CELEX: 62017CJ0648
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Povinné poistenie občianskoprávnej zodpovednosti vyplývajúcej z prevádzky motorových vozidiel
Smernica 72/166/EHS
Článok 3 ods. 1
Pojem ‚prevádzka vozidiel‘
Nehoda implikujúca dve vozidlá stojace na parkovisku
Majetková škoda spôsobená na vozidle pasažierom susedného vozidla, ktorý otvoril dvere tohto vozidla

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 1 smernice Rady 72/166/EHS z 24. apríla 1972 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami a kontroly plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti (
Ú. v. ES L 103, 1972, s. 1
; Mim. vyd. 06/001, s. 10, ďalej len „prvá smernica“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi poisťovňou „BTA Baltic Insurance Company“ AS, predtým „Balcia Insurance“ SE (ďalej len „BTA“) a poisťovňou „Baltijas Apdrošināšanas Nams“ AS (ďalej len „BAN“) vo veci náhrady poistného plnenia, ktoré zaplatila BTA jednému zo svojich zákazníkov.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/103/ES zo 16. septembra 2009 o poistení zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel a o kontrole plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti (
Ú. v. EÚ L 263, 2009, s. 11
) zrušila najmä prvú smernicu a druhú smernicu Rady 84/5/EHS z 30. decembra 1983 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (
Ú. v. ES L 8, 1984, s. 17
; Mim. vyd. 06/007, s. 3, ďalej len „druhá smernica“). Vzhľadom na dátum vzniku skutkových okolností sporu vo veci samej sa však na konanie uplatnia zrušené smernice.
Článok 1 prvej smernice stanovoval:
„Na účely tejto smernice:
…
2.
‚poškodený‘ znamená akúkoľvek osobu oprávnenú na náhradu, pokiaľ ide o akúkoľvek škodu spôsobenú motorovými vozidlami;
…“
Podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice:
„Každý členský štát prijme v súlade s článkom 4 všetky primerané opatrenia, aby zabezpečil, že zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou vozidiel obvykle sa nachádzajúcich na jeho území je pokrytá poistením. Rozsah krytia zodpovednosti a podmienky tohto krytia sa určia na základe týchto opatrení.“
Článok 2 ods. 1 druhej smernice stanovoval:
„Každý členský štát prijme vhodné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že všetky právne predpisy alebo zmluvné ustanovenia obsiahnuté v poistnej zmluve vydanej v súlade s článkom 3 ods. 1 [prvej smernice], ktorá vylučuje z poistenia používanie alebo riadenie vozidla:
–
osobami, ktoré nie sú výslovne alebo nevýslovne oprávnené,
alebo
–
osobami, ktoré nevlastnia preukaz umožňujúci im viesť príslušné vozidlo,
alebo
–
osobami, ktoré nespĺňajú zákonné technické požiadavky týkajúce sa stavu a bezpečnosti príslušného vozidla.
sa považujú na účely článku 3 ods. 1 [prvej smernice] za neplatné, pokiaľ ide o nároky tretích osôb poškodených nehodou.
…“
Článok 3 tejto smernice stanovoval:
„Rodinní príslušníci poistenej osoby, vodiča alebo akejkoľvek inej osoby zodpovednej podľa občianskeho práva v prípade nehody a ktorej zodpovednosť je krytá poistením uvedeným v článku 1 ods. 1, nesmú byť na základe toho vzťahu vylúčené z poistenia, pokiaľ ide o ujmy na ich zdraví.“
Lotyšské právo
§ 1 Sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas likums (zákon o povinnom poistení zodpovednosti majiteľov cestných motorových vozidiel za škodu, ktorým sa preberá prvá a druhá smernica, ďalej len „zákon o povinnom poistení“) stanovuje:
„Na účely tohto zákona je:
…
(2)
poistná udalosť: dopravná nehoda, ktorá zakladá právo na úhradu poistného plnenia.
…“
§ 3 tohto zákona stanovuje:
„1.   Predmetom povinného poistenia je zodpovednosť majiteľa alebo oprávneného držiteľa vozidla za škodu (ďalej len ‚zodpovednosť majiteľa za škodu‘) z dôvodu škody spôsobenej tretej osobe pri dopravnej nehode.
2.   Každý majiteľ vozidla má povinnosť poistiť zodpovednosť majiteľa za každé vozidlo, ktoré sa zúčastňuje premávky, za škodu uzavretím vhodnej poistnej zmluvy. …“
§ 18 uvedeného zákona stanovuje:
„V prípade vzniku poistnej udalosti nahradí poistiteľ zodpovednosti majiteľa vozidla, ktoré spôsobilo škodu… škodu v rozsahu zodpovednosti poistiteľa,… ktorá bola spôsobená tretej osobe pri dopravnej nehode.“
Podľa § 25 ods. 1 toho istého zákona:
„Škoda na majetku tretej osoby pri dopravnej nehode je škodou spôsobenou:
(1)
poškodením alebo zničením vozidla;
…“
§ 31 ods. 10 zákona o povinnom poistení stanovuje:
„V prípade, ak škodu nahradí iná poisťovňa na základe nepovinnej poistnej zmluvy, poistiteľ, ktorý poistil zodpovednosť majiteľa vozidla, ktoré spôsobilo škodu pri dopravnej nehode,… uhradí náhradu škody vypočítanú alebo zaplatenú podľa postupov stanovených týmto zákonom.“
§ 1 Ceļu satiksmes likums (zákon o bezpečnosti cestnej premávky) znie takto:
„V tomto zákone sa používajú tieto pojmy:
…
(5)
premávka: vzťahy, ktoré vznikajú pri jazde po ceste vozidlom alebo bez vozidla
…
(7)
dopravná nehoda: nešťastná udalosť, ku ktorej došlo v rámci premávky, ktorej sa zúčastnilo aspoň jedno vozidlo a v dôsledku ktorej bola usmrtená osoba, alebo jej bola spôsobená zdravotná ujma alebo vznikla škoda na majetku fyzickej alebo právnickej osoby alebo na životnom prostredí, ako aj vznik nešťastnej udalosti na inom mieste, na ktorom možno jazdiť vozidlom a ktorého sa zúčastnilo vozidlo.“
§ 44 tohto zákona stanovuje:
„1.   Škody spôsobené porušením tohto zákona alebo iných právnych aktov týkajúcich sa bezpečnosti cestnej premávky musia byť nahradené.
2.   Majiteľ alebo držiteľ vozidla zodpovedá za škodu spôsobenú používaním tohto vozidla, ak sa nepreukáže, že škoda vznikla v dôsledku vyššej moci, úmyselného konania alebo hrubej nedbanlivosti samotného poškodeného, alebo z iného dôvodu, ktorý v súlade so zákonom oslobodzuje od zodpovednosti za škodu.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 24. októbra 2008 pasažier vozidla zaparkovaného na parkovisku supermarketu (ďalej len „prvé vozidlo“) pri otváraní zadných pravých dverí tohto vozidla poškodil zadný ľavý stĺpik susedného vozidla (ďalej len „druhé vozidlo“).
Majiteľ druhého vozidla a vodič prvého vozidla vyplnili na mieste nehody správu o nehode, v ktorej vodič prvého vozidla uznal svoju vinu a uviedol, že pasažier prvého vozidla narazil s dverami tohto vozidla so do druhého vozidla.
BTA mala s majiteľom druhého vozidla uzatvorenú nepovinnú poistnú zmluvu. Občianskoprávna zodpovednosť vyplývajúca z prevádzky prvého vozidla bola poistená u BAN.
BTA zaplatila svojmu zákazníkovi, majiteľovi druhého vozidla, podľa zmluvy, ktorú s ňou uzatvoril, sumu 47,42 lotyšských latov (LVL) (približne 67,47 eura), zodpovedajúcu nákladom na opravu škody vzniknutej na tomto vozidle, po odpočítaní spoluúčasti. Táto spoločnosť následne vyzvala BAN, aby jej nahradila takto vynaložené náklady.
BAN odmietla nahradiť tieto náklady z dôvodu, že nehodu vzniknutú medzi dvoma nepohybujúcimi sa vozidlami nemožno považovať za „poistené riziko“ v zmysle zákona o povinnom poistení.
BTA teda BAN zažalovala na súde s cieľom vymôcť náhradu poistného plnenia, ktoré zaplatila majiteľovi druhého vozidla. Súd na prvom stupni, ako aj v odvolacom konaní jej žalobe vyhovel.
Na základe kasačného opravného prostriedku, ktorý podala BAN, Augstākā tiesa (Najvyšší súd, Lotyšsko) rozsudkom z 28. marca 2014 zrušil rozsudok vydaný v odvolacom konaní pre nedostatok odôvodnenia.
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija (Krajský súd Riga, občianskoprávny senát, Lotyšsko), ktorý rozhoduje vo veci po vrátení, rozsudkom z 20. mája 2014, zamietol žalobu BTA z dôvodu, že o nehodu v premávke ide, len ak sa aspoň jedno zo zúčastnených vozidiel pohybuje a v dôsledku toho riziková situácia poistená v poisťovni BAN v predmetnom prípade nenastala. Tento súd okrem toho konštatoval, že občianskoprávne zodpovedným za škodu spôsobenú na druhom vozidle nie je vodič prvého vozidla, ale jeho pasažier.
BTA podala kasačný opravný prostriedok proti tomuto rozsudku na Augstākā tiesa (Najvyšší súd). Na podporu svojho odvolania najmä tvrdí, že výklad pojmu „poistené riziko“, ktorý prijal Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija (Krajský súd Riga, občianskoprávny senát) je v rozpore s cieľom ochrany obetí nehôd spôsobených motorovými vozidlami, sledovaným právnou úpravou Únie v oblasti poistenia občianskoprávnej zodpovednosti vyplývajúcej z prevádzky týchto vozidiel, že použitie takého vozidla môže patriť pod pojem „prevádzka vozidiel“, aj keď sa toto vozidlo nepohybuje a že keďže majiteľ vozidla zodpovedá za škody spôsobené tretím osobám pasažiermi tohto vozidla v rámci jeho používania, tieto škody sú pokryté poistením zodpovednosti týkajúcim sa tohto vozidla.
Vnútroštátny súd sa pýta, či akt otvorenia dverí zaparkovaného vozidla predstavuje „akékoľvek používanie vozidla, ktoré je v súlade s jeho obvyklou funkciou“ v zmysle rozsudku zo 4. septembra 2014, Vnuk (
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
) a či preto patrí pod pojem „prevádzka vozidiel“ v zmysle článku 3 ods. 1 prvej smernice.
Vnútroštátny súd v tejto súvislosti poznamenáva, že široká definícia, ktorú dal Súdny dvor tomuto pojmu v uvedenom rozsudku, svedčí v prospech kladnej odpovede na túto otázku. Podľa tohto súdu totiž nástup a výstup pasažierov vozidla je prejavom jeho používania, a preto by nebolo možné vozidlo v plnom rozsahu používať, keby pasažieri ostali na palube.
V prípade kladnej odpovede na uvedenú otázku sa vnútroštátny súd pýta, či pojem „prevádzka vozidiel“, ktorý je uvedený v článku 3 ods. 1 prvej smernice zahŕňa takisto prípady, keď pasažier používa vozidlo.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že podľa znenia článku 1 bodu 2 prvej smernice pojem „poškodený“ v zmysle tejto smernice zahŕňa akúkoľvek osobu, ktorá má právo na náhradu škody spôsobenej vozidlami. Dodáva, že článok 3 ods. 1 uvedenej smernice evokuje „prevádzku“ vozidiel a nielen samotnú zodpovednosť vodičov.
Okrem toho uvedený súd poznamenáva, že Súdny dvor v rozsudku zo 4. septembra 2014, Vnuk (
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
), spresnil, že pod pojem „prevádzka vozidiel“, ktorý sa nachádza v tomto ustanovení, patrí akékoľvek používanie vozidla, ktoré je v súlade s obvyklou funkciou tohto vozidla. Akt otvorenia dverí vozidla s úmyslom vystúpiť z neho alebo do neho nastúpiť predstavuje takéto používanie.
Za týchto okolností Augstākā tiesa (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 ods. 1 [prvej smernice] vykladať v tom zmysle, že pojem ‚prevádzka vozidiel‘ sa vzťahuje na situáciu, o akú ide vo veci samej, konkrétne na otvorenie dverí na stojacom vozidle?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 3 ods. 1 [prvej smernice] vykladať v tom zmysle, že pojem ‚prevádzka vozidiel‘ sa vzťahuje na situáciu, o akú ide vo veci samej, konkrétne na situáciu, keď škoda na majetku tretej osoby vznikla používaním vozidla cestujúcim?“
O prejudiciálnych otázkach
Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 prvej smernice vykladať v tom zmysle, že pod pojem „prevádzka vozidiel“, uvedený v tomto ustanovení, patrí situácia, v ktorej pasažier stojaceho vozidla na parkovisku pri otváraní dverí tohto vozidla narazil do vozidla, ktoré stálo vedľa neho a poškodil ho.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pojem „prevádzka vozidiel“, uvedený v článku 3 ods. 1 prvej smernice, nemôže byť ponechaný na posúdenie každého členského štátu, ale predstavuje autonómny pojem práva Únie, ktorý musí byť vykladaný v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora najmä vzhľadom na kontext tohto ustanovenia a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (rozsudky zo 4. septembra 2014, Vnuk,
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
, body
a
, ako aj z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
).
Cieľom právnej úpravy Únie v oblasti poistenia zodpovednosti vyplývajúcej z prevádzky vozidiel je jednak zabezpečiť voľný pohyb tak vozidiel bežne sa nachádzajúcich na území Európskej únie, ako aj osôb na ich palube a na druhej strane k zabezpečeniu porovnateľného zaobchádzania s poškodenými účastníkmi nehôd spôsobených týmito vozidlami bez ohľadu na to, kde presne na území Únie došlo k nehode (pozri v tomto zmysle rozsudky z 23. októbra 2012, Marques Almeida,
C‑300/10
,
EU:C:2012:656
, bod
; zo 4. septembra 2014, Vnuk,
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
, bod
, a z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
).
Navyše, vývoj tejto právnej úpravy ukazuje, že normotvorca Únie dôsledne sleduje a posilňuje cieľ ochrany poškodených účastníkov nehôd spôsobených týmito vozidlami (rozsudky zo 4. septembra 2014, Vnuk,
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
, body
až
, ako aj z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
).
Vzhľadom na tieto úvahy Súdny dvor rozhodol, že článok 3 ods. 1 prvej smernice sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „prevádzka vozidiel“, ktorý sa tam uvádza, nie je obmedzený na situácie v cestnej premávke, teda na premávku na verejnej komunikácii, ale pod tento pojem patrí akékoľvek používanie vozidla, ktoré je v súlade s jeho obvyklou funkciou (rozsudky zo 4. septembra 2014, Vnuk,
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
, bod
, a z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
).
V tejto súvislosti Súdny dvor spresnil, že keďže automobilové vozidlá uvedené v článku 1 bode 1 prvej smernice majú nezávisle od ich charakteristík obvykle slúžiť ako dopravný prostriedok, patrí do tohto pojmu akékoľvek používanie vozidla ako dopravného prostriedku (rozsudok z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, body
a
).
V predmetnom prípade sa treba domnievať, že akt otvorenia dverí vozidla predstavuje jeho používanie, ktoré je v súlade s jeho funkciou dopravného prostriedku, keďže umožňuje naloženie a vyloženie nákladu a najmä nástup a výstup osôb, ktoré sa majú prepravovať alebo sa prepravovali prostredníctvom tohto vozidla.
Tento záver nie je ovplyvnený okolnosťou, že vozidlá, o ktoré ide vo veci samej, sa v čase nehody nehýbali a nachádzali sa na parkovisku.
Treba totiž pripomenúť to, že skutočnosť, že vozidlo implikované v nehode v okamihu, keď došlo k nehode, stálo, nevylučuje sama osebe, aby používanie tohto vozidla v tomto okamihu mohlo patriť do jeho funkcie dopravného prostriedku a v dôsledku toho pod pojem „prevádzka vozidiel“ v zmysle článku 3 ods. 1 prvej smernice (rozsudok z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
). K otvoreniu dverí totiž zvyčajne dôjde, len ak vozidlá stoja.
Okrem toho Súdny dvor takisto rozhodol, že to, či motor dotknutého vozidla v čase nehody bežal alebo, nie nie je o nič viac rozhodujúce (rozsudok z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
).
Pokiaľ ide ďalej o okolnosť, že vozidlá, o ktoré ide vo veci samej, sa nachádzali na parkovisku, treba pripomenúť, že rozsah pojmu „prevádzka vozidiel“ v zmysle článku 3 ods. 1 prvej smernice nezávisí od charakteristiky povrchu, na ktorom sa vozidlo používa (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade,
C‑514/16
,
EU:C:2017:908
, bod
, a z 20. decembra 2017, Núñez Torreiro,
C‑334/16
,
EU:C:2017:1007
, bod
).
Pokiaľ ide o okolnosť, že nehoda, o ktorú ide vo veci samej, vyplýva z aktu nie vodiča prvého vozidla, ale jeho pasažiera, treba v prvom rade uviesť, že článok 3 ods. 1 prvej smernice všeobecne stanovuje, že je to „zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou vozidiel obvykle sa nachádzajúcich na… území [každého členského štátu]“, ktorá musí byť pokrytá poistením.
Takto teda na rozdiel od stanoviska vyjadreného poľskou vládou v súvislosti s odpoveďou, ktorá sa má poskytnúť na druhú otázku, ani toto ustanovenie, ani iné ustanovenia smernice týkajúce sa povinného poistenia neobmedzujú pokrytie povinným poistením na zodpovednosť za škodu určitej kategórie osôb, akou je napríklad vodič vozidla.
Na druhej strane článok 2 ods. 1 druhej smernice, ktorý uvádza „používanie alebo riadenie vozidla“ a článok 3 tejto smernice, ktorý odkazuje na „vodiča alebo ak[ú]koľvek in[ú] osob[u] zodpovedn[ú] podľa občianskeho práva v prípade nehody a ktorej zodpovednosť je krytá [povinným] poistením“, vedú k dojmu, že toto poistenie sa týka zodpovednosti vyplývajúcej nielen z riadenia vozidiel, ale takisto z iných použití vozidiel a použití zo strany iných osôb, ako je vodič.
Z judikatúry citovanej v bodoch 34 a 35 tohto rozsudku ďalej vyplýva, že pod pojem „prevádzka vozidiel“ v zmysle článku 3 ods. 1 prvej smernice patrí „akékoľvek“ použitie vozidla, ktoré je v súlade s jeho obvyklou funkciou, teda s funkciou dopravného prostriedku.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že toto použitie vozidiel sa neobmedzuje na ich riadenie, ale zahŕňa akty, ktoré, tak ako sú uvedené v bode 36 tohto rozsudku, sú obvykle takisto vykonávané pasažiermi.
Nakoniec treba pripomenúť, že právna úprava Únie v oblasti poistenia zodpovednosti za škodu vyplývajúcej z prevádzky vozidiel bráni tomu, aby povinnosť poistiteľa nahradiť škodu obeti nehody pri prevádzke implikujúcej poistené vozidlo bola vylúčená v prípade, keď bola táto nehoda spôsobená osobou, ktorá nie je osobou uvedenou v poistnej zmluve (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. decembra 2011, Churchill Insurance Company Limited a Evans,
C‑442/10
,
EU:C:2011:799
, body
až
, ako aj citovanú judikatúru).
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že okolnosť, že nehoda, o ktorú ide vo veci samej, vyplýva z aktu nie vodiča prvého vozidla, ale pasažiera tohto vozidla, sama osebe nevylučuje, že používanie tohto vozidla v tomto okamihu môže patriť do jeho funkcie dopravného prostriedku a v dôsledku toho pod pojem „prevádzka vozidiel“ v zmysle článku 3 ods. 1 prvej smernice.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba odpovedať na položené otázky tak, že článok 3 ods. 1 prvej smernice sa má vykladať v tom zmysle, že pod pojem „prevádzka vozidiel“, uvedený v tomto ustanovení, patrí situácia, v ktorej pasažier stojaceho vozidla na parkovisku pri otváraní dverí tohto vozidla narazil do vozidla, ktoré stálo vedľa neho, a poškodil ho.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

Článok 3 ods. 1 smernice Rady 72/166/EHS z 24. apríla 1972 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami a kontroly plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti sa má vykladať v tom zmysle, že pod pojem „prevádzka vozidiel“, uvedený v tomto ustanovení, patrí situácia, v ktorej pasažier stojaceho vozidla na parkovisku pri otváraní dverí tohto vozidla narazil do vozidla, ktoré stálo vedľa neho, a poškodil ho.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: lotyština.