CELEX: 62021CJ0613
Обжалване
Публична служба
Длъжностни лица
Процедура по назначаване на длъжност директор
Обявление за свободна длъжност и обявление за наемане на работа
Отхвърляне на кандидатура за длъжността и назначаване на друг кандидат
Нередовност на процедурата по наемане на работа
Явна грешка в преценката
Прозрачност
Равно третиране

С жалбата си Европейският парламент иска отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 14 юли 2021 г., Carbajo Ferrero/Парламент (T‑670/19, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2021:435
), с което Общият съд, от една страна, отменя решението на Парламента от 10 декември 2018 г. да отхвърли кандидатурата на г‑н Fernando Carbajo Ferrero и да назначи друг кандидат — A, на длъжността директор за средствата за информация в генерална дирекция „Комуникации“ на Парламента (наричано по-нататък „спорното решение“), а от друга страна, осъжда Парламента да му заплати обезщетение за имуществени вреди в размер на 40000 евро.
Обстоятелствата по спора
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—18 от обжалваното съдебно решение и за нуждите на настоящото производство могат да бъдат обобщени по следния начин.
Г‑н Carbajo Ferrero постъпва на служба като длъжностно лице в Парламента на 21 април 1986 г. Той изпълнява различни задължения в Парламента в областта на пресата, информацията, културата и медиите.
На 27 февруари 2018 г. Парламентът публикува обявление за свободна длъжност съгласно член 29, параграф 1, буква а) от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричано по-нататък „обявлението за свободна длъжност“) с оглед на заемането на длъжността директор за средствата за информация в генерална дирекция „Комуникации“ (наричана по-нататък „длъжността директор за средствата за информация“). Крайният срок за подаване на кандидатури е 23 март 2018 г. Г‑н Carbajo Ferrero отговаря на обявлението на 22 март 2018 г.
Парламентът получава три кандидатури в отговор на обявлението за свободна длъжност. За да има по-голям избор при назначаването на директор за средствата за информация обаче, на 27 март 2018 г. Парламентът публикува обявление за преместване съгласно член 29, параграф 1, буква б) от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричано по-нататък „обявлението за преместване“). Освен това на 13 април 2018 г. Парламентът публикува в
Официален вестник на Европейския съюз
обявление за длъжността съгласно член 29, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица (
ОВ C 132 A, 2018 г., стр. 1
) (наричано по-нататък „обявлението за наемане на работа“).
Крайният срок за подаване на кандидатури по обявлението за наемане на работа е 27 април 2018 г. Общо 16 кандидати подават кандидатури, трима в отговор на обявлението за свободна длъжност, един в отговор на обявлението за преместване и 12 в отговор на обявлението за наемане на работа. Един от тези кандидати е A, който на 26 април 2018 г. подава кандидатура в отговор на обявлението за наемане на работа.
До назначаването на директор за средствата за информация г‑н Carbajo Ferrero е определен да изпълнява временно свързаните с длъжността функции, считано от 1 юни 2018 г., за да се осигури непрекъснатост в работата на дирекцията за средствата за информация.
Във връзка с процедурата по назначаване на директор за средствата за информация е създаден консултативен комитет по назначаването на висши длъжностни лица (наричан по-нататък „консултативният комитет“) в съответствие с Решение на Бюрото на Парламента (наричано по-нататък „Бюрото“) от 16 май 2000 година за определяне на етапите на процедурата за подбор на висши длъжностни лица, изменено с Решение на Бюрото от 18 февруари 2008 г. (наричано по-нататък „Решението за етапите на процедурата“).
На заседанието си от 4 октомври 2018 г. консултативният комитет приема критерии за сравнителен анализ на кандидатурите (наричани по-нататък „критериите за сравнителен анализ“). Въз основа на тези критерии консултативният комитет съставя списък с кандидати и отправя препоръка до Бюрото кои от тях да бъдат поканени на събеседване. Бюрото единодушно одобрява препоръката. Сред поканените на събеседване кандидати са г‑н Carbajo Ferrero, който кандидатства в отговор на обявлението за свободна длъжност, А, който кандидатства в отговор на обявлението за наемане на работа, и B, който е единственият кандидат, кандидатствал в отговор на обявлението за преместване. Преди да изслуша кандидатите, консултативният комитет определя седем теми или въпроса, въз основа на които да анализира кандидатурите при събеседванията и да класира кандидатите след това.
Събеседванията са проведени на 19 ноември 2018 г. Въз основа на тези събеседвания консултативният комитет представя на Бюрото мотивиран доклад, за да вземе то решение по кандидатурите. В доклада кандидатите са класирани по качества, така че да се определи кои са най-квалифицирани да заемат длъжността директор за средствата за информация, а към доклада е приложена препоръка. На заседанието си от 10 декември 2018 г. консултативният комитет предлага за свободната длъжност трима кандидати, посочени по реда на класирането им, като А е класиран на първо място, г‑н Carbajo Ferrero — на второ, а В — на трето. В качеството си на орган по назначаването Бюрото решава да се съобрази с препоръката на консултативния комитет и назначава А на разглежданата длъжност.
На 11 декември 2018 г. генералният директор на генерална дирекция „Комуникации“ в Парламента уведомява служителите на генералната дирекция за резултата от процедурите по назначаване и благодари на г‑н Carbajo Ferrero за работата му от юни 2018 г. като временно изпълняващ съответните функции в дирекцията за средствата за информация в посочената генерална дирекция.
С електронно писмо от 12 декември 2018 г. генералният секретар на Парламента съобщава на г‑н Carbajo Ferrero спорното решение.
На 8 март 2019 г. г‑н Carbajo Ferrero подава по административен ред жалба против спорното решение на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“); жалбата е отхвърлена на 21 юни 2019 г.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 1 октомври 2019 г. в секретариата на Общия съд постъпва жалба, с която на основание член 270 ДФЕС г‑н Carbajo Ferrero иска да се отмени спорното решение, от една страна, а от друга, да му бъде присъдено обезщетение за вредите, които смята, че е претърпял поради спорното решение.
Г‑н Carbajo Ferrero изтъква пет основания в подкрепа на своята жалба.
В обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда втората част от твърденията му по второто посочено основание, а именно че процедурата по подбор е проведена в нарушение на член 27 от Правилника и на принципите на правна сигурност, прозрачност, добра администрация и равно третиране.
В това отношение в точки 111—123 от обжалваното съдебно решение Общият съд по същество приема, че широкото право на преценка, с което разполага администрацията по отношение на начина на организиране на процедурата по подбор, е ограничено от изискванията за спазване на принципа на равно третиране на кандидатите и за обективност на избора помежду им, съгласно които, от една страна, критериите за сравнителен анализ трябва да са установени, преди да започне набирането на съответния персонал, а от друга страна, тези критерии за сравнителен анализ не трябва да се променят по време на процедурата по подбор, за да няма риск от нагаждането им към получените кандидатури. В точка 119 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че Решението за етапите на процедурата предвижда критериите за сравнителна оценка на качествата да се приемат в началото на процедурата, а именно преди получаването на кандидатурите, и не предвижда възможност тези критерии да се променят на етапа на събеседванията.
Общият съд обаче констатира, че в настоящия случай, макар да са използвани за класирането на кандидатурите при началния избор измежду тях, тези критерии не са приложени при събеседванията с кандидатите, нито при анализа на отговорите им на задаваните по време на събеседванията въпроси, въз основа на които е изготвено класирането на кандидатите по качества. Всъщност на втория етап от процедурата по подбор консултативният комитет определя седем теми или въпроса за обсъждане, по които да оцени кандидатите, като класирането им по качества е изготвено единствено въз основа на отговорите им по обсъжданите на събеседванията теми и въпроси.
В точки 124 и 125 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че Парламентът не е доказал, че на различните етапи на процедурата по подбор са използвани едни и същи критерии за сравнителен анализ на качествата, нито че Бюрото в качеството си на орган по назначаването е било информирано за това, че критериите, които консултативният комитет определя преди получаването на кандидатурите, не са използвани за съпоставяне на качествата на кандидатите при събеседванията. Ето защо Общият съд приема твърденията по второто изтъкнато от г‑н Carbajo Ferrero основание във втората им част, доколкото се отнасят до липсата на прозрачност на различните етапи на процедурата по наемане на работа и до последователното нарушаване на принципа на добра администрация и принципа на равно третиране, и постановява, че спорното решение е издадено в нарушение на процесуалните правила.
Общият съд също така приема твърденията по третото основание във втората им част, а съответно и изцяло, доколкото с тази част от твърденията си жалбоподателят поддържа, че спорното решение съдържа явна грешка в преценката, произтичаща от това, че кандидатурата на А е избрана, без органът по назначаването да е бил правилно информиран за професионалния опит на г‑н Carbajo Ferrero. Общият съд стига до този извод, след като в точка 139 от обжалваното съдебно решение констатира, че от извлечението от доклада за събеседванията с кандидатите, на което се опира органът по назначаването при приемането на спорното решение, не личи консултативният комитет да е взел надлежно предвид професионалния опит на г‑н Carbajo Ferrero в генерална дирекция „Комуникации“ в Парламента, тъй като в извлечението е посочено само че г‑н Carbajo Ferrero е началник на отдел в тази генерална дирекция от 2009 г., а Парламентът не оспорва факта, че всъщност той е бил началник на отдел в тази генерална дирекция от 1999 г. Освен това в извлечението не е упоменат фактът, че от 1 юни 2018 г. г‑н Carbajo Ferrero изпълнява временно функциите, свързани с въпросната длъжност.
Ето защо, като приема, че спорното решение е прието в нарушение на процесуалните правила и съдържа явна грешка в преценката, произтичаща от неточността на предоставената на органа по назначаването информация, Общият съд го отменя, без да разглежда останалите доводи, изтъкнати от г‑н Carbajo Ferrero по третото основание, нито тези по четвъртото и петото от посочените основания.
Освен това Общият съд уважава частично направеното от г‑н Carbajo Ferrero искане за обезщетение — в частта относно поправянето на имуществените вреди, и осъжда Парламента да му заплати обезщетение за тези вреди в размер на 40000 евро.
Искания на страните пред Съда
С жалбата си Парламентът иска от Съда:
–
главно, да отмени обжалваното съдебно решение, да върне делото на Общия съд и да не се произнася по съдебните разноски, а
–
при условията на евентуалност, да отмени обжалваното съдебно решение, да отхвърли първоинстанционната жалба и да осъди г‑н Carbajo Ferrero да понесе всички съдебни разноски.
Г‑н Carbajo Ferrero моли Съда:
–
да отхвърли жалбата на Парламента и
–
да осъди Парламента да заплати съдебните разноски.
По жалбата
Парламентът изтъква две основания за обжалване. По първото той твърди, че Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото и е изопачил фактите, когато е постановил, че процедурата по подбор е проведена в нарушение на правилата за това. По второто основание той поддържа, че Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото и е изопачил доказателствата, когато е приел, че спорното решение съдържа явна грешка в преценката. Освен това при условията на евентуалност Парламентът изтъква като основание порок на мотивите на обжалваното съдебно решение и нарушение на принципа на пропорционалност във връзка с пропуска да се преценят последиците от отмяната на спорното решение.
По първото основание
Твърденията по първото основание се състоят от четири части, които следва да се разгледат заедно.
Доводи на страните
С първата част от твърденията си по първото посочено основание Парламентът поддържа, че при тълкуването на Решението за етапите на процедурата Общият съд е допуснал грешки и се е произнесъл въз основа на противоречиви съображения.
На първо място, от точка 4 от Решението за етапите на процедурата за подбор на висши длъжностни лица следвало, че тази процедура се състои от два етапа, като първият е факултативен и обхваща сравнителния анализ на качествата на кандидатите въз основа на документите им за кандидатстване и изготвянето на списък с кандидати, а вторият обхваща събеседванията с кандидатите от този списък. Парламентът уточнява, че критериите за сравнителен анализ се използват само на първия етап, а Решението изобщо не налага да се използват същите критерии и на втория етап, нито пък забранява евентуално да се приемат нови критерии. Той посочва, че в разглежданата процедура по подбор консултативният комитет е приел три критерия за сравнителен анализ, а впоследствие е определил седем теми за обсъждане при събеседванията с кандидатите. Парламентът поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, когато в точки 117—119 от обжалваното съдебно решение е приел, че на втория етап от процедурата по подбор и при класирането на кандидатите по качества Парламентът не е имал право да променя критериите за сравнителен анализ на кандидатурите, които е използвал на първия етап от подбора. По този начин Общият съд лишавал администрацията от изключително широкото ѝ право на преценка при определянето на начина за провеждане на процедурата по подбор.
На второ място, Парламентът твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, когато в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение е приел, че консултативният комитет е извършил нарушение, като не е информирал Бюрото за неизползването на критериите за сравнителен анализ на етапа на събеседването с кандидатите.
На трето място, Парламентът поддържа, че мотивите на обжалваното съдебно решение са противоречиви. Той припомня, че в точка 65 от решението си Общият съд е споменал, че в подкрепа на възражението си за незаконосъобразност на Решението за етапите на процедурата г‑н Carbajo Ferrero е изтъкнал оплакването, че „това решение не предвижда консултативният комитет да си създава критерии за съпоставяне на качествата на кандидатите при събеседванията с тях с оглед на класирането им по качества, нито предвижда тези критерии да се съобщават на органа по назначаването“. Общият съд обаче изпаднал в противоречие, защото, без да се произнесе изрично по това оплакване, отхвърлил изцяло възражението за незаконосъобразност, а същевременно в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение приел, че несъобщаването на критериите за сравнителен анализ на Бюрото съставлява грешка от правна страна.
С втората част от твърденията си по първото посочено основание Парламентът поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, когато в точки 111 и 112 от обжалваното съдебно решение е тълкувал принципа на равно третиране в смисъл, че от него произтича общо задължение за приемане на въпросните критерии преди получаването на кандидатурите заедно със забрана за променянето им по време на процедурата по подбор.
В това отношение Парламентът оспорва относимостта на решение от 3 март 1993 г., Booss и Fischer/Комисия (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), въз основа на което Общият съд е приел в точки 111 и 112 от обжалваното съдебно решение, че критериите за сравнителен анализ не бива да се променят по време на процедурата по подбор. Парламентът подчертава, че делото, по което е постановено онова решение, се е отнасяло до публикувано обявление за свободна длъжност по член 29, параграф 1, буква а) от Правилника, докато в настоящия случай Бюрото решава да разшири възможностите си за избор, като публикува обявление за наемане на работа по член 29, параграф 2 от Правилника. Последно посочената разпоредба обаче предвиждала специална процедура, в която органът по назначаването може да прилага критерии, които не са посочени в обявлението за свободна длъжност. Парламентът смята, че доводите му намират подкрепа в решения от 19 май 1983 г., Mavridis/Парламент (
289/81
,
EU:C:1983:142
, т.
), и от 19 май 1983 г., Verros/Парламент (
306/81
,
EU:C:1983:143
, т.
).
Парламентът добавя, че общата забрана за промяна на критериите за сравнителен анализ в хода на процедурата по подбор не е съвместима с член 5, първа и трета алинея от приложение III към Правилника.
Парламентът се оплаква също така, че Общият съд е приложил неправилно принципа на равно третиране в настоящия случай. В това отношение той отбелязва, от една страна, че Общият съд изобщо не е направил извод в смисъл, че той не се е съобразил с правната рамка, определена от обявленията за свободна длъжност, за преместване и за наемане на работа. От друга страна, той смята, че Общият съд не е проверил дали обсъжданите на събеседванията с кандидатите въпроси са свързани с условията, посочени в обявлението за наемане на работа, и дали някои от кандидатите не са били поставени в по-благоприятно положение спрямо други.
С третата част от твърденията си по първото посочено основание Парламентът поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, когато в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение е постановил, че Парламентът е действал в нарушение на принципа на прозрачност, тъй като Бюрото в качеството си на орган по назначаването не е било информирано за това, че критериите за сравнителен анализ на качествата са били заместени с определените седем теми или въпроса за събеседванията с кандидатите. Нещо повече, Парламентът поддържа, че Общият съд се е произнесъл свръх петитум, тъй като в първоинстанционното производство г‑н Carbajo Ferrero е изтъквал нарушение на принципа на прозрачност по отношение на кандидатите, а не по отношение на Бюрото.
С четвъртата част от твърденията си по първото посочено основание Парламентът поддържа, че Общият съд е изопачил фактите, когато в точка 119 от обжалваното съдебно решение е приел, че класирането по качества не бива да се основава „единствено“ на дадените от кандидатите отговори по седемте теми и въпроса, обсъждани на събеседванията. В това отношение Парламентът подчертава, че в преписката няма данни, които да сочат, че за целите на класирането Бюрото не е взело предвид професионалния опит и умения на кандидатите. Общият съд дори признавал това обстоятелство в точка 12 от обжалваното съдебно решение.
Г‑н Carbajo Ferrero възразява, че твърденията по това основание следва да се отхвърлят.
Съображения на Съда
Съгласно практиката на Съда, въпреки че има широка свобода на преценка при съпоставянето на качествата на кандидатите и може да я упражнява в частност при разглеждането на кандидатурите за съответната длъжност, органът по назначаването е длъжен при упражняването ѝ да се съобразява с рамките, които сам е задал с обявлението за свободна длъжност (вж. в този смисъл решение от 7 февруари 1990 г., Culin/Комисия,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
, т.
и цитираната съдебна практика).
Въз основа на това Общият съд правилно е постановил в точка 139 от решение от 28 септември 2017 г., Христов/Комисия и ЕМА (
T‑495/16 RENV I и T‑495/16 RENV II
, непубликувано,
EU:T:2017:676
), че особено когато става дума за заемане на доста висока длъжност, органът по назначаването разполага с широко право на преценка при съпоставянето на качествата на кандидатите за тази длъжност. Това широко право на преценка трябва да се упражнява при най-пълно зачитане на всички релевантни правила, тоест не само на обявлението за свободна длъжност, но и на евентуалните процесуални правила, приети от органа във връзка с упражняването на правото му на преценка. В този смисъл правилата, приложими към процедурата за назначаване, също са част от правната рамка, с която органът по назначаването трябва стриктно да се съобразява при упражняването на широкото си право на преценка.
Както по същество подчертава генералният адвокат в точки 48—52 от заключението си, Решението за етапите на процедурата е част от релевантните правила, а в своята взаимовръзка тези етапи образуват единна процедура по подбор. В съответствие с единството на тази процедура приемането на критерии за сравнителен анализ от страна на консултативния комитет съгласно точка 4, буква а) от Решението съставлява основата на цялата процедура и всеки използван въпрос или тема при събеседванията с кандидатите съгласно точка 4, буква д) от Решението трябва да произтича от тези критерии, за да може консултативният комитет да прецени годността на поканените на събеседване кандидати от гледна точка на всеки критерий.
Ето защо следва да се констатира, че Общият съд не е тълкувал неправилно точка 4 от Решението за етапите на процедурата, когато в точки 111, 112, 114 и 119 от обжалваното съдебно решение е приел, че широкото право на преценка на администрацията по отношение на начина на организиране на процедурата по подбор е така ограничено, че от една страна, критериите за сравнителен анализ трябва да се установяват — въз основа на обявленията за свободна длъжност, за преместване и за наемане на работа — на първия етап от процедурата по подбор, преди да започне набирането на съответния персонал, тоест преди получаването на кандидатурите, а от друга страна, тези критерии не трябва да се променят по време на процедурата по подбор.
Правилен е и изводът на Общия съд в точка 118 от обжалваното съдебно решение, че задаваните въпроси при събеседванията с кандидатите не трябва да се превръщат в нови критерии за сравнителен анализ на качествата, въвеждани след предварителния подбор на кандидатите, които да бъдат поканени на събеседване.
Впрочем в точки 111 и 112 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно се е основал на точка 67 от решение от 3 март 1993 г., Booss и Fischer/Комисия (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), която препраща към точки 38—40 от решение от 30 октомври 1974 г., Grassi/Съвет (
188/73
,
EU:C:1974:112
), и към точки 20—22 от решение от 7 февруари 1990 г., Culin/Комисия (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
), съгласно които принципът на равно третиране при провеждането на процедура за подбор на длъжностни лица изисква критериите за сравнителен анализ да се установяват, преди да започне набирането на съответния персонал, и да не се променят в хода на процедурата.
Парламентът изтъква решения от 19 май 1983 г., Mavridis/Парламент (
289/81
,
EU:C:1983:142
, т.
), и от 19 май 1983 г., Verros/Парламент (
306/81
,
EU:C:1983:143
, т.
), съгласно които, когато се провежда специалната процедура по член 29, параграф 2 от Правилника или когато е определен комитет по подбора, на който органът по назначаването е делегирал свои правомощия, последният не е длъжен да прилага разпоредбите на приложение III към Правилника, които уреждат обявленията за конкурси, и може в хода на процедурата да прилага и критерии, които не са посочени в обявлението за свободна длъжност. Тези съдебни решения обаче не са постановени в контекста на процедура по подбор, за която да е имало специално прието решение, което да урежда отделните ѝ етапи и което да предвижда, че критериите за сравнителен анализ трябва да се установят от консултативния комитет въз основа на текста на обявлението за наемане на работа. Ето защо посочените съдебни решения не могат да обосноват довода на Парламента, че е било възможно критериите за сравнителен анализ да се променят в хода на разглежданата процедура по подбор.
Следователно Парламентът няма основание да поддържа, че с извода си в точки 117—119 от обжалваното съдебно решение за пропуск от страна на консултативния комитет да информира Бюрото в качеството му на орган по назначаването за това, че изготвените за първия етап от процедурата по подбор критерии за сравнителен анализ на качествата не са били използвани за съпоставянето на качествата на кандидатите при събеседванията, Общият съд е лишил Бюрото от възможността да приложи свой начин на организиране на процедурата по подбор, попадащ в границите на широкото му право на преценка. Всъщност в тези точки Общият съд просто пояснява, че въпросният начин на организиране на процедурата не отговаря на изискването съпоставителната преценка на квалификацията и уменията на кандидатите да се извършва въз основа на критерии за сравнителен анализ, които са установени преди получаването на кандидатурите, на базата на обявленията за свободна длъжност, за преместване и за наемане на работа, и които не подлежат на промяна в хода на процедурата по подбор.
Също така следва да се отхвърли доводът на Парламента, че Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение.
Първо, Парламентът няма основание да поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, когато е приел, че консултативният комитет е извършил нарушение, като не е съобщил на Бюрото в качеството му на орган по назначаването, че при събеседванията не са използвани първоначално установените критерии за сравнителен анализ на качествата.
В това отношение от точка 123 от обжалваното съдебно решение, чието съдържание не е оспорено в производството по обжалване пред Съда, следва, че наистина според твърденията на Парламента в първоинстанционното производство списъкът с теми и въпроси за обсъждане при събеседванията с кандидатите е бил изпратен на Бюрото в качеството му на орган по назначаването, но първоначално установените критерии за сравнителен анализ на качествата на кандидатите не са били приложени при събеседванията, нито при анализа на отговорите на задаваните по време на събеседванията въпроси, въз основа на които е извършено класирането на кандидатите по качества, а консултативният комитет не е информирал Бюрото за неприлагането на тези критерии. В точка 113 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд е констатирал, че критериите за сравнителен анализ на качествата трябва да се изпращат на органа по назначаването, за да може той да се запознае и да разбере как са преценявани качествата на кандидатите както при подбора на кандидатите, които да бъдат поканени на събеседване, така и при събеседването с кандидатите за целите на класирането им по ред на предпочитанията. Следователно, щом не е доказал пред Общия съд, че определените за събеседванията теми и въпроси отговарят на първоначално установените критерии за сравнителен анализ на качествата на кандидатите и съставляват тяхно продължение, Парламентът не може да възразява срещу това, че в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение Общият съд е проверил дали Бюрото в качеството си на орган по назначаването е било информирано за това, че критериите за сравнителен анализ на качествата не са били приложени при събеседванията с кандидатите.
Второ, Парламентът не е прав да поддържа, че Общият съд се е произнесъл свръх петитум в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение, що се отнася до несъобразяването с принципа на прозрачност. Общият съд е констатирал несъобразяване с този принцип в контекста на нарушение на принципа на добра администрация, във връзка с неспазването на задължението за информиране на Бюрото, от една страна, за връзките между темите и въпросите за събеседванията с кандидатите и установените преди получаването на кандидатурите критерии за сравнителен анализ, а от друга страна, за неизползването на тези критерии при събеседванията.
Трето, противно на поддържаното от Парламента, не е налице противоречие в мотивите на обжалваното съдебно решение между точки 66—73, от една страна, и точки 120—124, от друга. Всъщност в точки 66—73 от обжалваното съдебно решение Общият съд просто е констатирал, че Решението за етапите на процедурата определя общата рамка на процедурата по подбор и че макар Решението да не определя подробно как се изготвя препоръката и също така да не предвижда документите на кандидатите да се предоставят на разположение на Бюрото заедно с доклада за събеседванията и препоръката, това не е достатъчно, за да се приеме, че Решението е в противоречие с принципите на добра администрация, равно третиране и недопускане на дискриминация. Както отбелязва генералният адвокат в точка 61 от заключението си, на този етап от излагането на съображенията си Общият съд все още не е разглеждал въпроса за съгласуваността на приложените в процедурата по подбор критерии, нито въпроса за задължението за информиране на Бюрото, поради което констатацията в точка 74 от обжалваното съдебно решение не поставя под съмнение констатираното в точки 120—124 от него.
Що се отнася до довода на Парламента в подкрепа на твърдението му за неправилно тълкуване на принципа на равно третиране, а именно че забраната за промяна на критериите за сравнителен анализ в хода на процедурата по подбор не е съвместима с член 5, първа и трета алинея от приложение III към Правилника, следва да се отбележи, както посочва и г‑н Carbajo Ferrero, че приложение III не се прилага по отношение на процедурите по член 29, параграф 2 от Правилника.
Що се отнася до оплакването във връзка с прилагането на принципа на равно третиране в настоящия случай, следва най-напред да се констатира, че то е безпредметно в частта, в която се твърди, че Общият съд не е преценил, нито постановил, че Парламентът не се е съобразил с правната рамка, определена от обявленията за свободна длъжност, за преместване и за наемане на работа. Всъщност, както следва от точка 112 от обжалваното съдебно решение, промяната на критериите за сравнителен анализ на качествата влече риска от нагаждане на тези критерии към явилите се кандидати за съответната длъжност. В това отношение обаче е ирелевантно да се преценява дали промяната съставлява несъобразяване с посочената рамка.
По-нататък, същият извод се налага по отношение на преценката на въпроса дали седемте теми или въпроса, определени за събеседванията с кандидатите и строго следвани при събеседванията, са били определени въз основа на обявлението за наемане на работа. Нещо повече, като се има предвид, че в първоинстанционното производство нито изрично е твърдял, а още по-малко пък е доказал да е налице подобно съответствие, Парламентът няма основание да поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, като не е извършил тази преценка.
Накрая, що се отнася до риска от нагаждане на критериите за сравнителен анализ на качествата към явилите се кандидати за съответната длъжност, Парламентът по същество твърди, че такъв хипотетичен риск сам по себе си не е достатъчен и затова Общият съд е трябвало да провери дали обсъжданите на събеседванията теми и въпроси действително са поставили някои кандидати в по-благоприятно положение. В подкрепа на довода си Парламентът посочва решения от 6 февруари 1986 г., Vlachou/Сметна палата (
143/84
,
EU:C:1986:55
), и от 13 юли 1989 г., Caturla-Poch и De la Fuente Pascual/Парламент (
361/87 и 362/87
,
EU:C:1989:317
), от които следвало, че когато конкурсната комисия установи критериите за преценка след получаването на списъка с допуснатите до изпитите кандидати, нарушение на принципа на равно третиране може да се констатира само след като се провери дали тези критерии са обективно годни да облагодетелстват едни кандидати и да ощетят други.
Както обаче подчертава генералният адвокат в точка 63 от заключението си, от една страна, от тази съдебна практика не следва, че за установяването на нарушение на принципа на равно третиране в процедурите по подбор е необходимо във всеки отделен случай да се проверява дали някои кандидати са били поставени в благоприятно, а други — в неблагоприятно положение. От друга страна, делата, по които са постановени онези две решения, са повдигали различен въпрос в сравнение с централния за настоящото дело, а именно за отношението между критериите за сравнителен анализ на качествата на кандидатите и обсъжданите на събеседванията с тях теми и въпроси, определени с цел избирането на най-подходящия кандидат.
Що се отнася до оплакването на Парламента, насочено срещу съображението в точка 119 от обжалваното съдебно решение, а именно оплакването, че нито един документ от преписката не сочи класирането на кандидатите по качества да е било основано „единствено“ на дадените при събеседванията отговори, достатъчно е да се отбележи, че употребата на тази дума се вписва в контекста на извода на Общия съд. Всъщност Общият съд е използвал думата „единствено“, понеже в точка 118 от решението си е посочил, че задаваните на събеседването въпроси към кандидатите не трябва да се превръщат в нови критерии за сравнителен анализ на качествата, въвеждани в хода на процедурата по подбор, след получаването и „сортирането“ на кандидатурите, и понеже в точка 123 от обжалваното съдебно решение е констатирал, че критериите за сравнителен анализ на качествата на кандидатите не са били приложени при събеседванията и при анализа на отговорите на поставените по време на събеседванията въпроси, въз основа на които е извършено класирането на кандидатите по качества.
По тези съображения следва да се приеме, че първото основание не е налице.
По второто основание
Твърденията по второто основание се състоят от две части. С първата част от твърденията си по това основание Парламентът поддържа, че Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото, когато е приел, че спорното решение съдържа явна грешка в преценката, произтичаща от неточността на предоставената на Бюрото информация за професионалното развитие на г‑н Carbajo Ferrero. С втората част от твърденията си по това основание Парламентът поддържа, че сочената явна грешка в преценката е следствие от изопачаване на фактите и доказателствата.
На първо място следва да се разгледа втората част от твърденията по второто основание.
По втората част от твърденията по второто основание
–
Доводи на страните
С втората част от твърденията си по второто посочено основание Парламентът поддържа, че Общият съд е изопачил фактите и доказателствата в точки 132, 139 и 176 от обжалваното съдебно решение.
Първо, Парламентът поддържа, от една страна, че съображението в точка 139 от обжалваното съдебно решение, а именно че не е бил надлежно отчетен професионалният опит на г‑н Carbajo Ferrero в генерална дирекция „Комуникации“, не отразява вярно встъпителното изречение от отнасящата се до г‑н Carbajo Ferrero част на изготвения от консултативния комитет доклад за събеседванията, а от друга страна, че съдържащата се в тази част от доклада формулировка „в момента е началник на отдел в [генерална дирекция „Комуникации“] от 2009 г.“ просто указва заеманата от г‑н Carbajo Ferrero длъжност към датата на подаване на кандидатурата му.
Второ, според Парламента Общият съд грубо е изопачил доказателствата, когато в точка 132 от обжалваното съдебно решение е констатирал, че „в съдебното заседание Парламентът признава, че извлечението от доклада за събеседванията съдържа неточност по отношение на датата, на която г‑н Carbajo Ferrero е бил назначен за началник на отдел в [генерална дирекция „Комуникации“]“. Като се позовава на записа на съдебното заседание, той поддържа, че не е потвърждавал наличието на подобна неточност.
Трето, като оспорва съображението в точка 176 от обжалваното съдебно решение, а именно че е възразил срещу процесуално-организационното действие във връзка с представянето на пълния текст на доклада за събеседванията и препоръката на консултативния комитет, Парламентът изтъква, че в съдебното заседание изрично е заявил готовност да представи анонимизиран вариант на доклада за събеседванията, но въпреки желанието си не е могъл да го направи заради отговора на Общия съд, който сметнал, че тогава докладът би бил късно представен. Парламентът подчертава, че съгласно член 88, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд необходимостта от съответните процесуално-организационни действия и решението дали да бъдат предприети, са въпрос на дискреционна преценка на Общия съд.
Г‑н Carbajo Ferrero възразява, че твърденията по второто основание следва да се отхвърлят във втората си част.
–
Съображения на Съда
Най-напред следва да се отбележи, че в точка 139 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че г‑н Carbajo Ferrero „е бил началник на отдел в ГД „Комуникации“ от 2009 г.“, а от извлечението от доклада за събеседванията, приложено към решението за отхвърляне на подадената по административен ред жалба, следва, че той „в момента е“ началник на отдел в тази генерална дирекция от 2009 г. Тази грешка обаче не се отразява на направената в същата точка 139 констатация, че „жалбоподателят уточнява, че е бил началник на отдел в посочената генерална дирекция от 1999 г., а Парламентът не оспорва това негово твърдение“.
По-нататък, излишно Парламентът изтъква звукозаписа от съдебното заседание пред Общия съд, за да докаже, че не е потвърждавал в това съдебно заседание, че извлечението от доклада за събеседванията съдържа неточност по отношение на датата, на която г‑н Carbajo Ferrero е бил назначен за началник на отдел в генерална дирекция „Комуникации“.
Всъщност, дори да се допусне, че в съдебното заседание Парламентът не е признал, че извлечението от доклада за събеседванията съдържа такава неточност, това няма да обори направената от Общия съд констатация в точка 139 от обжалваното съдебно решение за датата, на която г‑н Carbajo Ferrero е бил назначен за началник на отдел в тази генерална дирекция. Като се има предвид, че г‑н Carbajo Ferrero изтъква това доказателство още с първоинстанционната си жалба, и конкретно в точки 7, 94, 99, в бележка под линия 21 и в приложение A.5, и че Парламентът не доказва да го е оборил изрично в първоинстанционното производство, Парламентът няма основание да поддържа, че Общият съд неправилно се е основал на наличието на тази неточност, като е изопачил доказателствата.
Накрая, не може да се приеме и последното оплакване, формулирано с втората част от твърденията по второто основание. Всъщност от точка 177 от обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд е мотивирал отказа си да предприеме поисканото от г‑н Carbajo Ferrero процесуално-организационно действие, с това, че представените му доказателства са достатъчни, за да прецени законосъобразността на спорното решение, а не с наличието на някакво възражение от страна на Парламента.
При тези обстоятелства твърденията по второто основание следва да бъдат отхвърлени в тази си част.
По първата част от твърденията по второто основание
–
Доводи на страните
С първата част от твърденията си по второто посочено основание Парламентът поддържа, че в точки 139, 143 и 146 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото, когато е приел, че спорното решение съдържа явна грешка в преценката, произтичаща от неточността на предоставената на членовете на Бюрото информация за професионалното развитие на г‑н Carbajo Ferrero.
Най-напред, според Парламента Общият съд не е съобразил правилно предназначението на доклада за събеседванията, а именно да информира Бюрото за показаното от кандидатите по време на събеседванията, а не да му предостави данни за професионалния опит на кандидатите. Той припомня, че информацията за уменията и професионалния опит на кандидатите вече е била съобщена на Бюрото на първия етап от процедурата по подбор и е била на негово разположение през цялото времетраене на процедурата. Именно по тази причина докладът за събеседванията само за въведение възпроизвеждал информацията за изпълняваната длъжност, посочена от кандидатите при подаването на кандидатурите им.
По-нататък, Парламентът смята, че Общият съд не се е съобразил със собствената си практика, че когато органът по назначаването разполага с всички подадени документи от кандидатите за дадена длъжност, това е достатъчно, за да се отхвърли доводът за наличието на евентуални грешки относно квалификацията на кандидата в препоръката, предадена на органа по назначаването от съответния комитет по подбора.
Накрая, според Парламента Общият съд неправилно е постановил в точка 139 от обжалваното съдебно решение, че консултативният комитет не е отчел надлежно опита на г‑н Carbajo Ferrero при преценката на кандидатурата му за подлежащата на заемане длъжност, като е пропуснал да вземе предвид опита му от 1 юни 2018 г. нататък като временно отговарящ за дирекцията за средствата за информация в генерална дирекция „Комуникации“. Всъщност в кандидатурата си г‑н Carbajo Ferrero не посочил този опит, започнал след крайния срок за подаването на кандидатури.
Г‑н Carbajo Ferrero възразява, че твърденията по второто основание следва да се отхвърлят в тази си част.
–
Съображения на Съда
По първото оплакване на Парламента следва да се посочи, от една страна, че както следва от точка 137 от обжалваното съдебно решение, Общият съд е трябвало да провери дали администрацията не е упражнила явно неправилно правото си на преценка по отношение на качествата на г‑н Carbajo Ferrero. От друга страна, както следва от точка 90 от обжалваното съдебно решение, която описва съдържанието на решението за отхвърляне на подадената от него жалба по административен ред, при вземането на решението си Бюрото е разполагало на място с всички полезни документи, а именно с подадените от всеки от кандидатите документи за кандидатстване (автобиографии и мотивационни писма), с таблица, в която са обобщени кандидатурите им, и с изготвения от консултативния комитет доклад за събеседванията, така че всички желаещи членове на Бюрото са можели да направят справка с тези документи преди заседанието.
Тъй като обаче членовете на Бюрото просто са имали възможност да направят справка с тези документи, ако поискат, но видно от точка 143 от обжалваното съдебно решение, Парламентът не е доказал да са използвали тази възможност по отношение на кандидатурата на г‑н Carbajo Ferrero, Общият съд правилно е приел, че следва въз основа на доклада за събеседванията да определи дали органът по назначаването е бил правилно информиран от консултативния комитет за професионалния опит на г‑н Carbajo Ferrero. Ето защо посоченото оплакване е неоснователно.
Що се отнася до второто оплакване, Парламентът няма основание да се позовава на решение от 13 декември 1990 г., Kalavros/Съд (
T‑160/89 и T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). Всъщност, за разлика от настоящия случай, от една страна, по делото, по което е постановено онова решение, съдържащият сочените грешки документ е бил представен на органа по назначаването при първото разглеждане на кандидатурите, а жалбоподателят по онова дело е бил сред одобрените в резултат от този първи подбор кандидати, поради което въпросните грешки, дори ако се допуснат за установени, не са били годни да окажат неблагоприятни за него последици. От друга страна, видно от точка 53 от посоченото решение, в онзи случай при крайния подбор членовете на административния комитет и впоследствие на Съда са разполагали с пълните документи за кандидатстване на всеки от кандидатите, а това не представлява хипотеза, при която е налице просто възможност за справка с документите преди заседанието на органа по назначаване, за разлика от установеното в настоящия случай в точка 90 от обжалваното съдебно решение. Следователно посоченото оплакване е неоснователно.
Що се отнася до третото оплакване, Съдът вече е постановил, че по принцип е в тежест на кандидатите да представят на комисията всички сведения, които намират за полезни за преценката на кандидатурата им (решение от 12 юли 1989 г., Belardinelli и др./Съд,
225/87
,
EU:C:1989:309
, т.
). В този смисъл е било в тежест на г‑н Carbajo Ferrero да посочи изрично опита си като временно отговарящ за дирекцията за средствата за информация в генерална дирекция „Комуникации“, още повече че този негов опит започва след крайния срок за подаването на кандидатурите. В допълнение следва да се отбележи, че г‑н Carbajo Ferrero е имал възможност да спомене този свой опит на събеседването с консултативния комитет.
При все това, макар Парламентът с основание да поддържа, че Общият съд неправилно е приел, че консултативният комитет не е отчел надлежно опита на г‑н Carbajo Ferrero на подлежащата на заемане длъжност като временно отговарящ за изпълнението ѝ, считано от1 юни 2018 г., това не би могло да постави под съмнение съображението в точка 145 от обжалваното съдебно решение, че спорното решение съдържа явна грешка в преценката, произтичаща от факта, че кандидатурата на A е била предпочетена, без органът по назначаването да е бил правилно информиран за професионалния опит на г‑н Carbajo Ferrero. Следователно посоченото оплакване е безпредметно.
Всъщност, видно от точки 132 и 139 от обжалваното съдебно решение, в извлечението от доклада за събеседванията е посочено, че г‑н Carbajo Ferrero е началник на отдел в генерална дирекция „Комуникации“ от 2009 г., докато той всъщност е назначен за началник на отдел в тази генерална дирекция през 1999 г.
При тези обстоятелства твърденията по второто основание трябва да бъдат отхвърлени във втората си част, а съответно и изцяло.
По основанието, изтъкнато при условията на евентуалност
Доводи на страните
По това основание Парламентът твърди, че когато трето лице черпи ползи от спорното решение, съдът на Съюза е длъжен предварително да провери — с отделна преценка за всеки конкретен случай — дали отмяната не се явява прекомерна санкция. При тази преценка трябвало да се вземат предвид естеството на допуснатата незаконосъобразност, интересите на жалбоподателя, интересите на третите лица и интересите на службата, като освен това съдът бил длъжен да претегли различните интереси. В това отношение Парламентът се позовава в частност на решение от 5 декември 2017 г., Spadafora/Комисия (
T‑250/16 P
, непубликувано,
EU:T:2017:866
, т.
), и подчертава, че липсата на подобна преценка в обжалваното съдебно решение съставлява порок на мотивите и нарушение на принципа на пропорционалност.
Г‑н Carbajo Ferrero възразява, че твърденията по това основание следва да се отхвърлят.
Съображения на Съда
Следва да се отбележи, че в изтъкнатата от Парламента точка 110 от решение от 5 декември 2017 г., Spadafora/Комисия (
T‑250/16 P
, непубликувано,
EU:T:2017:866
), от една страна, са изложени принципът на възстановяване на правното положение на жалбоподателя отпреди допуснатото от комитета по подбора нарушение, както и изключението от този принцип, когато изискваната за възстановяване на предишното положение отмяна на актове, адресирани до трети лица и благоприятни за тях, би представлявала прекомерна санкция за допуснатото нарушение. От друга страна, в тази точка се споменават решение от 31 март 2004 г., Girardot/Комисия (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
), и косвено решение от 5 юни 1980 г., Oberthür/Комисия (
24/79
,
EU:C:1980:145
).
Що се отнася до това изключение, следва да се припомни, че в последно посоченото решение Съдът констатира, че процедурата по повишаване на 40 длъжностни лица е била порочна поради допуснато нарушение спрямо жалбоподателката по делото, по което е постановено въпросното му решение, понеже атестационният ѝ доклад още не е бил изготвен към момента, в който предложенията за повишаване постъпват за разглеждане в комитета по повишаването, докато атестационните доклади на други подлежащи на повишаване длъжностни лица за същия период са били предадени на посочения комитет и на органа по назначаването, което е поставило жалбоподателката в по-неблагоприятно положение в сравнение с тези други подлежащи на повишаване длъжностни лица. Съдът обаче постановява, че отмяната на повишенията на 40‑те реално повишени длъжностни лица би представлявала прекомерна санкция за допуснатото нарушение и че присъждането на обезщетение за претърпените от жалбоподателката по онова дело неимуществени вреди би било най-подходящата форма на поправяне на вредите от гледна точка както на интересите на жалбоподателката, така и на изискванията на службата (решение от 5 юни 1980 г., Oberthür/Комисия,
24/79
,
EU:C:1980:145
, т.
и
).
В съответствие с тази съдебна практика, в решение от 31 март 2004 г., Girardot/Комисия (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
, т.
), макар да приема, че Комисията не е доказала, че надлежно е преценила качествата на жалбоподателката, преди да отхвърли кандидатурата ѝ за осем постоянни длъжности и да назначи осем други кандидати, Общият съд постановява, че отмяната на въпросните актове за назначаване би представлявала прекомерна санкция за допуснатото от Комисията нарушение, като се има предвид, че би било в противоречие с принципите на пропорционалност и защита на оправданите правни очаквания, а и с интереса на службата, ако само по тази причина избраните кандидати, вече длъжностни лица, бъдат лишени от назначенията си.
Без да е необходимо да се уточняват границите на това изключение, които могат да са различни в зависимост от особеностите на всяко дело, следва да се констатира, че то не е приложимо в настоящия случай и че предвид особеностите на отнесения до него спор Общият съд не е бил длъжен да прецени дали отмяната на решението за назначаване на А за директор за средствата за информация би съставлявала прекомерна мярка.
Всъщност трябва да се отбележи, че както следва от точки 123, 124, 144 и 145 от обжалваното съдебно решение, нарушението в процедурата по подбор вследствие на неприлагането на критериите за сравнителен анализ на качествата на кандидатите при събеседванията с тях, от една страна, и явната грешка в преценката и неправилното съпоставяне на качествата на кандидатите вследствие от неточността на предоставената на органа по назначаването информация, от друга, са засегнали не само оценката на кандидатурата на г‑н Carbajo Ferrero, но и оценката на кандидатурата на А.
Освен това следва да се констатира, че интересът на г‑н Carbajo Ferrero от отмяна на спорното решение е очевиден, а само интересът на A е засегнат от отмяната, но А не може да се позовава на оправдани правни очаквания за запазване на назначението си, тъй като спорното решение е обжалвано от г‑н Carbajo Ferrero в срока за това.
Що се отнася до интереса на службата, следва да се отбележи, че Парламентът не твърди да е изтъквал доводи, с които да покаже, че отмяната на спорното решение би довела до особени затруднения. При всички случаи е безспорно, че считано от 1 юни 2018 г., до назначаването на директор за средствата за информация, г‑н Carbajo Ferrero е бил натоварен с временното изпълнение на свързаните с тази длъжност функции, за да се осигури непрекъснатост в работата на дирекцията за средствата за информация. Няма данни в преписката, от които да може да се заключи, че временното изпълнение на задълженията на директор за средствата за информация е свързано с наличието на някакви затруднения в дирекцията.
Като се има предвид, че при обстоятелствата по настоящия случай не е било необходимо Общият съд да преценява дали отмяната на спорното решение би била непропорционална спрямо естеството на констатираните нарушения, спрямо интереса на А и спрямо интереса на службата, и че съответно обжалваното съдебно решение не страда от порок на мотивите в това отношение, следва да се приеме, че изтъкнатото при условията на евентуалност основание не е налице.
След като не е налице нито едно от посочените основания за обжалване, жалбата трябва изцяло да се отхвърли.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
След като г‑н Carbajo Ferrero е направил искане за осъждането на Парламента и последният е загубил делото, Парламентът следва да бъде осъден да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на г‑н Carbajo Ferrero.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Европейския парламент да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на г‑н Fernando Carbajo Ferrero.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.