CELEX: 62016TJ0728
Javna služba
Dužnosnici
Mirovine
Prijenos nacionalnih mirovinskih prava
Povećanje vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa

Okolnosti spora
Tužiteljica, Sabine Tuerck, stupila je u službu Europske unije 1. ožujka 2004. Primjenom članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), tužiteljica je dopisom od 27. svibnja 2010. zatražila prijenos svojih mirovinskih prava stečenih prije stupanja u službu Unije u mirovinski sustav Unije. Na datum podnošenja svojeg zahtjeva, tužiteljica je bila razvrstana u razred AD 11, 5. stupanj.
Ured za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) potvrdio je 30. lipnja 2010. primitak tužiteljičina zahtjeva.
Tužiteljica je 26. studenoga 2010. promaknuta u razred AD 12, 1. stupanj, s učinkom od 1. siječnja 2010.
PMO je 29. travnja 2013. potvrdio prihvatljivost tužiteljičina zahtjeva i proslijedio ga Deutsche Rentenversicherung Bundu (Savezna agencija za njemačko mirovinsko osiguranje, u daljnjem tekstu: DRV).
Dopisom od 5. svibnja 2015. DRV je odgovorio da prenosiva kapitalizirana vrijednost mirovinskih prava koju je tužiteljica prethodno stekla, na datum podnošenja zahtjeva za prijenos, 27. svibnja 2010., iznosi 141652,07 eura.
PMO je 22. lipnja 2015. tužiteljici podnio prijedlog za priznavanje godina mirovinskog staža koji odgovara prijenosu njezinih mirovinskih prava stečenih pri DRV‑u, prije nego što je stupila u službu Europske komisije (u daljnjem tekstu: prijedlog za priznavanje). U tom pogledu, na temelju privremenih podataka koji se odnose na ukupni iznos kapitalizirane vrijednosti koji je naveo DRV, odnosno 141652,07 eura, da je tužiteljica prihvatila prijedlog za priznavanje, prijenos njezinih mirovinskih prava na temelju članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, prema parametrima koji su se primjenjivali na datum podnošenja njezina zahtjeva za prijenos sredstava, 27. svibnja 2010. te s obzirom na njezinu dob, funkcijsku skupinu, njezin razred i stupanj na taj isti datum, doveo bi do toga da joj se prizna razdoblje uplate doprinosa u trajanju od 3 godine, 8 mjeseci i 29 dana.
Tužiteljica je 30. lipnja 2015. prihvatila prijedlog za priznavanje.
PMO je 10. prosinca 2015. tužiteljici dostavio svoju odluku kojom joj je, na temelju članka 11. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, priznao godine mirovinskog staža (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) nakon stvarnog prijenosa kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava koja je stekla pri DRV‑u prije svojeg stupanja u službu Unije i s obzirom na opće provedbene uredbe [odredbe] članaka 11. i 12. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, koje su usvojene Odlukom Komisije C(2011) 1278 od 3. ožujka 2011., objavljenom u
Administrativnim informacijama
br. 17‑2011 od 28. ožujka 2011. (u daljnjem tekstu: OPO). Prema toj odluci, prijenos tužiteljičinih mirovinskih prava doveo je do priznavanja razdoblja uplate doprinosa u trajanju od 3 godine i 4 mjeseca. Da bi došao do tog rezultata, PMO je od kapitala u iznosu od 146714,33 eura koji je DRV stvarno prenio, odbio jednostavnu kamatnu stopu od 3,1 % za svaku godinu proteklu od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa, dakle odbio je iznos povećanja vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa od 20666,28 eura. Stoga je PMO utvrdio da iznos mirovinskih prava koja je tužiteljica prethodno stekla, za potrebe priznavanja godina mirovinskog staža, iznosi 126048,05 eura.
Tužiteljica je podnijela žalbu protiv pobijane odluke 9. ožujka 2016. Ta je žalba odbijena odlukom od 5. srpnja 2016.
Postupak i zahtjevi stranaka
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 14. listopada 2016. tužiteljica je pokrenula ovaj postupak.
Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužiteljici snošenje troškova.
Na temelju mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 89. stavkom 3. Poslovnika, Opći je sud 30 lipnja 2017. pozvao stranke da se pisano očituju o određenim aspektima spora. Stranke su udovoljile tim zahtjevima u za to određenim rokovima.
Na temelju mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 89. stavkom 3. Poslovnika, Opći je sud 27. srpnja 2017. pozvao tužiteljicu da se obrati DRV‑u i da od tog tijela zatraži da joj dostavi dokument kojim se, s jedne strane, potvrđuje iznos njezinih mirovinskih prava stečenih u okviru njemačkog mirovinskog sustava 27. svibnja 2010. te, s druge strane, objašnjava razloge zbog kojih postoji razlika između navedenog iznosa i iznosa koji je Komisiji stvarno prenesen 11. rujna 2015.
Tužiteljica je odgovorila na zahtjev Općeg suda dopisom od 25. rujna 2017. Svojemu je dopisu dodala DRV‑ovo pismo od 13. rujna 2017.
Pravo
U potporu svojoj tužbi tužiteljica ističe dva tužbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi članka 7. stavka 1. OPO‑a, a drugi na povredi članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
U prilog svojemu prvom tužbenom razlogu, tužiteljica u bitnome ističe da PMO nije imao pravo odbiti jednostavnu kamatnu stopu od 3,1 % od kapitala koji je prenio DRV, kao što je to učinio za svaku godinu proteklu od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa. U tom pogledu tužiteljica ističe da se, prema članku 7. stavku 1. OPO‑a, odbitak iznosa povećanja vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa, može provesti „paušalno” samo pod pretpostavkom da tijelo pred kojim su stečena ranija mirovinska prava ne može priopćiti vrijednost navedenih prava na datum zaprimanja zahtjeva za prijenos. Međutim, prema tužiteljičinu mišljenju, DRV je dopisom od 5. svibnja 2015. PMO‑u priopćio vrijednost njezinih mirovinskih prava na datum zaprimanja njezina zahtjeva za prijenos sredstava, odnosno 27. svibnja 2010.
Komisija odgovara da DRV nije ništa naveo o strukturi ažuriranog iznosa koji je stvarno prenesen, tako da nije mogla razlikovati, s jedne strane, kapitaliziranu vrijednost mirovinskih prava koju je tužiteljica stekla na datum zaprimanja zahtjeva za prijenos sredstava i, s druge strane, povećanje vrijednosti tog kapitala. Osim toga, Komisija ističe da je nužno imati na raspolaganju ujednačene parametre koji se mogu primijeniti na svaki postupak prijenosa, da bi se osigurala objektivna primjena postupaka prijenosa mirovinskih prava.
U tom pogledu, valja podsjetiti da, sukladno članku 11. stavku 2. prvom podstavku Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, dužnosnik koji stupi u službu Unije nakon što je napustio službu državne uprave, nacionalne ili međunarodne organizacije ili obavljao djelatnost u svojstvu zaposlene li samozaposlene osobe ima pravo, nakon što ga se imenuje na stalno radno mjesto, ali prije nego što ispuni uvjete za isplatu starosne mirovine u smislu članka 77. Pravilnika o osoblju, na to da se Uniji isplati kapitalizirana vrijednost mirovinskih prava koja je stekao na temelju tog prethodnog radnog odnosa, ažurirana na stvarni datum prijenosa.
Članak 11. stavak 2. drugi podstavak Priloga VIII. Pravilniku o osoblju u takvom slučaju predviđa da tijelo za imenovanje institucije za koju dužnosnik radi, uzimajući u obzir osnovnu plaću i dob dužnosnika te devizni tečaj na datum podnošenja zahtjeva za prijenos, utvrđuje na temelju općih provedbenih uredaba [odredaba] broj godina mirovinskog staža koji će mu se priznati u okviru mirovinskog sustava Unije s obzirom na prethodni staž i na temelju prenesene kapitalizirane vrijednosti, nakon što se odbije iznos koji predstavlja povećanje vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa.
Članak 7. stavak 1. prvi podstavak OPO‑a ističe da se broj godina mirovinskog staža koji će mu se priznati izračunava na osnovi prenosivog iznosa prava stečenih tijekom razdoblja navedenih u članku 5. stavku 1. prvom podstavku i stavku 2. prvom podstavku OPO‑a, nakon što se odbije iznos povećanja vrijednosti kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa.
Članak 7. stavak 1. drugi podstavak OPO‑a u biti navodi da, kada nacionalno ili međunarodno tijelo ne može priopćiti vrijednost mirovinskih prava na datum zaprimanja zahtjeva, jednostavna kamatna stopa od 3,1 % odbija se od prenesenog iznosa za razdoblje koje teče od datuma zaprimanja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa.
Iz jasnog i preciznog teksta odredbi navedenih u točkama 19. do 22. ove presude stoga proizlazi da se odluke o priznavanju godina mirovinskog staža temelje na iznosu prenosive kapitalizirane vrijednosti na datum zaprimanja zahtjeva, koji su nadležna nacionalna ili međunarodna tijela priopćila Tijelu za imenovanje, nakon što se po potrebi odbije iznos povećanja vrijednosti kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa. Iz toga usto proizlazi da se jednostavna kamatna stopa od 3,1 % odbija od ažuriranog kapitala koji je stvarno prenesen samo u slučaju da nadležno nacionalno ili međunarodno tijelo ne može priopćiti vrijednost mirovinskih prava na datum zaprimanja zahtjeva. Stoga, pod pretpostavkom da su nadležna nacionalna ili međunarodna tijela tijelu za imenovanje priopćila vrijednost mirovinskih prava na datum zaprimanja zahtjeva, ono ne može provesti odbitak na tom iznosu i stoga se godine mirovinskog staža moraju izračunati na osnovi ukupno navedenog iznosa.
Što se tiče vrijednosti mirovinskih prava stečenih na datum zaprimanja zahtjeva koju utvrđuju nadležna nacionalna ili međunarodna tijela, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da ta radnja potpada pod isključivu nadležnost nacionalnih vlasti koje upravljaju mirovinskim sustavom kojem je zainteresirani pripadao prije nego što je stupio u službu Unije, pa se tom radnjom određuje kapitalna vrijednost mirovinskih prava stečenih u nacionalnom sustavu na temelju odgovarajućih propisa odnosne države članice (vidjeti presudu od 5. prosinca 2013., Časta,
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
, t.
29.
i navedenu sudsku praksu). Usto, iz sudske prakse također proizlazi da države članice raspolažu velikim diskrecijskim ovlastima kada donose svoje nacionalne propise za provedbu članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku (presuda od 5. prosinca 2013., Časta,
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
, t.
31.
).
U ovom slučaju, iz pobijane odluke proizlazi da je 11. rujna 2015. DRV na Komisiju prenio ažuriranu kapitaliziranu vrijednost od 146714,33 eura. PMO je od kapitalizirane vrijednosti u iznosu od 146714,33 eura koji je DRV stvarno prenio, odbio jednostavnu kamatnu stopu od 3,1 % za svaku godinu proteklu od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa, dakle odbio je iznos povećanja vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa od 20666,28 eura. Stoga je PMO utvrdio da iznos mirovinskih prava koja je tužiteljica prethodno stekla iznosi 126048,05 eura.
Međutim, dopisom od 5. svibnja 2015., DRV je PMO‑u priopćio što smatra privremenim izračunom prenosivog iznosa na datum zaprimanja tužiteljičina zahtjeva. Prema tom dopisu, prenosivi iznos je 27. svibnja 2010. iznosio 141652,07 eura, od čega 340,22 eura kamata.
Taj prenosivi iznos na datum zaprimanja tužiteljičina zahtjeva činio je osnovu prijedloga za priznavanje godina mirovinskog staža koji mu je podnesen 22. lipnja 2015.
Iz dokaza iz spisa također proizlazi da je DRV tužiteljici na njezin zahtjev dopisom od 4. veljače 2016. potvrdio da je prenosivi iznos na datum zaprimanja zahtjeva za prijenos 27. svibnja 2010. iznosio 141652,07 eura, odnosno 141311,85 eura na temelju mirovinskih prava koja je tužiteljica stekla do tog datuma, kojima je dodano 340,22 eura kamata.
Tu je informaciju DRV ponovno potvrdio u svojem dopisu od 13. rujna 2017. koji je tužiteljici uputio na temelju mjera upravljanja postupkom navedenih u točki 14. ove presude.
Stoga, kao prvo valja utvrditi da je DRV Komisiji priopćio vrijednost mirovinskih prava stečenih na datum zaprimanja tužiteljičina zahtjeva, odnosno 27. svibnja 2010. Posljedično, Komisija ne može osnovano tvrditi, kao što je to učinila, da, na temelju ažurirane kapitalizirane vrijednosti koja je stvarno prenesena, nije mogla razlikovati, s jedne strane, iznos mirovinskih prava koji je tužiteljica stekla na datum zaprimanja zahtjeva za prijenos i, s druge strane, iznos koji odgovara povećanju vrijednosti tog kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa.
Kao drugo, što se tiče broja godina mirovinskog staža koje treba uzeti u obzir u mirovinskom sustavu Unije koji izračunavaju Komisijine službe i koji se razlikuje od izračuna kapitalizirane vrijednosti stečenih mirovinskih prava, kao što to i proizlazi iz točke 24. ove presude, valja utvrditi da ni članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju niti ijedna druga njegova odredba izričito ne predviđaju obvezu primjene odbitka kamatne stope od 3,1 % navedene u članku 8. tog istog priloga na ažuriranu kapitaliziranu vrijednost koja je stvarno prenesena. Iz toga slijedi da se Komisijina tvrdnja prema kojoj, u bitnome, članak 11. stavak 2. drugi podstavak Priloga VIII. Pravilniku o osoblju PMO‑u u svakom pojedinom slučaju nameće obvezu „ažuriranja” kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih na datum zaprimanja zahtjeva, ne temelji ni na jednoj odredbi Pravilnika o osoblju. Jedini odbitak koji propisuje Pravilnik o osoblju je odbitak iznosa povećanja vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog prijenosa kapitalizirane vrijednosti ažurirane na taj datum. U svakom slučaju, nije na Komisiji da određuje ili kao što to ona tvrdi, da „ažurira” iznos kapitalizirane vrijednosti stvarno stečenih mirovinskih prava na datum zaprimanja zahtjeva za prijenos sredstava, na temelju ranijih djelatnosti navedenog dužnosnika.
Kao treće, važno je naglasiti da člankom 7. stavkom 1. OPU‑a Komisiji nije dopušteno, suprotno onomu što ona tvrdi, da odbije kamate kada, kao što je to slučaj u ovom predmetu, nadležno nacionalno ili međunarodno tijelo nije moglo priopćiti vrijednost mirovinskih prava stečenih na datum zaprimanja zahtjeva. Ako bi se Komisiji dopustilo da u korist proračuna Unije provede odbitak na kapitaliziranoj vrijednosti mirovinskih prava koja je tužiteljica stekla na datum zaprimanja zahtjeva za prijenos sredstava, to bi dovelo do toga da ta institucija na temelju prijenosa neosnovano stekne dio unovčenih nacionalnih mirovinskih prava koji zapravo, na temelju sudske prakse, pripadaju dužnosniku i do stjecanja bez osnove u korist Unije.
Usto valja istaknuti da iz elemenata u spisu, kao i iz objašnjenja koja je tužiteljica podnijela na raspravi, proizlazi da razlika od 5062,26 eura između, s jedne strane, prenosivog iznosa mirovinskih prava stečenih u njemačkom mirovinskom sustavu na datum 27. svibnja 2010., koji je DRV priopćio Komisiji 5. svibnja 2015. i, s druge strane, iznosa koji je stvarno prenesen Komisiji 11. rujna 2015. i koji čini povećanje vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa, proizlazi iz primjene sporazuma o provedbi članka 11. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju koji je 1994. sklopljen između Savezne Republike Njemačke i Komisije. Prema tom sporazumu, nadležno njemačko mirovinsko tijelo ovlašteno je primijeniti povećanje od 3,5 % za svaku proteklu godinu na iznos koji su mu nacionalna tijela retroaktivno stavila na raspolaganje u razdoblju koje teče od datuma prijenosa predmetnih fondova na to tijelo do datuma kada to tijelo prenese navedene fondove u mirovinski sustav Unije. Stoga, u ovom slučaju, iznos od 5062,26 eura proizlazi iz primjene kamatne stope od 3,5 % za svaku proteklu godinu na iznos koji je DRV‑u stavljen na raspolaganje u dvama navratima, odnosno 13. svibnja 2014. i 30. srpnja 2014., koji je to tijelo zatim prenijelo na Komisiju 11. rujna 2015.
Iz svega navedenog proizlazi da je primjenom odbitka jednostavne kamatne stope od 3,1 % za svaku proteklu godinu u razdoblju od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava i stvarnog datuma prijenosa – iako prema posebnim okolnostima ovog predmeta DRV nije mogao tužiteljici priopćiti vrijednost mirovinskih prava koju je stekla na datum zaprimanja svojeg zahtjeva – Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava.
S obzirom na sve prethodno navedeno, bez potrebe za ispitivanjem osnovanosti drugog tužbenog razloga koji je iznijela tužiteljica, treba prihvatiti ovu tužbu i poništiti pobijanu odluku.
Troškovi
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. U ovom slučaju, s obzirom na to da Komisija nije uspjela u postupku, treba joj naložiti snošenje troškova u skladu s tužiteljičinim zahtjevom.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (prvo vijeće),
proglašava i presuđuje:

1.
Poništava se odluka Europske komisije od 10. prosinca 2015. kojom se potvrđuje prijenos mirovinskih prava koja je Sabine Tuerck stekla prije stupanja u službu Unije u mirovinski sustav Europske unije.

2.
Nalaže se Komisiji snošenje troškova.

Pelikánová
Valančius
Öberg
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 5. prosinca 2017.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski