CELEX: 62017CJ0627
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Regula (EK) Nr. 861/2007
Eiropas procedūra maza apmēra prasībām
2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts
Piemērošanas joma
Jēdziens “puses”
Pārrobežu lietas

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2007 (2007. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām (
OV 2007, L 199, 1. lpp.
), kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes Regulu (ES) Nr. 517/2013 (2013. gada 13. maijs) (
OV 2013, L 158, 1. lpp.
), (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 861/2007”) 2. panta 1. punktu un 3. panta 1. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
ZSE Energia, a.s
. un RG par prasījuma pamatsummas 423,74 EUR apmērā atgūšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 861/2007
Regulas Nr. 861/2007 7. apsvērumā ir paredzēts:
“[..] Šķēršļi, lai pārrobežu lietās ātri un lēti panāktu spriedumus, ir kļuvuši lielāki. Tāpēc ir vajadzīgs izveidot Eiropas procedūru maza apmēra prasībām [..]. Tādai Eiropas procedūrai būtu jāatvieglo pieeja tiesu sistēmai. [..]”
Šīs regulas 8. apsvērumā ir precizēts:
“Eiropas procedūrai maza apmēra prasībām pārrobežu lietās, reizē samazinot izmaksas, būtu jāvienkāršo un jāpaātrina tiesvedība maza apmēra prasībās, un jāpiedāvā izvēles līdzeklis līdztekus iespējām, kas ir spēkā saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, kurus tā neiespaido. [..]”
Minētās regulas 11. apsvērums ir formulēts šādi:
“Lai atvieglotu Eiropas procedūras maza apmēra prasībām procedūras uzsākšanu, prasītājam būtu jāiesniedz prasība, aizpildot prasības pieteikuma standarta veidlapu un iesniedzot to tiesā. [..]”
Šīs pašas regulas 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ar šo regulu ir izveidota Eiropas procedūra maza apmēra prasībām (turpmāk – “Eiropas procedūra maza apmēra prasībām”), kas paredzēta, lai pārrobežu lietās vienkāršotu un paātrinātu maza apmēra prasību tiesvedību, kā arī mazinātu izmaksas. Iesaistītās puses var izmantot Eiropas procedūru maza apmēra prasībām kā alternatīvu dalībvalstu tiesību aktos paredzētām procedūrām.”
Regulas Nr. 861/2007 2. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šī regula attiecas uz pārrobežu civillietām un komerclietām neatkarīgi no tā, kāda tiesa tās izskata, ja prasības summa tad, kad prasības pieteikuma veidlapa ir saņemta tiesā, kurai ir jurisdikcija, nav lielāka par EUR 2000, neņemot vērā visus procentus, izdevumus un izmaksātas summas. Tā neattiecas jo īpaši uz nodokļu, muitas vai administratīvajām lietām vai uz valsts atbildību par darbību un bezdarbību, īstenojot valsts varu (
acta jure imperii
).”
Šīs regulas 3. pants ir formulēts šādi:
“1.   Šajā regulā pārrobežu lietas ir tādas, ja vismaz vienai iesaistītajai pusei domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā ir tiesa, kas uzsākusi tiesvedību lietā.
[..]
3.   Nosakot, vai attiecīgā lieta ir pārrobežu lieta, noteicošais aspekts ir datums, kurā prasības pieteikuma veidlapa saņemta tiesā, kurai ir jurisdikcija.”
Minētās regulas 4. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Ja šīs regulas darbības joma neattiecas uz prasību, tiesa informē par to prasītāju. Ja prasītājs neatsauc prasību, tiesa to izskata saskaņā ar attiecīgiem procesuālajiem tiesību aktiem, kas ir spēkā dalībvalstī, kurā notiek procedūra.”
Šīs regulas 19. pants ir formulēts šādi:
“Saskaņā ar šo regulu Eiropas procedūras maza apmēra prasībām reglamentē tās dalībvalsts procesuālās tiesības, kurā notiek procedūra.”
Slovākijas tiesības
Saskaņā ar 60. pantu Likumā Nr. 160/2015, ar ko izveido Civilprocesa kodeksu, pamatlietā piemērojamajā redakcijā, ar “procesa pusēm” saprot prasītāju un atbildētāju.
Persona, kas iestājusies lietā, šī kodeksa 81. pantā ir definēta kā persona, kura piedalās procesā līdztekus prasītājam vai atbildētājam un kurai ir juridiska interese procesa iznākumā.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
ZSE Energia
, kuras juridiskā adrese ir Bratislavā (Slovākijas Republika), vērsās iesniedzējtiesā ar prasību par prasījuma 423,74 EUR apmērā samaksu, neskaitot kavējuma procentus, saskaņā ar Eiropas procedūru maza apmēra prasībām.
ZSE Energia
iesniedza savu prasību iesniedzējtiesā, izmantojot A veidlapu, kas iekļauta Regulas Nr. 861/2007 I pielikumā un kurā tā ir norādīta kā 1. prasītāja.
Turklāt šajā veidlapā kā 2. prasītāja ir norādīta
ZSE Energia CZ, s. r. o
., kas reģistrēta Čehijas Republikā. Attiecīgajā prasībā ir norādīts, ka
ZSE Energia CZ
ir noslēgusi ar
ZSE Energia
līgumu, saskaņā ar kuru
ZSE Energia CZ
par komisijas maksu veic noteiktu
ZSE Energia
prasījumu pārvaldību un atgūšanu, un to prasījumi pret RG, kura domicils ir Vojka pie Donavas [
Vojka nad Dunajom
] (Slovākijas Republika).
2. prasītāja ar atsevišķu dokumentu, kas pievienots šai prasībai, paziņoja, ka saskaņā ar Civilprocesa kodeksa 81. pantu tā piedalās šajā lietā kā persona, kas iestājusies lietā, jo tai ir tiesiska interese lietas risinājumā.
Ar B veidlapu, kas norādīta Regulas Nr. 861/2007 II pielikumā, iesniedzējtiesa pieprasīja, lai 1. un 2. prasītāja veiktu labojumus A veidlapā. Tā norādīja, ka attiecīgajā prasībā ir ietverti dati par abām prasītājām, taču veidlapā ir norādīts, ka prasījums ir jāsamaksā vienīgi 1. prasītājai. Šī tiesa, uzskatot, ka 2. prasītāja nav īsta prasītāja, pieprasīja, lai vienīgi 1. prasītāja būtu norādīta prasībā vai arī lai tā tiktu papildināta ar informāciju par to, kurš prasījums atbildētājam ir jāmaksā 2. prasītājai.
Atbildot uz šo pieprasījumu,
ZSE Energia
nosūtīja iesniedzējtiesai A veidlapu, kura ir pienācīgi izlabota un kurā vienīgi šī sabiedrība ir norādīta kā “prasītāja”, taču
ZSE Energia CZ
tajā ir norādīta vienīgi kā “persona, kas iestājusies lietā”.
Līdz ar to iesniedzējtiesa jautā par to, vai tās izskatāmā lieta ir pārrobežu lieta, kas ietilpst Regulas Nr. 861/2007 piemērošanas jomā.
Šajos apstākļos
Okresný súd Dunajská Streda
(Dunajskas Stredas rajona tiesa, Slovākijas Republika) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai jēdziens “viena iesaistītā puse”, kas ir minēts Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver arī “personu, kas iestājusies lietā”, proti, personu, kas piedalās procedūrā un nav nedz prasītājs, nedz atbildētājs, bet kas iestājas lietā, lai atbalstītu prasītāju vai atbildētāju?
2)
Gadījumā, ja “persona, kas iestājusies lietā” nav jāuzskata par “pusi” Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punkta nozīmē:
Vai Regulas Nr. 861/2007 piemērošanas jomā saskaņā ar tās 2. panta 1. punktā un 3. panta 1. punktā ietverto tiesību normu kopumu ietilpst procedūra, kas ar Regulas Nr. 861/2007 pielikuma A veidlapu [..] uzsākta starp prasītāju un atbildētāju, ja tiem domicils ir tajā pašā dalībvalstī, kurā ir tiesa, kas izskata lietu, un tikai “personai, kas iestājusies lietā” domicils ir kādā citā dalībvalstī?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “puses” aptver vienīgi pamatlietas prasītāju un atbildētāju vai arī ka tas aptver “personu, kas iestājusies lietā”, kura piedalās procesā vienas vai otras pamatlietas puses atbalstam.
Vispirms ir jānorāda, ka Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punktā nav ne definēts jēdziens “puses”, ne šajā sakarā norādīts uz dalībvalstu tiesībām. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas prasības, gan no vienlīdzības principa prasības izriet, ka Savienības tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Savienībā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi (skat. it īpaši spriedumu, 2018. gada 7. augusts, Bichat u.c.,
C‑61/17, C‑62/17 un C‑72/17
,
EU:C:2018:653
,
29.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Šajos apstākļos jēdziens “puses”, kas ietverts šīs regulas 3. panta 1. punktā, Savienības tiesību sistēmā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi.
Šajā sakarā ir jākonstatē, pirmkārt, ka Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punkta formulējums pats par sevi neļauj ar noteiktību apstiprināt, ka jēdziens “puses” neaptver arī jēdzienu “persona, kas iestājusies lietā”.
Otrkārt, saistībā ar iesniedzējtiesas šaubām par jēdziena “puses” interpretāciju iespējamās nekonsekvences dēļ Regulas Nr. 861/2007 slovāku valodas redakcijā ir jāatgādina, ka Savienības tiesību normas ir interpretējamas un piemērojamas vienveidīgi, ņemot vērā visu Eiropas Savienības valodu redakcijas. Gadījumā, ja Savienības tiesību akta teksts dažādu valodu versijās atšķiras, attiecīgā tiesību norma ir jāinterpretē atkarībā no tā tiesiskā regulējuma vispārējās sistēmas un mērķa, kurā šī tiesību norma ietilpst (spriedums, 2016. gada 1. marts, Alo un Osso,
C‑443/14 un C‑444/14
,
EU:C:2016:127
,
27.
punkts).
Saistībā ar Regulas Nr. 861/2007 vispārējo sistēmu ir jānorāda, gluži kā to darījusi iesniedzējtiesa, ka šajā regulā ir paredzētas vienīgi pamatlietas prasītāja un atbildētāja tiesības un pienākumi. Tādējādi A un C veidlapas, kas atrodamas šīs regulas I un III pielikumā, ir attiecīgi jāaizpilda pusei, kura cēlusi prasību, proti, “prasītājam” A veidlapas gadījumā, un pusei, pret kuru celta prasība, proti, “atbildētājam” C veidlapas gadījumā. Taču, izņemot tās veidlapu rubrikas, kuras Regulā Nr. 861/2007 ir paredzētas kompetentajai tiesai, neviena cita rubrika nav paredzēta citām personām, kuras ir eventuāli iesaistītas pamatlietā.
Līdz ar to no Regulas Nr. 861/2007 vispārējās sistēmas var izsecināt, ka šīs regulas aptvertajās lietās personas, kas iestājusies lietā, piedalīšanās nav paredzēta.
Šo vērtējumu apstiprina pašas Regulas Nr. 861/2007 mērķis. Tās 7. un 8. apsvērumā, kā arī 1. pantā ir uzsvērts, ka Eiropas procedūras, kura ir fakultatīva, mērķis ir trīskāršs. Tās mērķis ir ļaut atrisināt pārrobežu maza apmēra prasības vienkāršāk, ātrāk un lētāk. Tomēr šādu mērķi nevarētu sasniegt, ja paredzētais process ļautu piedalīties tādai trešajai personai kā persona, kas iestājusies lietā.
Šajā kontekstā ir arī jāatgādina, gluži kā to darījušas Slovākijas valdība un Komisija savos apsvērumos, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/2421 (2015. gada 16. decembris), ar ko groza Regulu Nr. 861/2007 (
OV 2015, L 341, 1. lpp.
), ir paudis vēlmi nepaplašināt pārrobežu lietu definīciju, neraugoties uz šajā sakarā Komisijas iesniegto priekšlikumu (COM(2013) 794
final
). Šī Savienības likumdevēja griba netiktu ievērota, ja personas, kas iestājusies lietā, domicils, kas ir citā dalībvalstī, kura nav prasītāja vai atbildētāja dalībvalsts, būtu pietiekams, lai paplašinātu Regulas Nr. 861/2007 piemērošanas jomu attiecībā uz tādu lietu kā pamatlietā aplūkotā.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “puses” aptver vienīgi prasītāju un atbildētāju pamatlietā.
Par otro jautājumu
Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 861/2007 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lieta ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, ja prasītāja un atbildētāja domicils ir vienā un tajā pašā valstī, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu.
Šajā sakarā ir pietiekami norādīt, ka Regulas Nr. 861/2007 2. panta 1. punktā šīs regulas piemērošanas joma ir tieši attiecināta vienīgi uz pārrobežu lietām. Šīs regulas 3. panta 1. punktā, kā to ir interpretējusi Tiesa šī sprieduma 30. punktā, pārrobežu lieta ir definēta kā lieta, kurā prasītāja un/vai atbildētāja domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir dalībvalstī, kas nav tā, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu.
Līdz ar to pamatlietā aplūkotā lieta, kurā prasītājas un atbildētāja domicils ir tajā pašā valstī, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu, neietilpst Regulas Nr. 861/2007 piemērošanas jomā.
Pilnīguma labad ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 861/2007 8. apsvērumu tā ir instruments, kurš, ja ir izpildīti nosacījumi tās piemērošanai, papildina iespējas, kas ir piedāvātas dalībvalstu tiesību aktos.
Tādējādi procesuālās tiesības, kas ir piemērojamas dalībvalstī, kurā notiek process, turpina būt piemērojamas, ja prasība neietilpst Regulas Nr. 861/2007 piemērošanas jomā. Šādā situācijā saskaņā ar šīs regulas 4. panta 3. punktu iesniedzējtiesai par to ir jāinformē prasītājs un, ja tas neatsauc savu prasību, tā ir jāizskata saskaņā ar piemērojamajām valsts procesuālajām tiesībām.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 861/2007 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda lieta kā pamatlietā aplūkotā, kurā prasītāja un atbildētāja domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir tajā pašā valstī, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu, neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2007 (2007. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes Regulu (ES) Nr. 517/2013 (2013. gada 13. maijs), 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “puses” aptver vienīgi prasītāju un atbildētāju pamatlietā.

2)
Regulas Nr. 861/2007, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 517/2013, 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda lieta kā pamatlietā aplūkotā, kurā prasītāja un atbildētāja domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir tajā pašā valstī, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu, neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – slovāku.