CELEX: 62021CJ0564
Ennakkoratkaisupyyntö
Perusoikeudet
Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla
Turvapaikkapolitiikka
Direktiivi 2013/32/EU
11 artiklan 1 kohta, 23 artiklan 1 kohta ja 46 artiklan 1 ja 3 kohta
Oikeus tutustua hakijan asiakirja-aineistossa oleviin tietoihin
Asiakirja-aineisto kokonaisuudessaan
Metatiedot
Tämän asiakirja-aineiston toimittaminen jäsentelemättöminä yksittäisinä sähköisinä tiedostoina
Ilmoittaminen kirjallisesti
Omakätisesti allekirjoitetun päätöksen digitoitu jäljennös
Sähköisen asiakirja-aineiston pitäminen paperista asiakirja-aineistoa arkistoimatta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (
EUVL 2013, L 180, s. 60
) 11 artiklan 1 kohdan, 23 artiklan 1 kohdan, 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 46 artiklan 1–3 kohdan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat BU, joka on turvapaikanhakija, ja Saksan liittotasavalta, jota edustaa Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (liittovaltion maahanmuutto- ja pakolaisvirasto, Saksa) (jäljempänä BAMF), ja jossa on kyse pääasian kantajan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä ja jossa pääasian kantajan edustaja on tehnyt välitoimihakemuksen, jossa vaaditaan toimittamaan kantajaa koskeva täydellinen hallintomenettelyn asiakirja-aineisto yhtenä ainoana PDF-muodossa (Portable Document Format) olevana tiedostona, jossa on jatkuva sivunumerointi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2013/32 johdanto-osan 25 ja 50 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(25)
Jotta suojelua tarvitsevat henkilöt voidaan tunnustaa asianmukaisesti [28.7.1951 tehdyn pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma, nide 189, s. 150, nro 2545 (1954)), sellaisena kuin se on täydennettynä New Yorkissa 31.1.1967 tehdyllä pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla,] 1 artiklassa tarkoitetuiksi pakolaisiksi tai henkilöiksi, jotka voivat saada toissijaista suojelua, jokaisella hakijalla olisi oltava tosiasiallinen pääsy menettelyihin sekä mahdollisuus toimia yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa ja olla näihin yhteydessä asianmukaisella tavalla, niin että hän voi esittää tapaukseensa liittyvät tosiseikat, sekä riittävät menettelyä koskevat takeet asiansa hoitamiseksi menettelyn kaikissa vaiheissa. Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyssä hakijalla olisi myös yleensä oltava vähintään seuraavat oikeudet: – – oikeus saada päätös asianmukaisesti tiedoksi ja saada tieto päätöksen perusteluina olevista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista; mahdollisuus pyytää neuvoa oikeudelliselta tai muulta neuvonantajalta; oikeus saada tietoja oikeudellisesta asemastaan menettelyn ratkaisevissa vaiheissa kielellä, jota hän ymmärtää tai jota hänen voidaan kohtuudella olettaa ymmärtävän; ja, jos päätös on kielteinen, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa.
– –
(50)
Unionin oikeuden perusperiaatteiden mukaisesti kansainvälistä suojelua koskevista hakemuksista tehtyjen päätösten, hakemuksen ottamisesta uudelleen tutkittavaksi sen jälkeen, kun tutkinta on keskeytetty, tehtyjen kielteisten päätösten ja pakolaisaseman tai toissijaisen suojeluaseman poistamista koskevien päätösten osalta on olemassa tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.”
Kyseisen direktiivin 11 artiklan, jonka otsikko on ”Määrittävän viranomaisen päätöksentekoa koskevat vaatimukset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia koskevat päätökset tehdään kirjallisesti.”
Mainitun direktiivin 23 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeusavun ja oikeudellisen edustajan käytön soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisen lainsäädännön mukaisesti hyväksytyllä tai luvan saaneella oikeudellisella tai muulla neuvonantajalla, joka avustaa tai edustaa hakijaa kansallisen lainsäädännön mukaisesti, on oikeus tutustua niihin hakijan asiakirjakansiossa oleviin tietoihin, joiden perusteella päätös tehdään.”
Saman direktiivin 45 artiklan, jonka otsikko on ”Menettelysäännöt”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun toimivaltainen viranomainen harkitsee kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön kansainvälisen suojelun poistamista [vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2011/95/EU [(
EUVL 2011, L 337, s. 9
)] 14 tai 19 artiklan mukaisesti, asianomaisella henkilöllä on seuraavat takeet:
a)
hänelle ilmoitetaan kirjallisesti siitä, että toimivaltainen viranomainen harkitsee uudelleen hänen edellytyksiään tulla määritellyksi kansainvälistä suojelua saavaksi henkilöksi, sekä syyt tähän uudelleenharkintaan; – –
– –”
Direktiivin 2013/32 46 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi:
a)
päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, mukaan lukien:
i)
päätös hakemuksen katsomisesta perusteettomaksi pakolaisaseman ja/tai toissijaisen suojeluaseman suhteen;
– –
3.   Edellä olevan 1 kohdan noudattamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin [2011/95] mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa.
– –”
Saksan oikeus
Turvapaikkalaki
Turvapaikasta 26.6.1992 annetun lain (Asylgesetz, BGBl. 1992 I, s. 1126), sellaisena kuin se on julkaistuna 2.9.2008 (BGBl 2008 I, s. 1798) ja sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 31 §:ssä, jonka otsikko on ”Bundesamtin turvapaikkahakemuksesta tekemä päätös”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Bundesamtin päätös tehdään kirjallisesti. Se on perusteltava kirjallisesti. Päätökset, joihin voidaan hakea muutosta, on annettava viipymättä tiedoksi osapuolille – –”
Hallintolainkäyttölaki
Hallintolainkäytöstä 21.1.1960 annetun lain (Verwaltungsgerichtsordnung, BGBl. 1960 I, s. 17), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 99 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Viranomaiset ovat velvollisia esittämään asiakirjoja tai asiakirja-aineistoja, luovuttamaan sähköisiä asiakirjoja ja antamaan tietoja. Mikäli näiden asiakirjojen, asiakirja-aineistojen, sähköisten asiakirjojen tai tietojen sisällön ilmaisemisesta aiheutuisi haittaa liittovaltiolle tai jollekin osavaltiolle tai jos toimenpiteet on pidettävä salassa lain nojalla tai niiden luonteen vuoksi, toimivaltainen ylin valvontaviranomainen voi kieltää asiakirjojen tai asiakirja-aineistojen esittämisen, sähköisten asiakirjojen luovuttamisen ja tietojen antamisen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian kantaja teki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, jonka BAMF hylkäsi 18.12.2019 tekemällään päätöksellä (jäljempänä 18.12.2019 tehty päätös). Tämä päätös perustuu erityisesti lausuntoon, jonka maahan, jonka kansalainen BU on, liittyvistä asioista vastaava BAMF:n työntekijä oli antanut. Kyseisessä päätöksessä olevassa tosiseikkoja koskevassa selostuksessa toistettiin mainitun lausunnon sisältö.
BAMF:n hallinnollisen käytännön mukaisesti työntekijä, joka ratkaisi pääasian kantajan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, merkitsi 18.12.2019 tehtyyn päätökseen omakätisen allekirjoituksensa, digitoi tämän päätöksen ja säilytti mainitusta päätöksestä digitoidun tiedoston asianomaista koskevassa sähköisessä hallintomenettelyn asiakirja-aineistossa. Pääasian kantaja sai tulosteen tästä asiakirjasta. Saman päätöksen alkuperäiskappale sitä vastoin hävitettiin sen digitoimisen jälkeen.
Pääasian kantaja nosti 18.12.2019 tehdystä päätöksestä kanteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
Pääasian oikeudenkäynnin aikana BAMF vastasi esittämällä pääasian kantajaa koskevan sähköisen asiakirja-aineiston, jota oli täydennetty mainitulla lausunnolla ja joka koostui useista erillisistä PDF-muotoisista asiakirjoista sekä joukosta tiedostoja, jotka ovat XML-formaatissa (Extensible Markup Language) ja jotka edellyttävät asianmukaisen ohjelmiston käyttöä asiakirja-aineiston alkuperäisen jäsentelyn, sellaisena kuin se on BAMF:llä, toisintamiseen. Unionin tuomioistuimen käytössä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että asianomaisilla kansallisilla tuomioistuimilla on tällainen ohjelmisto ja että se on yleisesti saatavilla ja muut henkilöt, mukaan lukien hakijoiden edustajat, voivat ladata sen maksutta internetistä. Tämän ohjelmiston käyttämisestä huolimatta asianomaisessa asiakirja-aineistossa ei ole kuitenkaan jatkuvaa sivunumerointia.
Pääasian kantajan edustaja pyysi, että BAMF toimittaa hänelle pääasian kantajaa koskevan täydellisen hallintomenettelyn asiakirja-aineiston yhtenä ainoana PDF-tiedostona, jossa on jatkuva sivunumerointi. Tämän pyynnön hylkäämisen johdosta hän esitti ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle tätä koskevan välitoimihakemuksen.
BAMF väittää tältä osin, että asiakirja-aineistoa ei ole välttämättä siirrettävä asianomaisille henkilöille siinä muodossa, jossa se on BAMF:llä. Se väittää, että asiakirjojen sisältö voidaan saattaa unionin oikeuden nojalla saataville myös siten, että hakijalle annetaan pääsy niiden sisällön katsomista varten. Sen mukaan on lisäksi kohtuullista vaatia, että hakijan edustaja lataa maksutta saatavilla olevan ohjelmiston. Jatkuva sivunumerointi haittaa myöskin digitaalisen ja jäsennellyn asiakirjojen vaihdon tehokkuutta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo yhtäältä, että pääasian kantajan edustajan hakemus on perusteltu, koska pääasian kantajaa koskevaan sähköiseen asiakirja-aineistoon ei ole mahdollista tutustua eikä sitä ole toimitettu kokonaisuudessaan hallintolainkäyttölain 99 §:n 1 momentin mukaisesti.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin, että se, että hallinto pitää asiakirja-aineistoa asianmukaisesti, on olennaisen tärkeää sen takaamiseksi, että julkisen vallan käyttö on avointa ja että sitä on mahdollista valvoa; tällä täytetään demokraattisen oikeusvaltion vastuuvelvollisuus. Tämä velvollisuus merkitsee sen mukaan sitä, että kaikista hallintomenettelyn muodostavista olennaisista merkityksellisistä tapahtumista jää objektiivinen asiakirjajälki etenkin, jotta hallintotuomioistuimet voivat valvoa toimeenpanovaltaa. Se huomauttaa, että lainsäätäjä lähtee siitä periaatteesta, että hallinto noudattaa lakia, ja että lainsäätäjä ei tästä syystä ole antanut hallintotuomioistuimille mahdollisuutta pakottaa hallintoviranomainen toimittamaan hallintomenettelyn asiakirja-aineistot. Asianomaisen hallintoviranomaisen on näin ollen oikeusvaltioperiaatteen ja oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaatteen nojalla täytettävä viipymättä velvollisuus toimittaa nämä asiakirja-aineistot kokonaisuudessaan, sellaisina kuin ne ovat sen käytettävissä, kaikille menettelyn osapuolille. Ainoastaan tässä tapauksessa direktiivin 2013/32 23 artiklan vaatimukset täyttyvät.
BAMF:n hallinnoiman hallintomenettelyn sähköisen asiakirja-aineiston tulostettu osa, joka on toimitettu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, ei kuitenkaan kata tämän asiakirja-aineiston koko sisältöä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näet katsoo, että asiakirja-aineistoon tutustumisen yhteydessä on välttämätöntä toimittaa myös asiakirja-aineiston metatiedot, joita ovat muun muassa asiakirja-aineistoon tutustumiset, asiakirjojen lisäämiset ja poistamiset, asiakirja-aineiston historia ja yhteydet hakijaa tai hänen perheenjäseniään koskeviin muihin menettelyihin. Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella ja hakijan edustajalla ei ole pääsyä näihin metatietoihin.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lopuksi, että hakijan edustajan ja toimivaltaisen tuomioistuimen olisi voitava tutustua verkossa asianomaista koskevaan hallintomenettelyn asiakirja-aineistoon, sellaisena kuin se on viranomaisella, kokonaisuudessaan. Ainoastaan tällä edellytyksellä täytetään direktiivin 2013/32 23 artiklassa tarkoitettu vaatimus, jonka mukaan turvapaikanhakijan edustajalla on oltava mahdollisuus tutustua ”hakijan asiakirjakansiossa oleviin tietoihin”, ja noudatetaan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa toisaalta, etteivät toimitetut asiakirjat ole asianomaisten hallintomenettelyn asiakirjojen alkuperäiskappaleita. BAMF:n hallintokäytännön mukaan näet nämä alkuperäiskappaleet, joissa on asianomaisen päätöksen tekijän allekirjoitus, on ensin digitoitava ja tämän jälkeen tuhottava, joten niistä jää lopulta jäljelle vain niiden sähköinen jäljennös.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2013/32 11 artiklan 1 kohdassa säädetty vaatimus, jonka mukaan turvapaikkahakemusta koskeva päätös tehdään kirjallisesti, edellyttää lähtökohtaisesti kyseisen päätöksen tekijän omakätistä allekirjoitusta. Se toteaa, että tällainen tulkinta vastaa siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch (BGB)) 126 §:ssä olevaa kirjallisen muodon käsitteen määritelmää ja että myös unionin tuomioistuin on 28.5.2020 antamassaan tuomiossa Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos v. komissio (
C‑309/19 P
,
EU:C:2020:401
) katsonut, että skannattu allekirjoitus ei ole alkuperäinen allekirjoitus. Se huomauttaa lisäksi, että BAMF ei käytä sähköistä allekirjoitusta, jolla voitaisiin täyttää allekirjoitusvaatimus, kuten sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla ja direktiivin 1999/93/EY kumoamisesta 23.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 910/2014 (
EUVL 2014, L 257, s. 73
) 25 artikla osoittaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo siis, että siinä tapauksessa, että turvapaikkahakemuksesta tehdyn päätöksen alkuperäiskappale on tuhottu ja jäljellä on vain kyseisen päätöksen digitoitu jäljennös, viimeksi mainittu päätös ei ole direktiivissä 2013/32 vaaditulla tavalla kirjallinen. Erityisesti on niin, että vaikka jäljennös voi antaa oikeudellisen vaikutelman siitä, että kyseessä on hallintotoimen alkuperäiskappale, sen aitoutta ei kuitenkaan voida vahvistaa.
Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, että jos hallintotoimen alkuperäiskappale on tuhottu, voiko se, että hallintotoimesta on jäljellä vain jäljennös, johtaa hallintotoimen kumoamiseen ja onko sen nyt käsiteltävässä tapauksessa niin, ettei se voi hylätä pääasian kantajan edustajan hakemusta, jolla pyritään saamaan mahdollisuus tutustua asianomaista koskevaan hallintomenettelyn asiakirja-aineistoon kokonaisuudessaan, ja sen on velvoitettava BAMF tekemään pääasiassa uusi kirjallinen päätös.
Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti lykätä pääasian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Seuraako [perusoikeuskirjan] 47 artiklassa vahvistetusta oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, että hallintomenettelyn asiakirja-aineisto, joka viranomaisen on esitettävä asiakirjoihin tutustumisen tai tuomioistuinvalvonnan yhteydessä, on – myös sähköisessä muodossa – esitettävä niin, että se on täydellinen ja että siinä on jatkuva sivunumerointi, jolloin muutokset ovat seurattavissa?
2)
Ovatko [direktiivin 2013/32] 23 artiklan 1 kohta ja 46 artiklan 1–3 kohta esteenä sellaiselle kansalliselle hallintokäytännölle, jonka mukaan viranomaiset esittävät turvapaikanhakijan oikeudelliselle edustajalle ja tuomioistuimelle säännönmukaisesti ainoastaan sähköisen asiakirjanhallintajärjestelmän otteen, joka sisältää epätäydellisen, jäsentelemättömän ja ei-kronologisen koosteen sähköisistä PDF-tiedostoista, joilla ei ole tiettyä rakennetta ja joissa tapahtumat eivät ole aikajärjestyksessä ja joissa ei varsinkaan toisteta sähköisen asiakirja-aineiston täydellistä sisältöä?
3)
Seuraako direktiivin [2013/32] 11 artiklan 1 kohdasta ja 45 artiklan 1 kohdan a alakohdasta, että määrittävän viranomaisen päätöksentekijän on allekirjoitettava päätös käsin ja liitettävä se asiakirja-aineistoon, vai onko päätös toimitettava hakijalle myös käsin allekirjoitettuna asiakirjana?
4)
Noudatetaanko direktiivin [2013/32] 11 artiklan 1 kohdassa ja 45 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua käsin kirjoittamista koskevaa vaatimusta silloin, kun päätöksentekijä allekirjoittaa päätöksen, mutta päätös sen jälkeen skannataan ja sen alkuperäiskappale hävitetään, jolloin päätös on vain osittain kirjallinen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä tätä koskevan lähtökohtaisen olettaman mukaisesti merkitystä asian kannalta. Jos siis esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa tai pätevyyttä, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin, paitsi jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen näihin kysymyksiin (tuomio 22.4.2021, Profi Credit Slovakia,
C-485/19
,
EU:C:2021:313
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensinnäkin Saksan hallitus esittää kirjallisissa huomautuksissaan epäilynsä ensimmäisen ja toisen kysymyksen merkityksellisyydestä siltä osin kuin ne koskevat asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden laajuutta. Nämä epäilyt perustuvat siihen näkökohtaan, että metatietoihin pääsy, josta pääasiassa sen mukaan on kyse, ei ole tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, jotta se voisi lausua sen käsiteltäväksi saatetun kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen perusteltavuudesta.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole esittänyt sitä unionin tuomioistuimelle, jotta se voisi lausua kyseisen hylkäävän päätöksen lainmukaisuudesta, vaan se on esittänyt sen, jotta se voisi ratkaista pääasian kantajan välitoimihakemuksen, joka koskee täydellisen hallintomenettelyn asiakirja-aineiston esittämistä sellaisena yhtenä ainoana PDF- tiedostona, joka sisältää jatkuvan sivunumeroinnin. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kannalta on näin ollen merkityksellistä pohtia, voidaanko tällaista asiakirja-aineistoa pitää täydellisenä, vaikka se ei sisällä metatietoja, jotka ovat hallinnon käytettävissä silloin, kun se käyttää kyseistä asiakirja-aineistoa.
Toiseksi myös Euroopan komissio pohtii kirjallisissa huomautuksissaan ensimmäisen ja toisen kysymyksen merkityksellisyyttä. Se toteaa, ettei se ymmärrä oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden periaatteen ja pääasian tosiseikkojen tai kohteen välistä yhteyttä. Koska ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ei myöskään ilmene, ettei hakijan edustaja olisi voinut ladata ohjelmistoa katsoakseen hakijaa koskevaa asiakirja-aineistoa ja näin ollen edustaakseen asiakastaan, se epäilee, onko kysymys siitä, onko unionin oikeus esteenä kansalliselle käytännölle, jonka mukaan kansainvälisen suojelun hakijan edustajan on ladattava ohjelmisto asianomaisen asiakirja-aineiston katsomiseksi, tarpeen, jotta pääasia voitaisiin ratkaista aineellisesti.
Yhtäältä on todettava niistä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämistä seikoista, jotka koskevat oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden periaatetta, että ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee, että kyseinen tuomioistuin katsoo, että tämä perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettu periaate edellyttää oikeutta tutustua hakijaa koskevaan asiakirja-aineistoon kokonaisuudessaan, sellaisena kuin tämä aineisto on hallinnolla. Kyseinen tuomioistuin pohtii kuitenkin nimenomaan sitä, voidaanko sen käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevaan pääasian kantajaa koskevaan asiakirja-aineistoon sisältyvien tietojen toimittamistavan johdosta katsoa, että oikeus tutustua asiakirja-aineistoon kokonaisuudessaan on taattu. Näiden seikkojen merkityksellisyydestä nyt käsiteltävässä asiassa ei siis ole epäilystäkään.
Toisaalta komission ensimmäisestä ja toisesta kysymyksestä omaksumasta tulkinnasta, jonka mukaan näillä kysymyksillä pyritään erityisesti määrittämään, onko unionin oikeus esteenä kansalliselle käytännölle, jonka mukaan kansainvälisen suojelun hakijan edustajan on ladattava ohjelmisto hakijaa koskevan asiakirjakansion katsomiseksi, on huomautettava, että mainitut kysymykset eivät koske hakijan edustajan konkreettista mahdottomuutta tutustua hakijaa koskevaan asiakirja-aineistoon, vaan ne koskevat kyseiseen asiakirja-aineistoon tutustumista kokonaisuudessaan sellaisessa muodossa, jonka avulla asiakirja-aineistoon voidaan perehtyä samalla tavalla kuin asianomainen hallinto on siihen perehtynyt. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näet katsoo, ettei BAMF:n nyt käsiteltävässä asiassa omaksumalla ratkaisulla, joka edellyttää muun muassa sitä, että hakijan edustaja lataa maksuttoman ohjelmiston, voida täyttää tällaisia vaatimuksia.
Ensimmäinen ja toinen kysymys voidaan näin ollen ottaa tutkittaviksi.
Kolmanneksi on kuitenkin todettava kolmannen ja neljännen kysymyksen osalta, että koska pääasian kantajan riitauttama päätös on päätös, jolla hylätään hänen tekemänsä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, pääasian ratkaisu ei sellaisenaan näytä edellyttävän näissä kysymyksissä tarkoitettua direktiivin 2013/32 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa. Tätä säännöstä sovelletaan näet tilanteisiin, joissa toimivaltainen viranomainen harkitsee poistavansa kansainvälisen suojelun henkilöltä, jolle se on jo myönnetty. Ainoastaan kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan päätöksiin, jotka koskevat kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia, ja jota myös kolmas ja neljäs kysymys koskevat, tulkinnasta näyttää siis olevan hyötyä pääasian ratkaisemiseksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään esitä mitään selitystä, jonka perusteella voitaisiin ymmärtää, miten kyseisen 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta on tarpeen, jotta se voi ratkaista kyseisen asian. Tästä seuraa, että kolmas ja neljäs kysymys on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin ne koskevat mainitun 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa.
Ensimmäinen ja toinen kysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2013/32 23 artiklan 1 kohtaa ja 46 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle hallintokäytännölle, jonka mukaan hallintoviranomainen, joka on ratkaissut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, toimittaa hakijan edustajalle jäljennöksen tätä hakemusta koskevasta sähköisestä asiakirja-aineistosta erillisten PDF-tiedostojen jäsentelemättömänä koosteena, jossa ei ole jatkuvaa sivunumerointia ja jonka rakenne voidaan saada näkyville internetissä vapaasti saatavilla olevan maksuttoman ohjelmiston avulla.
Tältä osin on aluksi huomautettava, että direktiivin 2013/32 23 artiklan 1 kohdalla pannaan täytäntöön oikeus tutustua asiakirjoihin kansainvälistä suojelua koskeviin hakemuksiin liittyvissä menettelyissä säätämällä, että oikeudellisella neuvonantajalla, joka avustaa tai edustaa hakijaa, on oikeus tutustua niihin hakijan asiakirjakansiossa oleviin tietoihin, joiden perusteella päätös tehdään.
Seuraavaksi on todettava direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 ja 3 kohdasta, että tällä säännöksellä pannaan täytäntöön tehokkaan oikeussuojan periaate säätämällä, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin 2011/95 mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa.
Lopuksi on muistutettava, että perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taataan unionin oikeudessa taattujen oikeuksien ja vapauksien suojelun sekä tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden yhteydessä oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskeva oikeus, jonka yhtenä erityisenä osatekijänä on puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen; puolustautumisoikeudet edellyttävät kyseisen kohdan mukaan mahdollisuutta saada neuvoja ja antaa toisen henkilön puolustaa ja edustaa itseään. Puolustautumisoikeuksia on kunnioitettava missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi päättyä tälle epäedulliseen toimeen. Oikeus tutustua asiakirjoihin on välttämätön edellytys puolustautumisoikeuksien tehokkaalle käyttämiselle (tuomio 13.9.2018, UBS Europe ym.,
C-358/16
,
EU:C:2018:715
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että perusoikeudet – kuten kyseisen 47 artiklaan perustuva puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen, mukaan lukien oikeus saada tutustua puolustuksen kannalta merkityksellisiin asiakirjoihin – eivät ole ehdottomia oikeuksia vaan niitä voidaan rajoittaa, kunhan rajoitukset vastaavat tosiasiallisesti yleisen edun mukaisia, kyseisellä toimenpiteellä tavoiteltuja tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, UBS Europe ym.,
C-358/16
,
EU:C:2018:715
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee erityisesti siltä osin kuin on kyse oikeudesta tutustua asiakirjoihin, että kyseinen oikeus merkitsee sitä, että henkilöllä, jolle toimi on epäedullinen, on mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä hänen puolustuksensa kannalta. Näihin kuuluvat sekä asianomaista henkilöä vastaan että hänen puolestaan puhuvat asiakirjat muiden henkilöiden liikesalaisuuksia, toimen toteuttaneen viranomaisen sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta (tuomio 13.9.2018, UBS Europe ym.,
C-358/16
,
EU:C:2018:715
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tutkinta-aineistoon sisällytettävien asiakirjojen osalta on mainittava unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän myös, että vaikka asianomaisen henkilön puolustautumisen kannalta hyödyllisten asiakirjojen yksilöinti ei voi kuulua yksinomaan sille viranomaiselle, joka tekee epäedullisen päätöksen, se voi kuitenkin jättää tutkinta-aineiston ulkopuolelle seikkoja, joilla ei ole mitään yhteyttä kyseisen päätöksen perusteluja tukeviin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin ja joilla ei tästä syystä ole merkitystä kyseisen päätöksen lopputuloksen kannalta (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, UBS Europe ym.,
C-358/16
,
EU:C:2018:715
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on lisäksi katsonut, että sitä, onko puolustautumisoikeuksia, joihin sisältyy oikeus tutustua asiakirjoihin, loukattu, on arvioitava kunkin yksittäistapauksen erityisten olosuhteiden perusteella muun muassa tarkastelemalla kyseessä olevan toimen luonnetta, sen toteuttamisen asiayhteyttä ja asiaa koskevia oikeussääntöjä (tuomio 16.5.2017, Berlioz Investment Fund,
C-682/15
,
EU:C:2017:373
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Koska ensimmäinen ja toinen kysymys koskevat oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon tuomioistuinmenettelyn yhteydessä, on erityisesti huomautettava, että kun otetaan huomioon direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohdassa esitetyt täsmälliset vaatimukset, menettelyn asiakirja-aineiston, jonka viranomainen, joka on ratkaissut asianomaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, on toimittanut toimivaltaiselle tuomioistuimelle – ainakin ensimmäisessä asteessa –, on oltava täydellinen ja sen on sisällettävä kaikki menettelyyn liittyvät asiakirjat ja muut asiakirjat, jotka kyseinen viranomainen on saanut tässä tarkoituksessa haltuunsa, ja mahdollisesti tämän päätöksen tekemisen jälkeiset seikat, joilla on merkitystä kyseisen päätöksen lopputuloksen kannalta.
Kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehtyyn päätökseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan laajuus vaikuttaa lisäksi väistämättä ratkaisevasti siihen, miten laajasti asiakirja-aineistoon on saatava tutustua, jotta asianomainen voi käyttää asianmukaisesti puolustautumisoikeuksiaan.
Lukuun ottamatta seikkoja, joiden osalta asianomainen viranomainen pyytää luottamuksellisuutta tämän tuomion 37 ja 38 kohdassa tarkoitetun kaltaisten, asiallisesti esitettyjen yleisen edun mukaisten tavoitteiden johdosta, ja asiakirjoja, joilla ei ole mitään merkitystä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen ratkaisemisen kannalta, hakijan edustajalla on oltava oikeus tutustua täydelliseen asiakirja-aineistoon, sellaisena kuin se esitetään toimivaltaiselle tuomioistuimelle, jotta hän voi kontradiktorisessa näkemystenvaihdossa keskustella sekä tosiseikoista että oikeudellisista seikoista, jotka ovat menettelyn lopputuloksen kannalta ratkaisevia. Tällainen vaatimus on tarpeen, jotta taataan täysimääräisesti hakijan puolustautumisoikeudet ja menettelyn kontradiktorisuus, jotka liittyvät oikeuteen oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin (ks. vastaavasti tuomio 4.6.2013, ZZ,
C-300/11
,
EU:C:2013:363
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tällainen oikeus tutustua asiakirja-aineistoon voi lisäksi sisältää myös oikeuden tutustua hakijaa koskevan hallintomenettelyn asiakirja-aineiston metatietoihin eli tietoihin, jotka koskevat tämän asiakirjakansion rakennetta ja joilla pyritään kuvaamaan, selittämään tai paikallistamaan asiakirjojen sisältöä tai helpottamaan muulla tavoin oikeutta tutustua kyseiseen sisältöön. Ei näet voida pitää mahdottomana, että tällaiset metatiedot ovat luonteeltaan ja sisällöltään direktiivin 2013/32 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ”hakijan asiakirjakansiossa olevi[a] tieto[ja], joiden perusteella päätös tehdään”. Näin voi olla muun muassa silloin, kun on kyse yhteyksistä muihin hakijaa tai hänen perheenjäseniään koskeviin menettelyihin. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkastettava, ettei ole olemassa tämän tuomion 37 ja 38 kohdassa tarkoitetun kaltaisia yleisen edun mukaisia tavoitteita, jotka estävät näiden metatietojen ilmaisemisen, pyrkimällä löytämään tasapainon hakijan puolustautumisoikeuksien ja tietojen luottamuksellisuuden säilyttämiseen liittyvien intressien välillä (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, UBS Europe ym.,
C-358/16
,
EU:C:2018:715
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siitä, missä muodossa asiakirja-aineiston eri osat on toimitettu hakijan edustajalle, ja niiden rakenteesta on heti alkuun todettava, että direktiivin 2013/32 23 artiklan 1 kohdan ja 46 artiklan 1 ja 3 kohdan sanamuotoon ei sisälly mitään sääntöä, jolla säänneltäisiin nimenomaisesti niitä yksityiskohtaisia käytännön sääntöjä ja teknisiä sääntöjä, joita sovelletaan hakijan edustajan oikeuteen tutustua asiakirja-aineistoon.
Kuten tämän tuomion 37 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä lisäksi ilmenee, perusoikeuskirjan 47 artiklan mukainen puolustautumisoikeuksien suoja, mukaan lukien oikeus tutustua asiakirjoihin, edellyttää sitä, että kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä tai käytännöllä ei puututa perusoikeuksiin suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä.
Kuten tämän tuomion 13 kohdassa on todettu, hakijan edustaja sai nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kansallisen hallintokäytännön mukaisesti pääasian kantajaa koskevan sähköisen asiakirja-aineiston useina sellaisina erillisinä PDF-formaatissa olevina asiakirjoina ja sellaisten XML-formaatissa olevien tiedostojen kokonaisuutena, jotka edellyttävät internetistä maksutta ladattavissa olevan asianmukaisen ohjelmiston käyttöä asiakirja-aineiston alkuperäisen rakenteen toistamiseksi. Asiakirja-aineistoa toimitettaessa mukana ei sitä vastoin ollut tähän asiakirja-aineistoon liittyviä metatietoja, joita ovat muun muassa hallintoviranomaisen henkilökunnan tutustuminen asiakirjoihin, asiakirja-aineiston tausta taikka yhteydet hakijaa tai hänen perheenjäseniään koskeviin muihin menettelyihin.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sellaisen yhden ainoan PDF-tiedoston toimittamisesta poiketen, jossa on jatkuva sivunumerointi, BAMF:n käyttämän kaltainen toimittamistapa ei mahdollista pääasian kantajaa koskevan hallintomenettelyn asiakirja-aineiston muutosten seuraamista eikä sen takaamista, että esitetty asiakirja-aineisto vastaa hallintoviranomaisen pitämää asiakirja-aineistoa. Sen mukaan tämä toimittamistapa ei ole yhteensopiva perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kanssa. Se huomauttaa muun muassa, että koska kaikkien hallinnon PDF-muodossa toimittamien asiakirjojen näkyville saaminen aikajärjestyksessä edellyttää erityisen ohjelmiston lataamista, ei voida sulkea pois sitä, että ne näkyvät eri tavalla toimivaltaiselle tuomioistuimelle ja asianomaisen edustajalle, joten ei ole taattu, että asianomaisen turvapaikkamenettelyn kaikkien osapuolten saataville saatetaan saman sisältöinen ja muodoltaan sama asiakirja-aineisto.
Saksan hallitus puolestaan väittää kirjallisissa huomautuksissaan, että yksittäisiin PDF-tiedostoihin liitetyillä rakenteellisilla tiedoilla voidaan asianmukaisen ohjelmiston avulla toistaa alkuperäisen asiakirja-aineiston jäsentely. Lisäksi sellaisten yksittäisten tiedostojen, joissa on numerointi ja avainsanoihin perustuva kuvaus, nimien perusteella voidaan määrittää, missä järjestyksessä eri asiakirjat on otettu kyseiseen asiakirja-aineistoon, näiden eri asiakirjojen luonne ja tämän asiakirja-aineiston sisältämien asiakirjojen lukumäärä. Saksan hallituksen mukaan on siis mahdollista tarkastaa, että kyseinen asiakirja-aineisto on toimitettu kokonaisuudessaan.
Tämän tuomion 38, 39 ja 43 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että sen selvittämiseksi, onko BAMF:n omaksuman kaltainen menettelyn asiakirjakirja-aineiston toimittamistapa yhteensopiva perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden kanssa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, taataanko kyseisellä toimittamistavalla mahdollisimman todenmukainen toisinto kyseisen asiakirja-aineiston rakenteesta ja siihen otettujen eri asiakirjojen kronologisesta jättämisjärjestyksestä siten, että hakijan edustaja voi tarkastaa, onko siinä kaikki kyseisen hakijan puolustuksen kannalta merkitykselliset asiakirjat, ja mahdollisesti pyytää puuttuvien asiakirjojen toimittamista tai tiedustella niiden puuttumisen syytä. Tällaiset puuttuvat asiakirjat voivat näet mahdollisesti osoittautua hyödyllisiksi hakijan puolustukselle, jos ne sisältävät olennaisia tietoja hallintomenettelystä tai seikkoja, joiden perusteella merkityksellisiä tosiseikkoja voidaan tulkita toisin kuin kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen ratkaissut viranomainen on niitä tulkinnut.
Lisäksi on korostettava, ettei voida olettaa, että on olemassa sellainen yksi ainoa tekninen ratkaisu, jolla voidaan taata puolustautumisoikeuksien ja tehokkaan oikeussuojan tehokkuus perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti. Tätä toimittamistapaa Euroopan unionin tasolla sääntelevän yhtenäisen normin puuttuessa ja uusien teknologioiden asiayhteydessä ei näet voida pitää mahdottomana, että on olemassa useita toiminnallisesti samanarvoisia ratkaisuja, jotka voivat tarjota riittävät takeet asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden suojaamiseksi (ks. analogisesti tuomio 5.7.2012, Content Services,
C-49/11
,
EU:C:2012:419
,
–
kohta).
Ei etenkään voida pitää mahdottomana, että asianomaisen asiakirja-aineiston toimittamisella yksittäisinä PDF-tiedostoina voidaan varmistaa samalla tavalla kuin sellaisen yhden ainoan tässä muodossa olevan tiedoston toimittamisella, jossa on jatkuva sivunumerointi, hakijan puolustautumisoikeuksien tehokkuus, kunhan tähän toimittamiseen sovellettavat muotoa koskevat ja tekniset yksityiskohdat on laadittu niin, että asianomaista koskevasta asiakirja-aineistosta kokonaisuudessaan ja sen rakenteesta saadaan mahdollisimman todenmukainen kuva tarvittaessa sellaisen helposti saatavan, ladattavissa olevan ohjelmiston avulla, joka tarjoaa riittävät turvallisuustakeet, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi erityisesti tarkastaa, että sillä ohjelmistolla, jota käytetään menettelyn asiakirja-aineiston, jonka hakijan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen ratkaisemiseen toimivaltainen kansallinen viranomainen on toimittanut, rakenteen näkyviin saamiseksi, taataan hakijan edustajalle, että tämä saa kyseisen asiakirja-aineiston rakenteesta saman kuvan kuin tällä kansallisella viranomaisella itsellään on, siltä osin kuin tämä vastaavuus on tarpeen, jotta edustaja voi tehokkaasti käyttää kyseisen hakijan nimissä puolustautumisoikeuksia tässä tuomioistuimessa.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on lisäksi tarkastettava, saadaanko, kuten Saksan hallitus antaa ymmärtää kirjallisissa huomautuksissaan, rakenteellisista tiedoista ja PDF-tiedostoista, joilla hakijan asiakirja-aineisto toimitetaan hänen edustajalleen, riittävästi tietoja näiden asiakirja-aineiston rakenteen ymmärtämiseksi ja onko niin, ettei ohjelmiston käyttäminen tämän rakenteen näkyviin saamiseksi ole välttämätöntä. Se voi myös tarkastaa, onko – kuten Saksan hallitus väittää – kyseessä oleva visualisointiin käytettävä ohjelmisto, jota tämä edustaja voi käyttää, sama kuin se, joka tuomioistuimilla, joilla on toimivalta ratkaista kansainvälistä suojelua koskevista hakemuksista tehtyjä päätöksiä koskevat oikeussuojakeinot, on käytössään, ja aiheuttaako – kuten Saksan hallitus myös väittää – tämän ohjelmiston käyttö esittämisessä olevia eroja vain vähämerkityksellisiltä osin siten, ettei se vaikuta kyseisen edustajan mahdollisuuteen käyttää tehokkaasti puolustautumisoikeuksia hakijan nimissä.
Lisäksi on huomautettava, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkastuksesta muuta johdu, ei vaikuta siltä, että hakijan edustajan tarve ladata tällainen ohjelmisto, jotta hän voi saada näkyville hakijaa koskevan asiakirja-aineiston rakenteen aikajärjestyksessä, merkitsisi sinällään sellaista puuttumista, joka on suhteeton ja jota ei voida hyväksyä ja jolla saatetaan loukata hakijan puolustautumisoikeuksien keskeistä sisältöä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 23 artiklan 1 kohtaa ja 46 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle hallintokäytännölle, jonka nojalla hallintoviranomainen, joka on ratkaissut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, toimittaa hakijan edustajalle jäljennöksen tätä hakemusta koskevasta sähköisestä asiakirja-aineistosta erillisten PDF-tiedostojen koosteena, jossa ei ole jatkuvaa sivunumerointia ja jonka rakenne voidaan saada näkyville internetissä vapaasti saatavilla olevan maksuttoman ohjelmiston avulla, kunhan yhtäältä tällä toimittamistavalla taataan oikeus tutustua kaikkiin tässä asiakirja-aineistossa oleviin hakijan puolustuksen kannalta merkityksellisiin tietoihin, joiden perusteella tätä hakemusta koskeva päätös on tehty, ja toisaalta mainittu toimittamistapa antaa mahdollisimman todenmukaisen kuvan tämän asiakirja-aineiston rakenteesta ja aikajärjestyksestä, jollei muuta johdu siitä, että yleisen edun mukaiset tavoitteet estävät tiettyjen tietojen ilmaisemisen hakijan edustajalle.
Kolmas ja neljäs kysymys
Kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2013/32 11 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehdyssä päätöksessä on oltava kyseisen päätöksen tehneen toimivaltaisen viranomaisen työntekijän omakätinen allekirjoitus, jotta sen katsotaan olevan kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla kirjallisesti tehty, ja jos näin on, onko kyseinen säännös esteenä hallintokäytännölle, jonka mukaan tällaisen päätöksen allekirjoitettu alkuperäiskappale digitoidaan, minkä jälkeen se hävitetään ja kyseisen päätöksen digitoitu versio säilytetään sähköisessä tiedostossa.
Heti alkuun on huomautettava, että direktiivin 2013/32 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimus siitä, että päätös kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehdään kirjallisesti, ei merkitse sitä, että tässä päätöksessä on oltava sen tekijän allekirjoitus.
Oikeuskäytännöstä näet ilmenee, että useissa tapauksissa unionin oikeudessa säädetty velvollisuus toteuttaa toimi ja erityisesti tehdä asianomaiselle vastainen päätös kirjallisesti (tuomio 5.6.2014, Mahdi,
C‑146/14 PPU
,
EU:C:2014:1320
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio17.12.2020, komissio v. Unkari (Kansainvälisen suojelun hakijoiden vastaanotto),
C-808/18
,
EU:C:2020:1029
,
–
ja
kohta) edellyttää ainoastaan sitä, että kyseinen päätös on sellaisten graafisten merkkien muodossa, joilla on jokin merkitys, riippumatta siitä, onko ne kirjoitettu käsin, tulostettu paperille tai kirjattu sähköisesti (ks. vastaavasti tuomio 12.4.2018, Finnair,
C-258/16
,
EU:C:2018:252
,
,
ja
kohta). Näin ollen direktiivissä 2013/32 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ilmaisua ”kirjallisesti” on tulkittava siten, että sillä suljetaan pois implisiittinen päätös tai, kuten Saksan ja Unkarin hallitukset ovat todenneet, suullisesti tiedoksi annettu päätös.
Se, että tässä päätöksessä on oltava sen tekijän allekirjoitus joko omakätisenä tai sähköisenä, ei sitä vastoin seuraa automaattisesti kyseisen päätöksen kirjallista muotoa koskevasta vaatimuksesta.
Vaikka vaatimus siitä, että asianomaiselle vastainen yksittäinen toimi toteutetaan kirjallisesti, ja vaatimus siitä, että tällaisessa toimessa on sen laatijan eli henkilön, jonka toimivaltainen viranomainen on valtuuttanut toteuttamaan sen, allekirjoitus, vastaavat molemmat oikeusvarmuuden ja adressaatin menettelyllisten oikeuksien suojelun tavoitteita, nämä tavoitteet on kuitenkin erotettava toisistaan. Vaatimuksella siitä, että toimi toteutetaan kirjallisesti, pyritään näet mahdollistamaan se, että adressaatti saa tiedon kyseisen toimen oikeudellisesta ulottuvuudesta, sen soveltamistavasta ja sen perusteluista, jotta hän voi mahdollisesti riitauttaa sen tehokkaasti tuomioistuimessa (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2014, Mahdi,
C‑146/14 PPU
,
EU:C:2014:1320
,
–
kohta). Toimen todistusvoimaiseksi saattamista erityisesti allekirjoituksella koskevalla muotomääräyksellä, kun sitä sovellettavassa lainsäädännössä edellytetään, pyritään sitä vastoin takaamaan se, että toimen osalta on selvää, kuka on sen antanut ja mikä on sen sisältö, mikä on tutkittava ennen minkään muun seikan, kuten muun muassa toimia koskevan perusteluvelvollisuuden noudattamisen, tutkimista (ks. vastaavasti tuomio 23.11.2021, neuvosto v. Hamas,
C‑833/19 P
,
EU:C:2021:950
,
kohta).
Edellä esitetyn perusteella ei ole tarpeen vastata kysymykseen siitä, onko direktiivin 2013/32 11 artiklan 1 kohta esteenä hallintokäytännölle, jonka mukaan kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehdyn päätöksen allekirjoitettu alkuperäiskappale digitoidaan, minkä jälkeen se hävitetään ja kyseisen päätöksen digitoitu versio säilytetään sähköisessä tiedostossa.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehdyssä päätöksessä ei tarvitse olla sen tehneen toimivaltaisen viranomaisen työntekijän allekirjoitusta, jotta päätöksen katsotaan olevan kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla kirjallisesti tehty.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 23 artiklan 1 kohtaa ja 46 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle hallintokäytännölle, jonka nojalla hallintoviranomainen, joka on ratkaissut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, toimittaa hakijan edustajalle jäljennöksen tätä hakemusta koskevasta sähköisestä asiakirja-aineistosta erillisten PDF (Portable Document Format) ‑tiedostojen koosteena, jossa ei ole jatkuvaa sivunumerointia ja jonka rakenne voidaan saada näkyville internetissä vapaasti saatavilla olevan maksuttoman ohjelmiston avulla, kunhan yhtäältä tällä toimittamistavalla taataan oikeus tutustua kaikkiin tässä asiakirja-aineistossa oleviin hakijan puolustuksen kannalta merkityksellisiin tietoihin, joiden perusteella tätä hakemusta koskeva päätös on tehty, ja toisaalta mainittu toimittamistapa antaa mahdollisimman todenmukaisen kuvan tämän asiakirja-aineiston rakenteesta ja aikajärjestyksestä, jollei muuta johdu siitä, että yleisen edun mukaiset tavoitteet estävät tiettyjen tietojen ilmaisemisen hakijan edustajalle.

2)
Direktiivin 2013/32 11 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehdyssä päätöksessä ei tarvitse olla sen tehneen toimivaltaisen viranomaisen työntekijän allekirjoitusta, jotta päätöksen katsotaan olevan kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla kirjallisesti tehty.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.