CELEX: 62018CJ0176
Trimitere preliminară
Protecția comunitară a soiurilor de plante
Regulamentul (CE) nr. 2100/94
Articolul 13 alineatele (2) și (3)
Efectele protecției
Sistem de protecție în cascadă
Cultivarea unor constituenți ai soiului și recoltarea fructelor lor
Distincție între actele săvârșite cu privire la constituenții soiului și cele săvârșite cu privire la materialul recoltat
Noțiunea de «utilizare neautorizată de constituenți ai soiului»
Articolul 95
Protecție provizorie

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante (
JO 1994, L 227, p. 1
, și rectificare,
JO 2001, L 111, p. 31
, Ediție specială, 03/vol. 15, p. 197).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Club de Variedades Vegetales Protegidas (în continuare „CVVP”), care reprezintă interesele titularului protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul de mandarini „Nadorcott”, pe de o parte, și domnul Adolfo Juan Martínez Sanchís, pe de altă parte, în legătură cu exploatarea de către acesta din urmă a unor plante din soiul menționat.
Cadrul juridic
Convenția UPOV
Convenția internațională privind protecția noilor soiuri de plante din 2 decembrie 1961, în versiunea sa revizuită la 19 martie 1991 (denumită în continuare „Convenția UPOV”), a fost aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2005/523/CE a Consiliului din 30 mai 2005 (
JO 2005, L 192, p. 63
, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 89).
Potrivit articolului 14 din această convenție:
„(1)   [
Acte cu privire la materialul de înmulțire
]
(a)
Sub rezerva articolelor 15 și 16, următoarele acte cu privire la materialul de înmulțire din soiul protejat necesită autorizarea amelioratorului:
(i)
producerea și reproducerea (înmulțirea);
(ii)
ambalarea în scopul înmulțirii;
(iii)
oferirea spre vânzare;
(iv)
vânzarea sau altă formă de comercializare;
(v)
exportul;
(vi)
importul;
(vii)
deținerea în oricare dintre scopurile menționate la punctele (i)-(vi) anterioare.
(b)
Amelioratorul își poate subordona autorizația unor condiții sau limitări.
(2)   [
Acte cu privire la materialul recoltat
] Sub rezerva articolelor 15 și 16, actele menționate la alineatul (1) litera (a) punctele (i)-(vii) cu privire la materialul recoltat, inclusiv plante întregi sau părți din plante, obținut prin folosirea neautorizată a materialului de înmulțire din soiul protejat necesită autorizarea amelioratorului, cu excepția cazului în care amelioratorul a avut posibilitatea rezonabilă de a‑și exercita dreptul în legătură cu materialul de înmulțire respectiv.
[…]”
Regulamentul nr. 2100/94
Potrivit considerentelor al paisprezecelea, al șaptesprezecelea, al optsprezecelea, al douăzecilea și al douăzeci și nouălea ale Regulamentului nr. 2100/94:
„întrucât, ținând cont de faptul că protecția comunitară a soiurilor de plante trebuie să aibă un efect uniform în întreaga Comunitate, tranzacțiile comerciale supuse aprobării titularului trebuie să fie clar definite; întrucât sfera de aplicare a protecției trebuie extinsă, față de cea prevăzută în majoritatea sistemelor naționale, la anumite materiale din soiul respectiv, pentru a lua în considerare schimburile cu țările din afara Comunității unde nu există niciun fel de protecție; întrucât introducerea principiului epuizării drepturilor trebuie totuși să garanteze că protecția nu este excesivă;
[…]
întrucât exercitarea drepturilor conferite de protecția comunitară a soiurilor de plante trebuie supusă restricțiilor prevăzute în dispozițiile adoptate în interes public;
întrucât aceasta presupune protecția producției agricole; întrucât, în acest scop, agricultorii trebuie să fie autorizați să folosească produsul recoltelor lor, în conformitate cu anumite metode, în scopul înmulțirii;
[…]
întrucât, în anumite cazuri, trebuie prevăzute și licențe obligatorii, în interesul public, ceea ce poate include necesitatea aprovizionării pieței cu material prezentând caracteristici stabilite sau continuarea încurajării selecției constante a soiurilor ameliorate;
[…]
întrucât prezentul regulament ia în considerare convențiile internaționale existente, cum sunt [Convenția UPOV] […]”
Articolul 5 din acest regulament, intitulat „Obiectul protecției comunitare a soiurilor de plante”, prevede la alineatul (3):
„Un ansamblu vegetal este constituit din plante întregi sau din părți de plante în măsura în care aceste părți pot produce plante întregi, ambele fiind denumite în continuare «constituenți ai soiului».”
Articolul 13 din regulamentul menționat, intitulat „Drepturile titularului protecției comunitare a soiurilor de plante și limitări”, prevede:
„(1)   Protecția comunitară a soiurilor de plante are ca scop să rezerve titularului sau titularilor săi, denumiți în continuare «titular», dreptul de a îndeplini acțiunile prevăzute la alineatul (2).
(2)   Fără a aduce atingere articolelor 15 și 16, autorizarea titularului este necesară pentru următoarele acțiuni, care privesc constituenții soiului sau materialul recoltat aparținând soiului protejat, denumiți în continuare «material»:
(a)
producerea sau reproducerea (înmulțirea);
(b)
condiționarea în vederea înmulțirii;
(c)
oferirea spre vânzare;
(d)
vânzarea sau orice altă formă de comercializare;
(e)
exportul în afara Comunității;
(f)
importul în Comunitate;
(g)
deținerea în scopurile menționate la literele (a)-(f).
Titularul își poate supune autorizarea unor condiții și limitări.
(3)   Alineatul (2) se aplică materialului recoltat numai dacă acesta a fost obținut prin utilizarea neautorizată de constituenți ai soiului din soiul protejat și numai dacă titularul nu și‑a putut exercita în mod rezonabil dreptul privind constituenții soiului menționați.
[…]”
Articolul 16 din același regulament, intitulat „Încetarea protecției comunitare a soiurilor de plante”, prevede:
„Protecția comunitară a soiurilor de plante nu se extinde asupra actelor privind materialul aparținând soiului protejat sau unui soi care intră sub incidența dispozițiilor articolului 13 alineatul (5), care a fost cedat unor terți de către titular sau cu consimțământul acestuia, oriunde în Comunitate, sau privind materialul derivat din materialul menționat anterior, cu condiția ca aceste acte:
(a)
să nu implice înmulțirea ulterioară a soiului în cauză, cu excepția cazului în care această înmulțire a fost prevăzută cu ocazia cesiunii materialului
sau
(b)
să nu implice exportul constituenților soiului către o țară terță care nu protejează soiurile din genul vegetal sau din specia de plante din care face parte soiul, cu excepția cazului în care materialul exportat este destinat consumului.”
În temeiul articolului 94 din Regulamentul nr. 2100/94, intitulat „Contrafacerea”:
„(1)   Orice persoană care:
(a)
săvârșește unul dintre actele prevăzute la articolul 13 alineatul (2) cu privire la un soi care face obiectul protecției comunitare a soiurilor de plante, fără să fi fost autorizată în acest sens
sau
(b)
nu folosește corect o denumire a unui soi în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) sau omite specificarea informațiilor necesare în conformitate cu articolul 17 alineatul (2)
sau
(c)
folosește, contrar dispozițiilor articolului 18 alineatul (3), denumirea unui soi care face obiectul unei protecții comunitare a soiurilor de plante sau o denumire care ar putea fi confundată cu denumirea menționată anterior
poate face obiectul unei acțiuni în justiție intentate de către titular, pentru încetarea contrafacerii sau pentru plata unei remunerații echitabile sau în ambele scopuri.
(2)   Orice persoană care acționează în mod deliberat sau din neglijență este în plus obligată la repararea prejudiciului adus titularului; în caz de contravenție, dreptul titularului la despăgubiri se poate reduce în consecință, fără a fi totuși inferior avantajului dobândit de către autorul contrafacerii în urma acțiunii de contrafacere.”
Articolul 95 din regulamentul menționat are următorul cuprins:
„Titularul poate solicita o remunerație echitabilă din partea oricărei persoane care a îndeplinit, pe parcursul perioadei cuprinse între publicarea cererii de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante și acordarea acesteia, o acțiune care i‑ar fi fost interzisă după perioada menționată anterior, în temeiul protecției comunitare.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
În urma unei cereri depuse la 22 august 1995 de Nadorcott Protection SARL la Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP), acesta din urmă i‑a acordat, la 4 octombrie 2004, o protecție comunitară a soiurilor de plante privind soiul de mandarini denumit „Nadorcott”. Această decizie a făcut obiectul unei căi de atac cu efect suspensiv, care a fost respinsă la 8 noiembrie 2005 printr‑o decizie publicată în Buletinul oficial al OCSP din 15 februarie 2006.
În perioada 22 august 1995-15 februarie 2006, domnul Martínez Sanchís a achiziționat, de la o pepinieră deschisă publicului, plante din soiul Nadorcott, dintre care unele au fost cultivate în primăvara anului 2005, iar altele în primăvara anului 2006. După data de 15 februarie 2006, el a efectuat înlocuirea unui anumit număr de plante din soiul de plante menționat, noile plante fiind cumpărate de la aceeași pepinieră, după cum reiese din decizia de trimitere.
CVVP, căruia i‑a fost încredințată exercitarea acțiunilor în contrafacere în ceea ce privește soiul Nadorcott, l‑a chemat în judecată pe domnul Martínez Sanchís, pentru motivul că ar fi încălcat drepturile titularului protecției comunitare a soiurilor de plante referitoare la soiul de plante menționat. Astfel, CVVP a formulat, pe de o parte, o acțiune în temeiul „protecției provizorii” privind actele întreprinse de domnul Martínez Sanchís anterior acordării protecției respective, și anume la 15 februarie 2006, și, pe de altă parte, o acțiune în contrafacere ca urmare a actelor intervenite ulterior acestei date. CVVP a solicitat, în plus, încetarea tuturor actelor respective, inclusiv a celui referitor la comercializarea fructelor obținute pe baza pomilor din soiul de plante menționat, precum și repararea prejudiciului pretins suferit ca urmare a actelor întreprinse de domnul Martínez Sanchís, atât în perioada de protecție provizorie, cât și după această perioadă.
Întrucât a considerat că acțiunea în contrafacere formulată de CVVP era prescrisă în temeiul articolului 96 din Regulamentul nr. 2100/94, prima instanță a respins acțiunea sa.
Audiencia Provincial (Curtea Provincială, Spania), sesizată cu apel împotriva acestei decizii, a statuat că acțiunea nu era prescrisă, însă a respins‑o ca nefondată. Instanța menționată a constatat, pe de o parte, că domnul Martínez Sanchís achiziționase cu bună‑credință plantele din soiul Nadorcott de la o pepinieră deschisă publicului și, pe de altă parte, că această achiziție avusese loc la o dată anterioară acordării protecției comunitare a soiurilor de plante referitoare la soiul respectiv, și anume la 15 februarie 2006. În aceste împrejurări, instanța menționată a decis că pretențiile CVVP nu erau întemeiate.
Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania) a fost sesizată de CVVP cu un recurs împotriva hotărârii respective.
Această instanță ridică problema dacă cultivarea constituenților soiului dintr‑un soi protejat și recoltarea fructelor constituenților menționați trebuie considerate ca un act care privește „constituenții soiului” care necesită, potrivit articolului 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2100/94, autorizarea prealabilă a titularului protecției comunitare a soiurilor de plante referitoare la soiul de plante, în caz contrar acesta constituind un act de contrafacere sau mai degrabă un act care privește „materialul recoltat”, care, potrivit aceleiași instanțe, nu este supus acestei cerințe de autorizare prealabilă decât în condițiile prevăzute la articolul 13 alineatul (3) din regulamentul menționat.
În ipoteza în care articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 ar fi aplicabil în cauza cu care este sesizată, instanța de trimitere ridică, în plus, problema dacă cerința referitoare la o „utilizare neautorizată de constituenți ai soiului din soiul protejat”, în sensul dispoziției menționate, poate fi îndeplinită atunci când soiul în cauză, a cărui plante au fost achiziționate în perioada cuprinsă între publicarea cererii de protecție și acordarea efectivă a protecției respective, nu beneficiază decât de o „protecție provizorie”, în conformitate cu articolul 95 din regulamentul menționat.
În aceste condiții, Tribunal Supremo (Curtea Supremă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
În cazul în care agricultorul a achiziționat de la o pepinieră (unitatea unui terț) un material săditor al unui soi de plante și l‑a plantat înainte ca acordarea protecției asupra acestui soi de plante să producă efecte, activitatea ulterioară desfășurată de agricultor, care constă în recoltarea fructelor succesive ale pomilor, pentru a fi afectată de
ius prohibendi
prevăzut la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul [nr. 2100/94], necesită respectarea cerințelor prevăzute la alineatul (3) al articolului menționat, întrucât este vorba despre un «material recoltat» sau această activitate de recoltare trebuie înțeleasă în sensul că reprezintă un act de producere sau de reproducere a soiului care dă naștere «materialului recoltat», a cărui interzicere de către titularul soiului de plante nu impune respectarea cerințelor de la alineatul (3)?
2)
Este conformă dispozițiilor articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul [nr. 2100/94] o interpretare potrivit căreia sistemul de protecție în cascadă afectează oricare dintre acțiunile menționate la alineatul (2) care se referă la «materialul recoltat», ce include recolta însăși, sau numai acțiunile ulterioare producerii acestui material recoltat, cum ar fi deținerea și comercializarea sa?
3)
În ceea ce privește aplicarea sistemului de extindere a protecției în cascadă la «materialul recoltat» prevăzut la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul [nr. 2100/94], pentru ca prima condiție să fie îndeplinită, este necesar ca achiziționarea materialului săditor să se fi efectuat după ce titularul a obținut protecția comunitară a soiului de plante sau ar fi suficient ca, la acel moment, să fi beneficiat de o protecție provizorie, întrucât achiziționarea a fost efectuată în perioada cuprinsă între publicarea cererii și data la care acordarea protecției asupra soiului de plante a început să producă efecte?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima și la a doua întrebare
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, deși CVVP a susținut în fața instanței de trimitere că domnul Martínez Sanchís ar fi plantat, altoit sau exploatat din punct de vedere comercial soiul de plante în discuție în litigiul principal, în prezentarea situației de fapt aferente acțiunii principale, această instanță menționează numai că el a plantat plantele pe care le achiziționase într‑o pepinieră. Astfel, rezultă că acesta nu ar fi înmulțit el însuși constituenți ai soiului protejat, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere. În plus, este necesar să se observe că, după cum reiese, în mod concordant, din observațiile scrise prezentate Curții, fructul recoltat al mandarinilor din soiul Nadorcott, în discuție în litigiul principal, nu poate fi utilizat ca material săditor din plantele aparținând soiului de plante menționat.
În aceste condiții, este necesar să se înțeleagă că, prin intermediul primei și al celei de a doua întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 13 alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 trebuie interpretat în sensul că activitatea de cultivare a unui soi protejat și de recoltare a fructelor sale, care nu pot fi utilizate ca material săditor, necesită autorizarea titularului soiului de plante respectiv, cu condiția îndeplinirii cerințelor prevăzute la alineatul (3) al articolului menționat.
În această privință, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2100/94, autorizarea titularului protecției comunitare a unui soi de plante este necesară pentru „acțiunile de producere și de reproducere (înmulțirea)”, care privesc „constituenții soiului” sau „materialul recoltat” aparținând unui soi protejat.
Deși dispoziția menționată se referă atât la constituenții soiului, cât și la materialul recoltat aparținând soiului protejat, pe care le denumește împreună „materialul”, protecția prevăzută pentru aceste două categorii este totuși diferită. Astfel, articolul 13 alineatul (3) din regulamentul menționat precizează că, în ceea ce privește acțiunile prevăzute la alineatul (2) al acestui articol privind materialul recoltat, o atare autorizare este necesară numai dacă el a fost obținut prin utilizarea neautorizată de constituenți ai soiului din soiul protejat și cu condiția ca titularul soiului respectiv să nu își fi putut exercita în mod rezonabil dreptul privind constituenții soiului din soiul protejat. În consecință, autorizarea necesară, în temeiul articolului 13 alineatul (2) litera (a) din regulamentul respectiv, din partea titularului unei protecții comunitare a soiurilor de plante nu este necesară, în ceea ce privește acțiunile care privesc materialul recoltat, decât atunci când sunt îndeplinite cerințele prevăzute la alineatul (3) al articolului menționat.
Prin urmare, este necesar să se considere că Regulamentul nr. 2100/94 prevede o protecție „primară” care acoperă producerea sau reproducerea de constituenți ai soiului, în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) litera (a) din acest regulament. În ceea ce privește materialul recoltat, el face obiectul unei protecții „secundare”, care, deși menționată de asemenea la această dispoziție, este în mare măsură limitată de alineatul (3) al aceluiași articol (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 octombrie 2011, Greenstar‑Kanzi Europe,
C‑140/10
,
EU:C:2011:677
, punctul
).
Astfel, în vederea stabilirii dacă și în ce condiții articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2100/94 se aplică activității de cultivare a unui soi de plante protejat și de recoltare a fructelor acestui soi care nu pot fi utilizate ca material săditor, trebuie să se examineze dacă activitatea menționată este de natură să determine producerea sau reproducerea de constituenți ai soiului sau a materialului recoltat aparținând soiului protejat.
În această privință, trebuie să se constate că, ținând seama de sensul obișnuit al termenilor „producere” și „reproducere” utilizați în cuprinsul dispoziției menționate, ea se aplică acțiunilor prin care sunt generați noi constituenți ai soiului sau material recoltat.
În plus, trebuie amintit că articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94, definește noțiunea de „constituenți ai solului” ca vizând plante întregi sau părți de plante, cu condiția ca ele să poată produce plante întregi.
Or, în speță, fructul recoltat pe baza pomilor din soiul în discuție în litigiul principal, după cum reiese din cuprinsul punctului 20 din prezenta hotărâre, nu poate să fie utilizat ca material săditor din plantele aparținând acestui soi.
Prin urmare, cultivarea unui astfel de soi protejat și recoltarea fructelor plantelor din soiul menționat nu pot fi calificate drept „act de producere sau de reproducere (înmulțirea)” a unor constituenți ai soiului, în sensul articolului 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2100/94, ci trebuie considerate drept producere de material recoltat, care nu necesită autorizarea titularului protecției comunitare a soiurilor de plante, în conformitate cu respectiva dispoziție coroborată cu articolul 13 alineatul (3) din regulamentul menționat, numai în măsura în care acest material recoltat a fost obținut prin utilizarea neautorizată de constituenți ai soiului din soiul protejat, cu excepția cazului în care respectivul titular nu și‑a putut exercita în mod rezonabil dreptul privind constituenții soiului menționați.
Importanța pe care o are capacitatea de înmulțire în aplicarea articolului 13 alineatul (2) litera (a) din acest regulament în cazul acțiunilor de producere sau de reproducere, în afară de cazurile în care cerințele prevăzute la alineatul (3) al articolului menționat sunt îndeplinite în ceea ce privește materialul recoltat, este confirmată de contextul în care se înscrie articolul 13 în discuție.
În special, din dispozițiile articolului 16 din Regulamentul nr. 2100/94 referitoare la încetarea protecției comunitare a soiurilor de plante reiese că protecția menționată nu se extinde asupra actelor privind materialul aparținând soiului protejat sau unui soi care a fost cedat unor terți de către titular sau cu consimțământul său, decât cu condiția ca aceste acte să nu implice, printre altele, înmulțirea ulterioară, fără consimțământul titularului, a soiului în cauză.
În ceea ce privește obiectivele Regulamentului nr. 2100/94, din considerentele al cincilea, al paisprezecelea și al douăzecilea ale acestui regulament, printre altele, reiese că, deși regimul instituit de Uniune urmărește acordarea unei protecții amelioratorilor care dezvoltă noi soiuri pentru a încuraja, în interesul public, selecția și dezvoltarea noilor soiuri, această protecție nu trebuie să depășească ceea ce este indispensabil pentru a încuraja respectiva activitate, cu riscul de a compromite protecția intereselor publice, care sunt protecția producției agricole, aprovizionarea pieței cu materiale prezentând caracteristici stabilite, sau de a compromite însuși obiectivul constând în continuarea încurajării selecției constante a soiurilor ameliorate. În special, potrivit unei lecturi coroborate a considerentelor al șaptesprezecelea și al optsprezecelea ale regulamentului respectiv, producția agricolă constituie un interes public care justifică supunerea unor restricții a exercitării drepturilor conferite de protecția comunitară a soiurilor de plante. Pentru a satisface obiectivul menționat, articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 prevede că protecția conferită de alineatul (2) al acestui articol titularului unei protecții comunitare a soiurilor de plante se aplică numai în anumite condiții „materialului recoltat”.
În schimb, interpretarea potrivit căreia articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2100/94 ar privi de asemenea, independent de cerințele prevăzute la alineatul (3) al articolului menționat, activitatea care constă în recoltarea fructelor unui soi protejat, fără ca aceste fructe să poată fi utilizate în scopul înmulțirii soiului respectiv, ar fi incompatibilă cu obiectivul menționat, din moment ce ar avea ca efect privarea de orice utilitate a alineatului (3) al acestui articol, și, prin urmare, punerea în discuție a regimului de protecție în cascadă stabilit la articolul 13 alineatele (2) și (3) din acest regulament.
În plus, interesul public legat de apărarea producției agricole, vizat de considerentele al șaptesprezecela și al optsprezecelea ale Regulamentului nr. 2100/94, în mod potențial, ar fi repus în discuție dacă drepturile de care beneficiază titularul unei protecții comunitare a soiurilor de plante în temeiul articolului 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2100/94 s‑ar extinde la produsele obținute din recoltarea soiului protejat, care nu pot fi utilizate în scopul înmulțirii, independent de cerințele prevăzute la alineatul (3) al acestui articol.
Interpretarea potrivit căreia protecția „primară” în temeiul articolului 13 alineatul (2) litera (a) din acest regulament se limitează, în afară de cazurile în care cerințele prevăzute la alineatul (3) al articolului menționat sunt îndeplinite în privința materialul recoltat, la constituenții soiului ca material săditor este confirmată de articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Convenția UPOV, de care trebuie să se țină seama în vederea interpretării regulamentului menționat, în conformitate cu cel de al douăzeci și nouălea considerent al său.
Astfel, în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (a) din această convenție, autorizarea amelioratorului este necesară pentru actele de „producere” sau de „reproducere” cu privire la „materialul de înmulțire din soiul protejat”.
În plus, după cum a arătat avocatul general la punctele 32-35 din concluziile sale, din lucrările pregătitoare referitoare la articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Convenția UPOV reiese că utilizarea materialului de reproducere în scopul producerii unei recolte a fost respinsă în mod expres din domeniul de aplicare al dispoziției menționate care stabilește condițiile de aplicare a protecției primare, după cum aceasta corespunde celei din articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2100/94.
Prin urmare, în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (a) din Convenția UPOV, amelioratorul nu poate interzice utilizarea unor constituenți ai soiului doar în scopul unei recolte agricole, ci numai unele acte care determină o reproducere sau o înmulțire a soiului protejat.
Având în vedere ansamblul acestor considerații, este necesar să se răspundă la prima și la a doua întrebare că articolul 13 alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 trebuie interpretat în sensul că activitatea de cultivare a unui soi protejat și de recoltare a fructelor sale, care nu pot fi utilizate ca material săditor, necesită autorizarea titularului protecției comunitare a soiurilor de plante referitoare la soiul de plante menționat, cu condiția îndeplinirii cerințelor prevăzute la articolul 13 alineatul (3) din acest regulament.
Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 trebuie interpretat în sensul că fructele unui soi de plante care nu pot fi utilizate ca material săditor trebuie considerate ca fiind obținute printr‑o „utilizare neautorizată a constituenților soiului” din acest soi de plante, în sensul dispoziției menționate, atunci când constituenții respectivi au fost înmulțiți și vânduți de o pepinieră unui agricultor în perioada cuprinsă între publicarea cererii de protecție comunitară a soiului de plante menționat și acordarea ei.
În această privință, pe de o parte, trebuie arătat că, după acordarea protecției comunitare a soiurilor de plante, săvârșirea neautorizată a acțiunilor prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2100/94 cu privire la soiul de plante care face obiectul acestei protecții constituie o „utilizare neautorizată”, în sensul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94. Astfel, în conformitate cu articolul 94 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat, orice persoană care, în aceste împrejurări, săvârșește unul dintre actele respective poate face obiectul unei acțiuni în justiție intentate de către acest titular pentru încetarea contrafacerii sau pentru plata unei remunerații echitabile sau în ambele scopuri.
Pe de altă parte, în ceea ce privește perioada anterioară acordării acestei protecții, titularul respectiv poate solicita, în conformitate cu articolul 95 din Regulamentul nr. 2100/94, o remunerație echitabilă din partea oricărei persoane care a îndeplinit, pe parcursul perioadei cuprinse între publicarea cererii de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante și acordarea protecției menționate, o acțiune care i‑ar fi fost interzisă acestei din urmă persoane după perioada respectivă în temeiul unei astfel de protecții.
Este necesar să se considere că, în condițiile în care articolul 95 din acest regulament nu vizează decât posibilitatea titularului protecției comunitare a soiurilor de plante aparținând unui soi de plante de a solicita o remunerație echitabilă, el nu îi conferă alte drepturi, cum ar fi, printre altele, dreptul de a autoriza sau de a interzice utilizarea unor constituenți ai soiului din acest soi de plante pentru perioada prevăzută la articolul 95 menționat. Prin urmare, respectivul regim de protecție se distinge de cel al autorizării prealabile care se impune atunci când acțiunile prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2100/94 sunt realizate după acordarea protecției comunitare.
În ceea ce privește perioada de protecție prevăzută la articolul 95 din Regulamentul nr. 2100/94, rezultă că titularul protecției comunitare a soiurilor de plante nu poate să interzică îndeplinirea unuia dintre actele prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din acest regulament ca urmare a lipsei consimțământului său, astfel încât îndeplinirea lor nu constituie o „utilizare neautorizată”, în sensul articolului 13 alineatul (3) din regulamentul menționat.
În speță, din ceea ce precedă rezultă că, în măsura în care înmulțirea și vânzarea către domnul Martínez Sanchís a plantelor din soiul de plante protejat în discuție în litigiul principal au fost realizate în perioada prevăzută la articolul 95 din Regulamentul nr. 2100/94, acțiunile menționate nu pot fi considerate drept o atare utilizare neautorizată.
Astfel, fructele obținute pe baza acestor plante nu trebuie considerate ca fiind obținute printr‑o utilizare neautorizată, în sensul articolului 13 alineatul (3) din regulamentul menționat, iar aceasta chiar dacă au fost recoltate după acordarea protecției comunitare a soiurilor de plante. În fapt, după cum reiese din răspunsul la prima și la a doua întrebare, cultivarea constituenților soiului aparținând unui soi de plante și recoltarea fructelor sale care nu pot fi utilizate ca material săditor nu constituie un act de producere sau de reproducere a unor constituenți ai soiului, în sensul articolului 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2100/94.
În ceea ce privește plantele din soiul de plante protejat care au fost înmulțite și vândute domnului Martínez Sanchís de o pepinieră după acordarea protecției comunitare a soiurilor de plante, trebuie arătat că atât înmulțirea acestor plante, cât și vânzarea lor pot constitui o atare utilizare neautorizată, din moment ce, în temeiul articolului 13 alineatul (2) literele (c) și (d) din Regulamentul nr. 2100/94, oferirea spre vânzare și vânzarea sau orice altă formă de comercializare a fructelor unui soi protejat sunt condiționate de acordul prealabil al titularului protecției comunitare a soiurilor de plante.
În aceste condiții, fructele plantelor din soiul de plante protejat menționate la punctul anterior recoltate de domnul Martínez Sanchís pot fi considerate ca fiind obținute printr‑o utilizare neautorizată de constituenți ai soiului dintr‑un soi protejat, în sensul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94.
Acestea fiind date, în scopul aplicării acestei din urmă dispoziții, mai este necesar ca respectivul titular să nu fi putut să își exercite în mod rezonabil dreptul privind soiul de plante în discuție în litigiul principal în raport cu pepiniera care ar fi efectuat înmulțirea și vânzarea constituenților soiului.
Întrucât decizia de trimitere nu cuprinde nicio indicație concretă referitor la această din urmă cerință stabilită la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94, în orice caz, revine instanței de trimitere sarcina de a efectua verificările necesare în această privință.
Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se răspundă la a treia întrebare că articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 trebuie interpretat în sensul că fructele unui soi de plante care nu pot fi utilizate ca material săditor nu pot fi considerate ca fiind obținute printr‑o „utilizare neautorizată a constituenților soiului” din acest soi de plante, în sensul dispoziției menționate, atunci când constituenții respectivi au fost înmulțiți și vânduți de o pepinieră unui agricultor în perioada cuprinsă între publicarea cererii de protecție comunitară a soiurilor de plante referitoare la soiul de plante respectiv și acordarea sa. În cazul în care, după acordarea acestei protecții, constituenții soiului menționați au fost înmulțiți și vânduți fără consimțământul titularului respectivei protecții, acesta din urmă își poate valorifica dreptul pe care i‑l conferă articolul 13 alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din regulamentul menționat în ceea ce privește fructele respective, numai dacă nu și‑a putut exercita în mod rezonabil dreptul privind aceiași constituenți ai soiului.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:

1)
Articolul 13 alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante trebuie interpretat în sensul că activitatea de cultivare a unui soi protejat și de recoltare a fructelor sale, care nu pot fi utilizate ca material săditor, necesită autorizarea titularului protecției comunitare a soiurilor de plante referitoare la soiul de plante menționat, cu condiția îndeplinirii cerințelor prevăzute la articolul 13 alineatul (3) din acest regulament.

2)
Articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 trebuie interpretat în sensul că fructele unui soi de plante care nu pot fi utilizate ca material săditor nu pot fi considerate ca fiind obținute printr‑o „utilizare neautorizată a constituenților soiului” din acest soi de plante, în sensul dispoziției menționate, atunci când constituenții respectivi au fost înmulțiți și vânduți de o pepinieră unui agricultor în perioada cuprinsă între publicarea cererii de protecție comunitară a soiurilor de plante referitoare la soiul de plante respectiv și acordarea sa. În cazul în care, după acordarea acestei protecții, constituenții soiului menționați au fost înmulțiți și vânduți fără consimțământul titularului respectivei protecții, acesta din urmă își poate valorifica dreptul pe care i‑l conferă articolul 13 alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din regulamentul menționat în ceea ce privește fructele respective, numai dacă nu și‑a putut exercita în mod rezonabil dreptul privind aceiași constituenți ai soiului.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.