CELEX: 62019CJ0121
Recurs
Marcă a Uniunii Europene
Cerere de înregistrare a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal EDISON
Interpretarea termenilor care figurează în titlul unei clase din Clasificarea de la Nisa și în lista alfabetică care o însoțește

Prin recursul formulat, Edison SpA solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 7 decembrie 2018, Edison/EUIPO (EDISON) (
T‑471/17
, nepublicată, denumită în continuare hotărârea atacată,
EU:T:2018:887
), prin care acesta a respins acțiunea sa împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 28 aprilie 2017 (cauza R 1355/2016‑5) privind marca Uniunii Europene figurativă EDISON.
Cadrul juridic
Clasificarea de la Nisa
În ediția a opta a Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare (denumită în continuare „Clasificarea de la Nisa”), titlul clasei 4 corespundea următoarei descrieri:
„Uleiuri și grăsimi industriale; lubrifianți; produse pentru absorbția, umezirea și compactarea pulberilor; combustibili (inclusiv benzina pentru motoare) și substanțe pentru iluminat; lumânări și fitile pentru iluminat.”
Pe de altă parte, „lista alfabetică a produselor în ordinea claselor” (denumită în continuare „lista alfabetică”), care însoțea ediția a opta a Clasificării de la Nisa, menționa, printre produsele repertoriate ca făcând parte din clasa 4 din aceasta, „carburanții”.
Regulamentul (CE) nr. 207/2009
Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (
JO 2009, L 78, p. 1
) a efectuat codificarea Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (
JO 1994, L 11, p. 40
, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) și l‑a abrogat.
Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009, intitulat „Motivarea hotărârilor”, prevede:
„Hotărârile [EUIPO] sunt motivate. Acestea nu se pot întemeia decât pe motive sau dovezi asupra cărora părțile interesate au avut posibilitatea de a formula observații.”
Istoricul litigiului și decizia în litigiu
Punctele 1-14 din hotărârea atacată expun istoricul litigiului și conținutul deciziei în litigiu. Pentru ceea ce interesează în prezenta cauză, acestea pot fi rezumate după cum urmează.
La 18 august 2003, Edison a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene la EUIPO.
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul figurativ următor:
Cererea de înregistrare viza printre altele ansamblul produselor care fac parte din clasa 4 din Clasificarea de la Nisa.
Versiunea în vigoare a Clasificării de la Nisa la data cererii de înregistrare era ediția a opta, publicată în luna iunie a anului 2001 și intrată în vigoare la 1 ianuarie 2002. Aceasta a fost înlocuită cu ediția a noua, publicată în luna iunie a anului 2006 și intrată în vigoare în luna ianuarie a anului 2007.
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată a fost înregistrată la 19 august 2013.
La 15 iunie 2015, Edison a depus la EUIPO o cerere de înscriere a unei renunțări la o parte din produsele din clasa 4 pentru care marca era înregistrată. Mai precis, aceasta propunea redefinirea listei produselor vizate inițial în această clasă după cum urmează: „energie electrică; țiței, combustibili, combustibili pe bază de hidrocarburi, gaz carburant, propan, gaze naturale, gaz pentru aprindere, cărbune, combustibili derivați din gudron, benzină, kerosen, păcură, motorină, aditivi pentru carburanți, benzen, benzol, huilă de cocs, lichide de tăiere, etanol, ulei diesel, lanolină, uleiuri și grăsimi industriale; lubrifianți; produse pentru absorbția, umezirea și compactarea pulberilor; combustibili (inclusiv benzina pentru motoare) și substanțe pentru iluminat; lumânări și fitile pentru iluminat”.
Prin scrisoarea din 22 iunie 2015, examinatoarea a informat Edison că cererea sa din 15 iunie 2015 nu putea fi acceptată în măsura în care ar conduce la o extindere a listei produselor vizate la înregistrarea mărcii Uniunii Europene figurative EDISON.
Prin scrisorile din 25 iulie 2015, 24 decembrie 2015 și 22 aprilie 2016, recurenta și‑a prezentat observațiile în această privință.
Prin decizia din 13 iunie 2016, examinatoarea a respins cererea formulată de Edison la 15 iunie 2015 numai în măsura în care privea includerea „energiei electrice” în lista produselor din clasa 4 vizate la înregistrarea mărcii Uniunii Europene figurative EDISON.
La 25 iulie 2016, Edison a formulat o cale de atac la EUIPO, în temeiul articolelor 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009, împotriva deciziei examinatoarei.
Prin decizia din 28 aprilie 2017 (denumită în continuare „decizia în litigiu”), Camera a cincea de recurs a EUIPO a respins calea de atac. În special, aceasta a considerat că ediția a opta a Clasificării de la Nisa nu cuprindea expresia „energie electrică” nici în enunțul indicațiilor generale, nici în lista alfabetică a produselor repertoriate în ceea ce privește clasa 4. În temeiul Comunicării nr. 2/12 a directorului executiv al EUIPO din 20 iunie 2012 privind utilizarea titlurilor claselor în listele de produse și servicii pentru cererile și înregistrările de mărci comunitare, aceasta a apreciat, așadar, că Edison nu putea să fi avut în vedere revendicarea acestui produs în momentul depunerii cererii de înregistrare.
Pe de altă parte, camera de recurs a respins argumentul Edison potrivit căruia „carburanții”, ca produs repertoriat pe lista alfabetică ca făcând parte din clasa 4, și specificația „inclusiv benzina pentru motoare” preluată în titlul clasei menționate cuprind orice materie capabilă să permită propulsia unui motor, inclusiv materii necombustibile, precum energia electrică. În această privință, ea a considerat în special că utilizarea electricității pentru propulsia motoarelor era încă marginală în cadrul Uniunii Europene la momentul cererii de înregistrare și că elementele de probă prezentate de Edison erau insuficiente pentru a stabili că energia electrică făcea parte dintre produsele din clasa 4 vizate la înregistrarea mărcii Uniunii Europene figurative EDISON drept „carburant de substituție”. În plus, aceasta a considerat că categoria de produse acoperite de termenul englez „fuel” (carburanți) nu includea decât materiale combustibile care pot fi utilizate pentru producerea de energie electrică, iar nu energia electrică însăși, care ar fi un produs intangibil.
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 28 iulie 2017, Edison a formulat o acțiune având ca obiect anularea deciziei în litigiu.
În susținerea acțiunii formulate, Edison a invocat un motiv unic, întemeiat pe faptul că această decizie a exclus în mod nelegal energia electrică dintre produsele care fac parte din clasa 4 din ediția a opta a Clasificării de la Nisa, considerând că acest produs nu intra sub incidența termenilor „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)”, „substanțe pentru iluminat” și „carburanți”, în sensul ediției a opta a Clasificării de la Nisa.
Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins motivul invocat de Edison și, prin urmare, a respins acțiunea.
Concluziile părților în recurs
Prin recursul formulat, Edison solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate și
–
obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO solicită respingerea recursului și obligarea Edison la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
În susținerea recursului formulat, Edison invocă două motive, întemeiate, primul, pe o interpretare eronată a termenilor „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, în sensul ediției a opta a Clasificării de la Nisa, și, al doilea, pe încălcarea drepturilor sale procedurale, precum și a articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009.
Cu privire la primul motiv
Argumentația părților
Prin intermediul primului motiv, Edison reproșează Tribunalului că a exclus în mod eronat energia electrică din clasa 4 a ediției a opta a Clasificării de la Nisa.
În primul rând, Edison susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a afirmat, la punctele 41, 46 și 54 din hotărârea atacată, că proba faptului că energia electrică nu face parte din clasa 4 a ediției a opta a Clasificării de la Nisa decurge din împrejurarea că termenul „energie electrică” figurează pe o listă indicativă și neexhaustivă publicată de EUIPO care conține exemple de produse și de servicii care, deși figurează pe lista alfabetică a produselor din clasa 4 începând cu ediția a noua a Clasificării de la Nisa, „nu intră în mod clar în sensul literal” al titlului clasei menționate. Potrivit Edison, această listă nu este decât o comunicare a EUIPO care nu are forță juridică obligatorie și care poate face obiectul unei căi de atac. Pe de altă parte, această listă, care ar fi fost elaborată la 8 februarie 2016, nu s‑ar aplica cererii sale de limitare depuse la 15 iunie 2015.
În al doilea rând, Edison susține că Tribunalul nu a apreciat în mod corect conținutul termenilor „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, în sensul ediției a opta a Clasificării de la Nisa, astfel încât a exclus în mod eronat energia electrică din clasa 4 din aceasta. Potrivit Edison, Tribunalul ar fi ținut seama numai de caracteristicile „ontologice” ale energiei electrice, ignorând caracteristicile sale așa‑numite „funcționale”.
Potrivit Edison, Tribunalul a încălcat astfel nu numai criteriile de apreciere stabilite de domnul avocat general Bot în Concluziile sale prezentate în cauza The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
), ci și abordarea funcțională adoptată de OMPI, astfel cum este difuzată pe site‑ul său internet. Edison arată, invocând Hotărârea din 19 iunie 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), că, în ceea ce privește definițiile „categoriale”, nu trebuie să se acorde indicațiilor generale care figurează în titlurile claselor din Clasificarea de la Nisa „sensul cel mai cunoscut sau primul care vine în minte”, ci trebuie să se identifice semnificația acestora în limbajul operatorilor și al autorităților de reglementare a pieței. Aceasta subliniază că, contrar celor afirmate în decizia în litigiu, operatorii economici, asemenea autorităților competente, erau conștienți, în cursul anului 2003, atunci când a fost introdusă cererea de înregistrare a mărcii figurative în discuție, de importanța energiei electrice în calitate de carburant de substituție. În susținerea argumentației sale, Edison se referă la diferite texte și lucrări normative.
În al treilea rând, Edison arată că raționamentul Tribunalului este afectat de o contradicție, întrucât acesta a făcut referire, la punctul 44 din hotărârea atacată, la o declarație publicată de Organizația Mondială a Proprietății Intelectuale (OMPI) și disponibilă pe site‑ul său internet, potrivit căreia, „chiar dacă energia electrică este un element intangibil, aceasta poate fi considerată similară cu ceilalți combustibili tangibili, precum benzina și kerosenul, din clasa 4”. Potrivit Edison, această declarație afirmă exact contrariul, și anume că caracteristica funcțională a electricității, care reprezintă capacitatea sa de a produce energie, trebuie să prevaleze asupra caracteristicilor sale ontologice.
În al patrulea rând, Edison reproșează Tribunalului că a considerat că decizia de a include electricitatea în clasa 4 din ediția a noua a Clasificării de la Nisa nu era suficientă pentru a demonstra că electricitatea se încadra deja în această clasă în cadrul regimului ediției a opta a acestei clasificări, în opinia autorităților competente. În această privință, Edison arată că, la punctul 41 din hotărârea atacată, Tribunalul și‑a întemeiat în mod greșit raționamentul pe faptul că o astfel de decizie de includere nu a fost adoptată de comitetul de experți al OMPI decât în luna octombrie a anului 2003, respectiv după depunerea cererii de înregistrare în discuție. Astfel, potrivit Edison, decizia de includere menționată a fost elaborată în luna iunie a anului 2003, și anume înainte de depunerea cererii de înregistrare a mărcii sale figurative, în luna august a anului 2003. Tribunalul a dat dovadă, așadar, de un formalism excesiv atunci când a ales să ia în considerare data la care a fost adoptată aceeași decizie de includere.
În al cincilea rând, Edison contestă jurisprudența pe care s‑a întemeiat Tribunalul la punctul 48 din hotărârea atacată pentru a aprecia înțelesul termenului „carburant”. În această privință, Edison apreciază că Hotărârea din 14 martie 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, nepublicată,
EU:T:2017:163
), nu este pertinentă, întrucât este afectată de erori.
În al șaselea rând, Edison susține, făcând trimitere la Nomenclatura tarifară vamală, precum și la Hotărârea din 15 iulie 1964, Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), și la Hotărârea din 27 aprilie 1994, Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), că energia electrică este considerată, atât în dreptul Uniunii, cât și în dreptul național, ca fiind o marfă în sensul articolului 28 TFUE. Aceasta pretinde de asemenea că energia electrică ar trebui privită, în dreptul mărcilor, cum este deja cazul în dreptul concurenței, în același mod ca și cărbunele, gazele naturale și țițeiul și că, prin urmare, ar fi discriminatoriu să se efectueze, în dreptul mărcilor, o distincție între energia electrică și aceste alte bunuri. Astfel, la fel ca aceste bunuri, energia electrică ar trebui să fie considerată ca intrând sub incidența noțiunii de „carburant”, în calitate de produs repertoriat pe lista alfabetică a produselor din clasa 4 din ediția a opta a Clasificării de la Nisa.
În al șaptelea rând, Edison contestă aprecierea efectuată de Tribunal cu privire la diferitele elemente de probă pe care le‑a furnizat pentru a demonstra că energia electrică se încadrează în noțiunea de „carburant” și, în consecință, în clasa 4 din ediția a opta a Clasificării de la Nisa.
Primo
, Edison reproșează Tribunalului că, la punctul 51 din hotărârea atacată, a apreciat că pozițiile adoptate de Agenția Europeană de Mediu (AEM), Department of Energy and Climate Change (Departamentul Energiei și Schimbărilor Climatice, Regatul Unit) sau Sustainable Energy Authority (Autoritatea pentru Energie Durabilă, Irlanda) erau lipsite de relevanță pentru interpretarea respectivei noțiuni de „carburant”.
Secundo
, Edison reproșează Tribunalului că nu a examinat anumite documente pe care le depusese la camera de recurs pentru a demonstra că, de la sfârșitul anilor ’70, energia electrică era considerată în dezbaterea publică ca fiind un „carburant de substituție”.
EUIPO apreciază că primul motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Aprecierea Curții
În primul rând, în măsura în care, în cadrul primului motiv, Edison reproșează Tribunalului că nu a adoptat o abordare „funcțională” în scopul aprecierii înțelesului termenilor „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, trebuie arătat de la bun început că Edison nu identifică punctele precise din hotărârea atacată vizate de argumentația sa. Or, potrivit articolului 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, motivele și argumentele de drept invocate cu ocazia unui recurs trebuie să identifice cu precizie aspectele din motivarea deciziei Tribunalului care sunt contestate (Ordonanța din 7 iunie 2018, Gaki/Europol,
C‑671/17 P
, nepublicată,
EU:C:2018:416
, punctul
și jurisprudența citată).
În orice caz, chiar presupunând că această argumentație poate fi înțeleasă în sensul că urmărește în esență să repună în discuție metodologia urmată de Tribunal pentru a examina dacă electricitatea intră sub incidența termenilor „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, trebuie arătat că, la punctele 38-56 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat înțelesul acestor termeni pe baza unei aprecieri literale, ale cărei conținut și înțeles le‑a expus, la punctele 29 și 37 din hotărârea atacată, în raport cu jurisprudența Curții.
Or, trebuie să se constate că Edison nu formulează nicio critică cu privire la aplicarea și la interpretarea de către Tribunal a acestei jurisprudențe și nici,
a fortiori
, nu demonstrează că abordarea reținută de Tribunal în cuprinsul acestor puncte este afectată de o eroare de drept.
Astfel, Edison se limitează să invoce, în susținerea abordării „funcționale” pe care o preconizează, criteriile de apreciere stabilite de domnul avocat general Bot în Concluziile prezentate în cauza The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
, punctele
și
).
Cu toate acestea, astfel cum a constatat în mod întemeiat Tribunalul la punctul 29 din hotărârea atacată, din cuprinsul punctului 61 din Hotărârea din 19 iunie 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), reiese că produsele pentru care se solicită protecția prin intermediul mărcii trebuie să fie identificate de solicitant în cererea sa de înregistrare cu suficientă claritate și precizie pentru a permite autorităților competente și operatorilor economici să stabilească numai pe această bază întinderea protecției solicitate. În schimb, în această hotărâre, Curtea nu a consacrat abordarea propusă de domnul avocat general Bot la punctul 74 din concluziile sale prezentate în acea cauză, care consta în a preciza că operatorii economici ar trebui să poată identifica cu exactitate „caracteristicile și proprietățile obiective esențiale ale produselor și ale serviciilor vizate”.
Având în vedere cele ce precedă, această argumentație trebuie în orice caz să fie respinsă ca nefondată.
În al doilea rând, în măsura în care Edison reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept prin faptul că s‑a referit, în mod eronat, la punctele 41, 46 și 54 din hotărârea atacată, la o listă indicativă și neexhaustivă publicată de EUIPO care conține exemple de produse și de servicii care, deși figurează pe lista alfabetică a produselor care fac parte din clasa 4 începând cu ediția a noua a Clasificării de la Nisa, „nu intră în mod clar în sensul literal” al titlului clasei menționate, pentru a concluziona că energia electrică este exclusă din titlul clasei 4 din Clasificarea de la Nisa, se impune să se constate că o astfel de argumentație este inoperantă.
În această privință, trebuie amintit că criticile îndreptate împotriva unui motiv neesențial al unei decizii a Tribunalului nu pot determina anularea acestei decizii și sunt, așadar, inoperante (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 martie 2019, Comisia/Italia,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punctul
și jurisprudența citată).
Or, din locuțiunea „de altfel”, care figurează la punctele 41, 46 și 54 din hotărârea atacată, rezultă că Tribunalul a făcut referire numai cu titlu suplimentar la această listă publicată de EUIPO, pentru a concluziona că energia electrică nu se încadrează în termenii „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, în sensul clasei 4 din ediția a opta a Clasificării de la Nisa.
Astfel, după cum reiese din cuprinsul punctelor 39, 43 și 48 din hotărârea atacată, motivul principal pentru care Tribunalul a considerat că energia electrică nu face parte din clasa 4 din Clasificarea de la Nisa este că, în conformitate cu sensul lor comun și obișnuit, termenii „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți” nu includ energia electrică.
În al treilea rând, în măsura în care Edison reproșează Tribunalului că raționamentul său este afectat de o contradicție prin aceea că s‑a referit, la punctul 44 din hotărârea atacată, la o declarație publicată de OMPI pe site‑ul său internet, pentru a concluziona că energia electrică nu se încadrează în „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)”, este necesar să se observe că acest argument se întemeiază pe o lectură incompletă a hotărârii menționate. Astfel, chiar dacă Tribunalul a constatat, la punctul 44 din hotărârea atacată, că din această declarație reieșea că, „deși energia electrică este un element intangibil, aceasta poate fi considerată similară cu ceilalți combustibili tangibili, precum benzina și kerosenul, care fac parte din clasa 4”, el a adăugat totuși, la același punct, că, în pofida acestei similitudini din punct de vedere funcțional, energia electrică nu este inclusă în semnificația literală a noțiunii de „combustibili”.
În al patrulea rând, în ceea ce privește argumentul invocat de Edison potrivit căruia Tribunalul a omis să țină seama de faptul că energia electrică este inclusă în lista indicativă și neexhaustivă publicată de EUIPO, care conține exemple de produse și de servicii care, deși figurează pe lista alfabetică a produselor din clasa 4 începând cu ediția a noua a Clasificării de la Nisa, „nu intră în mod clar în sensul literal” al titlului clasei menționate, trebuie amintit că Tribunalul este singurul competent să aprecieze valoarea care trebuie atribuită elementelor de probă care i‑au fost prezentate (a se vedea în acest sens Ordonanța din 11 noiembrie 2003, Martinez/Parlamentul,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, punctul
și jurisprudența citată).
Tribunalul nu este ținut, sub rezerva obligației de a respecta principiile generale și normele de procedură în materia sarcinii și a administrării probelor și de a nu denatura elementele de probă, să își motiveze în mod expres aprecierile referitoare la valoarea fiecărui element de probă care i‑a fost prezentat, în special atunci când consideră că acestea nu prezintă interes sau sunt lipsite de pertinență pentru soluționarea litigiului (Hotărârea din 3 decembrie 2009, Evropaïki Dynamiki/Comisia,
C‑476/08 P
, nepublicată,
EU:C:2009:752
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, trebuie arătat că, la punctul 41 din hotărârea atacată, Tribunalul a examinat decizia de a include „energia electrică” pe lista indicativă și neexhaustivă publicată de EUIPO și a considerat că această decizie nu era probantă, în măsura în care, la momentul depunerii cererii de înregistrare în cauză, decizia menționată se afla încă în stadiul elaborării. Or, Edison nu a demonstrat și nici măcar nu a susținut că această apreciere era afectată de o denaturare. Argumentele invocate în această privință sunt, prin urmare, inadmisibile.
În al cincilea rând, în măsura în care Edison reproșează Tribunalului că și‑a întemeiat în mod eronat raționamentul, la punctul 48 din hotărârea atacată, pe Hotărârea din 14 martie 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, nepublicată,
EU:T:2017:163
), trebuie subliniat că Edison se limitează să critice această din urmă hotărâre în sensul că ar fi lipsită de valoare de precedent și că ar conține erori logice. Or, Edison nu prezintă cu suficientă precizie motivele pentru care trimiterea făcută de Tribunal la această hotărâre ar fi de natură să afecteze printr‑o eroare de drept raționamentul care figurează în hotărârea atacată. În consecință, acest argument trebuie respins ca inadmisibil.
Astfel, după cum rezultă din articolul 256 alineatul (1) TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al Curții, un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 21 ianuarie 2016, Galp Energía España și alții/Comisia,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
În al șaselea rând, argumentul prin care Edison se limitează să reproducă în mod identic critica invocată în primă instanță în fața Tribunalului, întemeiată pe faptul că energia electrică ar trebui considerată, la fel ca și cărbunele, gazele și țițeiul, ca fiind carburant, trebuie respins ca inadmisibil, întrucât Edison nu identifică nicio eroare de drept pe care Tribunalul ar fi săvârșit‑o în această privință în hotărârea atacată.
În această privință, trebuie subliniat că un recurs este inadmisibil în măsura în care se limitează să repete motivele și argumentele care au fost deja prezentate în fața Tribunalului, inclusiv pe cele care erau întemeiate pe fapte respinse în mod expres de această instanță, fără măcar să cuprindă o argumentație care să vizeze în mod specific identificarea erorii de drept de care ar fi afectată hotărârea Tribunalului. Astfel, un asemenea recurs constituie, în realitate, o cerere prin care se urmărește o simplă reexaminare a cererii introductive depuse la Tribunal, ceea ce nu este de competența Curții în cadrul unui recurs (a se vedea Hotărârea din 26 ianuarie 2017, Mamoli Robinetteria/Comisia,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, punctul
și jurisprudența citată).
În al șaptelea rând, în ceea ce privește,
primo
, argumentația Edison potrivit căreia Tribunalul a constatat în mod eronat, la punctul 51 din hotărârea atacată, că pozițiile adoptate de AEM, de Departamentul Energiei și Schimbărilor Climatice sau de Autoritatea pentru Energie Durabilă sunt lipsite de pertinență pentru interpretarea noțiunii de „carburanți”, astfel cum a fost percepută de operatorii economici, este suficient să se amintească faptul că recursul se limitează la chestiuni de drept. Prin urmare, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și să aprecieze valoarea care trebuie atribuită elementelor de probă care i‑au fost prezentate, cu excepția cazului denaturării faptelor sau a elementelor de probă menționate (Hotărârea din 19 octombrie 2017, Agriconsulting Europe/Comisia,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, punctul
și jurisprudența citată).
Secundo
, în ceea ce privește afirmația potrivit căreia Tribunalul nu a examinat anumite anexe depuse la camera de recurs, din cuprinsul punctelor 52 și 53 din hotărârea atacată reiese că, deși Tribunalul nu a expus fiecare dintre aceste anexe, acesta a procedat totuși la examinarea lor în ansamblu și a considerat că erau insuficiente pentru a dovedi că operatorii economici percepeau noțiunea de „carburanți”, la data depunerii cererii de înregistrare, ca incluzând energia electrică.
Această critică urmărește astfel să repună în discuție valoarea pe care Tribunalul a atribuit‑o elementelor de probă care i‑au fost prezentate, ceea ce nu este, potrivit jurisprudenței citate la punctul 55 din prezenta hotărâre, de competența Curții.
În consecință, această argumentație este inadmisibilă.
Primul motiv de recurs trebuie, așadar, respins ca fiind în parte inadmisibil, în parte inoperant și în parte nefondat.
Cu privire la al doilea motiv
Argumentația părților
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Edison susține că hotărârea atacată a încălcat drepturile sale procedurale și a încălcat articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009.
În primul rând, Edison reproșează Tribunalului că a validat decizia în litigiu, deși aceasta fusese adoptată cu încălcarea drepturilor sale procedurale. Astfel, potrivit Edison, omițând să răspundă pe fond la cererea de înscriere a unei renunțări, EUIPO a răsturnat sarcina probei cu privire la nelegalitatea refuzului renunțării parțiale în ceea ce privește energia electrică, astfel încât aceasta a fost constrânsă să prezinte motive care să justifice includerea în loc să conteste motivele excluderii de către EUIPO.
În al doilea rând, Edison susține că Tribunalul s‑a limitat să confirme decizia în litigiu, deși aceasta era afectată de un viciu de motivare, întrucât nu conținea motivele care justifică faptul că electricitatea este exclusă din „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, în sensul clasei 4 din ediția a opta a Clasificării de la Nisa. Pe de altă parte, Edison apreciază că este ilogic, astfel cum a procedat Tribunalul, să se afirme că mașinile electrice circulă pe piață și, în același timp, să se nege faptul că operatorii economici consideră energia electrică drept carburant, fie el și de substituție.
EUIPO solicită respingerea celui de al doilea motiv.
Aprecierea Curții
În primul rând, în măsura în care Edison reproșează Tribunalului că a confirmat decizia în litigiu în condițiile în care aceasta a fost adoptată cu încălcarea drepturilor sale procedurale, este necesar să se constate că Edison se limitează să reproducă textual argumentele care au fost deja prezentate în fața Tribunalului, fără a identifica în mod specific eroarea de drept care ar vicia hotărârea atacată și,
a fortiori
, fără să precizeze punctele precise din aceasta în care ar figura o astfel de eroare de drept.
Prin urmare, conform jurisprudenței citate la punctul 54 din prezenta hotărâre, acest argument trebuie respins ca inadmisibil.
În al doilea rând, în măsura în care Edison reproșează Tribunalului că a confirmat decizia în litigiu, deși aceasta din urmă este afectată de un viciu de motivare, este suficient să se arate că Tribunalul a efectuat o analiză extensivă, la punctele 39-42, 43-47 și 48-54 din hotărârea atacată, a motivelor care justifică excluderea energiei electrice din „substanțe pentru iluminat”, „combustibili (inclusiv benzina pentru motoare)” și „carburanți”, în sensul clasei 4 din ediția a opta a Clasificării de la Nisa.
În plus, afirmația Edison potrivit căreia hotărârea atacată ar fi afectată de o motivare contradictorie trebuie de asemenea respinsă ca nefondată în măsura în care rezultă dintr‑o lectură incompletă a acestei hotărâri, în special a punctelor 52 și 53 din aceasta. Astfel, deși Tribunalul a admis, la punctul 52 din hotărârea menționată, că, ținând seama de elementele de probă furnizate de Edison, „anumite” modele de mașini alimentate parțial sau total cu energie electrică fuseseră deja introduse pe piață, acesta a constatat totuși, la punctul următor din aceeași hotărâre, că dezvoltarea pe piața europeană a unor modele de automobile alimentate cu energie electrică nu a avut loc „în mod real” decât după mai mulți ani de la depunerea cererii de înregistrare în cauză. Astfel, această analiză nu poate fi afectată de vreo contradicție.
Rezultă că al doilea motiv de recurs trebuie respins în parte ca inadmisibil și în parte ca nefondat.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, se impune respingerea recursului în întregime.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Edison a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor EUIPO.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară și hotărăște:

1)
Respinge recursul.

2)
Obligă Edison SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.