CELEX: 62019CJ0121
Odvolanie
Ochranná známka Európskej únie
Prihláška obrazovej ochrannej známky obsahujúcej slovný prvok EDISON
Výklad pojmov uvedených v názve triedy Niceského triedenia v príslušnom abecednom zozname

Spoločnosť Edison SpA sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 7. decembra 2018, Edison/EUIPO (EDISON) (
T‑471/17
, neuverejnený, ďalej len napadnutý rozsudok,
EU:T:2018:887
), ktorým Všeobecný súd zamietol jej žalobu proti rozhodnutiu piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 28. apríla 2017 (vec R 1355/2016‑5) týkajúcemu sa obrazovej ochrannej známky Európskej únie EDISON.
Právny rámec
Niceské triedenie
V ôsmom vydaní Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení (ďalej len „niceské triedenie“) názov triedy 4 zodpovedal tomuto opisu:
„Oleje a tuky na priemyselné účely, mazadlá, prípravky na pohlcovanie prachu, na zvlhčovanie a na viazanie prachu, palivá (vrátane benzínov pre motor) a osvetľovacie materiály; sviečky a knôty na osvetlenie“.
Okrem toho „abecedný zoznam výrobkov v poradí tried“ (ďalej len „abecedný zoznam“), ktorý sprevádzal ôsme vydanie niceského triedenia, uvádzal medzi výrobkami uvedenými ako výrobky patriace do triedy 4 tohto triedenia „pohonné hmoty“.
Nariadenie(ES) č. 207/2009
Nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1
) bolo kodifikované a zrušené nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (
Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 146).
Článok 75 nariadenia č. 207/2009 s názvom „Odôvodnenie rozhodnutí“ stanovuje:
„V rozhodnutiach [EUIPO] sú uvedené dôvody, z ktorých sa vychádzalo. Vychádza sa z dôvodov alebo dôkazov, ku ktorým mali príslušní účastníci konania možnosť predložiť svoje vyjadrenie.“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
Body 1 až 14 napadnutého rozsudku uvádzajú okolnosti predchádzajúce sporu a obsah sporného rozhodnutia. Na účely tohto konania môžu byť zhrnuté takto.
Dňa 18. augusta 2003 podala spoločnosť Edison na EUIPO prihlášku ochrannej známky Európskej únie.
Prihlasovanou ochrannou známkou bolo toto obrazové označenie:
Prihláška sa týkala najmä všetkých výrobkov patriacich do triedy 4 niceského triedenia.
Platným znením niceského triedenia k dátumu podania prihlášky bolo ôsme vydanie uverejnené v júni 2001, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2002. Bolo nahradené deviatym vydaním uverejneným v júni 2006, ktoré nadobudlo účinnosť v januári 2007.
Prihláška ochrannej známky bola zapísaná 19. augusta 2013.
Dňa 15. júna 2015 podala spoločnosť Edison na EUIPO prihlášku na zápis späťvzatia časti výrobkov patriacich do triedy 4, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná. Presnejšie, navrhla nanovo definovať zoznam tovarov pôvodne uvedených v tejto triede takto: „Elektrická energia; ropa, palivá, vykurovacie palivá, vykurovacie plyny, propán bután, zemný plyn, osvetľovací plyn, uhlie, palivo získané z dechtu, benzín, kerozín, nafta, naftové palivá, prísady do paliva, benzén, benzol, kokérované uhlie, kvapaliny na rezanie, etanol, plynový olej, lanolín, priemyselné oleje a tuky; mazivá; produkty slúžiace na pohlcovanie, na zvlhčovanie a na viazanie prachu; palivá (vrátane benzínov pre motor) a osvetľovacie materiály; sviečky a knôty na osvetlenie“.
Listom z 22. júna 2015 prieskumová pracovníčka informovala spoločnosť Edison, že jej prihláške z 15. júna 2015 nemožno vyhovieť, keďže by viedla k rozšíreniu zoznamu predmetných výrobkov pri zápise obrazovej ochrannej známky Európskej únie EDISON.
Listami z 25. júla 2015, 24. decembra 2015 a 22. apríla 2016 odvolateľka predložila v tejto súvislosti svoje pripomienky.
Rozhodnutím z 13. júna 2016 prieskumová pracovníčka zamietla prihlášku spoločnosti Edison z 15. júna 2015 len v rozsahu, v akom smerovala k zahrnutiu „elektrickej energie“ do zoznamu výrobkov patriacich do triedy 4 uvedených pri zápise obrazovej ochrannej známky Európskej únie EDISON.
Dňa 25. júla 2016 podala spoločnosť Edison proti rozhodnutiu prieskumovej pracovníčky odvolanie na EUIPO na základe článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009.
Rozhodnutím z 28. apríla 2017 (ďalej len „sporné rozhodnutie“) piaty odvolací senát EUIPO odvolanie zamietol. Konkrétne dospel k záveru, že ôsme vydanie niceského triedenia neuvádzalo výraz „elektrická energia“ ani v znení všeobecných informácií, ani v abecednom zozname zoradených tovarov, pokiaľ ide o triedu 4. Na základe oznámenia č. 2/12 výkonného riaditeľa EUIPO z 20. júna 2012, pokiaľ ide o používanie názvov tried v zozname tovarov a služieb pre prihlášky a zápisy ochrannej známky Spoločenstva, teda dospel k záveru, že Edison nemohla predpokladať, že si bude nárokovať na tento tovar v čase podania prihlášky.
Okrem toho odvolací senát zamietol tvrdenie spoločnosti Edison, podľa ktorého „pohonné hmoty“ ako tovar zaradený do abecedného zoznamu tak, že patrí do triedy 4, so špecifikáciou „vrátane benzínov pre motory“ uvedenou v názve uvedenej triedy zahŕňajú každý materiál spôsobilý umožniť poháňanie motora vrátane nehorľavých látok, ako je elektrická energia. V tejto súvislosti sa najmä domnieval, že používanie elektrickej energie na pohon motorov bolo v čase podania prihlášky v Európskej únii ešte okrajové a že dôkazy predložené spoločnosťou Edison nepostačovali na preukázanie toho, že elektrická energia bola súčasťou výrobkov patriacich do triedy 4 uvedených pri zápise obrazovej ochrannej známky Európskej únie EDISON ako „substitučné palivo“. Navyše sa domnieval, že kategória výrobkov, na ktoré sa vzťahuje anglický výraz „fuel“ (palivo), zahŕňa len palivové materiály, ktoré môžu byť použité na výrobu elektrickej energie, a nie samotnú elektrickú energiu, ktorá je nehmatateľným tovarom.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 28. júla 2017 podala spoločnosť Edison žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
Na podporu svojej žaloby Edison uviedla jediný žalobný dôvod založený na tom, že toto rozhodnutie protiprávne vylúčilo elektrickú energiu z výrobkov patriacich do triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia, keďže sa domnievala, že na tento výrobok sa nevzťahujú pojmy „palivá (vrátane benzínov pre motor)“, „osvetľovacie materiály“ a „pohonné hmoty“ v zmysle ôsmeho vydania niceského triedenia.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobný dôvod spoločnosti Edison, a preto žalobu zamietol.
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
Svojím odvolaním Edison navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok, a
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.
EUIPO navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať spoločnosť Edison na náhradu trov konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania Edison uvádza dva odvolacie dôvody založené po prvé na nesprávnom výklade pojmov „osvetľovacie materiály“, „palivá (vrátane benzínov pre motor)“ a „pohonné hmoty“ v zmysle ôsmeho vydania niceského triedenia a po druhé na porušení jej procesných práv, ako aj článku 75 nariadenia č. 207/2009.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím prvým odvolacím dôvodom Edison vytýka Všeobecnému súdu, že nesprávne vylúčil elektrickú energiu z triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia.
Po prvé Edison tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 41, 46 a 54 napadnutého rozsudku uviedol, že dôkaz o tom, že elektrická energia nepatrí do triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia, vyplýva zo skutočnosti, že pojem „elektrická energia“ sa nachádza v indikatívnom a nevyčerpávajúcom zozname uverejnenom EUIPO, ktorý obsahuje príklady výrobkov a služieb, ktoré síce sú uvedené v abecednom zozname výrobkov patriacich do triedy 4 od deviateho vydania niceského triedenia, ale „nepatria jasne v doslovnom zmysle“ pod názov uvedenej triedy. Podľa spoločnosti Edison je tento zoznam len oznámením EUIPO, ktoré nie je právne záväzné a môže byť predmetom opravného prostriedku. Okrem toho tento zoznam, ktorý bol vypracovaný 8. februára 2016, sa neuplatňuje na jej žiadosť o zúženie podanú 15. júna 2015.
Po druhé Edison tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil rozsah pojmov „osvetľovacie materiály“, „palivá (vrátane benzínov pre motor)“ a „pohonné hmoty“ v zmysle ôsmeho vydania niceského triedenia, takže nesprávne vylúčil elektrickú energiu z triedy 4 tohto triedenia. Podľa spoločnosti Edison Všeobecný súd zohľadnil iba „ontologické“ vlastnosti elektrickej energie, pričom nezohľadnil jej tzv. „funkčné“ vlastnosti.
Podľa spoločnosti Edison tak Všeobecný súd porušil nielen kritériá posúdenia, ktoré stanovil generálny advokát Bot vo svojich návrhoch vo veci The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
), ale aj funkčný prístup WIPO, tak ako je šírený na jej internetovej stránke. Edison uvádza, odvolávajúc sa na rozsudok z 19. júna 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), že pokiaľ ide o „kategorické“ definície, nie je potrebné priznať všeobecným označeniam uvedeným v názvoch tried niceského triedenia „najznámejší význam alebo prvý význam, ktorý niekomu napadne“, ale skúmať ich význam v jazyku subjektov a regulátorov trhu. Zdôrazňuje, že na rozdiel od toho, čo sa uvádza v spornom rozhodnutí, hospodárske subjekty si podobne ako príslušné orgány boli v roku 2003, keď bola podaná prihláška predmetnej obrazovej ochrannej známky, vedomé významu elektrickej energie ako substitučného paliva. Na podporu svojej argumentácie Edison odkazuje na rôzne texty a regulačné práce.
Po tretie Edison tvrdí, že odôvodnenie Všeobecného súdu si protirečí v tom, že v bode 44 napadnutého rozsudku odkázal na vyhlásenie uverejnené Svetovou organizáciou duševného vlastníctva (WIPO), ktoré je dostupné na jej internetovej stránke, podľa ktorého „aj keď je elektrická energia nehmatateľným prvkom, možno ju považovať za analogickú s ostatnými hmatateľnými palivami, ako sú benzín a kerozín, ktoré patria do triedy 4“. Podľa spoločnosti Edison toto vyhlásenie presne potvrdzuje opak, a to, že funkčná vlastnosť elektrickej energie, ktorá je jej schopnosťou vyrábať energiu, musí mať prednosť pred jej ontologickými vlastnosťami.
Po štvrté Edison vytýka Všeobecnému súdu, že sa domnieval, že rozhodnutie zahrnúť elektrickú energiu do triedy 4 deviateho vydania niceského triedenia nepostačuje na preukázanie, že elektrina už patrila do tejto triedy v režime ôsmeho vydania tohto triedenia, a to podľa názoru príslušných orgánov. Edison v tejto súvislosti uvádza, že Všeobecný súd v bode 41 napadnutého rozsudku nesprávne založil svoje odôvodnenie na skutočnosti, že takéto rozhodnutie o zahrnutí prijal výbor expertov WIPO až v októbri 2003, teda po podaní predmetnej prihlášky. Uvedené zahrnujúce rozhodnutie bolo podľa spoločnosti Edison totiž pripravené v júni 2003, teda pred podaním prihlášky jej obrazovej ochrannej známky v auguste 2003. Všeobecný súd teda preukázal nadmerný formalizmus, keď sa rozhodol zohľadniť dátum, ku ktorému bolo prijaté samotné zahrnujúce rozhodnutie.
Po piate Edison spochybňuje judikatúru, z ktorej Všeobecný súd vychádzal v bode 48 napadnutého rozsudku na účely posúdenia rozsahu pojmu „palivo“. Edison sa v tejto súvislosti domnieva, že rozsudok zo 14. marca 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind e) (
T‑276/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:163
), nie je relevantný, keďže obsahuje nesprávne posúdenia.
Po šieste Edison s odkazom na colnú nomenklatúru, ako aj na rozsudky z 15. júla 1964, Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), a z 27. apríla 1994, Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), tvrdí, že elektrická energia sa tak v práve Únie, ako aj vo vnútroštátnom práve považuje za tovar v zmysle článku 28 ZFEÚ. Tvrdí tiež, že na elektrickú energiu sa musí v práve ochranných známok, ako je to už v prípade práva hospodárskej súťaže, hľadieť rovnako ako na uhlie, zemný plyn a ropu a že v dôsledku toho by v práve ochranných známok bolo diskriminačné robiť rozdiel medzi elektrickou energiou a týmito inými tovarmi. Elektrická energia by sa tak podobne ako tieto tovary mala považovať za spadajúcu pod pojem „palivo“ ako výrobok uvedený v abecednom zozname výrobkov patriacich do triedy 4 v ôsmom vydaní niceského triedenia.
Po siedme Edison spochybňuje posúdenie Všeobecného súdu jednotlivých dôkazov, ktoré predložila na účely preukázania, že elektrická energia spadá pod pojem „palivo“ a v dôsledku toho do triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia.
V prvom rade Edison vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 51 napadnutého rozsudku rozhodol, že stanoviská Európskej environmentálnej agentúry (EEA), Department of Energy and Climate Change (odbor energetiky a klimatickej zmeny, Spojené kráľovstvo) alebo Sustainable Energy Authority (Úrad pre trvalo udržateľnú energiu, Írsko) boli irelevantné pre výklad uvedeného pojmu „palivo“.
V druhom rade Edison vytýka Všeobecnému súdu, že nepreskúmal niektoré dokumenty, ktoré predložila odvolaciemu senátu s cieľom preukázať, že od konca 70. rokov sa elektrická energia vo verejnej diskusii považovala za „substitučné palivo“.
EUIPO sa domnieva, že prvý odvolací dôvod treba zamietnuť ako sčasti neprípustný a sčasti nedôvodný.
Posúdenie Súdneho dvora
V prvom rade v rozsahu, v akom Edison v rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu vytýka Všeobecnému súdu, že neprijal „funkčný“ prístup na účely posúdenia rozsahu pojmov „osvetľovacie materiály“, „palivá (vrátane benzínov pre motory)“ a „pohonné hmoty“, treba hneď na úvod uviesť, že Edison neidentifikuje presné body napadnutého rozsudku, ktorých sa týka jej argumentácia. Podľa článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora pritom právne dôvody a právne tvrdenia uvedené v rámci odvolania musia presne označovať časti odôvodnenia rozhodnutia Všeobecného súdu, ktoré sa napádajú (uznesenie zo 7. júna 2018, Gaki/Europol,
C‑671/17 P
, neuverejnené,
EU:C:2018:416
, bod
a citovaná judikatúra).
V každom prípade aj za predpokladu, že by táto argumentácia mohla byť chápaná v tom zmysle, že v podstate smeruje k spochybneniu metodológie použitej Všeobecným súdom na účely preskúmania, či elektrická energia patrí pod pojmy „osvetľovacie materiály“, „palivá (vrátane benzínov pre motor)“ a „pohonné hmoty“, treba uviesť, že v bodoch 38 až 56 napadnutého rozsudku Všeobecný súd posúdil rozsah týchto pojmov na základe doslovného posúdenia, ktorého obsah a dosah vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora uviedol v bodoch 29 až 37 tohto rozsudku.
Treba však konštatovať, že Edison neuviedla žiadnu kritiku, pokiaľ ide o uplatnenie a výklad tejto judikatúry Všeobecným súdom, ani
a

fortiori
nepreukázala, že prístup Všeobecného súdu v týchto bodoch vychádza z nesprávneho právneho posúdenia.
Edison sa totiž na podporu „funkčného“ prístupu, ktorý presadzuje, obmedzuje na uvedenie kritérií posúdenia, ktoré stanovil generálny advokát Bot vo svojich návrhoch vo veci Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
, body
a
).
Ako však správne konštatoval Všeobecný súd v bode 29 napadnutého rozsudku, z bodu 61 rozsudku z 19. júna 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), vyplýva, že tovary, pre ktoré sa žiada ochrana prostredníctvom ochrannej známky, musia byť prihlasovateľom v prihláške identifikované dostatočne jasne a presne, aby sa príslušným orgánom a hospodárskym subjektom umožnilo len na tomto základe určiť rozsah požadovanej ochrany. Naopak, v tomto rozsudku Súdny dvor nepotvrdil prístup, ktorý navrhol generálny advokát Bot v bode 74 svojich návrhov v tejto veci, spočívajúci v spresnení, že hospodárske subjekty musia mať možnosť presne identifikovať „základné objektívne charakteristiky a vlastnosti dotknutých výrobkov a služieb“.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba túto argumentáciu v každom prípade zamietnuť ako nedôvodnú.
V druhom rade v rozsahu, v akom Edison vytýka Všeobecnému súdu, že sa na účely záveru o vylúčení elektrickej energie z názvu triedy 4 niceského triedenia dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 41, 46 a 54 napadnutého rozsudku nesprávne odkázal na indikatívny a nevyčerpávajúci zoznam, ktorý uverejnil EUIPO a ktorý obsahuje príklady výrobkov a služieb, ktoré sú síce uvedené v abecednom zozname výrobkov patriacich do triedy 4 od deviateho vydania niceského triedenia, ale „nepatria jasne v doslovnom zmysle“ pod názov uvedenej triedy, treba konštatovať, že takáto argumentácia je neúčinná.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že výhrady smerujúce proti doplňujúcemu odôvodneniu rozhodnutia Všeobecného súdu nemôžu viesť k zrušeniu tohto rozhodnutia, a sú teda neúčinné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. marca 2019, Komisia/Taliansko,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, bod
a citovanú judikatúru).
Z výrazu „navyše“ uvedeného v bodoch 41, 46 a 54 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd iba pre úplnosť odkázal na tento zoznam, ktorý uverejnil EUIPO, aby dospel k záveru, že elektrická energia nespadá pod pojmy „osvetľovacie materiály“, „palivá (vrátane benzínov pre motor)“ a „pohonné hmoty“ v zmysle triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia.
Ako totiž vyplýva z bodov 39, 43 a 48 napadnutého rozsudku, hlavným dôvodom, pre ktorý sa Všeobecný súd domnieval, že elektrická energia nepatrí do triedy 4 niceského triedenia, je, že pojmy „osvetľovacie materiály“, „palivá (vrátane benzínov pre motor)“ a „motorové palivá“ v súlade s ich spoločným a obvyklým významom nezahŕňajú elektrickú energiu.
V treťom rade v rozsahu, v akom Edison vytýka Všeobecnému súdu, že poznačil svoje odôvodnenie protirečením tým, že v bode 44 napadnutého rozsudku odkázal na vyhlásenie, ktoré WIPO zverejnila na svojej internetovej stránke, aby dospel k záveru, že energetická energia nepatrí medzi „palivá (vrátane benzínov pre motor)“, treba poznamenať, že toto tvrdenie spočíva na neúplnom výklade uvedeného rozsudku. Hoci totiž Všeobecný súd v bode 44 napadnutého rozsudku konštatoval, že z tohto vyhlásenia vyplýva, že „aj keď je elektrická energia nehmatateľným prvkom, možno ho považovať za podobný ostatným hmatateľným palivom, ako je benzín a kerozín, ktoré patria do triedy 4“, v tom istom bode dodal, že napriek tejto podobnosti z funkčného hľadiska elektrická energia nie je zahrnutá v doslovnom význame pojmu „palivá“.
V štvrtom rade, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Edison, podľa ktorého Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosť, že elektrická energia je zahrnutá do indikatívneho a nevyčerpávajúceho zoznamu uverejneného EUIPO, ktorý obsahuje príklady výrobkov a služieb, ktoré napriek tomu, že sú uvedené v abecednom zozname výrobkov patriacich do triedy 4 od deviateho vydania niceského triedenia, ale „nepatria jasne v doslovnom zmysle“ pod názov uvedenej triedy, treba pripomenúť, že len Všeobecný súd má právomoc posúdiť hodnotu, ktorú treba priznať dôkazným prvkom, ktoré mu boli predložené (pozri v tomto zmysle uznesenie z 11. novembra 2003, Martinez/Parlament,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, bod
a citovanú judikatúru).
Všeobecný súd nemôže byť povinný výslovným spôsobom odôvodniť svoje posúdenie hodnoty každého dôkazu, ktorý mu bol predložený, najmä ak sa domnieva, že posúdenie nemá vplyv na vyriešenie sporu alebo je pre vyriešenie sporu irelevantné, avšak pod podmienkou, že dodrží všeobecné zásady a procesné pravidlá v oblasti dôkazného bremena a vykonávania dôkazov, ako aj že neskreslí dôkazy (rozsudok z 3. decembra 2009, Evropaïki Dynamiki/Commission,
C‑476/08 P
, neuverejnený,
EU:C:2009:752
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci treba uviesť, že v bode 41 napadnutého rozsudku Všeobecný súd preskúmal rozhodnutie o zahrnutí „elektrickej energie“ na indikatívny a nevyčerpávajúci zoznam uverejnený EUIPO a dospel k záveru, že toto rozhodnutie nebolo presvedčivé, keďže v čase podania predmetnej prihlášky bolo uvedené rozhodnutie ešte v štádiu vypracovania. Edison však nepreukázala a dokonca ani netvrdila, že toto posúdenie bolo skreslené. Tvrdenia uvedené v tejto súvislosti sú preto neprípustné.
V piatom rade v rozsahu, v akom Edison vytýka Všeobecnému súdu, že jeho odôvodnenie v bode 48 napadnutého rozsudku založil nesprávne na rozsudku zo 14. marca 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind e) (
T‑276/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:163
), treba zdôrazniť, že Edison sa obmedzila na kritiku tohto posledného uvedeného rozsudku v tom, že nemá hodnotu precedensu a obsahuje viaceré logické chyby. Edison však dostatočne presne neuvádza dôvody, pre ktoré by odkaz Všeobecného súdu na tento rozsudok mohol spôsobiť nesprávne právne posúdenie v napadnutom rozsudku. Z toho vyplýva, že toto tvrdenie musí byť zamietnuté ako neprípustné.
Ako totiž vyplýva z článku 256 ods. 1 ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článku 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, v odvolaní musí byť presne uvedené, ktoré časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, sa napádajú, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh osobitným spôsobom podporujú, inak je odvolanie neprípustné alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustný (rozsudok z 21. januára 2016, Galp Energía España a i./Komisia,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Po šieste tvrdenie, ktorým sa Edison obmedzuje na identické reprodukovanie výhrady uvedenej v prvostupňovom konaní pred Všeobecným súdom, založenej na tom, že elektrickú energiu treba z rovnakého dôvodu ako uhlie, plyn a ropu považovať za palivo, treba zamietnuť ako neprípustné, keďže Edison neuvádza žiadne nesprávne právne posúdenie, ktorého sa Všeobecný súd mal v tejto súvislosti v napadnutom rozsudku dopustiť.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že odvolanie je neprípustné v rozsahu, v akom sa obmedzuje na zopakovanie dôvodov a tvrdení, ktoré už boli uvedené pred Všeobecným súdom, vrátane tých, ktoré vychádzali zo skutočností výslovne zamietnutých týmto súdom, aj bez toho, aby obsahovalo argumentáciu osobitne smerujúcu k vymedzeniu nesprávneho právneho posúdenia, ktorým je poznačený rozsudok Všeobecného súdu. Takéto odvolanie totiž v skutočnosti sleduje iba opätovné posúdenie žaloby podanej na Všeobecný súd, čo nepatrí do právomoci Súdneho dvora v rámci odvolania (rozsudok z 26. januára 2017, Mamoli Robinetteria/Komisia,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, bod
a citovaná judikatúra).
Po siedme, pokiaľ ide po prvé o argumentáciu spoločnosti Edison, podľa ktorej Všeobecný súd v bode 51 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že stanoviská EEA, odboru energetiky a klimatickej zmeny a Úradu pre trvalo udržateľnú energiu nie sú relevantné pre výklad pojmu „pohonné hmoty“ tak, ako ho vnímajú hospodárske subjekty, stačí pripomenúť, že odvolanie sa obmedzuje na právne otázky. Všeobecný súd je preto jediný príslušný na konštatovanie a posúdenie relevantného skutkového stavu, ako aj na posúdenie hodnoty, ktorú treba priznať dôkazom, ktoré mu boli predložené, s výnimkou prípadu skreslenia uvedených skutočností alebo dôkazov (rozsudok z 19. októbra 2017, Agriconsulting Europe/Komisia,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, bod
a citovaná judikatúra).
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého Všeobecný súd nepreskúmal niektoré prílohy predložené odvolaciemu senátu, z bodov 52 a 53 napadnutého rozsudku vyplýva, že hoci Všeobecný súd nevenoval vysvetlenie každej z týchto príloh, pristúpil k preskúmaniu týchto príloh ako celku a dospel k záveru, že tieto prílohy nepostačujú na preukázanie toho, že hospodárske subjekty vnímali pojem „pohonné hmoty“ ku dňu podania prihlášky ako zahŕňajúce elektrickú energiu.
Táto kritika tak smeruje k spochybneniu hodnoty, ktorú Všeobecný súd priznal dôkazom, ktoré mu boli predložené, čo podľa judikatúry citovanej v bode 55 tohto rozsudku nepatrí do právomoci Súdneho dvora.
Z toho vyplýva, že táto argumentácia je neprípustná.
Prvý odvolací dôvod sa teda musí zamietnuť ako sčasti neprípustný, sčasti neúčinný a sčasti nedôvodný.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím druhým odvolacím dôvodom Edison tvrdí, že napadnutý rozsudok porušil jej procesné práva a porušil článok 75 nariadenia č. 207/2009.
Po prvé Edison vytýka Všeobecnému súdu, že potvrdil sporné rozhodnutie, hoci toto rozhodnutie bolo prijaté v rozpore s jej procesnými právami. Podľa spoločnosti Edison totiž EUIPO tým, že vecne neodpovedal na žiadosť o zápis vzdania sa práva, preniesol dôkazné bremeno týkajúce sa nezákonnosti odmietnutia čiastočného vzdania sa, pokiaľ ide o elektrickú energiu, takže mal uviesť dôvody odôvodňujúce zahrnutie namiesto toho, aby spochybnil dôvody vylúčenia zo strany EUIPO.
Po druhé Edison tvrdí, že Všeobecný súd sa obmedzil na potvrdenie sporného rozhodnutia, hoci bolo nedostatočne odôvodnené, keďže neobsahovalo dôvody odôvodňujúce skutočnosť, že elektrická energia je vylúčená z používania „osvetľovacích materiálov“, „palív (vrátane benzínov pre motor)“ a „pohonných hmôt“ v zmysle triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia. Okrem toho sa Edison domnieva, že je nelogické, tak ako to urobil Všeobecný súd, tvrdiť, že elektrické vozidlá sa pohybujú na trhu, a poprieť, že hospodárske subjekty považujú elektrickú energiu za palivo, aj keby išlo o náhradné palivo.
EUIPO navrhuje, aby bol druhý odvolací dôvod zamietnutý.
Posúdenie Súdneho dvora
Po prvé v rozsahu, v akom Edison vytýka Všeobecnému súdu, že potvrdil sporné rozhodnutie, hoci bolo prijaté v rozpore s jej procesnými právami, treba konštatovať, že Edison sa obmedzuje na doslovné reprodukovanie tvrdení, ktoré už boli uvedené pred Všeobecným súdom, pričom konkrétne nevymedzila nesprávne právne posúdenie, ktorým je napadnutý rozsudok dotknutý, a o to viac ani spresnila jeho presné body, v ktorých sa nachádza takéto nesprávne právne posúdenie.
V súlade s judikatúrou citovanou v bode 54 tohto rozsudku sa preto toto tvrdenie musí zamietnuť ako neprípustné.
V druhom rade v rozsahu, v akom spoločnosť Edison vytýka Všeobecnému súdu, že potvrdil sporné rozhodnutie, hoci je nedostatočne odôvodnené, stačí uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 39 až 42, 43 až 47 a 48 až 54 napadnutého rozsudku vykonal širokú analýzu dôvodov odôvodňujúcich vylúčenie elektrickej energie z „osvetľovacích materiálov“, „palív (vrátane benzínov pre motor)“ a „pohonných hmôt“ v zmysle triedy 4 ôsmeho vydania niceského triedenia.
Okrem toho tvrdenie spoločnosti Edison, podľa ktorého napadnutý rozsudok obsahuje rozporuplné odôvodnenie, treba tiež zamietnuť ako nedôvodné, keďže vychádza z neúplného výkladu tohto rozsudku, najmä jeho bodov 52 a 53. Hoci Všeobecný súd v bode 52 uvedeného rozsudku pripustil, že vzhľadom na dôkazy predložené spoločnosťou Edison už boli na trh uvedené „niektoré“ modely vozidiel, ktoré sú čiastočne alebo úplne zásobované elektrickou energiou, v nasledujúcom bode toho istého rozsudku konštatoval, že k vývoju modelov motorových vozidiel poháňaných elektrickou energiou na európskom trhu došlo „v skutočnosti“ až niekoľko rokov po podaní predmetnej prihlášky. Táto analýza teda nemôže byť postihnutá žiadnym protirečením.
Z toho vyplýva, že druhý odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako čiastočne neprípustný a čiastočne nedôvodný.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba odvolanie zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
V súlade s článkom 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľným na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Edison nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom EUIPO.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
Edison SpA znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO).

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.