, ar trebui să i se respingă afirmația întemeiată pe efectul stigmatizant al mențiunii respective în raport cu scopul urmărit prin aceasta, care constă în păstrarea siguranței rutiere.
Instanța de trimitere are îndoieli în ceea ce privește aspectul dacă un stat membru care a adoptat, precum în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 23 aprilie 2015, Aykul (
C‑260/13
,
EU:C:2015:257
), o decizie de refuz al recunoașterii valabilității unui permis de conducere eliberat în alt stat membru, în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126, ca urmare a comportamentului ilicit al titularului acestui permis, survenit pe teritoriul său ulterior eliberării permisului menționat, este de asemenea autorizat să înscrie pe acest permis o mențiune privind interdicția de a conduce pe teritoriul său, atunci când titularul amintit nu și‑a stabilit în statul respectiv reședința obișnuită în sensul articolului 12 din această directivă.
În aceste condiții, Verwaltungsgerichtshof Baden‑Württemberg (Tribunalul Administrativ Superior din Baden‑Württemberg) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Dreptul Uniunii, în special Directiva [2006/126], se opune unor dispoziții de drept național potrivit cărora, în cadrul unei decizii de refuz al recunoașterii valabilității, în sensul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126, permisul de conducere al Uniunii al unei persoane care nu are reședința obișnuită pe teritoriul național trebuie prezentat imediat autorității naționale decidente pentru ca aceasta să înscrie pe permisul de conducere lipsa dreptului de a conduce pe teritoriul național; de regulă, în cazul unui permis de conducere al Uniunii, mențiunea (privind interdicția) ar trebui efectuată prin lipirea la rubrica cu numărul 13 a unui «D» roșu tăiat cu o linie (de exemplu, sub formă de autocolant)?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă Directiva 2006/126 trebuie să fie interpretată în sensul că se opune ca un stat membru care a adoptat, în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din această directivă, o decizie prin care se refuză recunoașterea valabilității unui permis de conducere eliberat de alt stat membru ca urmare a unui comportament ilicit al titularului său, survenit în timpul unei șederi temporare pe teritoriul primului stat membru ulterior eliberării acestui permis, să aplice de asemenea pe permisul amintit o mențiune privind interdicția, pentru acel titular, de a conduce pe teritoriul respectiv, deși titularul menționat nu și‑a stabilit pe teritoriul acestui stat reședința obișnuită în sensul articolului 12 primul paragraf din directiva amintită.
În această privință, trebuie amintit că, la punctul 71 din Hotărârea din 23 aprilie 2015, Aykul (
C‑260/13
,
EU:C:2015:257
), Curtea a considerat că articolul 2 alineatul (1) și articolul 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126 trebuie interpretate în sensul că nu se opun posibilității ca un stat membru, pe teritoriul căruia titularul unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru locuiește temporar, să refuze recunoașterea valabilității acestui permis de conducere din cauza unui comportament ilicit al titularului său survenit pe acest teritoriu ulterior eliberării permisului de conducere respectiv și care, în conformitate cu legea națională a primului stat membru, este de natură să determine inaptitudinea de a conduce autovehicule.
În plus, din cuprinsul punctelor 59 și 60 din această hotărâre reiese că statul membru în care se află reședința obișnuită este autorizat, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Directiva 2006/126, care corespunde articolului 8 alineatul (2) din Directiva 91/439, care a fost înlocuită de Directiva 2006/126, să adopte măsuri de restrângere, de suspendare, de retragere sau de anulare a unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru, care își produc efectele în toate statele membre. În schimb, articolul 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126 permite statului membru care nu este statul membru în care se află reședința obișnuită doar să adopte, în temeiul legislației sale naționale și ca urmare a comportamentului ilicit pe teritoriul său al titularului unui permis de conducere obținut anterior într‑un alt stat membru, măsuri a căror întindere este restrânsă la acest teritoriu și al căror efect este limitat la refuzul de a recunoaște pe teritoriul respectiv valabilitatea acestui permis.
În consecință, Directiva 2006/126 nu se opune ca un stat membru în care se află reședința temporară, precum Republica Federală Germania în cauza principală, să refuze, în temeiul unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din StVG și la articolul 46 alineatul (6) din FeV, recunoașterea dreptului de a utiliza permisul de conducere eliberat unei persoane de un alt stat membru, punând capăt dreptului acestei persoane de a conduce autovehicule pe teritoriul național. Cu toate acestea, statul membru în care se află reședința temporară nu poate totuși să aplice pe un asemenea permis de conducere, al cărui model, astfel cum reiese din articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2006/126, interpretat în lumina considerentului (16) al acesteia, este armonizat, sub forma unui card din plastic, prin Directiva 2006/126, o mențiune precum cea prevăzută la articolul 47 alineatul (2) din FeV, care prevede interdicția de a conduce pe teritoriul său.
Astfel, este necesar să se constate că Directiva 2006/126 conține norme detaliate privind competența statelor membre în ceea ce privește eliberarea unui permis de conducere, modificările care îl afectează pe acesta și inscripționările care pot fi efectuate pe el.
Or, din aceste norme reiese că atât eliberarea și modificările ulterioare ale unui permis de conducere, cât și inscripționările care figurează pe acesta sunt de competența exclusivă a statului membru în care se află reședința obișnuită a titularului permisului respectiv.
Astfel, articolul 2 alineatul (2), articolul 7 alineatul (1) litera (e) și alineatul (3) litera (b), articolul 11 alineatele (1), (2) și (5) din Directiva 2006/126, precum și punctul 3 a treia teză litera (a) rubricile 13 și 14 și punctul 4 litera (a) din anexa I la aceasta reglementează în mod detaliat situațiile în care statul membru respectiv are competența să elibereze, să înlocuiască, să reînnoiască sau să schimbe un permis de conducere sau să facă inscripționări pe acesta.
Deși statul membru în care se află reședința obișnuită este, în general, cel în care a fost eliberat permisul de conducere, statul membru în care titularul unui permis de conducere și‑a transferat reședința obișnuită ulterior eliberării permisului său într‑un stat membru poate să devină de asemenea, astfel cum reiese în special din articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2006/126, statul membru în care se află reședința obișnuită, în sensul acestei directive. Punctul 4 litera (a) din anexa I la această directivă permite astfel noului stat membru în care se află reședința obișnuită să introducă în permis informații care sunt esențiale pentru gestionarea permisului, cu condiția de a introduce acest tip de informații și pe permisele pe care le eliberează și cu condiția existenței unui spațiu suficient în acest scop.
În schimb, nicio dispoziție din Directiva 2006/126 nu conferă statului membru în care titularul unui permis de conducere locuiește temporar vreo competență de a efectua inscripționări pe permisul de conducere, precum cea prevăzută printre altele la articolul 47 din FeV.
Or, după cum a subliniat Comisia Europeană în observațiile sale scrise, niciun element nu indică faptul că lipsa unor dispoziții în acest sens în Directiva 2006/126 constituie o lacună normativă neintenționată a legiuitorului Uniunii, care ar trebui acoperită prin aplicarea prin analogie a dispozițiilor acestei directive referitoare la competențele statului membru în care se află reședința obișnuită.
Dimpotrivă, având în vedere dispozițiile detaliate ale Directivei 2006/126, rezultă că modificările formale ale permisului de conducere nu pot fi efectuate decât de statul membru în care se află reședința obișnuită a titularului permisului respectiv, astfel încât să se asigure aspectul uniform al acestui document, garantat de Directiva 2006/126, așa cum reiese din considerentele (4) și (16) ale acesteia.
Trebuie amintit de asemenea că în această privință Curtea a statuat că, deși Directiva 2006/126 nu prevede decât un nivel minim de armonizare a dispozițiilor naționale privind cerințele pentru eliberarea unui permis de conducere, această directivă efectuează, în schimb, o armonizare exhaustivă a documentelor ce dovedesc existența unui drept de a conduce, care trebuie recunoscute de statele membre în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din aceasta (Hotărârea din 26 octombrie 2017, I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă că aceste documente nu pot fi modificate decât în conformitate cu dispozițiile prevăzute în acest scop de Directiva 2006/126.
Pe de altă parte, trebuie să se constate că, în temeiul articolului 15 din Directiva 2006/126, statele membre își acordă reciproc asistență în procesul de punere în aplicare a acestei directive și fac schimb de informații privind permisele pe care le‑au eliberat, schimbat, înlocuit, reînnoit sau retras, prin utilizarea rețelei permiselor de conducere a Uniunii, constituită în acest scop, de îndată ce aceasta devine operațională.
Or, asistența reciprocă prevăzută de această dispoziție permite să se garanteze executarea efectivă a unei decizii prin care statul membru în care se află reședința temporară, în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126, refuză titularului unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru dreptul de a conduce pe teritoriul său.
Astfel, într‑o asemenea ipoteză, statul membru în care se află reședința obișnuită poate, la cererea statului membru în care se află reședința temporară și în conformitate cu punctul 3 a treia teză litera (a) rubricile 13 și 14, precum și cu punctul 4 litera (a) din anexa I la această directivă, să consemneze pe permisul de conducere eventuale mențiuni privind interdicția de a conduce pe teritoriul acestui din urmă stat membru.
În plus, nu reiese că ar fi exclus ca statul membru în care se află reședința temporară să verifice, în special pe cale electronică, în cazul unui control rutier pe teritoriul său, dacă persoana interesată a făcut obiectul unei măsuri care o privează de dreptul său de a conduce pe acest teritoriu în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din această directivă.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că Directiva 2006/126 trebuie să fie interpretată în sensul că se opune ca un stat membru care a adoptat, în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din această directivă, o decizie prin care se refuză recunoașterea valabilității unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru ca urmare a unui comportament ilicit al titularului său, survenit în timpul unei șederi temporare pe teritoriul primului stat membru ulterior eliberării acestui permis, să aplice de asemenea pe permisul amintit o mențiune privind interdicția, pentru acel titular, de a conduce pe teritoriul respectiv, deși titularul menționat nu și‑a stabilit pe teritoriul acestui stat reședința obișnuită în sensul articolului 12 primul paragraf din directiva amintită.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:

Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/94/UE a Comisiei din 28 noiembrie 2011, trebuie să fie interpretată în sensul că se opune ca un stat membru care a adoptat, în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din această directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/94, o decizie prin care se refuză recunoașterea valabilității unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru ca urmare a unui comportament ilicit al titularului său, survenit în timpul unei șederi temporare pe teritoriul primului stat membru ulterior eliberării acestui permis, să aplice de asemenea pe permisul amintit o mențiune privind interdicția, pentru acel titular, de a conduce pe teritoriul respectiv, deși titularul menționat nu și‑a stabilit pe teritoriul acestui stat reședința obișnuită în sensul articolului 12 primul paragraf din Directiva 2006/126, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/94.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.