CELEX: 62019CJ0121
Överklagande
EU-varumärke
Ansökan om registrering av figurmärke innehållande ordelementet EDISON
Tolkning av de termer som anges i en klassrubrik i Niceöverenskommelsen och i den medföljande alfabetiska förteckningen

Edison SpA har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 7 december 2018, Edison/EUIPO (EDISON) (
T‑471/17
, ej publicerad,
EU:T:2018:887
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen Edison SpA:s överklagande av det beslut som fattats av femte överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) den 28 april 2017 (ärende R 1355/2016–5), angående EU-figurmärket EDISON.
Tillämpliga bestämmelser
Niceöverenskommelsen
I åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg (nedan kallad Niceöverenskommelsen), motsvarade rubriken för klass 4 följande beskrivning:
”Smörjmedel och -ämnen; dammabsorberande-, -fuktande och -bindande medel; bränslen (inklusive bensin och motorsprit) och belysningsmedel; ljus och vekar för belysning”.
Vidare angavs i ”den alfabetiska förteckningen över varor i klassordning” (nedan kallad den alfabetiska förteckningen), som medföljde den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen, ”motorbränslen” bland de varor som ansågs hänförliga till klass 4 i denna överenskommelse.
Förordning (EG) nr 207/2009
Genom rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (
EUT L 78, 2009, s. 1
) kodifierades och upphävdes rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (
EGT L 11, 1994, s. 1
; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3).
I artikel 75, med rubriken ’’Beslutets grunder’’, i förordning nr 207/2009 föreskrevs följande:
”[EUIPO:s] beslut ska innehålla beslutets grunder. Beslut får endast grunda sig på omständigheter som parterna har haft tillfälle att yttra sig över.”
Bakgrund till tvisten och det omtvistade beslutet
I punkterna 1–14 i den överklagade domen redogörs för bakgrunden till tvisten och innehållet i den överklagade domen och denna redogörelse kan, i de delar som är relevanta för överklagandet, sammanfattas enligt följande.
Den 18 augusti 2003 inkom Edison med en ansökan om registrering av ett EU-varumärke till EUIPO.
Det sökta varumärket utgörs av nedanstående figurkännetecken:
Registreringsansökan avsåg bland annat samtliga varor i klass 4 i Niceöverenskommelsen.
Gällande version av Niceöverenskommelsen vid ansökningstillfället var den åttonde upplagan, vilken offentliggjordes i juni 2001 och trädde i kraft den 1 januari 2002. Denna upplaga ersattes av den nionde upplagan, vilken offentliggjordes i juni 2006 och trädde i kraft i januari 2007.
Det sökta varumärket registrerades den 19 augusti 2013.
Den 15 juni 2015 gav Edison in en begäran till EUIPO om avstående avseende vissa av de varor i klass 4 som varumärket hade registrerats för. Företaget föreslog närmare bestämt att omdefiniera förteckningen över de varor som ursprungligen avsetts i denna klass enligt följande: ”Elektrisk energi, olja, bränsle, kolvätebränslen, brännbara gaser, metangas, propangas, naturgas, gaser för belysning, kol, bränslen baserade på tjära, bensin, fotogen, nafta, dieselbränslen, bränsletillsatser, bensen, bensol, kokskol, skärvätskor, etanol, gasolja, lanolin, industriella oljor och fetter; Smörjmedel och -ämnen; dammabsorberande, dammfuktande och dammbindande medel; bränslen (inklusive bensin och motorsprit) och belysningsmedel; ljus och vekar för belysning”.
Genom skrivelse av den 22 juni 2015 informerade granskaren Edison om att dess ansökan av den 15 juni 2015 inte kunde prövas eftersom den innebar ett utvidgande av den förteckning över varor som ansökan om registrering som EU‑varumärke av figurkännetecknet Edison avsåg.
Genom skrivelser av den 25 juli 2015, den 24 december 2015 och den 22 april 2016 inkom klaganden med yttranden i det avseendet.
Genom beslut av den 13 juni 2016 informerade granskaren Edison om att dess ansökan av den 15 juni 2015 endast avvisades till den del den var ägnad att inkludera ”elektrisk energi” i förteckningen över de varor i klass 4 som avsetts i samband med registreringen av figurkännetecknet EDISON som EU-varumärke.
Den 25 juli 2016 överklagade Edison granskarens beslut till EUIPO, med stöd av artiklarna 58–64 i förordning nr 207/2009.
Genom beslut av den 28 april 2017 (nedan kallat det omtvistade beslutet) avslog EUIPO:s femte överklagandenämnd överklagandet. Nämnden fann i synnerhet att den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen inte hade med uttrycket ”elektrisk energi” i vare sig de allmänna förklaringarna eller i den alfabetiska förteckningen över inkluderade varor vad beträffar klass 4. Med tillämpning av EUIPO:s verkställande direktörs meddelande nr 2/12 av den 20 juni 2012 avseende användningen av klassrubriker i förteckningarna över varor och tjänster vid ansökningar om och registrering av gemenskapsvarumärken, fann den således att Edison inte kan ha avsett att inkludera denna vara när registringsansökan gav in.
Överklagandenämnden godtog inte heller Edisons argument att ”motorbränsle”, såsom inkluderad vara i den alfabetiska förteckningen och hänförlig till klass 4, och specifikationen ”inklusive bensin och motorsprit” i rubriken till nämnda klass inbegriper samtliga ämnen som kan driva en motor, inklusive icke brännbart material såsom elektrisk energi. Överklagandenämnden fann i detta hänseende bland annat att användningen av elektricitet för att driva motorer fortfarande var marginell inom Europeiska unionen vid den tidpunkt då ansökan gavs in och att den bevisning som Edison hade gett in inte var tillräcklig för att fastställa att elektrisk energi ingick bland de varor i klass 4 som avsågs när ansökan om registrering av det figurativa EU-varumärket EDISON gavs in, såsom ”alternativt bränsle”. Vidare fann den att den kategori av varor som omfattades av den engelska termen ”fuel” (motorbränslen) endast inkluderade brännbara ämnen som kan användas för att generera elektrisk energi och inte elektrisk energi i sig, som är en immateriell vara.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Edison överklagade det omtvistade beslutet, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 28 juli 2017, och yrkande att beslutet skulle ogiltigförklaras.
Till stöd för sin talan åberopade Edison en enda grund, nämligen att detta beslut rättsstridigt uteslutit elektrisk energi från de varor som ingår i klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen, genom att fastställa att denna vara inte omfattades av termerna ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)”, ”belysningsmedel” och ”motorbränsle” i den mening som avses i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen.
Tribunalen fann i den överklagade domen att Edisons grund inte kunde godtas och ogillade talan.
Parternas yrkanden i målet om överklagande
Edison har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen, och
–
förplikta EUIPO att ersätta rättegångskostnaderna.
EUIPO har yrkat att överklagandet ska ogillas och att Edison ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Edison har till stöd för sitt överklagande åberopat två grunder. Den första grunden avser felaktig tolkning av orden ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle” i den mening som avses i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen. Genom den andra grunden har Edison gjort gällande att såväl dess processuella rättigheter som artikel 75 i förordning nr 207/2009 har åsidosatts.
Den första grunden
Parternas argument
Edison har under sin första grund gjort gällande att tribunalen felaktigt uteslöt elektrisk energi från klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen.
Edison menar för det första att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den i punkterna 41, 46 och 54 i den överklagade domen fastställde att beviset för att elektrisk energi inte omfattas av klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen följer av att begreppet ”elektrisk energi” förekommer i en vägledande och icke uttömmande förteckning som har publicerats av EUIPO och som innehåller exempel på varor och tjänster som, även om de återfinns i den alfabetiska förteckningen över varor i klass 4, från och med den nionde versionen av Niceöverenskommelsen ”inte tydligt och i bokstavlig mening omfattas” av nämnda klassrubrik. Enligt Edison är denna förteckning endast ett meddelande från EUIPO som inte är juridiskt bindande och som kan överklagas. Förteckningen, som sammanställdes den 8 februari 2016, är för övrigt inte tillämplig på sökandens begäran om begränsning av varumärkesansökan, som ingavs den 15 juni 2015.
För det andra har Edison gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig bedömning av innebörden av orden ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle” i den mening som avses i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen, så att den felaktigt uteslöt elektrisk energi från klass 4 i nämnda överenskommelse. Enligt Edison beaktade tribunalen endast elektricitetens ”ontologiska” egenskaper, genom att bortse från dess så kallade ”funktionella” egenskaper.
Edison anser att tribunalen därmed förbisåg såväl de bedömningskriterier som generaladvokaten Bot angav i sitt förslag till avgörande i målet The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
), som Wipos funktionella synsätt, såsom det beskrivs på dess webbplats. Edison har, med hänvisning till domen av den 19 juni 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), påpekat att de ”kvalitativa” definitionerna i klassrubrikerna i Niceöverenskommelsen inte ska ges ”den mest kända betydelsen eller den första som kommer i åtanke”, utan innebörden av dem ska i stället sökas i det språkbruk som används av näringsidkare och marknadsreglerande organ. Edison har understrukit att i motsats till vad som anges i det omtvistade beslutet var de ekonomiska aktörerna, i likhet med de behöriga myndigheterna, under år 2003, när ansökan om registrering av figurmärket i fråga gavs in, medvetna om betydelsen av elektrisk energi som alternativt bränsle. Edison har till stöd för sitt resonemang hänvisat till olika rättsakter och regleringsarbeten.
Edison har för det tredje gjort gällande att tribunalens resonemang är motsägelsefullt, eftersom det i punkt 44 i den överklagade domen hänvisas till en förklaring som publicerats av Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten (Wipo) och som finns tillgänglig på dess webbplats, där det framgår att, ”även om elektrisk energi är en immateriell beståndsdel, kan den anses motsvara andra materiella bränslen, såsom bensin och fotogen, som omfattas av klass 4”. Enligt Edison bekräftar denna förklaring den exakta motsatsen, nämligen att elektricitetens funktionella egenskaper, det vill säga dess förmåga att producera energi, ska ges en större betydelse än dess ontologiska egenskaper.
För det fjärde har Edison kritiserat tribunalen för dess bedömning att beslutet att inkludera elektricitet i klass 4 i den nionde upplagan av Niceöverenskommelsen inte var tillräckligt för att visa att elektricitet redan omfattades av denna klass enligt den åttonde upplagan av denna överenskommelse, enligt de behöriga myndigheternas uppfattning. Edison har i detta avseende påpekat att tribunalen felaktigt grundade sitt resonemang, i punkt 41 i den överklagade domen, på den omständigheten att Wipos expertkommitté inte fattade ett sådant beslut om att inkludera elektricitet förrän i oktober 2003, det vill säga efter det att den aktuella registreringsansökan hade getts in. Enligt Edison utarbetades beslutet att inkludera elektricitet nämligen i juni 2003, det väl säga innan ansökan om registrering av figurmärket gavs in, i augusti 2003. Tribunalen var således överdrivet formalistisk när den valde att beakta det datum då nämnda beslut antogs.
Edison har för det femte ifrågasatt den rättspraxis som tribunalen hänvisade till i punkt 48 i den överklagade domen för att bedöma räckvidden av begreppet ”motorbränsle”. Edison anser i detta hänseende att domen av den 14 mars 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, ej publicerad,
EU:T:2017:163
), är irrelevant eftersom den innehåller felaktigheter.
För det sjätte har Edison, med hänvisning till tullnomenklaturen och till dom av den 15 juli 1964, Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), och dom av den 27 april 1994, Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), gjort gällande att elektrisk energi enligt såväl unionsrätten som nationell rätt betraktas som en vara i den mening som avses i artikel 28 FEUF. Sökanden har även hävdat att enligt varumärkesrätten ska elektrisk energi, såsom redan är fallet enligt konkurrensrätten, betraktas på samma sätt som kol, naturgas och olja, och att det följaktligen skulle vara diskriminerande att i varumärkesrätten göra en åtskillnad mellan elektrisk energi och dessa andra varor. I likhet med dessa varor ska elektrisk energi således anses ingå i begreppet ”motorbränsle”, såsom inkluderad vara i den alfabetiska förteckningen över varor i klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen.
För det sjunde har Edison ifrågasatt tribunalens bedömning av de olika bevis som bolaget lagt fram för att visa att elektrisk energi ingår i begreppet ”motorbränsle” och följaktligen av klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen.
Edison har kritiserat tribunalen för att i punkt 51 i den överklagade domen slå fast att de ståndpunkter som Europeiska miljöbyrån (EEA), Department of Energy and Climate Change (avdelningen för energi och klimatförändring, Förenade kungariket) och Sustainable Energy Authority (myndigheten för hållbar energi, Irland) gett uttryck för saknade relevans för tolkningen av begreppet ”motorbränsle”.
Vidare har Edison gjort gällande att tribunalen inte har beaktat vissa handlingar som Edison ingett till överklagandenämnden i syfte att visa att elektrisk energi har betraktats som ett ”alternativt bränsle” i den offentliga debatten sedan i slutet av 70-talet.
EUIPO anser att den första grunden delvis inte kan tas upp till prövning och i övrigt inte kan leda till bifall av överklagandet.
Domstolens bedömning
För det första och i den mån Edison under sin första grund har kritiserat tribunalen för att inte ha tillämpat ett ”funktionellt” synsätt vid bedömningen av räckvidden av uttrycken ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle”, påpekar domstolen inledningsvis att Edison inte har identifierat de punkter i den överklagade domen som resonemanget avser. Enligt artikel 169.2 i domstolens rättegångsregler ska det av åberopade grunder och argument avseende rättsliga omständigheter klart framgå på vilka punkter klaganden anser att tribunalens avgörande är felaktigt (beslut av den 7 juni 2018, Gaki/Europol,
C‑671/17 P
, ej publicerat,
EU:C:2018:416
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Även om det antas att detta argument kan förstås så, att det i huvudsak syftar till att ifrågasätta den metod som tribunalen använt för att pröva huruvida elektricitet omfattas av uttrycken ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle”, ska det under alla omständigheter påpekas att tribunalen, i punkterna 38–56 i den överklagade domen, bedömde räckvidden av denna terminologi med stöd av en bokstavlig tolkning av domstolens praxis, vars innehåll och räckvidd den redogjorde för i punkterna 29–37 i nämnda dom.
Domstolen konstaterar emellertid att Edison inte har framfört någon kritik mot tribunalens tillämpning och tolkning av denna rättspraxis, och än mindre visat att tribunalens förhållningssätt i dessa punkter utgör en felaktig rättstillämpning.
Edison har nämligen, till stöd för det ”funktionella” synsätt som förordas, endast åberopat de bedömningskriterier som generaladvokaten Bot uppställde i sitt förslag till avgörande i målet Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
, punkterna
och
).
Domstolen är emellertid enig med tribunalens konstaterande i punkt 29 i den överklagade domen, att det av punkt 61 i dom av den 19 juni 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
) framgår att den som ansöker om registrering ska i sin ansökan identifiera de varor för vilka varumärkesskydd söks på ett tillräckligt klart och precist sätt, så att behöriga myndigheter och ekonomiska aktörer redan på denna grund ska kunna avgöra det sökta varumärkets skyddsomfång. Däremot antog domstolen inte, i nämnda dom, det synsätt som generaladvokaten Bot föreslog i punkt 74 i sitt förslag till avgörande i det målet, att de ekonomiska aktörerna närmare bestämt ska kunna exakt identifiera ”de avsedda varornas och tjänsternas väsentliga objektiva egenskaper och kännetecken”.
Detta argument kan mot bakgrund av det anförda under inga omständigheter godtas.
För det andra och i den mån Edison har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att i punkterna 41, 46 och 54 i den överklagade domen felaktigt hänvisa till en av EUIPO offentliggjord vägledande och icke uttömmande förteckning över exempel på varor och tjänster som, även om de finns upptagna på den alfabetiska förteckningen över varor i klass 4 från och med den nionde upplagan av Niceöverenskommelsen, ”inte klart omfattas av den bokstavliga betydelsen” av nämnda klassrubrik, för att komma fram till slutsatsen att elektrisk energi inte omfattas av rubriken i klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen, ska det konstateras att detta argument är verkningslöst.
Det ska i detta hänseende erinras om att anmärkningar som riktas mot ett överflödigt domskäl i ett avgörande från tribunalen inte kan medföra att avgörandet upphävs och är därmed verkningslösa (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det framgår av uttrycket ”för övrigt” i punkterna 41, 46 och 54 i den överklagade domen att det endast var för fullständighetens skull som tribunalen hänvisade till denna förteckning som EUIPO offentliggjort, för att slå fast att elektrisk energi inte omfattas av uttrycken ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle”, i den mening som avses i klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen.
Det framgår nämligen av punkterna 39, 43 och 48 i den överklagade domen att det huvudsakliga skälet till att tribunalen ansåg att elektrisk energi inte omfattas av klass 4 i Niceöverenskommelsen är att uttrycken ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle”, enligt deras allmänna och normala betydelse, inte inkluderar elektrisk energi.
För det tredje och i den mån Edison har gjort gällande att tribunalens resonemang är motsägelsefullt eftersom det i punkt 44 i den överklagade domen hänvisas till en förklaring som Wipo offentliggjort på sin webbplats till stöd för slutsatsen att uttrycket ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” inte inkluderar elektrisk energi, påpekas att detta argument grundar sig på en ofullständig tolkning av nämnda dom. Tribunalen konstaterade visserligen i punkt 44 i den överklagade domen att det framgår av denna förklaring att, ”även om elektrisk energi är en immateriell beståndsdel, kan den anses vara jämförbar med andra materiella bränslen, såsom bensin och flygfotogen, som omfattas av klass 4”, men tillade i samma punkt att elektrisk energi, trots denna funktionella likhet, inte omfattas av begreppet ”motorbränsle” i dess bokstavliga betydelse.
Vad för det fjärde gäller Edisons argument att tribunalen underlät att beakta den omständigheten att elektrisk energi finns med på den av EUIPO publicerade vägledande och icke uttömmande förteckning över exempel på varor och tjänster som, trots att de finns upptagna i den alfabetiska förteckningen över varor i klass 4 från och med den nionde upplagan av Niceöverenskommelsen, ”inte klart omfattas av den bokstavliga betydelsen” av nämnda klassrubrik, ska det erinras om att tribunalen ensam är behörig att bedöma värdet på den bevisning som lagts fram vid den (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 11 november 2003, Martinez/parlamentet,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Tribunalen kan, med undantag för dess skyldighet att iaktta allmänna principer och processrättsliga regler för bevisbördan och bevisningen samt att inte missuppfatta bevis, inte anses skyldig att uttryckligen motivera den värdering som görs av varje bevis, särskilt om den anser att beviset i fråga är utan intresse eller saknar relevans för målets utgång (dom av den 3 december 2009, Evropaïki Dynamiki/kommissionen,
C‑476/08 P
, ej publicerad,
EU:C:2009:752
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det ska i förevarande fall påpekas att tribunalen, i punkt 41 i den överklagade domen, noggrant undersökte beslutet att uppta ”elektrisk energi” i den vägledande och icke uttömmande förteckning som EUIPO offentliggjort, och fann att det saknade bevisvärde, eftersom det fortfarande var under utarbetande vid den tidpunkt då den aktuella registreringsansökan gavs in. Edison har varken visat eller ens påstått att denna bedömning byggde på en missuppfattning. De argument som framförts i detta avseende kan följaktligen inte godtas.
För det femte och i den mån Edison har gjort gällande att tribunalen grundade sitt resonemang i punkt 48 i den överklagade domen, angående domen av den 14 mars 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, ej publicerad,
EU:T:2017:163
), på felaktiga premisser ska det understrykas att Edison enbart har angett att sistnämnda dom saknar prejudicerande verkan och att den innehåller logiska fel. Edison har emellertid inte med tillräcklig precision redogjort för skälen till att tribunalens hänvisning till denna dom medför att resonemanget i den överklagade domen är behäftat med en felaktig rättstillämpning. Detta argument ska därför avvisas.
Det följer nämligen av artikel 256.1 FEUF, artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol och artikel 168.1 d i domstolens rättegångsregler att det i ett överklagande klart ska anges på vilka punkter den överklagade domen ifrågasätts samt de rättsliga grunder som särskilt åberopas till stöd för detta yrkande. I annat fall ska överklagandet eller grunden i fråga avvisas (dom av den 21 januari 2016, Galp Energía España m.fl./kommissionen,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För det sjätte kan inte heller det argument genom vilket Edison endast upprepar exakt samma invändning som anfördes i första instans vid tribunalen – att elektrisk energi, på samma sätt som kol, gas och olja, ska betraktas som motorbränsle – tas upp till sakprövning, eftersom Edison inte anger på vilket sätt tribunalen, i den överklagade domen, skulle ha gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning i detta avseende.
Det ska i det avseendet understrykas att ett överklagande som endast upprepar eller ordagrant återger grunder och argument som redan har anförts vid tribunalen, inbegripet sådana som avser omständigheter som tribunalen uttryckligen har underkänt, ska avvisas, om inga argument har anförts som specifikt är avsedda att identifiera den felaktiga rättstillämpning som gjorts i tribunalens dom. Ett sådant överklagande utgör nämligen endast en begäran om omprövning av den ansökan som ingetts till tribunalen, vilket faller utanför domstolens behörighet (se dom av den 26 januari 2017, Mamoli Robinetteria/kommissionen,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad för det sjunde gäller Edisons argument att tribunalen felaktigt konstaterade i punkt 51 i den överklagade domen att de ståndpunkter som EEA, departementet för energi och klimatförändring eller myndigheten för hållbar energi har gett uttryck för saknar relevans för tolkningen av begreppet ”motorbränsle”, såsom det uppfattas av de ekonomiska aktörerna, räcker det att erinra om att överklagandet är begränsat till rättsfrågor. Tribunalen är således ensam behörig att fastställa och bedöma de faktiska omständigheterna, och att bedöma vilket bevisvärde som åberopad bevisning ska tillmätas, utom då det framgår att tribunalen missuppfattat omständigheterna eller bevisningen (dom den 19 oktober 2017, Agriconsulting Europe/kommissionen,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad vidare gäller påståendet att tribunalen inte prövade vissa bilagor som ingetts till överklagandenämnden, framgår det av punkterna 52 och 53 i den överklagade domen att tribunalen visserligen inte redogjorde för var och en av dessa bilagor, men att den ändå gjorde en helhetsbedömning av bilagorna och fann att de inte utgjorde bevis nog för att de ekonomiska aktörerna vid tidpunkten för ingivandet av registreringsansökan uppfattade begreppet motorbränsle som inbegripande elektriskt energi.
Denna kritik syftar således till att ifrågasätta det värde som tribunalen tillmätte den bevisning som förebringats, vilket enligt den rättspraxis som det hänvisas till ovan i punkt 55 inte omfattas av domstolens behörighet.
Detta argument ska därför avvisas.
Domstolen finner följaktligen att den första grunden delvis ska avvisas, delvis ska anses verkningslös och i övrigt inte kan leda till bifall till överklagandet.
Den andra grunden
Parternas argument
Edison har i sin andra grund gjort gällande att den överklagade domen innebar en kränkning av dess processuella rättigheter och ett åsidosättande av artikel 75 i förordning nr 207/2009.
Edison har gjort gällande att tribunalen godkände det omtvistade beslutet, trots att det hade fattats i strid med företagets processuella rättigheter. Edison anser nämligen att EUIPO, genom att underlåta att i sak besvara begäran om registrering av ett avstående, har kastat om bevisbördan för att det var rättsstridigt att inte bevilja det partiella avståendet i fråga om elektrisk energi. Edison var därför tvungen att anföra skäl som motiverade varför avståendet skulle inkluderas i stället för att bestrida EUIPO:s skäl för en uteslutning.
Vidare har Edison hävdat att tribunalen fastställde det omtvistade beslutet trots att det var bristfälligt motiverat, då det inte innehöll några skäl till varför elektricitet skulle uteslutas från ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle”, i den mening som avses i klass 4 i den åttonde upplagan av Niceöverenskommelsen. Vidare anser Edison att det är ologiskt att, såsom tribunalen har gjort, samtidigt hävda att elbilar finns på marknaden och förneka att de ekonomiska aktörerna betraktar elektrisk energi som motorbränsle, även om det är fråga om ett alternativt bränsle.
EUIPO har gjort gällande att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden.
Domstolens bedömning
För det första och i den mån Edison har gjort gällande att tribunalen fastställde det omtvistade beslutet trots att det antagits i strid med företagets processuella rättigheter, konstaterar domstolen att Edison har begränsat sig till att ordagrant återge de argument som redan har anförts vid tribunalen, utan att specifikt identifiera den felaktiga rättstillämpning som domen påstås vara behäftad med eller, i än mindre grad, de punkter i den överklagade domen som innehåller en sådan felaktig rättstillämpning.
Detta argument ska således, enligt den rättspraxis som det hänvisas till ovan i punkt 54, avvisas.
För det andra och i den mån Edison har gjort gällande att tribunalen fastställde det omtvistade beslutet trots att det var bristfälligt motiverat, räcker det att påpeka att tribunalen, i punkterna 39–42, 43–47 och 48–54 i den överklagade domen, gjorde en extensiv bedömning av de skäl som motiverade att elektricitet skulle uteslutas från ”belysningsmedel”, ”bränslen (inklusive bensin och motorsprit)” och ”motorbränsle”, i den mening som avses i klass 4 i Niceöverenskommelsen.
Edisons påstående att den överklagade domen innehåller motstridiga skäl kan inte heller godtas, eftersom det grundar sig på en ofullständig tolkning av domen, särskilt punkterna 52 och 53 däri. Tribunalen medgav nämligen i punkt 52 i den överklagade domen och med beaktande av den bevisning som Edison lagt fram att ”vissa” helt eller delvis eldrivna bilmodeller redan hade släppts ut på marknaden. Tribunalen konstaterade emellertid i punkt 53 i samma dom att utvecklingen på den europeiska marknaden av eldrivna fordonsmodeller ”i realiteten” ägde rum först flera år efter det att den aktuella registreringsansökan gavs in. Denna bedömning kan således inte på något sätt anses vara motsägelsefull.
Den andra grunden ska således till viss del avvisas och kan i övrigt inte leda till bifall för överklagandet.
Av det anförda följer att överklagandet ska ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 138.1 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 184.1 däri ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom Edison är tappande part ska det enligt EUIPO:s yrkande förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (nionde avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Edison SpA ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) har haft.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.