CELEX: 62021CJ0613
Odvolanie
Verejná služba
Úradníci
Postup vymenovania na pracovné miesto riaditeľa
Oznámenie o voľnom pracovnom mieste a oznámenie o výberovom konaní
Zamietnutie kandidatúry uchádzača a vymenovanie iného uchádzača na pracovné miesto
Vada výberového konania
Zjavne nesprávne posúdenie
Transparentnosť
Rovnosť zaobchádzania

Európsky parlament sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 14. júla 2021, Carbajo Ferrero/Parlament (
T‑670/19
, neuverejnený, ďalej len napadnutý rozsudok,
EU:T:2021:435
), ktorým tento súd jednak zrušil rozhodnutie Parlamentu z 10. decembra 2018, ktorým bola zamietnutá kandidatúra pána Fernanda Carbajo Ferrera a ktorým bol iný uchádzač A vymenovaný na pracovné miesto riaditeľa pre médiá Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu Parlamentu (ďalej len „sporné rozhodnutie“), a jednak uložil Parlamentu povinnosť zaplatiť mu sumu vo výške 40000 eur ako náhradu majetkovej ujmy.
Okolnosti predchádzajúce sporu
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 1 až 18 napadnutého rozsudku a na účely tohto konania ich možno zhrnúť takto.
Pán Carbajo Ferrero nastúpil do služobného pomeru v Parlamente 21. apríla 1986 ako úradník. V rámci Parlamentu plnil rôzne funkcie v tlačovej, informačnej, kultúrnej a mediálnej oblasti.
Dňa 27. februára 2018 Parlament uverejnil na účely obsadenia pracovného miesta riaditeľa pre médiá Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu (ďalej len „riaditeľ pre médiá“) oznámenie o voľnom pracovnom mieste podľa článku 29 ods. 1 písm. a) Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „oznámenie o voľnom pracovnom mieste“). Konečný termín na podanie prihlášok bol stanovený na 23. marca 2018. Pán Carbajo Ferrero odpovedal na toto oznámenie 22. marca 2018.
Parlament dostal na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste tri prihlášky. Aby však dosiahol väčší výber pri obsadzovaní pracovného miesta riaditeľa pre médiá, uverejnil 27. marca 2018 oznámenie o preložení podľa článku 29 ods. 1 písm. b) Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „oznámenie o preložení“). Okrem toho Parlament uverejnil 13. apríla 2018 v
Úradnom vestníku Európskej únie
oznámenie o výberovom konaní podľa článku 29 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (
Ú. v. EÚ C 132 A, 2018, s. 1
) (ďalej len „oznámenie o výberovom konaní“).
V oznámení o výberovom konaní bol na podanie prihlášok stanovený dátum 27. apríl 2018. Celkovo sa prihlásilo šestnásť uchádzačov, pričom traja z nich sa prihlásili na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste, jeden na základe oznámenia o preložení a dvanásť uchádzačov sa prihlásilo na základe oznámenia o výberovom konaní. Jedným z týchto uchádzačov bol aj uchádzač A, ktorý svoju prihlášku podal na základe oznámenia o výberovom konaní 26. apríla 2018.
Od 1. júna 2018 až do vymenovania riaditeľa pre médiá bol pán Carbajo Ferrero dočasne poverený plnením úloh súvisiacich s týmto pracovným miestom s cieľom zaručiť kontinuitu služby v rámci riaditeľstva pre médiá.
V súvislosti s postupom vymenovania riaditeľa pre médiá bol zriadený Poradný výbor pre vymenúvanie vysokopostavených úradníkov (ďalej len „poradný výbor“), a to v súlade s rozhodnutím predsedníctva Parlamentu (ďalej len „predsedníctvo“) zo 16. mája 2000, ktorým sa stanovujú rôzne fázy postupu výberu vysokopostavených úradníkov, zmeneným rozhodnutím predsedníctva z 18. februára 2008 (ďalej len „rozhodnutie, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu“).
Poradný výbor na svojom zasadnutí 4. októbra 2018 schválil kritériá porovnávacieho hodnotenia uchádzačov (ďalej len „kritériá porovnávacieho hodnotenia“). Na základe týchto kritérií poradný výbor zostavil zoznam uchádzačov a odporučil predsedníctvu, koho má pozvať na pohovor. Predsedníctvo tieto odporúčania jednomyseľne schválilo. Medzi uchádzačmi, ktorí boli pozvaní na pohovor, boli pán Carbajo Ferrero, ktorý sa prihlásil na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste, uchádzač A, ktorý sa prihlásil na základe oznámenia o výberovom konaní, a uchádzač B, ktorý sa ako jediný prihlásil na základe oznámenia o preložení. Pred pohovormi s týmito uchádzačmi poradný výbor stanovil sedem okruhov alebo tém, aby mohol na základe týchto pohovorov hodnotiť prihlášky a zoradiť uchádzačov.
Pohovory sa uskutočnili 19. novembra 2018. Na základe týchto pohovorov poradný výbor predložil predsedníctvu odôvodnenú správu ako podklad na účel rozhodnutia predsedníctva o kandidatúrach. V tejto správe boli uchádzači zoradení podľa zásluh, aby sa mohlo určiť, ktorý z nich má najlepšiu kvalifikáciu na obsadenie pracovného miesta riaditeľa pre médiá, a k uvedenej správe bolo pripojené aj príslušné odporúčanie. Na svojom zasadnutí 10. decembra 2018 poradný výbor navrhol na obsadenie voľného pracovného miesta troch uchádzačov, ktorých zoradil podľa preferencií, pričom uchádzač A sa umiestnil na prvom mieste, pán Carbajo Ferrero sa umiestnil na druhom mieste a uchádzač B sa umiestnil na treťom mieste. Predsedníctvo v postavení menovacieho orgánu rozhodlo, že sa bude riadiť odporúčaním poradného výboru, a na príslušné pracovné miesto vymenovalo uchádzača A.
Dňa 11. decembra 2018 generálny riaditeľ Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu Parlamentu informoval všetkých zamestnancov tohto generálneho riaditeľstva o ukončení výberového konania a poďakoval pánovi Carbajo Ferrerovi za dočasné plnenie úloh, ktoré mu boli zverené v rámci riaditeľstva pre média tohto generálneho riaditeľstva od 1. júna 2018.
Generálny tajomník Parlamentu elektronickou poštou z 12. decembra 2018 oznámil pánovi Carbajo Ferrerovi sporné rozhodnutie.
Dňa 8. marca 2019 pán Carbajo Ferrero podal proti spornému rozhodnutiu sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“), ktorá bola 21. júna 2019 zamietnutá.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 1. októbra 2019 podal pán Carbajo Ferrero žalobu založenú na článku 270 ZFEÚ, ktorou sa domáhal jednak zrušenia sporného rozhodnutia a jednak náhrady ujmy, ktorú údajne utrpel v dôsledku tohto rozhodnutia.
Na podporu svojej žaloby pán Carbajo Ferrero uviedol päť žalobných dôvodov.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd preskúmal druhú časť druhého žalobného dôvodu založenú na tom, že uskutočnené výberové konanie bolo v rozpore s článkom 27 služobného poriadku, ako aj so zásadami právnej istoty, transparentnosti, riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 111 až 123 napadnutého rozsudku v podstate konštatoval, že široká miera voľnej úvahy, ktorou administratíva disponuje, pokiaľ ide o spôsoby organizácie výberového konania, je podmienená dodržiavaním zásady rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi a objektivity výberu medzi nimi, ktoré na jednej strane vyžadujú, aby kritériá porovnávacieho hodnotenia boli stanovené pred predmetným výberovým konaním, a na druhej strane, aby tieto kritériá porovnávacieho hodnotenia nebolo možné zmeniť počas výberového konania, aby sa zabránilo riziku, že by sa tieto kritériá mohli prispôsobiť podľa podaných prihlášok. Všeobecný súd v bode 119 napadnutého rozsudku uviedol, že rozhodnutie, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu, predpokladá prijatie kritérií porovnávacieho hodnotenia zásluh na začiatku konania, teda pred prijatím prihlášok, a neumožňuje zmeniť tieto kritériá vo fáze pohovorov.
Všeobecný súd pritom konštatoval, že hoci tieto kritériá v prejednávanej veci umožnili zoradiť prihlášky tak, aby boli vybrané len niektoré z nich, neboli uplatnené počas pohovorov s uchádzačmi ani pri hodnotení odpovedí na otázky položené počas pohovorov, ktoré viedli k zoradeniu uchádzačov podľa zásluh. Počas druhej fázy výberového konania totiž poradný výbor stanovil sedem okruhov alebo tém na diskusiu, ktoré sa mali použiť na hodnotenie uchádzačov, ktorých poradie podľa zásluh sa zostavilo výlučne na základe ich odpovedí na otázky týkajúce sa týchto okruhov alebo tém, ktoré boli položené počas týchto pohovorov.
Všeobecný súd v bodoch 124 a 125 napadnutého rozsudku konštatoval, že Parlament nepreukázal, že v rôznych fázach výberového konania boli použité rovnaké kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh, ani že predsedníctvo ako menovací orgán bolo informované o tom, že kritériá stanovené poradným výborom pred prijatím prihlášok neboli použité na porovnanie zásluh uchádzačov počas pohovorov. Všeobecný súd preto tým, že vyhovel druhej časti druhého žalobného dôvodu pána Carbajo Ferrera v rozsahu, v akom vytýkal nedostatok transparentnosti rôznych fáz výberového konania a z toho vyplývajúce porušenie zásady riadnej správy vecí verejných a zásady rovnosti zaobchádzania, konštatoval, že sporné rozhodnutie bolo prijaté na základe výberového konania poznačeného vadou.
Všeobecný súd vyhovel tiež druhej časti tretieho žalobného dôvodu a v dôsledku toho aj tomuto žalobnému dôvodu ako celku v rozsahu, v akom žalobca v tejto časti tvrdil, že sporné rozhodnutie je postihnuté zjavne nesprávnym posúdením, ktoré vyplýva zo skutočnosti, že uchádzač A bol vybraný bez toho, aby bol menovací orgán riadne informovaný o odbornej praxi pána Carbajo Ferrera. Všeobecný súd dospel k tomuto posúdeniu po tom, ako v bode 139 napadnutého rozsudku konštatoval, že z výňatku zo správy o pohovoroch s uchádzačmi, z ktorej menovací orgán vychádzal pri prijímaní sporného rozhodnutia, nevyplýva, že poradný výbor náležite zohľadnil odbornú prax pána Carbajo Ferrera v rámci Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu Parlamentu, keďže v tomto výňatku sa uvádzalo len to, že od roku 2009 bol vedúcim sekcie na tomto generálnom riaditeľstve, pričom Parlament nespochybňoval, že v skutočnosti bol vedúcim sekcie v rámci tohto generálneho riaditeľstva od roku 1999. Okrem toho sa v uvedenom výňatku neuvádzala, že pán Carbajo Ferrero bol od 1. júna 2018 dočasne poverený plnením úloh súvisiacich s obsadzovaným pracovným miestom.
Keďže sa Všeobecný súd domnieval, že sporné rozhodnutie bolo prijaté v rámci výberového konania poznačeného vadou a že vada spočívala v zjavne nesprávnom posúdení vyplývajúcom z nepresnosti informácií zaslaných menovaciemu orgánu, zrušil toto rozhodnutie bez toho, aby preskúmal ostatné tvrdenia, ktoré uviedol pán Carbajo Ferrero na podporu tretieho žalobného dôvodu, alebo aby preskúmal štvrtý a piaty žalobný dôvod.
Okrem toho Všeobecný súd čiastočne vyhovel návrhu na náhradu ujmy, ktorý podal pán Carbajo Ferrero v rozsahu, v akom sa týkal náhrady majetkovej ujmy, a uložil Parlamentu povinnosť zaplatiť mu sumu vo výške 40000 eur ako náhradu tejto ujmy.
Návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
Parlament vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok, vrátil vec Všeobecnému súdu a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr, a
–
subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok, zamietol žalobu a uložil pánovi Carbajo Ferrerovi povinnosť nahradiť všetky trovy konania.
Pán Carbajo Ferrero navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania Parlament uvádza dva odvolacie dôvody. V prvom odvolacom dôvode uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a skreslil skutkový stav, keď rozhodol, že výberové konanie bolo poznačené vadou. Druhý odvolací dôvod je založený na tom, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a skreslil skutkový stav a dôkazy, keď rozhodol, že sporné rozhodnutie je poznačené vadou spočívajúcou v zjavne nesprávnom posúdení. Okrem toho Parlament subsidiárne uvádza odvolací dôvod založený na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku a na porušení zásady proporcionality v súvislosti s nepreskúmaním dôsledkov zrušenia sporného rozhodnutia.
O prvom odvolacom dôvode
Prvý odvolací dôvod obsahuje štyri časti, ktoré treba preskúmať spoločne.
Argumentácia účastníkov konania
V prvej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa pri výklade rozhodnutia, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu, dopustil nesprávneho právneho posúdenia a uviedol protichodné odôvodnenia.
Po prvé z bodu 4 rozhodnutia, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu na miesta vysokopostavených úradníkov vyplýva, že toto konanie tvoria dve fázy, z ktorých prvá, ktorá je nepovinná, pozostáva z porovnávacieho hodnotenia zásluh uchádzačov na základe prihlášok a zostavenia zoznamu uchádzačov a druhá pozostáva z pohovorov s uchádzačmi uvedenými na tomto zozname. Parlament spresňuje, že kritériá porovnávacieho hodnotenia sa používajú len v prvej fáze konania, keďže toto rozhodnutie v žiadnom prípade neukladá povinnosť používať rovnaké kritériá porovnávacieho hodnotenia v druhej fáze, ani nezakazuje prípadné prijatie nových kritérií. Uvádza, že v rámci predmetného výberového konania poradný výbor schválil tri kritériá porovnávacieho hodnotenia, a následne stanovil sedem tém na diskusiu počas pohovorov s uchádzačmi. Parlament tvrdí, že sa Všeobecný súd tým, že v bodoch 117 až 119 napadnutého rozsudku rozhodol, že počas druhej fázy výberového konania a pri zoradení uchádzačov podľa zásluh nemohol zmeniť kritériá porovnávacieho hodnotenia prihlášok, ktoré boli použité v prvej fáze výberu, dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Všeobecný súd tým zbavil administratívu jej veľmi širokej miery voľnej úvahy, pokiaľ ide o stanovenie podmienok výberového konania.
Po druhé Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol, že poradný výbor pochybil, keď neinformoval predsedníctvo o nepoužití kritérií porovnávacieho hodnotenia vo fáze pohovorov s uchádzačmi.
Po tretie Parlament poukazuje na rozpor v odôvodnení napadnutého rozsudku. Pripomína, že v bode 65 tohto rozsudku Všeobecný súd poukázal na výhradu vznesenú pánom Carbajo Ferrerom na podporu jeho námietky nezákonnosti smerujúcej proti rozhodnutiu, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu, podľa ktorej „uvedené rozhodnutie nestanovuje, že poradný výbor má stanoviť kritériá na porovnanie zásluh uchádzačov počas ich pohovorov s cieľom zoradiť ich podľa zásluh, ani nestanovuje, že tieto kritériá majú byť oznámené menovaciemu orgánu“. Je pritom rozporuplné, že Všeobecný súd zamietol túto námietku nezákonnosti v celom rozsahu, bez toho, aby sa výslovne vyjadril k tejto výhrade, ale v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol, že neoznámenie kritérií porovnávacieho hodnotenia zásluh predsedníctvu predstavuje nesprávne právne posúdenie.
V druhej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 111 a 112 napadnutého rozsudku vyložil zásadu rovnosti zaobchádzania v tom zmysle, že z nej vyplýva všeobecná povinnosť prijať uvedené kritériá pred prijatím prihlášok, ako aj zákaz ich zmeny počas výberového konania.
V tejto súvislosti Parlament spochybňuje relevantnosť rozsudku z 3. marca 1993, Booss a Fischer/Komisia (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), na ktorý sa Všeobecný súd odvolával, keď v bodoch 111 a 112 napadnutého rozsudku rozhodol, že kritériá porovnávacieho hodnotenia sa nesmú meniť počas výberového konania. Parlament poukazuje na to, že vec, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, sa týkala oznámenia o voľnom pracovnom mieste uverejneného podľa článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku, zatiaľ čo v prejednávanej veci sa predsedníctvo rozhodlo vybrať z väčšieho množstva uchádzačov uverejnením oznámenia o výberovom konaní na základe článku 29 ods. 2 služobného poriadku. Toto posledné uvedené ustanovenie pritom stanovuje osobitný postup, počas ktorého môže menovací orgán uplatniť kritériá, ktoré neboli uvedené v oznámení o voľnom pracovnom mieste. Parlament zastáva názor, že jeho argumentácia je podporená rozsudkami z 19. mája 1983, Mavridis/Parlament (
289/81
,
EU:C:1983:142
, bod
), a z 19. mája 1983, Verros/Parlament (
306/81
,
EU:C:1983:143
, bod
).
Parlament dodáva, že všeobecný zákaz meniť kritériá porovnávacieho hodnotenia počas výberového konania nie je zlučiteľný s článkom 5 prvým a tretím odsekom prílohy III k služobnému poriadku.
Parlament tiež Všeobecnému súdu vytýka, že v prejednávanej veci nesprávne uplatnil zásadu rovnosti zaobchádzania. V tejto súvislosti na jednej strane uvádza, že Všeobecný súd nikdy nerozhodol, že Parlament porušil právny rámec stanovený v oznámeniach o voľnom pracovnom mieste, preložení a výberovom konaní. Na druhej strane Parlament tvrdí, že Všeobecný súd neoveril, či okruhy, o ktorých sa diskutovalo počas pohovorov s uchádzačmi, súviseli s podmienkami stanovenými v oznámení o výberovom konaní a či niektorí uchádzači boli oproti iným zvýhodnení.
V tretej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa tým, že v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol, že Parlament porušil zásadu transparentnosti tým, že predsedníctvo ako menovací orgán nebolo informované o údajnom nahradení kritérií porovnávacieho hodnotenia zásluh siedmimi okruhmi alebo témami stanovenými pre pohovory s uchádzačmi, dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Navyše Parlament tvrdí, že Všeobecný súd rozhodol
ultra petita
, keďže na prvom stupni pán Carbajo Ferrero namietal porušenie zásady transparentnosti vo vzťahu k uchádzačom, a nie vo vzťahu k predsedníctvu.
Vo štvrtej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd skreslil skutkový stav, keď v bode 119 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že zoradenie podľa zásluh sa nemôže zakladať „jedine“ na odpovediach poskytnutých uchádzačmi na sedem okruhov alebo tém diskutovaných počas pohovorov. V tejto súvislosti Parlament zdôrazňuje, že nič v spise nenaznačuje, že predsedníctvo na účely zoradenia nezohľadnilo odbornú prax a spôsobilosť uchádzačov. Túto okolnosť dokonca uznal Všeobecnú súd v bode 12 napadnutého rozsudku.
Pán Carbajo Ferrero namieta, že tento odvolací dôvod treba zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
Podľa judikatúry Súdneho dvora, hoci menovací orgán disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri porovnávaní zásluh uchádzačov a môže ju uplatniť najmä pri preskúmaní kandidatúr na obsadzované pracovné miesto, je povinný tak urobiť v rámci, ktorý si sám stanovil v oznámení o voľnom pracovnom mieste (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. februára 1990, Culin/Komisia,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
bod 19 citovanú judikatúru).
Na základe toho Všeobecný súd v bode 139 rozsudku z 28. septembra 2017, Hristov/Komisia a EMA (
T‑495/16 RENV I a T‑495/16 RENV II
, neuverejnený,
EU:T:2017:676
), správne uviedol, že menovací orgán disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri porovnávaní zásluh uchádzačov o takéto pracovné miesto, najmä ak ide o obsadenie pracovného miesta s vysoký postavením. Táto široká miera voľnej úvahy sa však musí vykonávať s maximálnym rešpektom ku všetkým relevantným právnym predpisom, to znamená nielen k oznámeniu o voľnom pracovnom mieste, ale aj k prípadným procesným pravidlám, ktoré si uvedený orgán na účely výkonu jeho voľnej úvahy vymedzil. Pravidlá uplatniteľné na postup vymenovania sú tak súčasťou právneho rámca, ktorý musí menovací orgán pri výkone svojej širokej miery voľnej úvahy dôsledne dodržiavať.
Ako v podstate zdôrazňuje generálna advokátka v bodoch 48 až 52 svojich návrhov, rozhodnutie, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu, je súčasťou týchto relevantných právnych predpisov a uvedené fázy, ktoré sú navzájom prepojené, tvoria jediné výberové konanie. V súlade s jedinečnou povahou tohto konania predstavuje prijatie kritérií porovnávacieho hodnotenia poradným výborom, stanovené v bode 4 písm. a) tohto rozhodnutia, základ celého uvedeného konania a všetky okruhy alebo témy použité počas pohovorov s uchádzačmi, stanovené v bode 4 písm. e) toho istého rozhodnutia, musia vyplývať z týchto kritérií, aby poradný výbor mohol posúdiť vhodnosť uchádzačov, ktorí boli pozvaní na pohovory, a to s ohľadom na jednotlivé kritériá.
Treba preto konštatovať, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho výkladu bodu 4 rozhodnutia, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu, keď v bodoch 111, 112, 114 a 119 napadnutého rozsudku rozhodol, že široká miera voľnej úvahy, ktorú má administratíva, pokiaľ ide o spôsoby organizácie výberového konania, je vymedzená tak, že na jednej strane sa kritériá porovnávacieho hodnotenia musia stanoviť na základe oznámení o voľných pracovných miestach, preložení a výberovom konaní počas prvej fázy výberového konania pred predmetným výberovým konaním, teda pred prijatím prihlášok; a na druhej strane, že tieto kritériá sa počas výberového konania nesmú meniť.
Všeobecný súd preto v bode 118 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že otázky položené počas pohovoru s uchádzačmi sa nesmú stať novými kritériami porovnávacieho hodnotenia zásluh prijatých po zostavení užšieho zoznamu uchádzačov, ktorí majú byť pozvaní na uvedené pohovory.
Všeobecný súd sa v bodoch 111 a 112 napadnutého rozsudku správne odvolal na bod 67 rozsudku z 3. marca 1993, Booss a Fischer/Komisia (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), ktorý odkazuje na body 38 až 40 rozsudku z 30. októbra 1974, Grassi/Rada (
188/73
,
EU:C:1974:112
), a na body 20 až 22 rozsudku zo 7. februára 1990, Culin/Komisia (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
), podľa ktorých zásada rovnosti zaobchádzania pri uskutočňovaní výberového konania úradníkov vyžaduje, aby boli kritériá porovnávacieho hodnotenia stanovené pred predmetným výberovým konaním a aby sa počas neho nemenili.
Parlament sa odvoláva na rozsudky z 19. mája 1983, Mavridis/Parlament (
289/81
,
EU:C:1983:142
, bod
), a z 19. mája 1983, Verros/Parlament (
306/81
,
EU:C:1983:143
, bod
), podľa ktorých v rámci osobitného postupu stanoveného v článku 29 ods. 2 služobného poriadku, alebo v prípade, že bola vymenovaná výberová komisia, na ktorú menovací orgán delegoval svoje výberové právomoci, nie je tento orgán povinný uplatňovať ustanovenia prílohy III k služobnému poriadku týkajúce sa oznámenia o výberovom konaní a môže v priebehu konania uplatniť aj kritériá, ktoré nie sú stanovené v oznámení o voľnom pracovnom mieste. Tieto rozsudky však neboli vydané v súvislosti s výberovým konaním, pre ktoré sa v rozhodnutí prijatom osobitne s cieľom stanoviť fázy tohto konania stanovilo, že kritériá porovnávacieho hodnotenia stanoví poradný výbor na základe textu oznámenia o výberovom konaní. Uvedené rozsudky preto neumožňujú podporiť argumentáciu Parlamentu, podľa ktorej bolo možné zmeniť kritériá porovnávacieho hodnotenia počas predmetného výberového konania.
Parlament preto nemôže tvrdiť, že Všeobecný súd v bodoch 117 až 119 napadnutého rozsudku tým, že rozhodol, že poradný výbor neinformoval predsedníctvo ako menovací orgán o skutočnosti, že kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh stanovené pre prvú fázu výberového konania neboli použité na porovnanie zásluh uchádzačov počas pohovorov, zbavil predsedníctvo možnosti, aby si samo zvolilo spôsob organizácie výberového konania, ktorá spadá do jeho veľmi širokej miery voľnej úvahy. V týchto bodoch sa totiž Všeobecný súd obmedzil na konštatovanie, že predmetný spôsob nespĺňa požiadavku, podľa ktorej sa porovnávacie hodnotenie kvalifikácií a schopností uchádzačov má uskutočniť na základe kritérií porovnávacieho hodnotenia zásluh, ktoré boli stanovené pred prijatím prihlášok na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste, preložení a výberovom konaní a ktoré sa nemôžu počas výberového konania meniť.
Rovnako treba zamietnuť tvrdenia Parlamentu, že Všeobecný súd sa v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
Po prvé Parlament nemôže dôvodne tvrdiť, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že poradný výbor pochybil, keď neinformoval predsedníctvo ako menovací orgán o skutočnosti, že počas pohovorov neboli použité pôvodne stanovené kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh.
V tejto súvislosti z bodu 123 napadnutého rozsudku, ktorého obsah nie je v odvolacom konaní spochybnený, vyplýva, že hoci Parlament v konaní na prvom stupni tvrdil, že zoznam okruhov alebo tém, o ktorých sa diskutovalo počas pohovorov s uchádzačmi, bol oznámený predsedníctvu ako menovaciemu orgánu, pôvodne stanovené kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh uchádzačov neboli uplatnené počas pohovorov ani pri hodnotení odpovedí na otázky položené počas pohovorov, ktoré viedli k zoradeniu uchádzačov podľa zásluh, a že poradný výbor neinformoval predsedníctvo o neuplatnení týchto kritérií. Všeobecný súd pritom v bode 113 napadnutého rozsudku konštatoval, že kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh musia byť oznámené menovaciemu orgánu, aby sa mu umožnilo poznať a pochopiť spôsob, akým boli zásluhy uchádzačov hodnotené pri výbere uchádzačov, ktorí majú byť pozvaní na pohovor, ako aj počas pohovorov s uchádzačmi na účely ich zoradenia podľa preferencií. V dôsledku toho vzhľadom na to, že Parlament pred Všeobecným súdom preukázal, že okruhy alebo témy stanovené na účely pohovorov zodpovedajú pôvodne stanoveným kritériám porovnávacieho hodnotenia zásluh uchádzačov a že na tieto kritériá nadväzujú, nemôže Všeobecnému súdu vytýkať, že v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku overil, či predsedníctvo ako menovací orgán bolo informované o tom, že kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh neboli počas pohovorov s uchádzačmi uplatnené.
Po druhé Parlament nesprávne tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol vo vzťahu k porušeniu zásady transparentnosti
ultra petita
. Všeobecný súd konštatoval takéto porušenie v kontexte porušenia zásady riadnej správy vecí verejných, ktoré sa týkalo nesplnenia povinnosti informovať predsedníctvo jednak o súvislostiach medzi okruhmi alebo témami, ktoré sa majú prediskutovať počas pohovorov s uchádzačmi, a kritériami porovnávacieho hodnotenia stanovenými pred prijatím prihlášok, a jednak o neuplatnení týchto kritérií počas pohovorov.
Po tretie v rozpore s tvrdením Parlamentu neexistuje rozpor v odôvodnení medzi bodmi 66 až 73 na jednej strane a bodmi 120 až 124 na strane druhej napadnutého rozsudku. V bodoch 66 až 73 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd len konštatuje, že rozhodnutie, ktorým sa stanovujú fázy postupu výberu, vymedzuje všeobecný rámec výberového konania a že skutočnosť, že toto rozhodnutie podrobne nestanovuje spôsob vypracovania odporúčania, ani nespresňuje, že spisy uchádzačov sú spolu so správou o pohovoroch a odporúčaním dané k dispozícii predsedníctvu, nepostačuje na to, aby bolo možné konštatovať, že uvedené rozhodnutie porušuje zásady riadnej správy vecí verejných, rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie. Ako uviedla generálna advokátka v bode 61 svojich návrhov, Všeobecný súd v tejto fáze svojho odôvodnenia neposudzoval otázku súladu kritérií uplatňovaných počas výberového konania ani otázku povinnosti informovať predsedníctvo, a tak konštatovanie uvedené v bode 74 napadnutého rozsudku nespochybňuje konštatovanie uvedené v jeho bodoch 120 až 124.
Pokiaľ ide o tvrdenie uvádzané Parlamentom s cieľom preukázať nesprávny výklad zásady rovnosti zaobchádzania, podľa ktorého zákaz meniť kritériá porovnávacieho hodnotenia počas výberového konania nie je zlučiteľný s článkom 5 prvým a tretím odsekom prílohy III k služobnému poriadku, treba pripomenúť, ako to urobil pán Carbajo Ferrero, že táto príloha III sa nevzťahuje na konania podľa článku 29 ods. 2 služobného poriadku.
Pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa uplatnenia zásady rovnosti zaobchádzania v prejednávanej veci, treba najskôr konštatovať, že je irelevantná v rozsahu, v akom Všeobecný súd nepreskúmal a ani nerozhodol, že Parlament porušil právny rámec stanovený v oznámeniach o voľných pracovných miestach, preložení a výberovom konaní. Ako totiž vyplýva z bodu 112 napadnutého rozsudku, zmena kritérií porovnávacieho hodnotenia zásluh so sebou prináša riziko, že tieto kritériá môžu byť zmenené v závislosti od uchádzačov, ktorí sa uchádzali o obsadzované pracovné miesto. V tomto ohľade je pritom irelevantné preskúmať otázku, či takáto zmena porušuje uvedený rámec.
Takéto rovnaké posúdenie sa ďalej uplatní, pokiaľ ide o preskúmanie, či sedem okruhov alebo tém stanovených pre pohovory s uchádzačmi, podľa ktorých sa počas týchto pohovorov výlučne postupovalo, bolo stanovených na základe oznámenia o výberovom konaní. Navyše vzhľadom na to, že Parlament sa v konaní na prvom stupni výslovne neodvolával a
a fortiori
ani nepreukázal takúto korešpondenciu, nemôže tvrdiť, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že toto preskúmanie nevykonal.
Napokon, pokiaľ ide o riziko, že kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh by mohli byť zmenené v závislosti od uchádzačov, ktorí sa uchádzali o obsadzované pracovné miesto, Parlament v podstate tvrdí, že takéto hypotetické riziko nie je samo osebe dostatočné a že Všeobecný súd mal preto overiť, či okruhy alebo témy, o ktorých sa diskutovalo počas pohovorov, skutočne zvýhodňovali niektorých uchádzačov. Na podporu svojho tvrdenia sa Parlament odvoláva na rozsudky zo 6. februára 1986, Vlachou/Dvor audítorov (
143/84
,
EU:C:1986:55
), ako aj z 13. júla 1989, Caturla‑Poch a Fuente Pascual/Parlament (
361/87 a 362/87
,
EU:C:1989:317
), z ktorých vyplýva, že ak výberová komisia stanoví hodnotiace kritériá po tom, ako získa zoznam uchádzačov pripustených ku skúškam, porušenie zásady rovnosti zaobchádzania možno konštatovať až po preskúmaní, či tieto kritériá objektívne môžu niektorých uchádzačov zvýhodniť a iných znevýhodniť.
Ako však generálna advokátka uviedla v bode 63 svojich návrhov, z tejto judikatúry nevyplýva, že na konštatovanie porušenia zásady rovnosti zaobchádzania vo výberovom konaní je potrebné v každom konkrétnom prípade preskúmať, či boli niektorí uchádzači zvýhodnení a iní znevýhodnení. Na druhej strane vo veciach, ktoré viedli k týmto dvom rozsudkom, sa riešila iná otázka, ako je otázka v prejednávanej veci, a to vzťah existujúci medzi kritériami porovnávacieho hodnotenia zásluh a okruhmi alebo témami, o ktorých sa malo diskutovať počas pohovorov, a kritériami stanovenými na účely výberu najvhodnejšieho uchádzača.
Pokiaľ ide o výhradu vznesenú Parlamentom proti odôvodneniu uvedenému v bode 119 napadnutého rozsudku, podľa ktorého žiadny dokument zo spisu nenaznačuje, že zoradenie uchádzačov podľa zásluh bolo založené „jedine“ na odpovediach poskytnutých počas pohovorov, stačí uviesť, že použitie tohto pojmu je v súlade s posúdením vykonaným Všeobecným súdom. Všeobecný súd totiž použil pojem „jedine“ jednak z dôvodu, že v bode 118 napadnutého rozsudku rozhodol, že otázky položené uchádzačom počas pohovoru sa nemôžu stať novými kritériami porovnávacieho hodnotenia zásluh prijatými počas výberového konania po tom, ako už boli prihlášky prijaté a „roztriedené“, a jednak z dôvodu, že v bode 123 napadnutého rozsudku konštatoval, že kritériá porovnávacieho hodnotenia zásluh uchádzačov neboli uplatnené počas pohovorov a pri hodnotení odpovedí na otázky položené počas pohovorov, na základe ktorých boli uchádzači zoradení podľa zásluh.
Vzhľadom na tieto úvahy treba prvý odvolací dôvod zamietnuť.
O druhom odvolacom dôvode
Druhý odvolací dôvod sa skladá z dvoch častí. V prvej časti tohto odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že sporné rozhodnutie je postihnuté zjavne nesprávnym posúdením vyplývajúcim z nepresnosti informácií poskytnutých predsedníctvu o profesijnej kariére pána Carbajo Ferrera. V druhej časti uvedeného odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že toto údajné zjavne nesprávne posúdenie je založené na skreslení skutkových okolností a dôkazov.
Najprv je potrebné preskúmať druhú časť druhého odvolacieho dôvodu.
O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu
–
Argumentácia účastníkov konania
V druhej časti druhého odvolacieho dôvodu Parlament uvádza, že Všeobecný súd v bodoch 132, 139 a 176 napadnutého rozsudku skreslil skutkový stav a dôkazy.
Po prvé Parlament tvrdí, že jednak odôvodnenie uvedené v bode 139 napadnutého rozsudku, podľa ktorého nebola riadne zohľadnená odborná prax pána Carbajo Ferrera v rámci Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu, nepresne vystihuje úvodnú vetu časti správy poradného výboru o pohovoroch týkajúcej sa pána Carbajo Ferrera, a jednak, že formulácia „od roku 2009 je vedúcim sekcie na [Generálnom riaditeľstve pre komunikáciu]“ v tejto časti správy len uvádza pracovné miesto pána Carbajo Ferrera v čase podania jeho prihlášky.
Po druhé podľa Parlamentu sa Všeobecný súd dopustil zjavného skreslenia dôkazov, keď v bode 132 napadnutého rozsudku konštatoval, že „Parlament na pojednávaní uznal, že výňatok zo správy o pohovoroch obsahuje nepresnosť, pokiaľ ide o dátum, kedy bol pán Carbajo Ferrero vymenovaný za vedúceho sekcie v rámci [Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu]“. Na základe záznamu z pojednávania tvrdí, že existenciu takejto nepresnosti nepotvrdil.
Po tretie Parlament v rámci spochybnenia dôvodu uvedeného v bode 176 napadnutého rozsudku, podľa ktorého namietal proti opatreniu na zabezpečenie priebehu konania týkajúcemu sa predloženia úplného znenia správy o pohovoroch a odporúčania vypracovaného poradným výborom, uvádza, že na pojednávaní výslovne uviedol, že je pripravený poskytnúť anonymizovanú verziu správy o pohovoroch, avšak, že jeho ochota tak u sa stretla s odpoveďou Všeobecného súdu, ktorý takéto zaslanie považoval za oneskorené. Parlament zdôrazňuje, že podľa článku 88 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu potreba opatrenia na zabezpečenie priebehu konania a rozhodnutie o nich patria do diskrečnej právomoci Všeobecného súdu.
Pán Carbajo Ferrero namieta, že druhú časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 139 napadnutého rozsudku uviedol, že pán Carbajo Ferrero „bol vedúcim sekcie GR pre komunikáciu od roku 2009“, zatiaľ čo z výňatku zo správy o pohovoroch pripojeného k rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti, vyplýva, že od roku 2009 „je v súčasnosti“ vedúcim sekcie tohto generálneho riaditeľstva. Toto pochybenie však nemá vplyv na konštatovanie uvedené v tom istom bode 139, podľa ktorého „žalobca [spresnil], bez toho, aby mu Parlament v tomto bode odporoval, že vedúcim sekcie uvedeného generálneho riaditeľstva bol od roku 1999“.
V druhom rade Parlament sa márne odvoláva na zvukový záznam z pojednávania pred Všeobecným súdom, aby preukázal, že na tomto pojednávaní nepotvrdil, že výňatok zo správy o pohovoroch obsahoval nepresnosť týkajúcu sa dátumu, kedy bol pán Carbajo Ferrero vymenovaný za vedúceho sekcie v rámci Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu.
Aj za predpokladu, že by Parlament na pojednávaní neuznal, že výňatok zo správy o pohovoroch obsahoval takúto nepresnosť, platí totiž, že Parlament nespochybňuje konštatovanie Všeobecného súdu uvedené v bode 139 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o dátum vymenovania pána Carbajo Ferrera za vedúceho sekcie v rámci tohto generálneho riaditeľstva. Vzhľadom na skutočnosť, že tento dôkaz predložil pán Carbajo Ferrero už vo svojom návrhu na začatie konania, najmä v bodoch 7, 94, 99, v poznámke pod čiarou 21 a v prílohe A.5 tohto návrhu, a že Parlament nepreukázal, že by to výslovne vyvrátil v konaní na prvom stupni, nemôže neskôr posledný uvedený tvrdiť, že Všeobecný súd sa prostredníctvom skreslenia dôkazu nesprávne opieral o existenciu uvedenej nepresnosti.
Napokon, ani posledná výhrada uvedená v druhej časti druhého odvolacieho dôvodu nemôže byť úspešná. Z bodu 177 napadnutého rozsudku totiž vyplýva, že Všeobecný súd odôvodnil odmietnutie nariadiť opatrenie na zabezpečenie priebehu konania, ktoré požadoval pán Carbajo Ferrero, z dôvodu, že informácie, ktoré mal k dispozícii, boli dostatočné na posúdenie zákonnosti sporného rozhodnutia, a nie z dôvodu akejkoľvek námietky Parlamentu.
Za týchto podmienok treba túto časť druhého odvolacieho dôvodu zamietnuť.
O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu
–
Argumentácia účastníkov konania
V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 139, 143 a 146 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že sporné rozhodnutie je postihnuté zjavne nesprávnym posúdením vyplývajúcim z nepresnosti informácií poskytnutých členom predsedníctva o profesijnej kariére pána Carbajo Ferrera.
Podľa Parlamentu Všeobecný súd predovšetkým nezohľadnil úlohu správy o pohovoroch, ktorá má informovať predsedníctvo o výkonoch uchádzačov počas pohovorov, a nie poskytnúť mu informácie o odbornej praxi uchádzačov. Pripomína, že informácie o schopnostiach a odbornej praxi uchádzačov boli predsedníctvu oznámené už v prvej fáze výberového konania a že tieto informácie malo predsedníctvo k dispozícii počas celého postupu. Z tohto dôvodu sa v správe o pohovoroch uvádza len úvodné zhrnutie funkcií, ktoré uchádzači vykonávali a ktoré uviedli v čase podania prihlášok.
Parlament sa ďalej domnieva, že Všeobecný súd nezohľadnil svoju vlastnú judikatúru, podľa ktorej skutočnosť, že menovací orgán má k dispozícii všetky spisy uchádzačov o obsadzované pracovné miesto, postačuje na to, aby zamietol žalobný dôvod založený na existencii prípadných chýb v kvalifikácií uchádzača uvedených v odporúčaní, ktoré výberová komisia predložila menovaciemu orgánu.
Napokon podľa Parlamentu Všeobecný súd v bode 139 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že poradný výbor riadne nezohľadnil prax pána Carbajo Ferrera na účely posúdenia jeho kandidatúry na obsadzované pracovné miesto, keď nezohľadnil jeho prax ako dočasne povereného riaditeľa pre médiá v rámci Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu od 1. júna 2018. Pán Carbajo Ferrera pritom vo svojej prihláške túto prax neuviedol, pretože začala po uplynutí lehoty stanovenej na podávanie prihlášok.
Pán Carbajo Ferrero namieta, že túto časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o prvú výhradu Parlamentu, treba na jednej strane uviesť, že ako vyplýva z bodu 137 napadnutého rozsudku, bolo úlohou Všeobecného súdu preskúmať, či administratíva nepoužila zjavne nesprávne svoju mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o zásluhy pána Carbajo Ferrera. Na druhej strane, ako vyplýva z bodu 90 napadnutého rozsudku, ktorý opisuje obsah rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti podanej pánom Carbajo Ferrerom, predsedníctvo prijalo svoje rozhodnutie po tom, ako malo v miestnosti k dispozícii všetky relevantné dokumenty, a to osobné spisy všetkých uchádzačov (životopisy a motivačné listy), tabuľku obsahujúcu súhrn ich prihlášok a správu o pohovoroch vypracovanú poradným výborom, a tak členovia predsedníctva, ktorí si to želali, mali možnosť nahliadnuť do týchto dokumentov pred zasadnutím predsedníctva.
Vzhľadom na to, že členovia predsedníctva mali v prípade, že si to želali, len možnosť nahliadnuť do uvedených dokumentov, avšak ako vyplýva z bodu 143 napadnutého rozsudku, Parlament nepreukázal, že by túto možnosť využili v súvislosti so spisom pána Carbajo Ferrera, Všeobecný súd správne rozhodol, že je potrebné určiť, vzhľadom na správu o pohovoroch, či bol menovací orgán riadne informovaný poradným výborom o odbornej praxi pána Carbajo Ferrera. Táto výhrada je teda nedôvodná.
Pokiaľ ide o druhú výhradu, Parlament sa nemôže odvolávať na rozsudok z 13. decembra 1990, Kalavros/Súdny dvor (
T‑160/89 a T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). Vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, bol totiž na rozdiel od prejednávanej veci dokument obsahujúci údajné chyby predložený menovaciemu orgánu v rámci počiatočného preskúmania prihlášok a žalobca v tejto veci bol jedným z uchádzačov vybraných na konci tohto počiatočného výberového konania, a tak tieto pochybenia, aj keby boli preukázané, nemohli nepriaznivo ovplyvniť jeho postavenie. Po druhé, ako vyplýva z bodu 53 uvedeného rozsudku, členovia správneho výboru a následne Súdneho dvora mali v danej veci v čase konečného výberu k dispozícii kompletný spis každého z uchádzačov, čo nezodpovedá situácii, v ktorej existuje len možnosť nahliadnuť do spisu pred zasadnutím menovacieho orgánu, na rozdiel od toho, čo bolo konštatované v prejednávanej veci v bode 90 napadnutého rozsudku. Táto výhrada je preto nedôvodná.
Pokiaľ ide o tretiu výhradu, Súdny dvor už rozhodol, že v zásade prináleží uchádzačom, aby predložili výberovej komisii všetky informácie, ktoré považujú za užitočné na účely preskúmania ich prihlášky (rozsudok z 12. júla 1989, Belardinelli a i./Súdny dvor,
225/87
,
EU:C:1989:309
, bod
). Bolo teda povinnosťou pána Carbajo Ferrera, aby výslovne uviedol svoju prax ako dočasne povereného riaditeľa pre médiá v rámci Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu, najmä vzhľadom na to, že túto prax nadobudol po uplynutí lehoty na podanie prihlášok. Navyše treba uviesť, že pán Carbajo Ferrero mohol na uvedenú prax odkázať počas svojho pohovoru s poradným výborom.
Hoci Parlament môže správne tvrdiť, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že poradný výbor riadne nezohľadnil prax pána Carbajo Ferrera na obsadzovanom pracovnom mieste ako dočasne povereného plnením úloh od 1. júna 2018, nezohľadnenie tejto skutočnosti nemôže spochybniť dôvod uvedený v bode 145 napadnutého rozsudku, podľa ktorého je sporné rozhodnutie postihnuté zjavne nesprávnym posúdením vyplývajúcim z toho, že prihláška uchádzača A bola vybraná bez toho, aby bol menovací orgán riadne informovaný o odbornej praxi pána Carbajo Ferrera. V dôsledku toho je táto výhrada irelevantná.
Ako totiž vyplýva z bodov 132 a 139 napadnutého rozsudku, vo výňatku zo správy o pohovoroch sa uvádzalo, že pán Carbajo Ferrero bol vedúcim sekcie v rámci Generálneho riaditeľstva pre komunikáciu od roku 2009, hoci do funkcie vedúceho sekcie v rámci uvedeného generálneho riaditeľstva bol vymenovaný už v roku 1999.
Za týchto podmienok treba túto časť druhého odvolacieho dôvodu, a teda aj tento odvolací dôvod ako celok zamietnuť.
O odvolacom dôvode uplatnenom subsidiárne
Argumentácia účastníkov konania
Týmto odvolacím dôvodom Parlament tvrdí, že súd Únie je v rozsahu, v akom je sporné rozhodnutie v prospech tretej osoby, povinný vopred na základe individuálneho preskúmania overiť, či sankcia spočívajúca v zrušení nie je neprimeraná. Toto preskúmanie by malo zohľadniť povahu spáchaného protiprávneho konania, záujmy žalobcu, záujmy tretích osôb a služobné záujmy, pričom súd je okrem toho povinný zvážiť dotknuté záujmy. Parlament sa v tejto súvislosti odvoláva najmä na rozsudok z 5. decembra 2017, Spadafora/Komisia (
T‑250/16 P
, neuverejnený,
EU:T:2017:866
, bod
), a zdôrazňuje, že nevykonanie takéhoto preskúmania v napadnutom rozsudku predstavuje nedostatok odôvodnenia a porušenie zásady proporcionality.
Pán Carbajo Ferrero namieta, že tento odvolací dôvod treba zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
Treba uviesť, že bod 110 rozsudku z 5. decembra 2017, Spadafora/Komisia (
T‑250/16 P
, neuverejnený,
EU:T:2017:866
), na ktorý sa odvoláva Parlament, na jednej strane stanovuje zásadu obnovenia právneho stavu, v ktorom sa žalobca nachádzal pred vadou, ktorej sa dopustila výberová komisia, a výnimku z tejto zásady, ak by zrušenie aktov, ktoré boli určené tretím osobám a boli pre tieto osoby priaznivé, ktoré vyplýva z tohto obnovenia, predstavovalo neprimeranú sankciu za spôsobenú vadu. Na druhej strane tento bod odkazuje na rozsudok z 31. marca 2004, Girardot/Komisia (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
), a nepriamo na rozsudok z 5. júna 1980, Oberthür/Komisia (
24/79
,
EU:C:1980:145
).
Pokiaľ ide o túto výnimku, treba pripomenúť, že v poslednom uvedenom rozsudku Súdny dvor konštatoval, že postup na povýšenie štyridsiatich úradníkov bol v prípade žalobkyne vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, poznačený vadou, z dôvodu, že v čase predloženia návrhov na povýšenie výboru pre povýšenie ešte nebola vypracovaná jej hodnotiaca správa, zatiaľ čo hodnotiace správy za rovnaké obdobie týkajúce sa iných úradníkov, ktorí mohli byť povýšení, boli predložené tomuto výboru a menovaciemu orgánu, v dôsledku čoho sa žalobkyňa nachádzala v menej priaznivej situácii ako ostatní úradníci, ktorí mohli byť povýšení. Súdny dvor však rozhodol, že zrušenie povýšení štyridsiatich skutočne povýšených úradníkov predstavuje neprimeranú sankciu za vadu, ku ktorej došlo, a že priznanie náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú žalobkyňa v tejto veci utrpela, predstavuje formu zadosťučinenia, ktorá najlepšie zodpovedá záujmom žalobkyne a požiadavkám služby (rozsudok z 5. júna 1980, Oberthür/Komisia,
24/79
,
EU:C:1980:145
, body
a
).
V súlade s touto judikatúrou Všeobecný súd v rozsudku z 31. marca 2004, Girardot/Komisia (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
, bod
), rozhodol, hoci vyhovel dôvodu, podľa ktorého Komisia nepreukázala, že riadne preskúmala zásluhy žalobkyne predtým, ako zamietla jej prihlášky na osem stálych pracovných miest a prijala na tieto pracovné miesta osem iných uchádzačov, že zrušenie rozhodnutí o vymenovaní na dotknuté pracovné miesta by predstavovalo neprimeranú sankciu za protiprávnosť, ktorej sa dopustila Komisia, pretože by bolo v rozpore so zásadami proporcionality a ochrany legitímnej dôvery, ako aj so záujmami služby, ak by úspešní uchádzači, ktorí sa stali úradníkmi, boli zbavení len z tohto jediného dôvodu možnosti byť vymenovaní za úradníkov.
Bez toho, aby bolo potrebné spresniť rozsah tejto výnimky, ktorý sa môže líšiť v závislosti od osobitostí každého prípadu, treba konštatovať, že uvedená výnimka nebola v prejednávanej veci uplatniteľná a že Všeobecný súd vzhľadom na osobitosti sporu, ktorý mu bol predložený, nebol povinný preskúmať, či zrušenie rozhodnutia o vymenovaní uchádzača A na pracovné miesto riaditeľa pre médiá bolo neprimerané.
Je totiž dôležité poznamenať, ako vyplýva z bodov 123, 124, 144 a 145 napadnutého rozsudku, že vada výberového konania vyplývajúca z neuplatnenia kritérií porovnávacieho hodnotenia zásluh uchádzačov počas pohovorov s nimi na jednej strane a zjavne nesprávne posúdenie a nesprávne porovnanie zásluh uchádzačov vyplývajúce z nepresnosti informácií odovzdaných menovaciemu orgánu na strane druhej ovplyvnili nielen hodnotenie prihlášky pána Carbajo Ferrera, ale aj prihlášky uchádzača A.
Okrem toho treba konštatovať, že záujem pána Carbajo Ferrera na zrušení sporného rozhodnutia je zjavný a že týmto zrušením je dotknutý výlučne záujem uchádzača A, ktorý sa nemôže odvolávať na legitímnu dôveru v zachovanie jeho vymenovania, keďže toto rozhodnutie pán Carbajo Ferrero napadol v lehote na podanie žaloby.
Pokiaľ ide o záujem služby, treba konštatovať, že Parlament netvrdí, že predložil argumenty, ktoré by dokazovali, že zrušenie sporného rozhodnutia bolo spojené s osobitnými ťažkosťami. V každom prípade je nesporné, že od 1. júna 2018 vzhľadom na to, že riaditeľ pre médiá ešte nebol vymenovaný, bol pán Carbajo Ferrero dočasne poverený plnením úloh súvisiacich s týmto pracovným miestom s cieľom zaručiť kontinuitu služby v rámci riaditeľstva pre médiá. Žiadna skutočnosť uvedená v spise neumožňuje domnievať sa, že by dočasné vykonávanie funkcie riaditeľa pre médiá znamenalo existenciu akýchkoľvek ťažkostí v rámci tohto riaditeľstva.
Vzhľadom na to, že za okolností prejednávanej veci nebolo potrebné, aby Všeobecný súd preskúmal, či zrušenie sporného rozhodnutia nebolo neprimerané vzhľadom na povahu zistených vád, záujem uchádzača A a záujem služby, a napadnutý rozsudok preto nie je v tomto ohľade nedostatočne odôvodnený, treba odvolací dôvod uplatnený subsidiárne zamietnuť.
Vzhľadom na to, že žiadny dôvod tohto odvolania nebol úspešný, odvolanie sa musí zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže pán Carbajo Ferrero navrhol uložiť Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania a ten nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť mu povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vynaložil pán Carbajo Ferrero.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
Európsky parlament znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložil pán Fernando Carbajo Ferrero.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.