CELEX: 62015TJ0673
Lepinguväline vastutus
Liidu esindamine
Aegumine
Lõplikuks muutunud otsuse õiguslike tagajärgede olematuks muutmine
Hagiavalduse täpsustamine
Vastuvõetavus
Põhiõiguste harta artikkel 47
Kohtulahendi tegemise mõistlik aeg
Võrdne kohtlemine
Varaline kahju
Kantud kahju
Saamata jäänud tulu
Mittevaraline kahju
Põhjuslik seos

I.
Vaidluse taust
Guardian Industries Corp. ja hageja Guardian Europe Sàrl esitasid Üldkohtu kantseleisse 12. veebruaril 2008 saabunud hagi, millega vaidlustasid komisjoni 28. novembri 2007. aasta otsuse K(2007) 5791 (lõplik) [ELTL] artiklis [101] ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum nr COMP/39165 – Lehtklaas) (edaspidi „otsus K(2007) 5791“). Oma hagiavalduses palusid nad peamiselt, et Üldkohus tühistaks selle otsuse neid puudutavas osas ja vähendaks neile selle otsusega määratud trahvi summat.
Üldkohus jättis 27. septembri 2012. aasta otsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kõnealuse hagi rahuldamata.
Guardian Industries ja hageja esitasid 10. detsembril 2012 apellatsioonkaebuse 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) peale.
Euroopa Kohus tühistas 12. novembri 2014. aasta otsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) esiteks 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) osas, milles see lükkas tagasi väite, et Guardian Industriesile ja hagejale solidaarselt määratud trahvi summa arvutamisel on rikutud diskrimineerimiskeelu põhimõtet, ja mõistis kohtukulud välja viimati nimetatutelt. Teiseks tühistas Euroopa Kohus otsuse K(2007) 5791 artikli 2 osas, milles selles oli Guardian Industriesile ja hagejale solidaarselt määratud trahvi summaks ette nähtud 148000000 eurot. Kolmandaks määras Euroopa Kohus otsuse K(2007) 5791 artiklis 1 sedastatud rikkumise eest Guardian Industriesile ja hagejale solidaarselt määratud trahvi summaks 103600000 eurot. Neljandaks jättis Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse ülejäänud osas rahuldamata. Viiendaks otsustas Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
II.
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas 19. novembril 2015 Üldkohtu kantseleisse käesoleva hagi Euroopa Liidu vastu, mida esindavad Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Kohus.
Üldkohus suunas käesoleva kohtuasja 17. veebruaril 2016 kolmandale kojale laiendatud koosseisus.
Komisjon ja Euroopa Liidu Kohus esitasid vastavalt 16. veebruaril 2016 ja 18. veebruaril 2016 kostja vastuse.
Hageja esitas 22. aprillil 2016 repliigi. Euroopa Liidu Kohus ja komisjon esitasid vastavalt 25. mail 2016 ja 7. juunil 2016 vasturepliigi.
Üldkohus leidis 12. septembril 2016, et käesoleva kohtuasja ettevalmistamiseks ja lahendamiseks on kohtuasja eset arvestades vaja teha talle kättesaadavaks selle kohtuasja toimik, milles tehti 27. septembri 2012. aasta kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) (edaspidi „kohtuasi T‑82/08“). Seepärast otsustas Üldkohus kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames lisada käesoleva kohtuasja toimikule kohtuasja T‑82/08 toimiku.
14. detsembril 2016 palus Üldkohus hagejal esitada teatavad dokumendid ja vastata ühele küsimusele. Hageja täitis need nõuded määratud tähtaja jooksul.
Euroopa Liidu Kohus palus 16. detsembril 2016 edastada talle kohtuasja T‑82/08 toimik.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suuliselt esitatud küsimustele kuulati ära 11. jaanuari 2017. aasta kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
—
mõista liidult, mida esindavad komisjon ja Euroopa Liidu Kohus, Üldkohtu poolt kohtulahendi mõistliku aja jooksul tegemise nõude rikkumisega hagejale tekitatud kahju eest välja hüvitis, makstes talle allpool nimetatud summad, millele lisandub alates 12. veebruarist 2010 intress keskmise intressimääraga, mida asjassepuutuval ajal kohaldas Euroopa Keskpank (EKP) oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes, ning mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra:
—
936000 eurot garantiitasude eest;
—
1671000 eurot alternatiivkulude või saamata jäänud tulu eest;
—
14800000 eurot mittevaralise kahju eest;
—
mõista liidult, keda esindavad komisjon ja Euroopa Liidu Kohus, komisjoni ja Üldkohtu poolt võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega hagejale tekitatud kahju eest välja hüvitis, makstes talle allpool nimetatud summad, millele lisandub intress keskmise intressimääraga, mida asjassepuutuval ajal kohaldas EKP oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes, ning mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra:
—
1547000 eurot garantiitasude eest;
—
9292000 eurot alternatiivkulude või saamata jäänud tulu eest;
—
14800000 eurot mittevaralise kahju eest;
—
mõista kohtukulud välja kostjatelt.
Komisjon palub Üldkohtul:
—
jätta hagi tema vastu suunatud osas rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Euroopa Liidu Kohus palub Üldkohtul:
—
jätta kahju hüvitamise nõue vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata osas, mis puudutab enne 19. novembrit 2010 tekkinud kahju, ja osas, mis puudutab alternatiivkulude või saamata jäänud tuluga seotud varalise kahju hüvitamist;
—
jätta igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata kahju hüvitamise nõue nii varalise kui ka mittevaralise kahju hüvitamise osas;
—
teise võimalusena jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata varalist kahju puudutav kahju hüvitamise nõue ja mõista
ex aequo et bono
välja hüvitis mittevaralise kahju eest maksimaalses summas 5000 eurot;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
III.
Õiguslik käsitlus
A.
Vastuvõetavus
Komisjon ja Euroopa Liidu Kohus esitavad mitu vastuvõetamatuse väidet.
1.
Kohtulahendi mõistliku aja jooksul tegemise nõude väidetavale rikkumisele tugineva hüvitisenõude vastuvõetavus osas, milles see nõue on esitatud liidu vastu, mida esindab komisjon
Komisjon väidab, et kohtulahendi mõistliku aja jooksul tegemise (edaspidi „lahendi tegemise mõistlik aeg“) nõude väidetava rikkumise tõttu tekkinud kahju hüvitamise nõue on vastuvõetamatu osas, milles see on esitatud tema poolt esindatava liidu vastu, kuna hageja ei esita selle nõudega seoses ühtegi teda puudutavat väidet.
Sellega seoses olgu meenutatud, et kui tegemist on nõudega hüvitada kahju, mis on väidetavalt tekkinud seetõttu, et liidu kohus võib olla rikkunud nõudeid, mis on seotud kohtulahendi tegemisega mõistliku aja jooksul, esindab liitu Euroopa Liidu Kohus (vt kohtumäärused, 6.1.2015, Kendrion vs. Euroopa Liit,
T‑479/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:2
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2.2.2015, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne vs. Euroopa Liit,
T‑577/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:80
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega on nõue hüvitada kahju, mis hagejale väidetavalt tekkis kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamisega, vastuvõetamatu osas, milles see on suunatud liidu vastu, mida esindab komisjon.
2.
Aegumisel põhinev vastuvõetamatuse väide
Komisjon väidab, et nõue hüvitada kahju, mis hageja sõnul on tekkinud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, on vastuvõetamatu osas, milles see on suunatud liidu vastu, mida esindab komisjon. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 46 järgi oleks see nõue nimelt vastuvõetav üksnes siis, kui see puudutaks sellise kahju hüvitamist, mis on tekkinud vähem kui viis aastat enne käesolevas asjas hagi esitamist, seega pärast 19. novembrit 2010. Kuna aga hageja heidab Üldkohtule ette, et viimane ei tühistanud hiljemalt 12. veebruaril 2010 otsust K(2007) 5791 põhjusel, et otsusega on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet, tuleneb sellest hageja enda eelduste kohaselt, et väidetav kahju, mis on 12. veebruarist 2010 hilisem, on täielikult omistatav Euroopa Liidu Kohtule.
Euroopa Liidu Kohus väidab, et mõlemad väidetava kahju hüvitamise nõuded on aegunud enne 19. novembrit 2010 tekkinud kahju osas. Järelikult on kahju hüvitamise nõuded vastuvõetamatud osas, mis puudutab sellest kuupäevast varasemaid ajavahemikke.
Hageja väidab seoses nõudega hüvitada kahju, mis tekkis võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, et tema nõue tühistada osaliselt otsus K(2007) 5791 katkestas Euroopa Liidu põhikirja artiklis 46 sätestatud aegumise. Hageja ei nõustu ka Euroopa Liidu Kohtu väidetega seoses tema nõudega hüvitada lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamisega tekitatud kahju.
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 46, mida selle põhikirja artikli 53 esimese lõigu alusel kohaldatakse menetlusele Üldkohtus, sätestab järgmist:
„Liidu lepinguvälise vastutusega seotud asjade aegumistähtaeg on viis aastat vastutuse aluseks olevast sündmusest. Aegumistähtaeg katkeb, kui Euroopa Kohtus algatatakse menetlus või kui enne sellist menetlust esitab kannatanud pool avalduse asjakohasele liidu institutsioonile […]“.
Käesolevas asjas nõuab hageja selle kahju hüvitamist, mis talle väidetavalt tekkis esiteks menetluse kestuse tõttu kohtuasjas T‑82/08 ja teiseks võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise tõttu otsuses K(2007) 5791 ja 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Nende rikkumiste tagajärjel väidetavalt tekkinud varaline kahju seisneb hageja väitel esiteks selle trahvisumma kohta, mida kohe ei makstud, esitatud pangagarantiiga seotud tasude maksmises (edaspidi „pangagarantiiga seotud tasud“), ja teiseks saamata jäänud tulus, mis on seotud ühelt poolt komisjoni poolt trahvisumma selle osa pealt, mida Euroopa Kohus pidas 12. novembri 2014. aasta otsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetult sissenõutuks, tagasi makstud intresside ning teiselt poolt selle tulu, mida hageja oleks saanud, kui ta oleks komisjonile makstud summa – mille Euroopa Kohus tunnistas lõpuks alusetult sissenõutuks – investeerinud oma tegevusse (edaspidi „saamata jäänud tulu“), vahega. Lisaks nõuab hageja tema maine kahjustamise tõttu tekkinud mittevaralise kahju hüvitamist.
Esiteks tuleb hinnata selle nõude aegumist, mis käsitleb lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamisega tekitatud väidetava kahju hüvitamist, ning teiseks tuleb hinnata nende nõuete aegumist, mis puudutavad väidetavat kahju, mis hageja sõnul tekkis võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu.
a)
Kohtulahendi tegemise mõistliku aja väidetaval ületamisel põhineva kahju hüvitamise nõude aegumine
Sellises konkreetses olukorras, kui kahju hüvitamise nõudega taotletakse niisuguse kahju hüvitamist, mis väidetavalt tekkis lahendi tegemise mõistliku aja võimaliku järgimata jätmise tõttu, peab Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 46 sätestatud viieaastane aegumistähtaeg – kui otsusega on lõpetatud vaidlusaluse lahendi tegemise aeg – hakkama kulgema päevast, kui see otsus tehti. Nimelt on see kuupäev kindel kuupäev, mis on kindlaks määratud objektiivsete kriteeriumide alusel. See tagab õiguskindluse põhimõtte järgimise ja võimaldab hageja õiguste kaitset (kohtuotsus, 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne vs. Euroopa Liit,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, punkt
).
Käesolevas asjas palub hageja oma esimese nõudega, et hüvitataks väidetav kahju, mis tekkis kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamise tõttu. Kõnealune kohtuasi lõpetati 27. septembri 2012. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Aegumistähtaeg hakkas seega kulgema alates 27. septembrist 2012.
Peale selle esitas hageja käesolevas asjas hagi, mis niisiis katkestas aegumistähtaja kulgemise 19. novembril 2015, see tähendab enne Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 46 sätestatud viieaastase tähtaja möödumist.
Käesolevas asjas esitatud hagi ei ole seega aegunud osas, milles selle ese on nõue hüvitada väidetav kahju, mille on põhjustanud kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja võimalik ületamine.
Eeltoodut arvestades tuleb tagasi lükata Euroopa Liidu Kohtu esitatud vastuvõetamatuse väide, mille kohaselt nõue hüvitada kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamisega tekitatud kahju, on aegunud.
b)
Võrdse kohtlemise põhimõtte väidetaval piisavalt selgel rikkumisel põhinevate kahju hüvitamise nõuete aegumine
Vahet tuleb teha otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavalt piisavalt selgel rikkumisel põhineva nõude aegumise ja 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetaval piisavalt selgel rikkumisel põhineva nõude aegumise vahel.
1)
Otsuses K(2007) 5791 toime pandud väidetaval piisavalt selgel rikkumisel põhineva nõude aegumine
Kohtupraktikast nähtub, et kui liidu vastutus tuleneb teataval juhul üksikaktist, hakkab aegumistähtaeg kulgema, kui asjaomase otsuse tagajärjed tekivad isikutele, keda see otsus puudutab. Teistsugune lahendus seaks ohtu hagide iseseisvuse põhimõtte, seades kahju hüvitamise hagi menetluse sõltuvusse tühistamishagi tulemusest (kohtuotsus, 19.4.2007, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, punkt
; vt selle kohta ka kohtuotsus, 8.11.2012, Evropaïki Dynamiki vs. komisjon,
C‑469/11 P
,
EU:C:2012:705
, punkt
).
Esiteks tuleb kõigepealt seoses hageja väidetud varalise kahjuga nentida, et otsuse K(2007) 5791 väidetav kahjulik mõju tekkis hagejale igal juhul alates kõnealuse otsuse, millega hagejale määrati trahv, vastuvõtmisest. Vastupidi hageja väidetele ei saanud ka aegumistähtaega katkestada tema nõue tühistada osaliselt otsus K(2007) 5791. Aegumistähtaja kulgema hakkamise seisukohast ei oma tegelikult tähtsust asjaolu, et liidu õigusvastane tegevus tuvastati kohtuotsusega (vt selle kohta kohtuotsus, 19.4.2007, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, punkt
).
Seega oleks hageja saanud esitada hagi liidu lepinguvälise vastutuse tuvastamiseks sel põhjusel, et komisjon on otsuses K(2007) 5791 väidetavalt rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet alates sellest hetkest, kui väidetava kahju põhjus oli kindlalt selgunud, seega käesolevas asjas alates trahvisummast ühe osa kohta pangagarantii väljastamisest ja trahvisummast teise osa maksmisest (vt selle kohta kohtuotsus, 19.4.2007, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, punkt
).
Peale selle hakkas aegumistähtaeg kulgema hetkest, kui väidetav varaline kahju oli tegelikult tekkinud, see tähendab hetkest, kui käesolevas asjas tekkisid pangagarantiiga seotud kulud ja ilmnes saamata jäänud tulu (vt selle kohta kohtuotsused, 19.4.2007, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, punkt
, ja 17.7.2008, komisjon vs. Cantina sociale di Dolianova jt,
C‑51/05 P
,
EU:C:2008:409
, punkt
).
Seega, kui eeldada, et tõendatud on hageja väidetud varaline kahju, mis seisneb pangagarantiiga seotud tasude maksmises ja saamata jäänud tulus, mis tekkisid põhjusel, et komisjon väidetavalt rikkus otsuses K(2007) 5791 piisavalt selgelt võrdse kohtlemise põhimõtet, siis ilmnes see varaline kahju pangagarantiiga seotud tasude esmakordsel maksmisel ja viidatud saamata jäänud tulu ilmnema hakkamisel, see tähendab rohkem kui viis aastat enne käesoleva hagi esitamist.
Hageja väidetud varaline kahju koosneb ühelt poolt summadest, mida ta pidi pangale garantii väljastamiseks maksma, ja teiselt poolt eespool punktis 24 mainitud saamata jäänud tulust. Kuid toimiku materjalidest nähtub ka, et väidetava varalise kahju summa suurenes proportsionaalselt möödunud päevade arvuga.
Järelikult on hageja väidetud varaline kahju oma olemuselt jätkuv.
Lõpuks tuleb märkida, et jätkuva kahju puhul on Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 46 sätestatud aegumine kohaldatav aegumist katkestava toimingu kuupäevale eelneva enam kui viieaastase ajavahemiku suhtes, ilma et see mõjutaks hilisematel ajavahemikel tekkinud võimalikke õigusi (kohtuotsus, 21.4.2005, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, punkt
; vt ka kohtuotsus, 16.12.2015, Chart vs. Euroopa välisteenistus,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega, kuna hageja esitas käesolevas asjas oma hagi ja katkestas niisiis aegumistähtaja 19. novembril 2015, on nõue hüvitada varaline kahju, mis on väidetavalt tekkinud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavalt piisavalt selge rikkumise tõttu otsuses K(2007) 5791, aegunud selles osas, milles see puudutab enne 19. novembrit 2010 tekkinud varalist kahju.
Mis puudutab teiseks väidetavat mittevaralist kahju, mis seisneb hageja maine kahjustamises, siis tuleb rõhutada, et tema hagis esitatud väite kohaselt tekkis kõnealune kahju otsuse K(2007) 5791 vastuvõtmise kuupäeval ehk 28. novembril 2007.
Lisaks tuleb märkida, et kuigi maine kahjustamist võib esineda erinevates vormides, on see üldiselt kahju, mis iga päev uueneb ja pikeneb seni, kuni ei ole lõpetatud sellise rikkumise oletatavat põhjust. Nii on see eelkõige siis, kui maine väidetava kahjustamise allikaks on komisjoni otsus, mis kõigepealt võeti vastu ja tehti siis avalikuks pressiteates ning seejärel avaldati Euroopa Liidu Teatajas kokkuvõtte kujul.
Järelikult on hageja viidatud maine kahjustamise tõttu tekkinud mittevaraline kahju, mis tuleneb komisjoni poolt otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavast piisavalt selgest rikkumisest, oma olemuselt jätkuv.
Seega on eespool punktis 39 nimetatud kohtupraktika kohaselt kahju hüvitamise nõue aegunud osas, milles see puudutab enne 19. novembrit 2010 toimunud maine kahjustamise hüvitamist.
Kolmandaks tuleb tagasi lükata komisjoni argumendid, et hageja enda eelduste kohaselt on väidetav kahju, mis on 12. veebruarist 2010 hilisem, täielikult omistatav Euroopa Liidu Kohtule. Nimelt põhineb ühelt poolt selline argumentatsioon hageja esitatud kirjalike dokumentide sisu vääral tõlgendusel. Teiselt poolt ei olnud Üldkohus enne 27. septembrit 2012 lahendanud otsuse K(2007) 5791 õiguspärasuse küsimust võrdse kohtlemise põhimõtte aspektist.
Eeltoodut arvestades on hageja nõue hüvitada varaline ja mittevaraline kahju, mis talle tekkis seetõttu, et komisjon väidetavalt rikkus otsuses K(2007) 5791 piisavalt selgelt võrdse kohtlemise põhimõtet, aegunud osas, milles see puudutab enne 19. novembrit 2010 tekkinud kahju.
2)
27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (T‑82/08) toime pandud väidetaval piisavalt selgel rikkumisel põhineva nõude aegumine
Olgu märgitud, et väidetav kahju, mis tekkis 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, tekkis igal juhul pärast selle kohtuotsuse kuulutamist.
Seega, kuna kahju hüvitamise hagi esitati 19. novembril 2015, ei ole käesolev nõue, mis esitati vähem kui viis aastat pärast 27. septembri 2012. aasta kohtuotsust Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), aegunud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 46 tähenduses.
Järelikult ei ole nõue hüvitada väidetav kahju, mis tekkis 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, aegunud.
3.
Väide, et nõue on vastuvõetamatu, kuna väidetava saamata jäänud tulu hüvitamine muudaks olematuks lõplikuks muutunud otsuse õiguslikud tagajärjed
Komisjon ja Euroopa Liidu Kohus väidavad, et hageja nõuded hüvitada eespool punktis 24 viidatud saamata jäänud tulu, tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Nimelt tasus liit pärast 12. novembri 2014. aasta kohtuotsust Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) hagejale juba intressi summas 988620 eurot. Kui aga hageja leidis, et see summa ei ole piisav, siis oleks ta pidanud esitama komisjoni 2014. aasta detsembris tehtud otsuse peale, millega see intress kindlaks määrati, tühistamishagi, mida hageja aga ei teinud.
Komisjon väidab veel, et pärast 12. novembri 2014. aasta kohtuotsust Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) tasus ta hagejale intressi tema 29. oktoobri 2012. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 1268/2012, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL, Euratom) nr 966/2012 (mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju) kohaldamise eeskirju (
ELT 2012, L 362, lk 1
), artikli 90 lõike 4 kohaselt. Vastavalt sellele sättele peab tagasimakstava summa suurus piirduma põhjendamatult sisse nõutud trahvi summa ja sellelt kogunenud intressiga vastavalt nimetatud määruse artikli 90 lõikele 2, milles on nõutud, et neid rahalisi vahendeid investeeritakse ettevaatlikult ja seega suhteliselt tagasihoidliku tootlusega. Hageja ei ole aga vaidlustanud delegeeritud määruse nr 1268/2012 artikli 90 lõiget 4 õigusvastasuse vastuväitega, mis on esitatud ELTL artikli 277 alusel.
Hageja vaidleb nendele väidetele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktikas on leitud, et liidu institutsioonide tegevusest või tegevusetusest tuleneva liidu lepinguvälise vastutusega seonduv kahju hüvitamise hagi on võrreldes teiste hagidega iseseisev õiguskaitsevahend, millel on õiguskaitsevahendite süsteemis oma eriline ülesanne, ning selle kasutamise tingimused on ette nähtud selle eripärast eesmärki arvestades (kohtuotsused, 28.4.1971, Lütticke vs. komisjon,
4/69
,
EU:C:1971:40
, punkt
; 12.4.1984, Unifrex vs. komisjon ja nõukogu,
281/82
,
EU:C:1984:165
, punkt
, ja 10.7.2014, Nikolaou vs. kontrollikoda,
C‑220/13 P
,
EU:C:2014:2057
, punkt
).
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et komisjon maksis 2014. aasta detsembris tagasi trahvisummast selle osa, mille hageja oli maksnud, kuid mille sissenõudmise tunnistas Euroopa Kohus 12. novembri 2014. aasta otsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) lõpuks alusetuks. Lisaks sellele maksis komisjon sellelt summalt 988620 eurot intressi.
Seega, kui komisjon maksis 2014. aasta detsembris koos intressiga tagasi trahvisummast selle osa, mis tunnistati 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetult sissenõutuks, siis täitis see institutsioon kõnealust kohtuotsust vastavalt delegeeritud määruse nr 1268/2012 artikli 90 lõikele 4, mis näeb eelkõige ette, et kui kõik õiguskaitsevahendid on ammendatud ja trahv või rahaline karistus on tühistatud või selle summat on vähendatud, makstakse asjaomasele kolmandale isikule tagasi põhjendamatult sisse nõutud summad ja nendelt teatud juhtudel kogunenud intress.
ELTL artikli 266 teine lõik näeb aga sisuliselt ette, et tühistatud õigusakti vastu võtnud institutsiooni kohustus võtta õigusakti tühistanud kohtuotsuse täitmiseks vajalikke meetmeid ei mõjuta ELTL artikli 340 teise lõigu kohaldamisest tuleneda võivaid kohustusi.
Peale selle on Üldkohus juba leidnud, et ELTL artikkel 266 paneb haldusasutusele kohustuse hüvitada täiendav kahju, mis võib teataval juhul tühistatud õigusvastase akti tagajärjel tekkida, ainult siis, kui ELTL artikli 340 teises lõigus sätestatud tingimused on täidetud (kohtumäärus, 12.12.2007, Atlantic Container Line jt vs. komisjon,
T‑113/04
, ei avaldata,
EU:T:2007:377
, punkt
).
Kuid käesolevas asjas väidab hageja, kes tugineb muu hulgas otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte piisavalt selgele rikkumisele, just seda, et ELTL artikli 340 teise lõigu tingimused on täidetud ning et käesoleva hagi eesmärk on hinnata, kas see on nii.
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et hageja ei väida, et komisjoni 2014. aasta detsembris võetud meede, millega ta tasus hagejale intressi, oli õigusvastane.
Teiseks ei ole käesolevas kohtuasjas esitatud kahju hüvitamise hagi eesmärk panna hageja rahaliselt tagasi sellesse olukorda, milles ta oleks olnud, kui komisjon ei oleks 2014. aasta detsembris seda meedet võtnud. Teisisõnu ei ole käesoleval hagil sama eesmärk, kui oleks 2014. aasta detsembri meetme peale esitatud tühistamishagil.
Ühelt poolt taotleb hageja nimelt eespool punktis 24 nimetatud saamata jäänud tulu hüvitamist. Seega ei taotle ta trahvisummast selle osa, mille sissenõudmine tunnistati 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetuks, hüvitamist, ega ka nende intresside maksmist, mis kogunesid selle summa pealt ajal, kui see oli komisjoni käsutuses.
Teiselt poolt ei saa 2014. aasta detsembri meetme võimalik tühistamine tuua kaasa seda, et hagejale makstakse väidetava saamata jäänud tuluga võrdne summa ja seega summa, mis on suurem, kui komisjoni poolt hüvitatud intressid.
Seega tuleb tuvastada, et käesolevas asjas nõuab hageja sellise kahju hüvitamist, mis ühelt poolt erineb kahjust, mis tuleneks 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) mittenõuetekohasest täitmisest, ja mis teiselt poolt lisandub summadele, mis komisjon hüvitas 2014. aasta detsembris.
Hageja esitatud kahju hüvitamise nõudel ei ole väidetavat saamata jäänud tulu puudutavas osas niisiis sama eset ega sama toimet, nagu oleks võimalikul tühistamishagil komisjoni 2014. aasta detsembris võetud meetme peale, ning seda ei saa seega tunnistada menetluse kuritarvitamise tõttu vastuvõetamatuks.
Seega tuleb väide, et nõue on vastuvõetamatu, kuna väidetava saamata jäänud tulu hüvitamine muudaks olematuks lõplikuks muutunud otsuse õiguslikud tagajärjed, tagasi lükata.
4.
Vastuvõetamatuse väide, mille kohaselt on hagi väidetava mittevaralise kahju hüvitamise nõuet puudutavas osas ebaselge ja ebatäpne
Komisjon väidab, et väidetava mittevaralise kahju hüvitamise nõue on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna hagi sisaldab üksnes ebamääraseid ja tõendamata väiteid, mille kohaselt hagejale määratud trahv stigmatiseeris teda põhjendamatult, luues täiesti petliku mulje tema rollist konkurentsieeskirjade rikkumisel.
Ometi on hagis täpsustatud, et väidetav stigmatiseerimine tulenes asjaolust, et hagejale otsuses K(2007) 5791 määratud trahv oli kõige suurem, kuigi ta oli lehtklaasi tootjatest kõige väiksem ja tema osalemine kartellikokkuleppes oli kõige lühem. Hageja järeldab eelnevast, et sellel ajavahemikul, mis jäi otsuse K(2007) 5791 vastuvõtmise kuupäeva ja hagejale määratud trahvi vähendanud 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) vahele, arvasid kolmandad isikud, et hagejal on eriline vastutus lehtklaasi turul sõlmitud kartellikokkuleppes.
Seega sisaldab hagi piisavalt selgeid ja täpseid andmeid hagejale väidetavalt tekkinud mittevaralise kahju kohta. Need andmed võimaldasid komisjonil ühelt poolt mõista hageja argumentatsiooni ja teiselt poolt valmistada ette enda kaitset. Peale selle võimaldavad need andmed ka Üldkohtul hagi kohta otsust teha.
Komisjoni esitatud vastuvõetamatuse väide, et hagi on väidetava mittevaralise kahju hüvitamise nõuet puudutavas osas ebaselge ja ebatäpne, tuleb seega tagasi lükata.
5.
Järeldus vastuvõetavuse kohta
Esiteks on nõue hüvitada kahju, mis tekkis kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamise tõttu, vastuvõetamatu osas, milles see on suunatud liidu vastu, mida esindab komisjon.
Teiseks on nõue hüvitada kahju, mis on tekkinud seetõttu, et komisjon väidetavalt rikkus otsuses K(2007) 5791 piisavalt selgelt võrdse kohtlemise põhimõtet, aegunud selles osas, milles see puudutab enne 19. novembrit 2010 väidetavalt tekkinud varalist ja mittevaralist kahju.
Küll aga ei ole aegunud nõuded hüvitada kahju, mis tekkis 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu ja kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamise tõttu.
Kolmandaks tuleb tagasi lükata vastuvõetamatuse väited, et väidetava saamata jäänud tulu hüvitamine muudaks olematuks lõplikuks muutunud otsuse õiguslikud tagajärjed, ja vastuvõetamatuse väide, et hagi on väidetava mittevaralise kahju hüvitamise nõuet puudutavas osas ebaselge ja ebatäpne.
B.
Sisulised küsimused
ELTL artikli 340 teine lõik sätestab, et lepinguvälise vastutuse korral heastab liit kõik oma institutsioonide või oma teenistujate poolt ülesannete täitmisel tekitatud kahjud vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb ELTL artikli 340 teisest lõigust, et liidu lepinguvälise vastutuse tekkimine ja võimalus kasutada õigust saada tekitatud kahju eest hüvitist sõltuvad mitme tingimuse täidetusest: institutsioonidele etteheidetava tegevuse õigusvastasus, kahju tegelik tekkimine ning põhjusliku seose esinemine selle tegevuse ja väidetava kahju vahel (kohtuotsused, 29.9.1982, Oleifici Mediterranei vs. EMÜ,
26/81
,
EU:C:1982:318
, punkt
, ja 9.9.2008, FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon,
C‑120/06 P ja C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, punkt
).
Kui üks nendest tingimustest ei ole täidetud, tuleb hagi tervikuna jätta rahuldamata, ilma et oleks vaja hinnata teisi liidu lepinguvälise vastutuse tingimusi (kohtuotsus, 14.10.1999, Atlanta vs. Euroopa Ühendus,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
, punkt
; vt selle kohta ka kohtuotsus, 15.9.1994, KYDEP vs. nõukogu ja komisjon,
C‑146/91
,
EU:C:1994:329
, punkt
). Lisaks ei ole liidu kohtul kohustust hinnata neid tingimusi kindlas järjekorras (kohtuotsus, 18.3.2010, Trubowest Handel ja Makarov vs. nõukogu ja komisjon,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, punkt
; vt selle kohta ka kohtuotsus, 9.9.1999, Lucaccioni vs. komisjon,
C‑257/98 P
,
EU:C:1999:402
, punkt
).
Käesolevas asjas palub hageja selle kahju hüvitamist, mis talle tekkis esiteks otsuses K(2007) 5791 ja 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu ning teiseks kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamise tõttu.
1.
Nõuded hüvitada kahju, mis tekkis hagejale otsuses K(2007) 5791 ja 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu
Esiteks tuletab hageja meelde, et komisjon ei võtnud otsuses K(2007) 5791 arvesse vertikaalselt integreeritud lehtklaasi tootjate ettevõtjasisest müüki, kui ta arvutas neile tootjatele määratud trahvisummad. Lisaks sellele rõhutab hageja, et Euroopa Kohus tühistas 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise tõttu otsuse K(2007) 5791. Neil asjaoludel palub hageja hüvitada kahju, mis talle tekkis otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu.
Teiseks tuletab hageja meelde, et 27. septembri 2012. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) jäeti tema hagi otsuse K(2007) 5791 peale rahuldamata, kuigi ta palus selles hagis talle määratud trahvisumma vähendamist diskrimineerimise tõttu, mis põhjustati sellega, et vertikaalselt integreeritud lehtklaasi tootjatele trahvi määramisel ei arvestatud sisemüügiga. Lisaks sellele rõhutab hageja, et Euroopa Kohus tühistas 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise tõttu 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Neil asjaoludel palub hageja hüvitada kahju, mis talle tekkis 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu.
a)
Nõue hüvitada kahju, mis tekkis otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu
Hageja väidab, et komisjoni poolt otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetav piisavalt selge rikkumine tekitas talle varalist ja mittevaralist kahju, mis tuleb hüvitada.
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab kahju, mille hüvitamist liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamise hagiga nõutakse, olema tegelik ja kindel, mida peab tõendama hageja (vt kohtuotsus, 9.11.2006, Agraz jt vs. komisjon,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Viimane peab esitama veenvad tõendid nii tema väidetud kahju olemasolu kui ka suuruse kohta (vt kohtuotsus, 16.9.1997, Blackspur DIY jt vs. nõukogu ja komisjon,
C‑362/95 P
,
EU:C:1997:401
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Samuti väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab ELTL artikli 340 teises lõigus nõutud põhjusliku seose tingimus piisavalt otsest põhjuslikku seost institutsioonide tegevuse ja kahju vahel (kohtuotsused, 18.3.2010, Trubowest Handel ja Makarov vs. nõukogu ja komisjon,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, punkt
, ja 14.12.2005, Beamglow vs. parlament jt,
T‑383/00
,
EU:T:2005:453
, punkt
; vt selle kohta ka kohtuotsus, 4.10.1979, Dumortier jt vs. nõukogu,
64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79
,
EU:C:1979:223
, punkt
). Hageja peab tõendama põhjusliku seose olemasolu etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel (vt kohtuotsus, 30.9.1998, Coldiretti jt vs. nõukogu ja komisjon,
T‑149/96
,
EU:T:1998:228
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nendest põhimõtetest lähtudes tuleb hinnata hageja nõude põhjendatust.
1)
Väidetav varaline kahju ja oletatav põhjuslik seos
Hageja väidab, et otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetav piisavalt selge rikkumine tekitas talle kahte liiki varalist kahju, milleks esiteks on pangagarantiiga seotud tasude maksmise tõttu tekkinud kahju ja teiseks eespool punktis 24 viidatud saamata jäänud tulus seisnev kahju.
i)
Sissejuhatavad märkused
Hagejale oma otsust K(2007) 5791 edastades teatas komisjon, et kui hageja pöördub Üldkohtusse või Euroopa Kohtusse, ei alustata kõnealuse otsusega määratud trahvisumma sissenõudmist nii kaua, kui kohtuasi on pooleli, eeldusel et enne maksetähtaja möödumist järgitakse kahte tingimust. Komisjoni 23. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2342/2002, millega kehtestatakse Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust käsitleva nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT 2002, L 357, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/04, lk 145), artikli 86 lõike 5 kohaselt olid need kaks tingimust järgmised: esiteks pidi komisjoni nõue kandma alates maksetähtaja möödumisest 5,64‑protsendilist viivitusintressi, teiseks tuli enne maksetähtpäeva esitada pangagarantii, mida komisjon aktsepteerib ning mis katab korraga nii võla kui ka intressi või võla suurendamise.
Hageja selgitab käesolevas asjas esitatud hagis, et otsusega K(2007) 5791 kohustati teda maksma trahvi summas 148000000 eurot. Ta väidab, et kõigepealt maksis ta kohe ära 111000000 eurot ja esitas ülejäänud 37000000 euro kohta pangagarantii. Hageja sõnul tühistas ta seejärel pangagarantii alates 2. augustist 2013 ja maksis komisjonile 37000000 eurot koos viivitusintressiga määras 5,64%, seega kokku 48263003 eurot. Hageja rõhutab, et lõpuks ilmnes pärast 12. novembri 2014. aasta kohtuotsust Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), millega vähendati trahvisummat 44400000 euro võrra, et kohandatud trahv 103600000 eurot oli juba algusest peale 111000000 euro maksmisega ära makstud. Selle tulemusel maksis komisjon hagejale hüvitiseks 55663003 eurot, millele lisandus intress summas 988620 eurot. Summa 55663003 eurot saadi nii, et esiteks lisati komisjonile pärast pangagarantii tühistamist makstud summa, see tähendab 48263003 eurot, ja teiseks lisati 7400000 eurot. Viimati nimetatud summa vastab kohe makstud 111000000 eurole, millest tuleb lahutada lõpuks maksta tulnud trahvisumma ehk 103600000 eurot.
ii)
Pangagarantiiga seotud tasude väidetav maksmine ja oletatav põhjuslik seos
Hageja rõhutab, et ta maksis ajavahemikul 4. märtsist 2008, see tähendab pangagarantii kehtima hakkamise kuupäevast, kuni 2. augustini 2013, see tähendab kõnealuse garantii tühistamise jõustumise kuupäevani, pangagarantiiga seotud tasusid kokku 1547000 eurot. Need kulud tekkisid võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise tõttu. Kui komisjon oleks nimelt määranud otsuses K(2007) 5791 trahvisummaks kohe 103600000 eurot, poleks pangagarantiid olnud kunagi vajagi. Kui Euroopa Kohus ei peaks selle põhjendusega nõustuma, siis tuleks hageja arvates ikkagi maksta talle 1268935 eurot hüvitist, mis vastaks pangagarantiiga seotud tasudele, mis ta maksis ajavahemikul 12. veebruarist 2010, see tähendab kuupäevast, mil Üldkohus oleks pidanud tegema otsuse kohtuasjas T‑82/08, kuni 2. augustini 2013, see tähendab garantii tühistamise jõustumise kuupäevani.
Komisjon vaidleb nendele väidetele vastu.
Käesolevas asjas tuleb rõhutada, et hagejal, kes esitas otsuse K(2007) 5791 peale hagi, oli järgmine valik: kas maksta trahv selle sissenõutavaks muutumisel, tingimusel et vajaduse korral tuleb maksta ka viivitusintress komisjoni poolt otsuses K(2007) 5791 kindlaks määratud määras, või paluda otsuse täitmise peatamist vastavalt EÜ artiklile 242 ja Üldkohtu 2. mai 1991. aasta kodukorra artiklile 104 ja sellele järgnevatele artiklitele, või lasta väljastada pangagarantii, mis tagaks trahvi ja viivitusintressi maksmise komisjoni poolt kindlaks määratud tingimuste kohaselt (vt selle kohta kohtuotsused, 14.7.1995, CB vs. komisjon,
T‑275/94
,
EU:T:1995:141
, punkt
, ja 21.4.2005, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, punkt
).
Hageja otsus tellida otsusega K(2007) 5791 määratud trahvi ühe osa kohta pangagarantii ja maksta trahv ülejäänud osas ära, oli tema enda vaba valik ja selleks ei olnud tal mingit kohustust. Teisisõnu ei takistanud miski hagejat tasumast kogu trahvisumma otsuses K(2007) 5791 määratud tähtaja möödumisel, hoolimata sellest, et ta esitas selle otsuse peale Üldkohtule hagi (vt selle kohta kohtuotsus, 8.7.2008, Knauf Gips vs. komisjon,
T‑52/03
, ei avaldata,
EU:T:2008:253
, punkt
).
Samas nähtub hagist, et hageja otsustas pärast otsuse K(2007) 5791 vastuvõtmist, et ta ei täida täies ulatuses oma trahvi kohe maksmise kohustust, vaid esitab vastavalt komisjoni pakutud võimalusele trahvisumma ühe osa suhtes pangagarantii.
Seega ei ole põhjendatud hageja väide, et tema makstud, pangagarantiiga seotud tasud tulenevad otseselt otsuse K(2007) 5791 õigusvastasusest. Nimelt tuleneb tema väidetud kahju otseselt ja määravalt tema enda – pärast otsuse K(2007) 5791 vastuvõtmist – tehtud valikust mitte täita oma kohustust tasuda trahv täies ulatuses. Kui hageja oleks otsustanud tasuda kohe kogu trahvisumma, oleks ta vältinud pangagarantiiga seotud tasude maksmist trahvisumma veel tasumata osalt (vt selle kohta kohtuotsus, 21.4.2005, Holcim (Deutschland) vs. komisjon,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, punktid
ja
; kohtumäärused, 12.12.2007, Atlantic Container Line jt vs. komisjon,
T‑113/04
, ei avaldata,
EU:T:2007:377
, punkt
, ja 4.9.2009, Inalca ja Cremonini vs. komisjon,
T‑174/06
, ei avaldata,
EU:T:2009:306
, punktid
ja
).
Seega tuleb järeldada – ilma et oleks vaja võtta seisukohta komisjoni argumendi suhtes, et hageja võis aidata endale kahju tekkimisele kaasa –, et puudub piisavalt otsene põhjuslik seos otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise ja pangagarantiiga seotud tasude maksmise vahel.
Järelikult tuleb jätta rahuldamata nõue hüvitada otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu väidetavalt tekkinud varaline kahju, mis seisneb pangagarantiiga seotud tasude maksmises.
iii)
Väidetav saamata jäänud tulu ja oletatav põhjuslik seos
Kõigepealt selgitab hageja, et intressid, mille komisjon hüvitas trahvisumma selle osa pealt, mis lõpuks tunnistati 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetult sissenõutuks, olid 988620 eurot kogu ajavahemiku eest alates 2008. aasta märtsist kuni 2014. aasta novembrini.
Seejärel väidab hageja, et nende intresside summa on väga väike võrreldes tuluga, mille ta oleks võinud saada, kui ta oleks selle summa, mille Euroopa Kohus tunnistas lõpuks alusetult sissenõutuks, investeerinud komisjonile maksmise asemel oma tegevusse. Selle väite toetuseks esitab hageja ühe audiitor- ja nõustamisühingu aruande, milles on arvutatud tema kapitali kaalutud keskmine hind. Kapitali kaalutud keskmise hinna kasutamine põhineb hageja sõnul tõsiasjal, et äriühing peab teenima vähemalt tema kapitali hinna, mis on minimaalne tootlus, mida investorid nõuavad selleks, et investeerida pigem sellesse kui mõnda teise äriühingusse. Kui aga kohaldada niimoodi kindlaks määratud hageja kapitali kaalutud keskmise hinna ekstreemväärtuste keskmist 7400000 euro suhtes ajavahemikus 4. märtsist 2008 kuni 27. juulini 2013 ning seejärel 48263003 euro suhtes ajavahemikus 27. juulist 2013 kuni 12. novembrini 2014, oleks hageja teeninud vähemalt 10281000 eurot. Seega, kuna komisjoni poolt 2014. aasta detsembris makstud intressid olid ligikaudu 989000 eurot, jäi hagejal järelikult saamata tulu summas 9292000 eurot.
Lõpuks väidab hageja, et kahtlust ei ole selles, et kui otsuses K(2007) 5791 ei oleks pandud toime võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, oleks tulu saamata jäämine ära hoitud.
Komisjon vaidleb nendele väidetele vastu.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et kodukorra artiklis 89 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames palus Üldkohus hagejal esitada dokumentaalsed tõendid, et tõendada komisjonile 2008. märtsis 111000000 euro ja 2013. aasta juulis 48263003 euro maksmist, nagu hagis väidetud.
Kuid esiteks nähtub selle palve vastusena hageja esitatud dokumentidest, et 2008. aasta märtsis ei maksnud komisjonile 20000000 eurot mitte hageja, vaid Guardian Industries.
Teiseks näitavad hageja esitatud dokumendid, et hageja maksis tõepoolest 2008. aasta märtsis komisjonile 91000000 eurot. Kuid enne selle makse tegemist, nimelt alates 2008. aasta jaanuarist, oli hageja sõlminud iga oma seitsme tegutseva tütarettevõtjaga kokkuleppe, mis nägi ette, et iga tütarettevõtja kannab alates 31. detsembrist 2007 nii raamatupidamislikust kui ka finantsilisest aspektist ühe osa otsuses K(2007) 5791 määratud trahvisummast. Peale selle jagati 2008. aasta detsembris hageja ja tema tütarettevõtjate vahel sõlmitud kokkulepetega lõplikult tütarettevõtjate vahel hageja makstud 91000000 eurot.
Kolmandaks nähtub hageja esitatud dokumentidest, et 2013. aasta juulis maksid seitse hageja tegutsevat tütarettevõtjat igaüks otse komisjonile ühe osa 48263003 eurost.
Eeltoodust järeldub, et hageja ei kandnud isiklikult neid kulusid, mis on seotud otsuses K(2007) 5791 määratud trahvi maksmisega. Hageja ei saa seega ilmselgelt väita, et talle on tekkinud tegelik ja kindel kahju, mis seisneb ühelt poolt intresside, mille komisjon hüvitas trahvisumma selle osa pealt, mis lõpuks tunnistati 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetult sissenõutuks, ja teiselt poolt selle tulu vahes, mille ta oleks võinud saada, kui ta oleks kõnealuse summa investeerinud komisjonile maksmise asemel oma tegevusse.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja esitatud argument, et ühelt poolt käsitati Guardiani otsuses K(2007) 5791 ühe ettevõtjana ja teiselt poolt maksid need summad ettevõtjale Guardian kuuluvad üksused.
Esiteks ei ole hageja nimelt esitanud ühtegi dokumenti, mis volitaksid teda esindama käesoleva hagi raames tema seitset tegutsevat tütarettevõtjat, kellest igaüks maksis osa otsusega K(2007) 5791 määratud trahvisummast.
Teiseks ei ole hageja esitanud ka dokumenti, mis volitaks teda esindama käesoleva hagi raames Guardian Industriest. Sellega seoses ei saa hageja tugineda ettevõttesisesele memorandumile, mis hageja sõnul kannab 15. novembri 2015. aasta kuupäeva ja mille talle saatis Guardian Industries. Sellele memorandumile ei ole nimelt alla kirjutanud Guardian Industriesi seaduslikud esindajad. Lisaks ei anta selles memorandumis hagejale sõnaselget volitust esindada Guardian Industriest käesolevas menetluses. Kõnealuses memorandumis on üksnes ette nähtud, et kui hageja saab pangagarantiiga seotud tasude eest hüvitist, maksab ta Guardian Industriesile 18% sellest hüvitisest. Lõpuks tuleb lisada, et vastutuse jagamise kokkulepe, mille Guardian Industries ja hageja omavahel 2008. aasta märtsis sõlmisid, ei oma käesolevas asjas tähtsust, kuna see puudutab komisjoni määratud trahvi, mitte käesolevat kahju hüvitamise hagi.
Järelikult tuleb nõue hüvitada otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavalt piisavalt selge rikkumise tõttu hagejal saamata jäänud tulu, jätta rahuldamata.
2)
Väidetav mittevaraline kahju ja oletatav põhjuslik seos
Hageja väidab, et alates 28. novembrist 2007, mis on otsuse K(2007) 5791 kuupäev, kuni 12. novembrini 2014, mil kuulutati kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), tekitas kõnealuses komisjoni otsuses toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine väära mulje hageja rolli kohta konkurentsieeskirjade rikkumises. See maine kahjustamine tuleb hüvitada hüvitisega, mis moodustab 10% hagejale esialgu määratud trahvi summast.
Komisjon vaidleb nendele väidetele vastu.
Sellega seoses tuleb märkida, et väidetav maine kahjustamine ei ole seotud väära muljega selle kohta, et hageja osales konkurentsieeskirjade rikkumises. Peale selle paluti Üldkohtule kohtuasjas T‑82/08 esitatud hagis tühistada otsus K(2007) 5791 ainult osaliselt. Ka apellatsioonkaebuses, mille hageja esitas kohtuasjas, milles tehti 12. novembri 2014. aasta kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), ei vaidlustanud ta Üldkohtu hinnanguid, millega see kohus jättis nimetatud osalise tühistamise nõude rahuldamata.
Seega seisneks väidetav maine kahjustamine ainult selles, et otsus K(2007) 5791 tekitas väära mulje hageja rollist rikkumises, milles ta tegelikult osales. Väär mulje tuleneks asjaolust, et hagejale määratud trahv oli suurem kui teistele rikkumises osalenutele määratud trahv (vt punkt 67 eespool).
Kuid esiteks ei kinnita hageja argumente tõendid, mis näitaksid, et otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavalt piisavalt selge rikkumine võis rikkumise raskuse tõttu mõjutada hageja mainet rohkem kui kartellikokkuleppes osalemisega seotud mõju.
Neil asjaoludel ei tõenda hageja, et otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavalt piisavalt selge rikkumine võis põhjustada hageja maine kahjustamise.
Teiseks, kui eeldada, et otsuses K(2007) 5791 seoses hagejale määratud trahvi summa arvutamisega toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetav piisavalt selge rikkumine kahjustas hageja mainet, siis tuleb tõdeda, et arvestades selle rikkumise olemust ja raskust, sai hagejale tekkinud mittevaraline kahju piisavalt hüvitatud sellega, et Euroopa Kohus tühistas kõnealuse otsuse ja vähendas trahvisummat 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
). See on nii veelgi enam sellepärast, et hageja sai viidata esiteks asjaolule, et ta on esitanud otsuse K(2007) 5791 peale hagi, ja teiseks avaldati 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) kohta selle kuulutamise päeval pressiteade, milles märgiti, et liidu kohus vähendas lõpuks hagejale tema rolli eest lehtklaasi kartellis määratud trahvisummat 148000000 eurolt 103600000 eurole.
Järelikult tuleb nõue hüvitada otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu hagejale tekitatud mittevaraline kahju, jätta rahuldamata.
Seega tuleb eespool punktis 76 viidatud kohtupraktikat kohaldades jätta nõue hüvitada väidetav kahju, mis tekkis otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, täies ulatuses rahuldamata.
b)
Nõue hüvitada hagejale 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (T‑82/08) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu tekkinud kahju
Hageja väidab, et 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud rikkumine kujutab endast võrdse kohtlemise põhimõtte piisavalt selget rikkumist ning et kõnealuse rikkumisega tekitati talle kahju.
Kõigepealt ei ole nimelt hageja sõnul kahtlust selles, et Üldkohtu otsus võib kaasa tuua liidu lepinguvälise vastutuse. Ühelt poolt on Euroopa Kohus tunnustanud hageja õigust hüvitisele, kui ületatud on lahendi tegemise mõistlikku aega. Teiselt poolt on see vastutus loogiline tagajärg Euroopa Kohtu praktikale, mille kohaselt võivad liikmesriigi kohtud põhjustada liikmesriigi vastutuse tekkimise, kui need kohtud jätavad hageja ilma talle liidu õigusest tulenevast õigusest (kohtuotsus, 30.9.2003, Köbler,
C‑224/01
,
EU:C:2003:513
).
Seejärel märgib hageja, et Üldkohtul ei olnud mingit hindamisruumi ja ta ei oleks tohtinud kinnitada – nagu ta seda tegi – otsuses K(2007) 5791 sisalduvat sisemüügi väljajätmist, kuivõrd see karistab ainult ühte otsuse adressaati, kes ei olnud vertikaalselt integreeritud, ehk hagejat.
Lõpuks ei ole hageja sõnul kahtlust selles, et arvestades sisemüügiga arvestamise kohustust käsitlevat väljakujunenud kohtupraktikat on 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) rikutud ilmselgelt võrdse kohtlemise põhimõtet.
Euroopa Liidu Kohus vaidleb neile väidetele vastu.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et liidu vastutus ei saa tekkida sellise kohtulahendi sisu tõttu, mida ei ole teinud viimases astmes otsustav liidu kohus ja mille peale sai seega esitada apellatsioonkaebuse.
Käesolevas asjas parandas 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud rikkumise Euroopa Kohus 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) pärast seda, kui hageja oli kasutanud edasikaebamise õigust.
Siiski peab täpsustavalt lisama, et eespool punktis 122 sõnastatud hinnang ei mõjuta hageja võimalust saavutada erandjuhtudel liidu vastutuse tekkimine, kui on tegemist tõsiste õigusemõistmise toimimise – eelkõige menetluslikku või administratiivset laadi – häiretega, mis mõjutavad liidu kohtu tegevust. Samas ei viita hageja käesoleva, kohtulahendi sisu puudutava nõude raames selliste häirete olemasolule.
Järelikult tuleb nõue hüvitada väidetav kahju, mis tekkis 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, jätta rahuldamata.
Kõike eeltoodut arvestades tuleb hageja nõuded hüvitada kahju, mis tekkis hagejale tema sõnul esiteks otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu ja teiseks 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava piisavalt selge rikkumise tõttu, jätta rahuldamata.
2.
Nõue hüvitada kahju, mis tekkis kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamise tõttu
Esiteks väidab hageja, et menetluse kestusega kohtuasjas T‑82/08 ületati lahendi tegemise mõistlikku aega. Teiseks väidab ta, et selle rikkumisega põhjustati talle kahju, mis tuleb hüvitada.
a)
Lahendi tegemise mõistliku aja väidetav ületamine kohtuasjas T‑82/08
Hageja väidab, et menetluse kestusega kohtuasjas T‑82/08 ületati lahendi tegemise mõistlikku aega, mis on aga eraõiguslikele isikutele õigusi andva liidu õigusnormi piisavalt selge rikkumine.
Euroopa Liidu Kohus vaidleb neile väidetele vastu. Esiteks ei saa asuda seisukohale, et 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) lahendati lahendi tegemise mõistliku aja nõude rikkumise esinemise küsimus lõplikult. Teiseks on hageja väide, et lahendi tegemise mõistlik aeg oli kohtuasjas T‑82/08 kaks aastat, täiesti ebarealistlik, arvestades Üldkohtu menetluste keskmist kestust aastatel 2006 kuni 2010 konkurentsiõiguse kohaldamist käsitlevate kohtuasjade puhul. Kolmandaks ei saa lahendi tegemise aja mõistlikkust hinnata ühtsena kindlaksmääratud kestuse põhjal, vaid seda tuleb hinnata iga kohtuasja asjaoludest lähtuvalt, arvestades eelkõige, kas esinenud on ebatavaliselt pikk tegevusetuse periood. Mis puudutab neljandaks menetluse kirjaliku osa lõpu ja menetluse suulise osa alustamise vahele jääva ajavahemiku kestust, siis on võimalik selgitamata tegevusetuse periood kohtuasja T‑82/08 menetlemisel palju piiratum, kui hageja väidab. Kolm aastat ja viis kuud, mis kulus kohtuasjas T‑82/08 menetluse kirjaliku osa lõppemisest menetluse suulise osa avamiseni, ületas menetluse selle etapi keskmist kestust aastatel 2008–2011 konkurentsiõiguse kohaldamist puudutavates kohtuasjades ainult 11 kuu võrra. Lisaks tuleb arvesse võtta konkurentsiasjade keerukust, Euroopa Liidu Kohtus esinevat mitmekeelset keskkonda ja kohtunike mandaadi piiratud kestust.
Tuleb rõhutada, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teises lõigus on eelkõige sätestatud, et „[i]gaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus“.
Käesoleval juhul ilmneb kohtuasja T‑82/08 toimikuga üksikasjalikul tutvumisel, et – nagu Euroopa Kohus 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) õigesti rõhutas – menetluse kestust kohtuasjas T‑82/08, mis ulatus ligi 4 aasta ja 7 kuuni, ei õigusta ükski selle kohtuasjaga seotud asjaolu.
Esiteks tuleb märkida, et kohtuasi T‑82/08 puudutas vaidlust konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu üle ning kohtupraktika kohaselt kujutavad põhjapanev nõue, et ettevõtjatele peab olema garanteeritud õiguskindlus, ning eesmärk tagada, et konkurentsi siseturul ei moonutataks, endast märkimisväärset huvi mitte üksnes hageja enese ja tema konkurentide, vaid suure hulga asjassepuutuvate isikute ja kaalulolevate rahaliste huvide tõttu ka kolmandate isikute jaoks (kohtuotsus, 16.7.2009, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland vs. komisjon,
C‑385/07 P
,
EU:C:2009:456
, punkt
).
Teiseks tuleb nentida, et kohtuasjas T‑82/08 möödus ligikaudu kolm aastat ja viis kuud ehk 41 kuud ühelt poolt menetluse kirjaliku osa lõppemise, mida tähistab 3. juulil 2008 esitatud kiri, milles hageja annab Üldkohtule teada, et ta loobub repliigi esitamisest, ning teiselt poolt menetluse suulise osa alustamise vahel 13. detsembril 2011.
Selle ajavahemiku mõistlikkus sõltub eeskätt vaidluse keerukusest ning poolte käitumisest ja menetluslike küsimuste tekkimisest.
Seoses vaidluse keerukusega tuleb kõigepealt märkida, et 15 kuud menetluse kirjaliku osa lõppemise ja suulise osa avamise vahel on põhimõtteliselt sobiv aeg, et menetleda selliseid kohtuasju nagu kohtuasi T‑82/08, mis puudutavad konkurentsiõiguse kohaldamist. Seejärel tuleb tõdeda, et seotud kohtuasjade samaaegne menetlemine ei saa õigustada käesolevas asjas menetluse kirjaliku osa lõppemise ja suulise osa avamise vahelise ajavahemiku pikenemist. Lõpuks olgu lisatud, et kohtuasja T‑82/08 faktilise, juriidilise ja menetlusliku keerukuse määr ei õigusta käesoleval juhul pikema kestuse heakskiitmist. Selles küsimuses tuleb eelkõige tõdeda, et menetluse kirjaliku osa lõpu ja suulise osa avamise vahel ei katkestatud menetlust ning samuti ei põhjustanud selles viivitusi ühegi menetlust korraldava meetme võtmine Üldkohtu poolt (vt selle kohta kohtuotsus, 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne vs. Euroopa Liit,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, punktid
–
).
Mis puudutab poolte käitumist ja menetluslike küsimuste tekkimist, siis ei mõjutanud aega, mis kulus kohtuasjas T‑82/08 menetluse kirjaliku osa lõppemisest menetluse suulise osa avamiseni, mitte kuidagi poolte käitumine ega menetluslikud küsimused.
Kohtuasja T‑82/08 asjaolusid arvestades viitab 41‑kuuline ajavahemik menetluse kirjaliku osa lõpu ja suulise osa avamise vahel seega 26‑kuulisele põhjendamatule tegevusetusperioodile.
Kolmandaks ei ilmnenud kohtuasja T‑82/08 toimikuga tutvumisel midagi, mis võimaldaks järeldada, et ühelt poolt hagiavalduse esitamise kuupäeva ja menetluse kirjaliku osa lõpu ning teiselt poolt menetluse suulise osa avamise ja 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kuulutamise vahele oleks jäänud põhjendamatu tegevusetusperiood.
Sellest järeldub, et kohtuasjas T‑82/08 toimunud menetlusega, mis lõppes 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kuulutamisega, rikuti põhiõiguste harta artikli 47 teist lõiku, sest sellega ületati lahendi tegemise mõistlikku aega 26 kuu võrra, mis kujutab endast liidu niisuguse õigusnormi piisavalt selget rikkumist, millega antakse õigusi eraõiguslikele isikutele.
b)
Väidetav kahju ja oletatav põhjuslik seos
Hageja väidab, et lahendi tegemise mõistliku aja ületamisega kohtuasjas T‑82/08 tekitati talle varaline ja mittevaraline kahju ajavahemikul 12. veebruarist 2010, see tähendab kuupäev, mil Üldkohtu otsus oleks tulnud kuulutada, kuni 27. septembrini 2012, see tähendab kuupäev, mil see kohtuotsus tegelikult kuulutati.
Nende väidete põhjendatust tuleb hinnata eespool punktides 81 ja 82 viidatud kohtupraktikat arvestades.
1)
Väidetav mittevaraline kahju ja oletatav põhjuslik seos
Esiteks väidab hageja, et tema mainet kahjustati 14800000 euroni ulatuvas summas, kuna 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal peeti teda ekslikult isikuks, kellel on suurendatud vastutus rikkumises, mille eest määrati otsuses K(2007) 5791 karistus (vt punkt 67 eespool). Teiseks oli komisjoni poolt otsuses K(2007) 5791 toime pandud võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine raskem 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal, mil kohtuasja T‑82/08 menetlemisel ei peetud kinni lahendi tegemise mõistliku aja nõudest. Kolmandaks esineb Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt kindel eeldus – ehkki ümberlükatav –, et kohtumenetluse ülemäära pikk kestus tekitab mittevaralist kahju. Neljandaks tuleb hagejale tekkinud kahju hinnata 10%‑le talle otsusega K(2007) 5791 esialgu määratud trahvisummast. Esiteks peab nimelt hüvitis, mida ta võib nõuda, olema seotud trahvisummaga, mis talle oli määratud lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ajal. Teiseks on 5%, mida Üldkohus on õigeks pidanud teatavates kohtuasjades, mis käsitlesid komisjoni poolt mõistliku menetlusaja ületamist, liiga vähe.
Euroopa Liidu Kohus vaidleb neile väidetele vastu. Teise võimalusena väidab ta, et hüvitatavat mittevaralist kahju ei tohiks hinnata suuremaks kui 5000 eurot.
Käesolevas asjas tuleb esiteks märkida, et kui eeldada, et hageja väidab oma argumentatsioonis, et teda peeti kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tõttu pikema aja vältel isikuks, kellel on konkurentsieeskirjade rikkumises eriline vastutus, siis ei kinnita neid argumente tõendid, mis näitaksid, et lahendi tegemise mõistliku aja nõude rikkumine võis oma raskusega mõjutada tema mainet lisaks sellele mõjule, mis oli otsusel K(2007) 5791.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et hageja ei ole tõendanud, et kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja ületamine oleks olnud selline, et oleks võinud kahjustada tema mainet nii, nagu hageja väitis.
Teiseks on eespool punktis 139 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tuvastamine selle ületamise eset ja raskusastet arvestades igal juhul piisav, et heastada hageja maine väidetav kahjustamine.
Eeltoodut arvestades ei tõenda hageja, et lahendi tegemise mõistliku aja ületamine kohtuasjas T‑82/08 võis kahjustada tema mainet, ning igal juhul on eespool punktis 139 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tuvastamine selle ületamise eset ja raskusastet arvestades piisav, et heastada hageja maine väidetav kahjustamine.
Nõue hüvitada hageja maine väidetav kahjustamine tuleb seega jätta rahuldamata.
2)
Väidetav varaline kahju ja oletatav põhjuslik seos
Hageja väidab, et lahendi tegemise mõistliku aja ületamine tekitas talle 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal kahte liiki varalist kahju, milleks esiteks on pangagarantiiga seotud täiendavate tasude maksmise tõttu tekkinud kahju ja teiseks eespool punktis 24 viidatud saamata jäänud tulus seisnev kahju.
Hageja väidetud varalist kahju ning oletatavat põhjuslikku seost selle kahju ja kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise vahel tuleb analüüsida eespool punktides 85 ja 86 esitatud sissejuhatavaid märkusi arvestades.
i)
Väidetav saamata jäänud tulu ja oletatav põhjuslik seos
Kõigepealt selgitab hageja, et intressid, mille komisjon hüvitas pärast 12. novembri 2014. aasta kohtuotsust Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), olid 224000 eurot ajavahemiku eest alates 12. veebruarist 2010 kuni 27. septembrini 2012. Seejärel väidab ta, et kui kohaldada eespool punktis 96 kindlaks määratud hageja kapitali kaalutud keskmise hinna ekstreemväärtuste keskmist 7400000 euro suhtes, oleks hageja enda arvates teeninud 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal vähemalt 1895000 eurot. Seega, kuna komisjoni poolt makstud intressid olid 224000 eurot, jäi hagejal saamata tulu summas 1671000 eurot. Lõpuks väidab hageja, et lahendi tegemise mõistliku aja ületamine on tema väidetud saamata jäänud tulu piisavalt otsene ja määrav põhjus. Nimelt, kui kohtuasjas T‑82/08 ei oleks lahendi tegemise mõistlikku aega ületatud, oleks hageja saanud juba varem käsutada summasid, mille Euroopa Kohus tunnistas lõpuks 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetult sissenõutuks.
Euroopa Liidu Kohus vaidleb neile väidetele vastu.
Sellega seoses järeldub eespool punktidest 99–103, et hageja ei kandnud isiklikult neid kulusid, mis on seotud otsuses K(2007) 5791 määratud trahvi maksmisega. Hageja ei saa seega ilmselgelt väita, et 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal on talle tekkinud tegelik ja kindel kahju, mis seisneb ühelt poolt intressi, mille komisjon hüvitas trahvisumma selle osa pealt, mis lõpuks tunnistati 12. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) alusetult sissenõutuks, ja teiselt poolt selle tulu vahes, mille ta oleks võinud saada, kui ta oleks kõnealuse summa investeerinud komisjonile maksmise asemel oma tegevusse.
Seega tuleb eespool punktis 76 viidatud kohtupraktikat kohaldades jätta hageja nõue saamata jäänud tulu hüvitamiseks rahuldamata, ilma et oleks vaja hinnata oletatava põhjusliku seose olemasolu.
ii)
Pangagarantiiga seotud tasude väidetav maksmine ja oletatav põhjuslik seos
Hageja esitab nõude hüvitada kahju, mis talle väidetavalt tekkis pangagarantiiga seotud täiendavate tasude maksmise tõttu 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal.
Euroopa Liidu Kohus väidab, et hageja ei tõenda piisavalt otsese põhjusliku seose esinemist ühelt poolt 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal makstud pangagarantiiga seotud tasude ja teiselt poolt lahendi tegemise mõistliku aja väidetava ületamise vahel. Nimelt väidab ta kõigepealt, et kõnealune varaline kahju tuleneb hageja enda valikust mitte täita kohe oma kohustust maksta trahvisumma täies ulatuses. Seejärel märgib ta, et arvestades liidu õiguses valitsevat põhjusliku seose määratlust ei saa põhjusliku seose olemasolu tõendada ainuüksi asjaoluga, et kui lahendi tegemise mõistlikku aega ei oleks ületatud, ei oleks hageja olnud sunnitud maksma pangagarantiiga seotud tasusid sellele ületamisele vastava ajavahemiku jooksul. Lõpuks väidab Euroopa Liidu Kohus, et isegi kui kohaldada hageja välja pakutud põhjusliku seose määratlust, siis asjaolu, et hageja tühistas garantii 2. augustil 2013, see tähendab 10 kuud pärast 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kuulutamist ja 16 kuud enne 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) kuulutamist, kinnitab seda, et hagejal olnud pangagarantii kestuse ja kohtuasja T‑82/08 menetlemisel esinenud mis tahes viivituse vahel puudub otsene seos.
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et hageja väidab hagis, et 12. veebruari 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal maksis ta pangagarantiiga seotud tasusid summas 936000 eurot. Oma nõude toetuseks esitab ta pangadokumendi, mis sisaldab täpset ülevaadet kohtuasjas T‑82/08 kogu menetluse vältel ühele pangale kord kvartalis makstud provisjonidest.
Siiski täpsustas hageja vastuseks Üldkohtu poolt kodukorra artiklis 89 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames esitatud küsimusele, et hagis nimetatud pangagarantiiga seotud tasude eest esitati 82% ulatuses arved talle ja 18% tasude eest esitati arve Guardian Industriesile.
Järelikult on hageja ainult 82% pangagarantiiga seotud tasude osas tõendanud, et tal tekkis tegelik ja kindel kahju nende tasude maksmise tõttu ajavahemikul, mis vastab lahendi tegemise mõistliku aja ületamisele kohtuasjas T‑82/08. Lisaks, nagu nähtub ka eespool punktist 106, ei ole hageja tõendanud, et ta on volitatud Guardian Industriesi käesolevas menetluses esindama.
Teiseks eksisteerib kohtuasjas T‑82/08 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ning kahju vahel, mida hageja kandis ja mis seisnes selles, et ta pidi maksma pangagarantiiga seotud tasusid ajavahemikul, mis vastab lahendi tegemise mõistliku aja ületamisele, põhjuse-tagajärje seos. Käesoleval juhul tuleb samuti märkida, et esiteks ajal, mil hageja esitas oma hagi kohtuasjas T‑82/08, see tähendab 12. veebruaril 2008, ja 2008. aasta veebruaris, mil hageja tellis 4. märtsil 2008 jõustuva pangagarantii, ei olnud lahendi tegemise mõistliku aja ületamine ettenähtav. Lisaks võis hageja õiguspäraselt oodata, et tema hagi menetletakse mõistliku aja jooksul. Teiseks leidis lahendi mõistliku aja ületamine kohtuasjas T‑82/08 aset pärast hageja esialgset otsust tellida pangagarantii. Seost lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ning sellele ületamisele vastaval ajavahemikul pangagarantiiga seotud tasude maksmise vahel ei saanud seega katkestada hageja algne valik mitte maksta kohe ühte osa otsusega K(2007) 5791 määratud trahvist ja tellida pangagarantii (vt selle kohta kohtuotsus, 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne vs. Euroopa Liit,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, punktid
–
).
Sellest järeldub, et kohtuasjas T‑82/08 on lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ning kahju vahel, mis tekkis hagejale pangagarantii täiendavate tasude maksmise tõttu selle mõistliku aja ületamisele vastaval perioodil, piisavalt otsene põhjuslik seos.
iii)
Tekkinud kahju hindamine
Esiteks tuleb meenutada, et kohtuasjas T‑82/08 ületati menetluse kestusega lahendi tegemise mõistlikku aega 26 kuu võrra (vt punktid 134–139 eespool).
Teiseks nähtub hageja esitatud dokumentidest, et 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kuulutamisele eelnenud 26 kuu jooksul maksis hageja isiklikult kord kvartalis järgmisi pangagarantiiga seotud tasusid:
Kvartalid
Pangagarantii eest makstud tasud (eurodes)
Hüvitatav ajavahemik
(kuudes)
Hüvitatav kahju (eurodes)
3/2010
72 523,66
48 349,11
4/2010
72 523,66
72 523,66
1/2011
48 874,64 + 23 137,15
72 011,79
2/2011
75 195,73
75 195,73
3/2011
76 022,06
76 022,06
4/2011
76 022,06
76 022,06
1/2012
52 884,91 + 23 337,53
76 222,44
2/2012
78 656,11
78 656,11
3/2012
79 520,47
79 520,47






Kokku
654 523,43
Sellest järeldub, et 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kuulutamisele eelnenud 26 kuu jooksul maksis hageja pangagarantii eest tasusid summas 654523,43 eurot.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb hageja kasuks välja mõista 654523,43 euro suurune hüvitis varalise kahju eest, mille talle põhjustas lahendi tegemise mõistliku aja ületamine kohtuasjas T‑82/08 ning mis seisnes pangagarantii eest täiendavate tasude maksmises.
3)
Intressid
Hageja palub Üldkohtul lisada tema kasuks võimalikult välja mõistetavale hüvitise summale alates 12. veebruarist 2010 intress keskmise intressimääraga, mida asjassepuutuval ajal kohaldas EKP oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes, ning mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra.
Sellega seoses tuleb eristada tasandusintressi ja viivitusintressi (kohtuotsus, 27.1.2000, Mulder jt vs. nõukogu ja komisjon,
C‑104/89 ja C‑37/90
,
EU:C:2000:38
, punkt
).
Mis puudutab kõigepealt tasandusintressi, siis võib hagejale tema varalise kahju hüvitamiseks välja mõistetavale hüvitisele lisada sellise intressi ajavahemiku eest alates 27. juulist 2010, see tähendab 26 kuud enne 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) kuulutamist, kuni käesoleva kohtuotsuse kuulutamiseni. Lisaks tuleb nentida, et kuna hageja ei esitanud ühtegi tõendit selle tõendamiseks, et tema poolt 27. juuli 2010 ja 27. septembri 2012 vahelisel ajal pangagarantii eest makstud tasud oleksid võinud kanda intressi, mille määr oleks EKP poolt oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes kohaldatud määr, mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra, siis tuleb asuda seisukohale, et aja möödumisega seotud raha väärtuse langemist väljendab aastane inflatsioonimäär, mille Eurostat (Euroopa Liidu Statistikaamet) on asjaomase perioodi puhul tuvastanud liikmesriigis, kus hageja on asutatud, vastavalt hageja nõudes märgitud ulatusele (vt selle kohta kohtuotsus, 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne vs. Euroopa Liit,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab seejärel viivitusintressi, siis tuleb eespool punktis 165 nimetatud hüvitisele – sealhulgas sellele lisanduvale tasandusintressile – arvestada juurde viivitusintress alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamisest kuni makse täieliku tegemiseni. Lisaks on viivitusintressi määr EKP poolt oma peamiste refinantseerimistehingute suhtes kohaldatav määr, mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra, nagu hageja on nõudnud (vt selle kohta kohtuotsus, 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne vs. Euroopa Liit,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
4)
Kokkuvõte hüvitise suuruse ja intressi kohta
Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb käesolev hagi rahuldada osas, milles palutakse välja mõista hüvitis kahju eest, mis hagejale tekkis lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tõttu kohtuasjas T‑82/08.
Hüvitis, mis tuleb hageja kasuks välja mõista kahju eest, mis tekkis talle pangagarantii eest täiendavate tasude maksmise tõttu, on 654523,43 eurot, millele lisandub alates 27. juulist 2010 kuni käesoleva kohtuotsuse kuulutamiseni tasandusintress sellise aastase inflatsioonimääraga, mille on tuvastanud Eurostat liikmesriigis, kus see äriühing on asutatud.
Eespool punktis 171 viidatud hüvitissummat, sealhulgas sellele lisanduvat tasandusintressi, suurendatakse viivitusintressi võrra eespool punktis 169 märgitud tingimustel.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
IV.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 134 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Käesolevas asjas jäeti rahuldamata hageja kahju hüvitamise nõuded, mis olid suunatud liidu vastu, mida esindab komisjon. Seega tuleb komisjoni esindatava liidu kohtukulud välja mõista hagejalt.
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 3 võib jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Kui aga kohtuasja asjaolud seda õigustavad, võib Üldkohus otsustada, et lisaks enda kohtukulude kandmisele mõistetakse poolelt välja ka osa teise poole kohtukuludest.
Käesoleval juhul rahuldati hageja nõuded osas, mis puudutab tema nõudeid liidu vastu, mida esindab Euroopa Liidu Kohus. Tema kahju hüvitamise nõue jäeti siiski suures osas rahuldamata. Neil tingimustel ja arvestades käesoleva asja kõiki asjaolusid, tuleb otsustada, et ühelt poolt hageja ja teiselt poolt liit, mida esindab Euroopa Liidu Kohus, kannavad ise enda kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:

1.
Mõista Euroopa Liidult, mida esindab Euroopa Liidu Kohus, välja 654523,43 euro suurune hüvitis Guardian Europe Sàrlile varalise kahju eest, mis sellele äriühingule tekkis lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tõttu kohtuasjas, milles tehti 27. septembri 2012. aasta kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). See hüvitis arvutatakse alates 27. juulist 2010 kuni käesoleva kohtuotsuse kuulutamiseni ümber tasandusintressiga, mille määr on aastane inflatsioonimäär, mille on kõnesoleva ajavahemiku kohta tuvastanud Eurostat (Euroopa Liidu Statistikaamet) liikmesriigis, kus see äriühing on asutatud.

2.
Mõista lisaks punktis 1 viidatud hüvitisele alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamisest kuni nimetatud hüvitise täieliku tasumiseni välja viivitusintress Euroopa Keskpanga (EKP) poolt oma peamiste refinantseerimistehingute jaoks kehtestatud intressimäära alusel, mida on suurendatud kahe protsendipunkti võrra.

3.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

4.
Mõista liidu, mida esindab Euroopa Komisjon, kohtukulud välja Guardian Europe’ilt.

5.
Jätta ühelt poolt Guardian Europe’i ja teiselt poolt liidu, mida esindab Euroopa Liidu Kohus, kohtukulud nende endi kanda.

Papasavvas
Labucka
Bieliūnas
Kreuschitz
Forrester
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 7. juunil 2017 Luxembourgis.
Sisukord
(
)	Kohtumenetluse keel: inglise.