CELEX: 62014CJ0154
Обжалване
Конкуренция
Картели
Член 81 ЕО
Пазари на калциев карбид на прах и на гранули, както и на магнезий на гранули в значителна част от Европейското икономическо пространство
Определяне на цени, подялба на пазара и обмен на информация
Регламент № 773/2004
Членове 12 и 14
Право на изслушване
Изслушване при закрити врата

С жалбата си SKW Stahl-Metallurgie GmbH (наричано по-нататък „SKW“) и SKW Stahl-Metallurgie Holding AG (наричано по-нататък „SKW Holding“) искат отмяната на решение на Общия съд на Европейския съюз от 23 януари 2014 г., SKW Stahl-Metallurgie Holding и SKW Stahl-Metallurgie/Комисия (T‑384/09, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2014:27
), с което посоченият съд отхвърля тяхната жалба, с която се иска главно отмяната на Решение C (2009) 5791 окончателен на Комисията от 22 юли 2009 година относно производство по член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/39.396 — Калциев карбид и реагенти на базата на магнезий за стоманодобивната и газовата промишленост) (наричано по-нататък „спорното решение“), доколкото то се отнася до тях, както и, при условията на евентуалност, отмяна или намаляване на размера на наложената им с това решение глоба.
Правна уредба
Регламент (ЕО) № 1/2003
Член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), гласи следното:
„С решение Комисията може да налага санкции на предприятия и на сдружения на предприятия, когато умишлено или поради небрежност:
a)
нарушават член 81 или 82 от Договора, или
б)
не изпълняват решение, с което се постановяват временни мерки по член 8; или
в)
не изпълняват ангажимент, който е постановен за задължителен с решение по член 9.
За всяко предприятие и сдружение на предприятия, което има участие в нарушението, санкцията не може да надвишава 10 % от общия размер на оборота му за предходната стопанска година.
Когато нарушение, извършено от сдружение, е свързано с дейностите на неговите членове, санкцията не може да надвишава 10 % от сумата на общия оборот на всеки член, който работи на пазара, засегнат от нарушението на сдружението“.
Регламент (ЕО) № 773/2004
Член 12, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО (
ОВ L 123, 2004 г., стр. 18
), изменен с Регламент (ЕО) № 622/2008 на Комисията от 30 юни 2008 г. (
ОВ L 171, 2008 г., стр. 3
, наричан по-нататък „Регламент № 773/2004“), предвижда:
„Комисията предоставя на страните, до които е адресирала изложение на възраженията си, възможност да [изтъкнат] доводите си в устно становище, ако те са поискали това в писмените си изложения“.
Член 14, параграфи 6—8 от този регламент гласи следното:
„6.   Устното изслушване не е публично. Всяко лице може да се изслушва отделно или в присъствието на други поканени да присъстват лица, като се вземат под внимание законните интереси на предприятията за опазване на техните търговски тайни и друга поверителна информация.
7.   Длъжностното лице, ръководещо устното изслушване, може да разрешава на страните, до които е адресирано изложение на възраженията, на жалбоподателите, на други поканени на изслушването лица, на службите на Комисията и на органите на държавите членки да задават въпроси по време на устното изслушване.
8.   Изявленията на всяка изслушана страна се записват. При поискване записът се предоставя на лицата, които са присъствали на изслушването. Вземат се под внимание законните интереси на [страните] за опазване на техните търговски тайни и друга поверителна информация“.
Процедурният правилник на Общия съд
В редакцията, приложима към подадената от жалбоподателите жалба за отмяна, член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд предвижда:
„В хода на производството не могат да се въвеждат нови правни основания, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в хода на производството.
Ако в хода на производството някоя от страните въведе ново правно основание по предходната алинея, председателят може след изтичането на нормалните процесуални срокове, по доклад на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат, да даде на другата страна срок за отговор по това ново правно основание.
Общият съд се произнася по допустимостта на правното основание с решението, което слага край на производството“.
Обстоятелствата по спора
Релевантните обстоятелства по спора са изложени в точки 2—4, 24—33, 43 и 63 от обжалваното съдебно решение и могат да бъдат обобщени, както следва.
Производството, довело до приемането на спорното решение, е започнато, след като на 20 ноември 2006 г. Akzo Nobel NV подава искане за освобождаване от глоби съгласно Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на глоби в случаите на картел (
OВ C 45, 2002 г., стр. 3
).
Вследствие на извършените на 16 януари 2007 г. проверки и исканията за сведения, отправени до дружествата, които участват в производството, считано от 11 юли 2007 г., на 24 юни 2008 г. Комисията връчва на дружествата изложение на възраженията. В него Комисията упреква по-специално SKW, че в периода от 22 април 2004 г. до 16 януари 2007 г. е участвало в ценови картел в нарушение на член 81 ЕО на пазара на калциев карбид и магнезий, предназначени за стоманодобивната и газовата промишленост в Европейското икономическо пространство (ЕИП), с изключение на Ирландия, Испания, Португалия и Обединеното кралство. Освен това, тъй като Evonik Degussa GmbH (наричано по-нататък „Degussa“) и SKW Holding последвателно са притежавали пряко или косвено 100 % от капитала на SKW, Комисията посочва, че възнамерява да счита за отговорни за поведението на SKW, от една страна, Degussa, за периода от 22 април 2004 г. до 30 август 2004 г., на която дата SKW е прехвърлено на SKW Holding, и от друга страна, SKW Holding, за периода от 30 август 2004 г. до 16 януари 2007 г.
В изпратеното до Комисията писмено становище от 6 октомври 2008 г. в отговор на изложението на възраженията, жалбоподателите искат да им бъде предоставена възможността в рамките на изслушване на изложат своите доводи по-специално относно липсата на действителното упражняване на решаващо влияние от страна на SKW Holding върху SKW в периода на нарушението предвид продължилото наличие на решаващо влияние от страна на Degussa върху SKW, дори и след купуването на последното дружество от SKW Holding.
С електронно писмо от 31 октомври 2008 г. жалбоподателите искат от служителя по изслушването да им предостави възможност да изложат при закрити врата своите доводи във връзка с влиянието, което се твърди, че е упражнявано от Degussa върху SKW. В подкрепа на това искане те посочват, че икономическото оцеляване на SKW зависи от Degussa, което му доставя почти цялото количество продаван от него калциев карбид, и че двете дружества водят преговори за сключване на нов договор за доставки. Жалбоподателите добавят, че излагането на тези доводи в присъствието на Degussa би застрашило сериозно съществуващите търговски отношения между това дружество и SKW и можело да доведе до санкции от страна на Degussa.
На 5 ноември 2008 г. жалбоподателите изпращат ново електронно писмо до Комисията, в което предлагат като възможно „практическо решение“ да се даде достъп на Degussa до изложеното от тях при закрити врата след края на 2008 г. или след сключването на нов договор за доставка между двете предприятия. На 6 ноември 2008 г. жалбоподателите представят уточнения във връзка със съображенията, които обосновават тяхното искане в рамките на изслушването да представят част от своите доводи при закрити врата, както и във връзка със съдържанието на техните доводи, като отново предлагат алтернативно решение.
С писмо от 6 ноември 2008 г. служителят по изслушването отхвърля искането на жалбоподателите. В самото начало той отбелязва, че искането не се основава stricto sensu на легитимния интерес за опазване на търговските тайни и друга поверителна информация. Ето защо той указва, че ще разгледа искането предвид тяхното право на изслушване. В това отношение той изтъква, че въпросният довод на жалбоподателите се отнася до поведението на Degussa и за да бъде взет предвид от Комисията като смекчаващо обстоятелство, доказателствената му стойност трябва да се провери чрез съпоставяне с направено от Degussa изявление. Освен това изслушването при закрити врата би лишило Degussa от правото му да отговори устно на твърденията на жалбоподателите, които го засягат най-малкото косвено. Той добавя, че предложеното от жалбоподателите алтернативно решение не е осъществимо, тъй като нито продължителността, нито изходът на преговорите между жалбоподателите и Degussa са сигурни.
На 10 и 11 ноември 2008 г. е проведено изслушване.
С писмо от 28 януари 2009 г., след като напомнят своето искане, което е отхвърлено с посоченото в точка 12 от настоящото решение писмо на служителя по изслушването, жалбоподателите посочват, че междувременно преговорите между SKW и Degussa са довели до сключването на нов договор за доставка, така че вече няма пречка те да изложат устно в присъствието на Degussa частта от своите доводи във връзка с ролята на посоченото дружество. Те искат от служителя по изслушването да организира ново изслушване, за да им се даде възможност да изложат устно тази част от доводите си, които не са изложили при изслушването на 10 и 11 ноември 2008 г.
С писмо от 3 февруари 2009 г. служителят по изслушването отхвърля новото искане, на основание че правото на изслушване възниква със съставянето на изложението на възраженията и се предоставя само еднократно. Служителят по изслушването обаче разрешава на жалбоподателите в определен от него срок да представят допълнително писмено изложение по своите доводи относно ролята на Degussa.
В член 1, буква е) от спорното решение Комисията установява, че SKW Holding е участвало в нарушението от 30 август 2004 г. до 16 януари 2007 г. и че SKW е участвало в нарушението от 22 април 2004 г. до 16 януари 2007 г. По отношение на SKW, от съображение 226 от решението следва, че Комисията приема, че през втория указан период служителите на това дружество са участвали пряко в споразуменията и/или съгласуваните практики на спорния картел. По отношение на SKW Holding, от съображение 245 от посоченото решение следва, че от 30 август 2004 г. до 16 януари 2007 г. то е притежавало 100 % от капитала на SKW и на основанията, изложени в съображения 245—250 от същото решение, Комисията приема, че то е част от същата стопанска единица като SKW и следователно може да носи отговорност за нарушението на правилата на конкуренцията, извършено от последното.
В член 2, буква е) от спорното решение Комисията налага на жалбоподателите и на Arques Industries AG, понастоящем Gigaset AG, на основание на участието им в спорното нарушение в периода от 30 август 2004 г. до 16 януари 2007 г. глоба в размер на 13,3 милиона евро, като указва, че са отговарят солидарно за нейното заплащане. Освен това в член 2, буква г) от решението тя налага на Degussa, AlzChem Hart GmbH и SKW като солидарни длъжници глоба в размер на 1,04 милиона евро за периода от 22 април 2004 г. до 30 август 2004 г.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 1 октомври 2009 г., SKW Holding и SKW искат да се отмени спорното решение, доколкото то ги засяга, или, при условията на евентуалност, да се отмени или да се намали размерът на наложените с това решение глоби.
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват шест основания, първото от които е нарушаване на правото им да бъдат изслушани, второто — неправилно прилагане на член 81 ЕО, третото — нарушение на задължението за мотивиране, четвъртото — нарушение на принципа за равно третиране, петото — нарушение на членове 7 и 23 от Регламент № 1/2003, както и на принципите на съразмерност и законност на наказанията, и шестото — нарушение на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003.
Общият съд отхвърля изцяло жалбата.
Искания на страните в производството по обжалване
SKW и SKW Holding искат от Съда:
—
главно, да отмени изцяло обжалваното съдебно решение, доколкото исканията на жалбоподателите са били отхвърлени, и да уважи изцяло исканията им, предявени в първоинстанционното производство,
—
при условията на евентуалност, да отмени частично обжалваното съдебно решение,
—
при условията на евентуалност спрямо предходното, да намали ex aequo и bono глобите, наложени на жалбоподателите в член 2, букви е) и ж) от спорното решение,
—
при условията на евентуалност спрямо предходното, да отмени обжалваното съдебно решение и да върне на Общия съд делото за ново разглеждане, и
—
да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Съда:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват четири правни основания.
Първото основание е нарушение на правото на изслушване, както и на принципите на пропорционалност и на „забраната за предварителна преценка на доказателствата“. Второто основание е нарушение на членове 101 ДФЕС и 296 ДФЕС. Третото основание е неразпределянето от страна на Комисията на припадащите се части от глобата между солидарните длъжници по нея. Четвъртото основание по същество е нарушението на член 48, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Общия съд.
По второто основание —нарушение на членове 101 ДФЕС и 296 ДФЕС
Доводи на страните
В първата част от твърденията за наличие на второто основание, която следва да се разгледа на първо място, жалбоподателите упрекват Общия съд, че е нарушил член 101 ДФЕС, тъй като не е изпълнил своето задължение, произтичащо от точка 74 от решение от 10 септември 2009 г., Akzo Nobel и др./Комисия (
C‑97/08 P
,
EU:C:2009:536
), да отчете всички релевантни данни относно икономическите, организационните и юридическите връзки, свързващи SKW Holding и SKW, за да се вмени в отговорност на първото дружество поведението на второто.
По-специално се твърди, че Общият съд не е отчел в достатъчна степен съществените за делото обстоятелства от икономическо естество, по-конкретно липсата на икономически интерес на SKW Holding в картела, естеството на отношенията между жалбоподателите и Degussa или също така обстоятелството, че дори след като SKW е продадено на SKW Holding, Degussa е запазило своите икономически интереси и средствата за контрол върху SKW, което представлявало основна индиция, че Degussa е в състояние да упражнява решаващо влияние върху SKW.
Във втората част от твърденията за наличието на първото основание жалбоподателите поддържат, че Общият съд нарушил член 296 ДФЕС, като по-специално в точки 117—119 и 140 от обжалваното съдебно решение констатира, че Комисията е допуснала грешка, тъй като не е отговорила на довод, който жалбоподателите са изложили с цел да оспорят вменяването на поведението на SKW в отговорност на SKW Holding, без при това да отмени спорното решение, на основание че въпросните мотиви в спорното решение били изложени с цел изчерпателност.
Според жалбоподателите не можело да се счита, че посочените мотиви са изложени с цел изчерпателност, тъй като в тях се установява съществено обстоятелство за целите на общата преценка на влиянието, упражнявано от дружество майка върху неговото дъщерно дружество.
Освен това от начина, по който са разгледани посочените доводи, било видно, че Общият съд не отдава достатъчно значение на основното право на предприятията Комисията да взима в достатъчна степен под внимание обстоятелствата за освобождаване от отговорност, които те изтъкват, за да оборят презумпцията за решаващо влияние. Всъщност било от решаващо значение всички тези обстоятелства за освобождаване от отговорност да бъдат подложени на изчерпателна преценка от страна на Комисията, както напомня Съдът в решение от 20 януари 2011 г., General Química и др./Комисия (
C‑90/09 P
,
EU:C:2011:21
).
Следователно в конкретния случай Общият съд трябвало да установи, че като се ограничава да твърди общо, че SKW Holding е упражнявало решаващо влияние върху SKW в периода от 30 август 2004 г. до 16 януари 2007 г., Комисията не взела в предвид и не е подложила на изчерпателна преценка всички относими обстоятелства относно икономическите, организационните и правните връзки, които свързват SKW с неговото предишно дружество майка — Degussa.
Комисията изтъква, че твърденията за наличие на второто основание са недопустими, доколкото с тях жалбоподателите оспорват направената от Общия съд преценка на представените му доказателства. Комисията добавя, че това основание във всички случаи по същество не е налице.
Съображения на Съда
С първата част от доводите за наличие на второто основание жалбоподателите по същество упрекват Общия съд, че не е взел в достатъчна степен под внимание определени фактически обстоятелства при преценката на упражняването от страна на SKW Holding на решаващо влияние върху SKW, и по-специално икономическия интерес, който Degussa продължавало да има в управлението на бившето си дъщерно дружество SKW.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда само Общият съд е компетентен да установява и преценява фактите и по принцип да проверява доказателствата, които е приел в подкрепа на тези факти. Всъщност, щом като тези доказателства са били редовно събрани и са били спазени общите принципи на правото, както и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата, само Общият съд може да преценява значението, което трябва да бъде дадено на доказателствата, които са му били представени. Следователно освен в случай на изопачаване на посочените доказателства тази преценка не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от страна на Съда (решение от 9 юли 2015 г., InnoLux/Комисия,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, т.
и цитираната съдебна практика).
В настоящия случай се налага изводът, че жалбоподателите само оспорват направената от Общия съд преценка на фактическите обстоятелства във връзка с упражняването на решаващо влияние от страна на SKW Holding върху SKW, без да твърдят, че той е изопачил тези обстоятелства.
При тези условия първата част от твърденията за наличие на второто основание трябва да се отхвърли като недопустима.
С втората част от твърденията за наличие на второто основание жалбоподателите упрекват Общия съд, че е нарушил член 296 ДФЕС, тъй като не е отменил спорното решение, въпреки че Комисията не е изложила съображения, поради които приема, че посочените от жалбоподателите обстоятелства били недостатъчни, за да се обори презумпцията за упражняването на решаващо влияние от страна на SKW Holding върху SKW.
В това отношение следва да се напомни, че въпросът дали Общият съд е могъл основателно да направи извод, че не е налице неизпълнение от страна на Комисията на задължението ѝ за мотивиране, представлява правен въпрос, който подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (в този смисъл вж. решения от 6 ноември 2008 г., Нидерландия/Комисия,
C‑405/07 P
,
EU:C:2008:613
, т.
, от 3 септември 2009 г., Moser Baer India/Съвет,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
, т.
и от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
).
Следователно втората част от твърденията за наличие на второто основание е допустима.
Следва да се припомни, че предвиденото в член 296, втора алинея ДФЕС задължение за мотивиране представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за правилността на мотивите, от която зависи материалната законосъобразност на спорния акт. Всъщност мотивите на едно решение представляват формален израз на съображенията, на които се основава това решение. Ако съображенията са неправилни, се засяга материалната законосъобразност на решението, а не мотивите му, които може да са достатъчни, но да изразяват неправилни съображения. Ето защо оплакванията и доводите, с които се оспорва обосноваността на акта, са ирелевантни, когато като основание за отмяна се изтъква нарушение на член 296 ДФЕС (решение от 18 юни 2015 г., Ipatau/Съвет,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следва също така да се напомни, че съгласно постоянната практика на Съда изискваните от член 296, втора алинея ДФЕС мотиви трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на органа, който издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на Съда — да упражни своя контрол, но все пак не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства. Освен това спазването на задължението за мотивиране следва да се преценява с оглед не само на текста на акта, но и на неговия контекст, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (решение от 16 юни 2015, Gauweiler и др.,
C‑62/14
,
EU:C:2015:400
, т.
и цитираната съдебна практика).
В настоящия случай следва да се приеме, че като установява в точки 139—144 от обжалваното съдебно решение, че Комисията не е допуснала неизпълнение на своето задължение за мотивиране, Общият съд е приложил правилно напомнените в точки 39 и 40 от настоящото решение принципи.
От спорното решение всъщност следва, че в съображение 245 от него Комисията вменява на SKW Holding отговорността за поведението на SKW, като се основава на обстоятелството, че първото дружество притежава 100 % от капитала на второто, като при това в съображение 246 на същото решение посочва, че презумпцията, че поради притежавания капитал SKW Holding действително упражнява решаващо влияние върху SKW, се потвърждава от редица други обстоятелства.
По-нататък в съображения 247—250 от спорното решение Комисията отхвърля всички доводи, които жалбоподателите изтъкват в писменото си становище в отговор на изложението на възраженията, за да оборят презумпцията за действителното упражняване на решаващо влияние от страна на SKW Holding върху SKW. Така, във връзка с довода, основан на обстоятелството, че SKW Holding не е знаело за нарушението, в съображение 247 от решението Комисията препраща към подробно изложените в съображение 224 от посоченото решение мотиви, съгласно които позоваването на решаващото влияние, което SKW Holding по презумпция е упражнявало върху SKW, не трябва да се разбира в смисъл, че то е упреквано, че е използвало своето влияние, за да подтикне дъщерното си дружество да участва в нарушението, или най-малкото че не е използвало това влияние, за да попречи на това участие. Във връзка с довода, изведен от обстоятелството, че SKW Holding нямало никакъв икономически интерес от разглеждания картел, тъй като изпълнявало ролята на търговски представител на Degussa, в съображение 248 от спорното решение Комисията отхвърля този довод въз основа на писмения договор за доставка и услуги, указан в съображения 28 и 31 от посоченото решение, съгласно който нито една от страните не е водила преговори за сметка на другата. Колкото до довода, че SKW Holding има ролята само на финансов инвеститор в SKW, в съображение 250 от посоченото решение Комисията приема, че предвид цитираната в това решение практика на Съда, този довод не е от естество да обори презумпцията за действителното упражняване на решаващо влияние от страна на SKW Holding върху SKW.
Следователно Общият съд не допуска грешка, като установява в точка 145 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е изпълнила своето задължение за мотивиране.
Този извод не може да бъде оспорен въз основа на твърдяното от жалбоподателите обстоятелство, че при приемането на спорното решение Комисията не взела предвид техните становища във връзка с електронно писмо, съставено от служител на SKW, на което Комисията се позовава в изложението на възраженията, за да заключи, че служителите на SKW Holding са знаели за разглеждания картел.
Всъщност, както правилно приема Общият съд в точки 118, 119 и 140 от обжалваното съдебно решение, това обстоятелство не може да обоснове нарушение от страна на тази институция на задължението за мотивиране, тъй като, за да заключи, че SKW Holding действително е упражнявало решаващо влияние върху поведението на SKW на пазара, Комисията се основава, от една страна, на обстоятелството, че първото дружество притежава 100 % от капитала на второто, и от друга страна, на обстоятелството, че в съображение 246 от спорното решение тази институция посочва редица други обстоятелства, установени като точни и сами по себе си достатъчни, за да обосноват заключението, че SKW Holding упражнява решаващо влияние върху SKW.
Предвид гореизложеното второто основание трябва да се отхвърли отчасти поради недопустимост и отчасти по същество.
По третото и четвъртото основание, съответно — неразпределяне от страна на Комисията на припадащите се части от наложената със спорното решение глоба между солидарните длъжници по нея и нарушение на член 48, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Общия съд
В твърденията си за наличието на третото основание жалбоподателите изтъкват, че Общият съд нарушил принципа за ясни критерии при определяне на размера на санкциите и принципа за индивидуализиране на глобите и санкциите, като не отменил спорното решение, въпреки че Комисията не е определила припадащата се част от солидарно наложената глоба, която следва да заплати всяко от засегнатите дружества в отношенията си с останалите солидарни длъжници, в нарушение на принципите, изведени в точки 153 и 164 от решение от 3 март 2011 г., Siemens и VA Tech Transmission & Distribution/Комисия (
T‑122/07—T‑124/07
,
EU:T:2011:70
).
В своите твърдения за наличието на четвъртото основание, с които се оспорват точки 126—130 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателите упрекват Общия съд, че е приел изложените по този въпрос доводи пред Общия съд за нови и следователно за недопустими по член 48, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Общия съд в редакцията, която е била в сила преди 1 юли 2015 г.
В това отношение, що се отнася до третото основание, Съдът вече е приел във връзка с жалбата срещу решение от 3 март 2011 г., Siemens и VA Tech Transmission & Distribution/Комисия (
T‑122/07—T‑124/07
,
EU:T:2011:70
), на което се позовават жалбоподателите, че правомощието на Комисията да налага санкции не обхваща правомощието да се определят припадащите се на всеки от солидарните длъжници части от глобата в рамките на отношенията помежду им, а това се извършва от националните юрисдикции посредством прилагането на националното право при спазване на правото на Съюза (в този смисъл вж. решение от 10 април 2014 г., Комисия и др./Siemens Österreich и др.,
C‑231/11 P—C‑233/11 P
,
EU:C:2014:256
, т.
и
).
Следователно Общият съд не може да бъде упрекван, че не е отменил спорното решение, на основание че Комисията не е определила частите от глобата, припадащи се на всеки от солидарните длъжници в рамките на отношенията помежду им.
Ето защо третото основание за обжалване трябва да се отхвърли по същество.
Предвид изложеното четвърто основание за обжалване, в рамките на което жалбоподателите възразяват срещу обстоятелството, че на основание член 48, параграф 2, първа алинея от своя процедурен правилник Общият съд отхвърлил като недопустими техните доводи във връзка с неопределянето в спорното решение на посочените припадащи се части, във всички случаи не може да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение и следователно трябва да бъде отхвърлено като неотносимо.
По първото основание — нарушение на правото на изслушване и на принципите на пропорционалност и на
„забраната за предварителна преценка на доказателствата
“
Доводи на страните
В твърденията си за наличието на първото изтъкнато от тях основание, с които се оспорват точки 35—63 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателите упрекват Общия съд, че допуска грешка при прилагането на правото, като приема, че с отказа на служителя по изслушването да организира изслушване при закрити врата в хода на административното производство не се нарушава правото им на изслушване.
Жалбоподателите твърдят, че подобен отказ представлява нарушение на процесуалното право да изразят ефективно и подробно, както писмено, така и устно, становището си по фактите в рамките на изслушване, като това право трябва да се зачита от етапа на административното производство. Всъщност Комисията следвало да уважи искане за провеждането на изслушване при закрити врата, по-специално когато, както в настоящия случай, от една страна, засегнатото дружество възнамерява да оспори констатацията за решаващо влияние от негова страна върху неговото дъщерно дружество, и от друга страна, самото съществуване на това дружество е поставено в опасност от изслушването в присъствието на други дружества, спрямо които също се води производство.
Жалбоподателите смятат, че макар като Комисията Общият съд правилно да е претеглил засегнатите интереси, т.е., от една страна, интереса на предприятията, чиято поверителна информация не трябва да бъде оповестявана, и от друга страна, интереса на другите предприятия да могат да се защитят срещу евентуални обстоятелства, в които са упреквани, в конкретния случай той обаче е направил напълно непропорционална преценка на интересите, която била в техен ущърб.
Според жалбоподателите Общият съд трябвало да отмени спорното решение, тъй като административното производство можело да приключи по различен начин, ако те са имали възможността да изложат в рамките на изслушване при закрити врата своите доводи относно ролята на Degussa.
Всъщност, като приема в точка 53 от обжалваното съдебно решение, че тези доводи не са от естество да освободят жалбоподателите от отговорност, Общият съд нарушил „принципа за забрана за предварителна преценка на доказателствата“ и се основал на неправилни доказателства, което довело до допускането на грешка в преценката по отношение на доказателствената стойност на посочените доводи.
Комисията поддържа, че посоченото основание трябва да се отхвърли поради недопустимост, тъй като с него жалбоподателите се опитвали да оспорят фактическите констатации на Общия съд, както и неговата преценка на доказателствата, или при всички случаи да се отхвърли по същество, тъй като жалбоподателите имали достатъчно поводи в хода на административното производство да изложат становището си по отношение на ролята на Degussa в картела. В това отношение Комисията изтъква също така, че е длъжна да разреши на всяко предприятие, което може да е засегнато от изслушването, да присъства на него, за да му се предостави възможност, от една страна, да се запознае с обстоятелствата, които могат да мотивират Комисията да представи допълнителни възражения, и от друга страна, да се защити.
Съображения на Съда
С твърденията за наличието на първото основание за обжалване жалбоподателите упрекват Общия съд, че в точка 63 от обжалваното съдебно решение приема, че Комисията и служителят по изслушването са взели предвид в достатъчна степен необходимостта от зачитане на правото им на изслушване, когато са отказали да уважат тяхното искане за организиране на изслушване при закрити врата, предвид доказателствата, които те са възнамерявали да изложат във връзка с положението на SKW спрямо Degussa.
На първо място, както следва от точка 56 от настоящото решение, следва се отбележи, че жалбоподателите не оспорват, както приема Общият съд в точка 39 от обжалваното съдебно решение, че при преценката на целесъобразността на организирането на изслушване при закрити врата, служителят по изслушването следва да съчетае закрилата на правото на защита на предприятието, срещу което се води производство за твърдяно нарушение на правилата на конкуренцията на правото на Съюза, и легитимния интерес, който имат трети физически лица или предприятия, предоставили информация или документи във връзка с това твърдяно нарушение, да се опазят техните търговски тайни и друга поверителна информация.
В рамките на настоящото основание се критикува само начинът, по който Общият съд претегля засегнатите интереси.
В това отношение точка 62 от обжалваното съдебно решение гласи следното:
„В заключение следва да се отбележи, че жалбоподателите изглежда не отчитат обстоятелството, че техните доводи относно ролята на Degussa в картела след прехвърлянето на целия капитал на SKW, както и тяхното искане Degussa да не се запознава с тези доводи, изискват да се съчетаят изискванията, които произтичат от правото на защита на жалбоподателите и на Degussa, както и претеглянето на съответните интереси на тези предприятия. Изложените в точки 24—32 [от обжалваното съдебно решение] обстоятелства сочат, че служителят по изслушването прави това претегляне, едва след като изслушва обясненията на жалбоподателите относно съдържанието на тези доводи и твърдяното им значение за тяхната защита. Освен това, от изложените по-горе съображения следва, че служителят по изслушването правилно стига до заключението, че не е обосновано да се отдаде предпочитание на закрилата на правото на защита жалбоподателите и по този начин да се приеме евентуалното нарушаване на сходните права на Degussa. […]“.
От точка 62 от обжалваното съдебно решение следва, че при претеглянето на засегнатите интереси Общият съд по същество приема, че правото на защита на жалбоподателите не може да има предимство спрямо правата на Degussa. В това отношение в точки 58 и 59 от обжалваното съдебно решение той приема, че зачитането на правото на защита на Degussa изисква да му се предостави възможност в хода на изслушването да се запознае незабавно със засягащите го обвинения, които могат да бъдат отправени от жалбоподателите, и да предостави устно отговор по тях.
От точка 55 от обжалваното съдебно решение, както и от точки 9 и 10 от настоящото решение следва, че доводите, които жалбоподателите искат да изложат при закрити врата, се отнасят до ролята на Degussa в периода след като то прехвърля SKW на SKW Holding. Нито в деня на изслушването, нито дори след това обаче Комисията не е водела производство срещу Degussa за този период.
Следователно трябва да се констатира, че при отказа да уважи искането на жалбоподателите да се организира изслушване при закрити врата служителят по изслушването е взел предвид правото на защита на Degussa, макар че то не е можело да се позове на тях в качеството си на трето лице по отношение на производството за този период.
В това отношение не е от значение обстоятелството, че определени факти, за които е щяла да бъде уведомена Комисията, в случай че беше уважила искането за изслушване при закрити врата, щели впоследствие да позволят Комисията да счита Degussa за отговорно за съответното нарушение за по-дълъг период от първоначално приетия, тъй като във всички случаи и както посочва генералният адвокат в точка 60 от своето заключение, в този случай Комисията би била длъжна да изпрати на това дружество допълнително изложение на възраженията, така че да му даде възможност да представи своето становище по тези обстоятелства.
Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото и е нарушил правото на изслушване на жалбоподателите, като е приел, че служителят по изслушването е могъл да откаже провеждането на изслушване при закрити врата, на основание че това изслушване щяло да наруши правото на защита на Degussa.
Въпреки това, съгласно постоянната практика на Съда, за да доведе нарушение на правото на защита до отмяна на оспорен акт, е необходимо при липсата на това нарушение резултатът от производството да е можел да бъде друг (в този смисъл вж. решение от 3 юли 2014 г., Kamino International Logistics и Datema Hellmann Worldwide Logistics,
C‑129/13 и C‑130/13
,
EU:C:2014:2041
, т.
и цитираната съдебна практика), като това обстоятелство подлежи на доказване от засегнатото предприятие (в този смисъл вж. решение от 29 юни 2006 г., SGL Carbon/Комисия,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, т.
).
В това отношение следва да се отбележи, че в точка 53 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че дори да се предположи, че твърденията на жалбоподателите относно влиянието на Degussa върху поведението на SKW са правилни, те са лишени от значение във връзка с въпроса за тяхната отговорност за спорното нарушение.
Жалбоподателите оспорват тази констатация, като изтъкват, че доказателството за продължаващия контрол от страна на Degussa върху SKW след продажбата му на SKW Holding все пак бил от естество да постави под въпрос решаващо влияние на последното дружество върху SKW, по-специално предвид факта, че SKW Holding е само финансов инвеститор извън бранша, който закупил търговско предприятие, специализирано в химическия сектор.
Тези доводи не могат да бъдат приети. Както по същество следва от точки 43, 119 и 120 от обжалваното съдебно решение, в рамките на направената от Общия съд преценка на фактите той констатира, че вменяването на спорното нарушение в отговорност на SKW Holding може във всички случаи да се направи въз основа на редица обстоятелства, които според Общия съд сами по себе си са достатъчни, за да обосноват заключението за упражняването на решаващо влияние от страна на SKW Holding върху SKW. Предвид тази констатация Общият съд може, без да допусне грешка при прилагането на правото по-специално в точки 48, 49 и 52 от обжалваното съдебно решение, към които препраща точка 53 от него, да заключи, че за да оспори вменяването в отговорност, SKW Holding трябва да докаже, че то самото не упражнява такова влияние, като не е от значение въпросът дали друго предприятие като Degussa упражнява решаващо влияние.
Доколкото жалбоподателите упрекват Общия съд, че е нарушил и „принципа за забрана за предварителна преценка на доказателствата“, техните доводи също не могат да бъдат уважени. Всъщност, като констатира, че дори да се приемат за верни, твърденията на жалбоподателите относно влиянието на Degussa върху поведението на SKW не са от значение във връзка с въпроса за тяхната отговорност за спорното нарушение, Общият съд не прави предварителна преценка на доказателствата, а само отхвърля техните доводи във връзка с влиянието на Degussa върху поведението на SKW, като при това предполага в полза на жалбоподателите, че това влияние е доказано.
Освен това следва да се отбележи, че в точки 214—228 от обжалваното съдебно решение, към които препраща точка 56 от него, Общият съд отказва да приеме, че е налице изтъкнатото от жалбоподателите основание, произтичащо от твърдения незаконен отказ на Комисията да признае, че спрямо тях са налице смекчаващи обстоятелства, които, както е видно от точка 53 от посоченото съдебно решение, те са възнамерявали да изложат при закрити врата.
Следователно жалбоподателите не са доказали, че при липсата на допуснатото нарушение резултатът от воденото срещу тях производство е можел да бъде различен.
Освен това от точки 31, 33 и 62 от обжалваното съдебно решение, чието съдържание се напомня в точка 15 от настоящото решение, следва, че след сключването на нов договор за доставка между SKW и Degussa, т.е. в момент, в който за жалбоподателите вече не е трудно да изложат своите доводи относно ролята на Degussa, им е предоставена възможност да представят писмено становище пред Комисията.
Следователно първото основание за обжалване трябва да се отхвърли.
От всички гореизложени съображения следва, че жалбата трябва да се отхвърли в нейната цялост.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
Съгласно член 138, параграф 1 от посочения процедурен правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като Комисията е поискала SKW и SKW Holding да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски и последните са загубили делото, те следва да бъдат осъдени да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Комисията.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда SKW Stahl-Metallurgie GmbH и SKW Stahl-Metallurgie Holding AG да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.