CELEX: 62018CJ0183
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose
Pamatinis sprendimas 2005/214/TVR
Juridiniams asmenims skirtų piniginių sankcijų pripažinimas ir vykdymas
Neišsamus pamatinio sprendimo perkėlimas į nacionalinę teisę
Pareiga nacionalinę teisę aiškinti taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę
Apimtis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/214/TVR dėl abipusio pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms (
OL L 76, 2005, p. 16
), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (
OL L 81, 2009, p. 24
; toliau – pamatinis sprendimas), 1 straipsnio a punkto, 9 straipsnio 3 dalies, 20 straipsnio 1 dalies ir 2 dalies b punkto išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie
(CJIB) (Saugumo ir teisingumo ministerijos Centrinė baudų išieškojimo agentūra (CJIB), Nyderlandai) pradėtą bylą dėl piniginės baudos, kurią
Adm. Verwerking Flitsgegevens CJIB HA Leeuwarden
(CJIB surinktus duomenis apdorojanti tarnyba, Leuvardenas, Nyderlandai) skyrė Gdanske (Lenkija) įsteigtam banko
Bank BGŻ BNP Paribas S.A
., kurio buveinė yra Varšuvoje (Lenkija), filialui.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pamatinis sprendimas
Pamatinio sprendimo 1, 2 ir 4 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(1)
1999 m. spalio 15–16 d. Tamperėje [(Suomija)] susirinkusi Europos Vadovų Taryba patvirtino abipusio pripažinimo principą, kuris turėtų tapti teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir baudžiamosiose bylose [Europos] Sąjungoje pagrindu.
(2)
Abipusio pripažinimo principas turėtų būti taikomas teisminių arba administracinių institucijų skiriamoms finansinėms baudoms, siekiant palengvinti sprendimų dėl tokių baudų vykdymą valstybėje narėje, kuri nėra valstybė, kurioje baudos yra paskirtos.
<…>
(4)
Šis pamatinis sprendimas taip pat turėtų būti taikomas finansinėms baudoms, paskirtoms už kelių eismo taisyklių pažeidimus.“
Pamatinio sprendimo 1 straipsnio „Sąvokų apibrėžimai“ a punkte numatyta:
„Šiame pamatiniame sprendime:
a)
„sprendimas“ – tai galutinis sprendimas, kuriuo reikalaujama, kad fizinis arba juridinis asmuo sumokėtų finansinę baudą <…>“
Pamatinio sprendimo 4 straipsnio „Sprendimų perdavimas ir kreipimasis į centrinę instituciją“ 1 dalyje nustatyta:
„Sprendimą kartu su šiame straipsnyje numatytu liudijimu galima perduoti valstybės narės, kurioje fizinis arba juridinis asmuo, dėl kurio buvo priimtas sprendimas, turi turto arba pajamų, kurioje fizinis asmuo įprastai gyvena arba kurioje yra juridinio asmens registruota buveinė, kompetentingoms institucijoms.“
Pamatinio sprendimo 5 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Pagal šio pamatinio sprendimo sąlygas ir netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo, sprendimai pripažįstami ir vykdomi už šiuos nusikaltimus, jeigu už juos baudžiama sprendimą priėmusioje valstybėje ir kaip jie yra apibrėžti sprendimą priėmusios valstybės teisės:
–
<…>
–
elgesys, pažeidžiantis kelių eismo taisykles, įskaitant taisyklių dėl vairavimo ir poilsio laiko bei taisyklių dėl pavojingų krovinių pažeidimus,
<…>“
Pamatinio sprendimo 6 straipsnyje „Sprendimų pripažinimas ir vykdymas“ nurodyta:
„Sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos, nereikalaudamos jokių papildomų formalumų, pripažįsta joms pagal 4 straipsnį perduotus sprendimus ir nedelsdamos imasi būtinų priemonių, kad jie būtų vykdomi, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija nusprendžia taikyti 7 straipsnyje numatytą pagrindą nepripažinti ar nevykdyti sprendimo.“
Pamatinio sprendimo 9 straipsnio „Vykdymą reglamentuojanti teisė“ 1 ir 3 dalyse nustatyta:
„1.   Nepažeidžiant šio straipsnio 3 dalies ir 10 straipsnio, sprendimo vykdymą reglamentuoja sprendimą vykdančiosios valstybės teisė tokiu pačiu būdu kaip ir sprendimą vykdančiosios valstybės paskirtą finansinę baudą. Tik sprendimą vykdančiosios valstybės institucijos yra įgaliotos nuspręsti dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su ja susijusias priemones, įskaitant vykdymo nutraukimo pagrindus.
<…>
3.   Sprendimai dėl juridiniams asmenims skirtų finansinių baudų vykdomi, net jeigu sprendimą vykdančioji valstybė nepripažįsta juridinių asmenų baudžiamosios atsakomybės principo.“
Pamatinio sprendimo 20 straipsnyje „Įgyvendinimas“ nurodyta:
„1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad šio pamatinio sprendimo nuostatos būtų įgyvendinamos iki 2007 m. kovo 22 d.
2.   Kiekviena valstybė narė gali ne daugiau kaip 5 metų laikotarpiu nuo šio pamatinio sprendimo įsigaliojimo dienos jį taikyti tik:
<…>
b)
juridinių asmenų atveju – sprendimams, susijusiems su veika, už kurią Europos dokumentuose numatyta taikyti juridinių asmenų atsakomybės principą.“
Direktyva (ES) 2015/413
2015 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/413, kuria sudaromos palankesnės sąlygos keistis informacija tarpvalstybiniu lygmeniu apie kelių eismo saugumo taisyklių pažeidimus (
OL L 68, 2015, p. 9
), 1 ir 2 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)
vienas iš pagrindinių Sąjungos transporto politikos tikslų – gerinti kelių eismo saugumą. Sąjunga įgyvendina kelių eismo saugumo gerinimo politiką, kurios tikslas – sumažinti žūstančiųjų ir sužeistųjų skaičių bei materialinę žalą. Svarbus šios politikos aspektas – nuolatinis už Sąjungoje padarytus kelių eismo taisyklių pažeidimus, kurie kelia didelį pavojų kelių eismo saugumui, taikomų sankcijų vykdymo užtikrinimas;
(2)
<…> Šia direktyva siekiama užtikrinti, kad <…> būtų užtikrinamas kelių eismo taisyklių pažeidimų tyrimo veiksmingumas.“
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta, kad ji taikoma, be kita ko, kai viršijamas leidžiamas greitis.
Šios direktyvos 4 straipsnio „Valstybių narių keitimosi informacija procedūra“ 3 dalies trečioje pastraipoje nustatyta:
„Pagal šią direktyvą pažeidimo vietos valstybė narė gautus duomenis naudoja siekdama nustatyti, kas yra asmeniškai atsakingas už šios direktyvos 2 straipsnyje išvardytus kelių eismo saugumo taisyklių pažeidimus.“
Lenkijos teisė
Baudžiamojo proceso kodeksas
Kodeks postępowania karnego
(Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – BPK) 66a ir 66b skyriais į Lenkijos teisės sistemą perkeltos pamatinio sprendimo nuostatos.
BPK 66b skyriaus „[Sąjungos] valstybės narės prašymas dėl sprendimo, kuriuo paskirta piniginė sankcija, vykdymo“ 611ff straipsnyje numatyta:
„1.   Kai [Sąjungos] valstybė narė, šiame skyriuje vadinama „sprendimą priėmusia valstybe“, prašo įvykdyti galutinį sprendimą, kuriuo skirtos piniginės baudos, tokį sprendimą turi įvykdyti apylinkės teismas, kurio veiklos teritorijoje pažeidėjas turi nekilnojamojo turto, gauna pajamas arba kurio veiklos teritorijoje yra pažeidėjo nuolatinė arba laikina gyvenamoji vieta. Kaip tai suprantama pagal šio skyriaus nuostatas, „piniginė bauda“ yra pažeidėjo pareiga sumokėti sprendime nurodytą:
1)
pinigų sumą, paskirtą kaip bauda už padarytą nusikaltimą;
<…>
6.   Jeigu šio skyriaus nuostatose nenurodyta kitaip, vykdant šio straipsnio 1 dalyje nurodytus sprendimus taikomos Lenkijos teisės nuostatos. <…>“
BPK 611fg straipsnyje nustatyta:
„611ff straipsnio 1 dalyje nurodytą sprendimą gali būti atsisakyta vykdyti, jeigu:
1)
veika, dėl kurios priimtas šis sprendimas, nelaikoma nusikaltimu pagal Lenkijos teisę, nebent pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę tai yra 607w straipsnyje nurodytas nusikaltimas arba pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę tai yra nusikaltimas:
<…>
c)
transporto saugumui;
<…>“
BPK 611fh straipsnyje nurodyta:
„1.   Sprendimo, kuriuo skirtos piniginės sankcijos, vykdymo klausimą teismas nagrinėja posėdyje, kuriame turi teisę dalyvauti prokuroras, nusikaltimą padaręs asmuo, jeigu jis yra Lenkijos Respublikos teritorijoje, ir jo gynėjas, jeigu atvyksta į posėdį. Jeigu nusikaltimą padaręs asmuo, kuris yra Lenkijos Respublikos teritorijoje, neturi gynėjo, teismo, turinčio jurisdikciją nagrinėti bylą, pirmininkas gali paskirti jam gynėją savo iniciatyva.
2.   Teismo nutartį dėl sprendimo, kuriuo skirtos piniginės sankcijos, vykdymo galima skųsti.
3.   Galutinis sprendimas dėl piniginių sankcijų kartu su pridėta pažyma, nurodyta 611ff straipsnio 2 dalyje, yra vykdomasis dokumentas ir turi būti įvykdytas Lenkijos Respublikoje po nutarties dėl jo vykdymo priėmimo.
4.   Jeigu sprendimą priėmusios valstybės pateiktos informacijos nepakanka sprendimui dėl sprendimo, kuriuo skirtos piniginės sankcijos, priimti, teismas prašo sprendimą priėmusios valstybės teismo arba kito organo per nustatytą terminą ją papildyti.
5.   Jeigu nesilaikoma šio straipsnio 4 dalyje nurodyto termino, nutartis dėl sprendimo vykdymo priimama remiantis anksčiau pateikta informacija.“
Įstatymas dėl kolektyvinių subjektų atsakomybės už neteisėtas veikas
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2002 m. spalio 28 d.
Ustawa o odpowiedzialności podmiotów zbiorowych za czyny zabronione pod groźbą kary
(Įstatymas dėl kolektyvinių subjektų atsakomybės už neteisėtas veikas) (
Dz. U
. Nr. 197, 1661 pozicija) 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Kolektyvinis subjektas yra <…> juridinis asmuo arba juridinio asmens statuso neturintis organizacinis vienetas, kuriam pagal specialiąsias nuostatas pripažįstamas teisnumas, išskyrus valstybės iždą, vietos ir regionų valdžios institucijas ir jų asociacijas.
2.   Kolektyviniu subjektu pagal šį įstatymą taip pat laikoma komercinė bendrovė, kurios akcijų dalis priklauso valstybės iždui, vietos ar regionų valdžios institucijai arba tokių institucijų asociacijai, steigiama kapitalo bendrovė, likviduojamas subjektas arba verslo veiklą vykdantis asmuo, kuris nėra fizinis asmuo, taip pat užsienio organizacinis vienetas.“
Šio įstatymo 22 straipsnyje nurodyta:
„Baudžiamojo proceso kodekso nuostatos pagal analogiją taikomos kolektyvinių subjektų atsakomybės už veikas, už kurias numatyta bausmė, jei šio įstatymo nuostatose nenumatyta kitaip. <…>“
Bylų dėl nusižengimų teisenos kodeksas
Kodeks postępowania w sprawach o wykroczenia
(Bylų dėl nusižengimų teisenos kodeksas) 116b straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„[Sąjungos] valstybių narių prašymams dėl baudų, papildomų piniginių sankcijų, pareigos atlyginti žalą vykdymo arba dėl [Sąjungos] valstybės narės teismo ar kitos institucijos sprendimu skirtos piniginės sankcijos vykdymo pagal analogiją taikomos Baudžiamojo proceso kodekso 66a ir 66b skyrių nuostatos.“
Nusižengimų kodeksas
Kodeks Wykroczeń
(Nusižengimų kodeksas) XI skyriaus „Transporto saugumo ir tvarkos pažeidimai“ 92 straipsnyje numatyta:
„Jeigu asmuo, vairuodamas transporto priemonę, nesilaiko įstatymo arba kelių ženklo nustatytų greičio apribojimų, jam skiriama bauda.“
Civilinis kodeksas
Pagal
Kodeks cywilny
(Civilinis kodeksas) 33 straipsnį juridiniai asmenys – tai valstybės iždas ir subjektai, kuriems pagal specialiąsias nuostatas pripažįstamas teisinis subjektiškumas.
Civilinio proceso kodeksas
Kodeks postępowania cywilnego
(Civilinio proceso kodeksas) 64 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad kiekvienas fizinis ir juridinis asmuo gali dalyvauti procese kaip šalis (procesinis veiksnumas). Šioje nuostatoje taip pat numatyta, kad procesinį veiksnumą turi teisinio subjektiškumo neturintys subjektai, kuriems procesinis veiksnumas pripažįstamas pagal įstatymą.
Įstatymas dėl ekonominės veiklos vykdymo laisvės
2004 m. liepos 2 d.
Ustawa o swobodzie działalności gospodarczej
(Įstatymas dėl ekonominės veiklos vykdymo laisvės) (
Dz. U
. Nr. 173, 1807 pozicija) 5 straipsnio 4 punkte „filialas“ apibrėžiamas kaip atskira ir organizaciniu požiūriu nepriklausoma ekonominės veiklos dalis, kurią verslininkas vykdo už savo buveinės arba ekonominės veiklos pagrindinės vykdymo vietos ribų.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2017 m. liepos 9 d. CJIB kreipėsi į
Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku
(Pietų Gdansko apylinkės teismas, Lenkija) su prašymu pripažinti ir vykdyti 2016 m. lapkričio 25 d. CJIB surinktus duomenis apdorojančios tarnybos Leuvardene sprendimą (toliau – 2016 m. lapkričio 25 d. sprendimas), kuriuo Gdanske įsteigtam banko
Bank BGŻ BNP Paribas
, kurio buveinė yra Varšuvoje, filialui
Bank BGŻ BNP Paribas S.A
. (toliau –
Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk
) skirta 36 eurų bauda.
Bauda buvo paskirta už Utrechte (Nyderlandai) 2016 m. lapkričio 13 d. padarytą pažeidimą, kai
Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk
vardu registruotą transporto priemonę vairavęs asmuo viršijo leistiną greitį 6 km / h.
Iš pažymos, kurią CJIB pateikė kartu su 2016 m. lapkričio 25 d. sprendimu, matyti, kad
Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk
vykstant procedūrai, kuriai pasibaigus priimtas tas sprendimas, nebuvo išklausytas, bet jam buvo pranešta apie teisę ginčyti jam pateiktų kaltinimų pagrįstumą, tačiau per nustatytą terminą jis skundo nepateikė. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad 2016 m. lapkričio 25 d. sprendimas tapo galutinis 2017 m. sausio 6 d. ir pagal Nyderlandų teisę 2022 m. sausio 6 d. sueis šiuo sprendimu skirtos baudos įvykdymo senaties terminas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas surengė posėdį šio sprendimo 24 punkte minėtam CJIB prašymui nagrinėti; šalys pagrindinėje byloje į šį posėdį neatvyko ir pastabų nepateikė.
Šis teismas tvirtina, kad BPK 66b skyrius, kuriuo į Lenkijos teisę perkeliamos pamatinio sprendimo nuostatos, taikomas tiek sprendimų dėl nusikaltimų, tiek sprendimų dėl nusižengimų vykdymui, nes Nusižengimų teisenos kodekso 116b straipsnio 1 dalyje pateikta nuoroda į šį skyrių.
Vis dėlto tas teismas mano, kad pamatinis sprendimas į Lenkijos teisę buvo perkeltas nevisiškai, nes Lenkijos teisėje nenumatyta pamatinio sprendimo 9 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta vykdančiosios valstybės narės pareiga vykdyti juridiniams asmenims skirtas finansines baudas, net jei ši valstybė nepripažįsta juridinių asmenų baudžiamosios atsakomybės principo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, BPK 611ff straipsnyje minimas „pažeidėjas“ ir jo „nuolatinė arba laikina gyvenamoji vieta“. Nors sąvokos „pažeidėjas“ bendra reikšmė gali būti aiškinama plačiai, kaip apimanti ir fizinius, ir juridinius asmenis, šios sąvokos aiškinimas pagal kontekstą, atsižvelgiant į BPK struktūrą ir į tai, kad neminima registruota buveinė, suponuoja išvadą, kad sąvoka „pažeidėjas“, kaip ji suprantama pagal BPK 611ff straipsnį, apima tik fizinius asmenis.
Taigi BPK 611ff ir paskesniuose straipsniuose nenumatyta galimybė vykdyti sprendimą, kuriuo skiriama piniginė bauda juridiniam asmeniui.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, tokia galimybė taip pat nenumatyta Įstatyme dėl kolektyvinių subjektų atsakomybės už neteisėtas veikas, nes šis įstatymas netaikomas kolektyvinių subjektų padarytiems nusižengimams; į jo taikymo sritį patenka tik baudžiamojo ar mokestinio pobūdžio pažeidimai.
Vadinasi, dėl to, kad pamatinis sprendimas nevisiškai perkeltas į Lenkijos teisės sistemą, nėra nuostatų dėl galimybės pripažinti ir vykdyti juridiniams asmenims skirtas pinigines sankcijas, todėl Lenkijos teismai nuolat atsisako pripažinti ir vykdyti sprendimus, kuriais skiriamos tokios sankcijos.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, be kita ko, 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (
C‑579/15
,
EU:C:2017:503
), nors pamatiniai sprendimai neveikia tiesiogiai, nacionalinėms valdžios institucijoms, ypač nacionaliniams teismams, kai jie nagrinėja ginčus, dėl kurių į juos kreiptasi, tenka pareiga nacionalinę teisę aiškinti laikantis šių sprendimų nuostatų, siekiant užtikrinti Sąjungos teisės veiksmingumą. Vis dėlto Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas negali pagrįsti nacionalinės teisės aiškinimo
contra legem
.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad sąvokos „pažeidėjas“ aiškinimas plačiai, pagal kurį ji apima ir juridinius asmenis, siekiant užtikrinti Lenkijos teisės atitiktį pamatiniam sprendimui, reikštų tokį aiškinimą
contra legem
.
Taigi pirmuoju klausimu tas teismas siekia išsiaiškinti, kokių pasekmių kyla konstatavus Lenkijos teisės neatitiktį pamatiniam sprendimui ir, konkrečiau kalbant, ar tokiu atveju jis turi netaikyti nacionalinės teisės normos, kai ši norma negali būti aiškinama taip, kad atitiktų Sąjungos teisę, arba kai, nesant kitų suderinamų nacionalinės teisės nuostatų, ji negali būti pakeista pamatiniame sprendime esančia norma.
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat siekia išsiaiškinti sąvoką „juridinis asmuo“. Šiuo aspektu jis pažymi, kad pagal Lenkijos teisę juridinio asmens filialas yra nurodytas komerciniame registre, tačiau neturi savo buveinės. Nepaisant savo organizacinio nepriklausomumo, filialas neturi atskiro nuo patronuojančiosios bendrovės teisinio subjektiškumo ir negali būti teismo proceso šalis. Kita vertus, Nyderlandų teisėje sąvoka „juridinis asmuo“ taip pat apima juridinio asmens organizacinius vienetus.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar sąvoką „juridinis asmuo“, kaip ji suprantama pagal pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punktą ir 9 straipsnio 3 dalį, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, o gal ją reikėtų aiškinti taip, kad ji atitiktų sprendimą priėmusios valstybės narės teisę arba vykdančiosios valstybės narės teisę.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, ši sąvoka turi būti aiškinama atsižvelgiant į sprendimą priėmusios valstybės teisę, nes ši valstybė turi skirti piniginę sankciją pagal savo teisės normas.
Šiomis aplinkybėmis
Sąd Rejonowy Gdańsk Południe w Gdańsku
(Pietų Gdansko apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Pamatinio sprendimo <…> 1 straipsnio a punkto, 9 straipsnio 3 dalies, 20 straipsnio 1 dalies ir 2 straipsnio b punkto nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad perduotas vykdyti sprendimas, kuriuo piniginė sankcija skirta juridiniam asmeniui, turi būti įvykdytas vykdančiojoje valstybėje, nepaisant to, kad pagal nacionalines nuostatas, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliamas šis pamatinis sprendimas, nenumatyta galimybės įvykdyti sprendimo, kuriuo tokia sankcija skiriama juridiniam asmeniui?
2.
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Pamatinio sprendimo <…> 1 straipsnio a punkte ir 9 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „juridinis asmuo“ turi būti aiškinama:
a)
pagal sprendimą priėmusios valstybės teisės aktų nuostatas (pamatinio sprendimo 1 straipsnio c punktas);
b)
pagal sprendimą vykdančiosios valstybės teisės aktų nuostatas (pamatinio sprendimo 1 straipsnio d punktas);
c)
kaip savarankiška Sąjungos teisės sąvoka,
ir ar todėl ji taip pat apima juridinio asmens filialą, nors juridinio asmens filialas neturi teisinio subjektiškumo vykdančiojoje valstybėje?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkte ir 9 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „juridinis asmuo“ turi būti aiškinama atsižvelgiant į sprendimą, kuriuo skirta piniginė sankcija, priėmusios valstybės teisę, vykdančiosios valstybės teisę, o gal tai yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad pamatiniame sprendime neapibrėžta sąvoka „juridinis asmuo“, tačiau jo nuostatose ne kartą daroma nuoroda į jo 1 straipsnio a punkto ir 9 straipsnio 3 dalies tekstą, o būtent šias nuostatas prašo išaiškinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Kadangi apibrėžties nepateikta, aiškinant šią sąvoką reikia remtis pamatinio sprendimo bendra struktūra ir tikslu.
Dėl pamatinio sprendimo bendros struktūros pažymėtina, kad jo 5 straipsnyje išvardytos nusikalstamos veikos, už kurias sprendimai pripažįstami ir vykdomi, netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo, ir patikslinama, kad šios nusikalstamos veikos apibrėžiamos pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę. Kaip savo išvados 66 ir 67 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, iš šio straipsnio matyti, kad pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę reglamentuojami baudžiamosios atsakomybės elementai, visų pirma taikytina sankcija, ir nustatomas subjektas, kuriam skiriama ta sankcija.
Vis dėlto, remiantis pamatinio sprendimo 9 straipsniu, sprendimo, kuriuo skirta piniginė sankcija, vykdymą reglamentuoja sprendimą vykdančiosios valstybės teisė, o tai reiškia, kad, pirma, tik šios valstybės institucijos yra kompetentingos nuspręsti dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su tuo susijusias priemones ir, antra, juridiniam asmeniui skirta piniginė sankcija turi būti vykdoma, net jeigu vykdančioji valstybė nepripažįsta juridinių asmenų baudžiamosios atsakomybės principo.
Vadinasi, atsižvelgiant į pamatinio sprendimo bendrą struktūrą sąvoka „juridinis asmuo“ turi būti aiškinama pagal sprendimą, kuriuo skiriama piniginė sankcija, priėmusios valstybės teisę.
Šią išvadą patvirtina pamatinio sprendimo tikslas.
Šiuo klausimu primintina, kad, kaip konkrečiai matyti iš pamatinio sprendimo 1 ir 6 straipsnių, taip pat iš jo 1 ir 2 konstatuojamųjų dalių, juo siekiama įdiegti veiksmingą sprendimų, kuriais galutinai skiriama finansinė bauda fiziniam ar juridiniam asmeniui už vieną iš jo 5 straipsnyje išvardytų nusikalstamų veikų, tarpvalstybinio pripažinimo ir vykdymo sistemą (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktas ir 2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Centraal Justitieel Incassobureau (finansinių baudų pripažinimas ir vykdymas),
C‑671/18
,
EU:C:2019:1054
,
punktas).
Iš tiesų, kaip savo išvados 68 punkte pažymėjo generalinis advokatas, pamatiniu sprendimu siekiama, nederinant valstybių narių baudžiamosios teisės aktų, užtikrinti piniginių sankcijų vykdymą šiose valstybėse, taikant abipusio pripažinimo principą.
Tarpusavio pripažinimo principas, kuriuo pagrįsta pamatinio sprendimo bendra struktūra, kaip matyti iš jo 6 straipsnio, reiškia, kad valstybės narės iš principo privalo pripažinti pagal pamatinio sprendimo 4 straipsnį perduotą sprendimą skirti finansinę baudą be jokių kitų formalumų ir nedelsdamos imtis visų jam įvykdyti būtinų priemonių, o atsisakymo pripažinti ir vykdyti tokį sprendimą pagrindai turi būti aiškinami siaurai (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktas ir 2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Centraal Justitieel Incassobureau (finansinių baudų pripažinimas ir vykdymas),
C‑671/18
,
EU:C:2019:1054
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad sankcija, kurią įvykdyti prašo CJIB, formaliai skirta
Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk
, banko
Bank BGŻ BNP Paribas
, kurio buveinė yra Varšuvoje, filialui, ir kad pagal Lenkijos teisę šis filialas neturi nei teisinio subjektiškumo, nei procesinio veiksnumo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ši aplinkybė praktiškai gali lemti, kad bus neįmanoma įvykdyti piniginės sankcijos pagal kitos valstybės narės kompetentingos institucijos prašymą, kaip nurodyta pamatiniame sprendime.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pagal Lenkijos teisę filialas neturi atskiro nuo bendrovės, kuriai jis priklauso, teisinio subjektiškumo. Tokiomis aplinkybėmis
Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk
veiksmai priskirtini
Bank BGŻ BNP Paribas
, ir sankcija gali būti laikoma skirta šiam bankui, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Taigi pagal vykdančiosios valstybės narės teisę sankcijos vykdymas turi būti pradėtas
Bank BGŻ BNP Paribas
atžvilgiu.
Vadinasi, kadangi filialas ir bendrovė, kuriai jis priklauso, yra vienas pagal Lenkijos teisę įsteigtas juridinis asmuo, sprendimo, kuriuo skirta piniginė sankcija, įteikimas filialui gali būti laikomas įteikimu bendrovei, kuri turi procesinį veiksnumą, įskaitant vykdymo etapą.
Taip pat bendrai pažymėtina, kad Direktyvos 2015/413 nuostatose, taikomose kelių eismo saugumo taisyklių pažeidimų atveju, be kita ko, greičio viršijimo atveju, numatyta, kad valstybės narės, vadovaudamosi lojalaus bendradarbiavimo principu, turi sudaryti palankesnes sąlygas keistis informacija tarpvalstybiniu lygmeniu apie šiuos pažeidimus ir taip sudaryti palankesnes sąlygas taikyti sankcijas, kai tie pažeidimai padaryti kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje įregistruota atitinkama transporto priemonė, ir taip prisidėti prie šia direktyva siekiamo visų eismo dalyvių aukšto lygio apsaugos užtikrinimo.
Šiuo tikslu, kaip savo išvados 73 punkte pažymėjo generalinis advokatas, keitimasis informacija tarpvalstybiniu lygmeniu reiškia, kad registracijos valstybės narės, šiuo atveju – vykdančiosios valstybės, pateikti duomenys leidžia nustatyti ne tik transporto priemonės savininką, bet ir asmenį, kuris pagal nacionalinę teisę atsako kelių eismo taisyklių pažeidimo atveju, kad būtų palengvintas galimų piniginių sankcijų vykdymas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkte ir 9 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „juridinis asmuo“ turi būti aiškinama atsižvelgiant į sprendimą, kuriuo skirta piniginė sankcija, priėmusios valstybės teisę.
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pamatinis sprendimas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį valstybės narės teismas privalo netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, kuri yra nesuderinama su pamatinio sprendimo 9 straipsnio 3 dalimi.
Kaip matyti iš tarpusavyje siejamų pamatinio sprendimo nuostatų, visų pirma jo 1 straipsnio a punkto ir 9 straipsnio 3 dalies, juridiniam asmeniui skirtą piniginę sankciją, kaip ji suprantama pagal šį pamatinį sprendimą, turi vykdyti vykdančioji valstybė. Taigi pamatiniame sprendime, kurio privalomasis pobūdis pabrėžtas jurisprudencijoje (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 16 d. Sprendimo Pupino,
C‑105/03
,
EU:C:2005:386
,
ir
punktus), įtvirtinta valstybių narių pareiga vykdyti tokią piniginę sankciją, neatsižvelgiant į tai, ar pagal jos nacionalinės teisės aktus pripažįstamas juridinių asmenų baudžiamosios atsakomybės principas.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar pagal Sąjungos teisės viršenybės principą jis privalo netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, kai ji negali būti aiškinama taip, kad atitiktų Sąjungos teisę, arba kai, nesant kitų suderinamų nacionalinės teisės nuostatų, ji negali būti pakeista paties pamatinio sprendimo nuostatomis.
Šiuo klausimu primintina, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, siekiant užtikrinti visų Sąjungos teisės nuostatų veiksmingumą, pagal viršenybės principą, be kita ko, reikalaujama, kad nacionaliniai teismai savo nacionalinę teisę aiškintų kiek įmanoma atsižvelgdami į Sąjungos teisę (2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
punktas).
Jei nacionalinis teismas neturi įgaliojimų aiškinti nacionalinės teisės aktų atsižvelgdamas į Sąjungos teisės reikalavimus, jis, kaip valstybės narės institucija, nagrinėdamas jo jurisdikcijai priklausančią bylą, privalo netaikyti jokios nacionalinės teisės nuostatos, prieštaraujančios Sąjungos teisės normai, kuri yra tiesiogiai veikianti jo nagrinėjamoje byloje (šiuo klausimu žr. 2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto Sąjungos teisės nuostata, kuri nėra tiesiogiai veikianti, negali būti remiamasi byloje dėl Sąjungos teisės, siekiant užkirsti kelią jai prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos taikymui (2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
punktas).
Teisingumo Teismas nusprendė, kad, nors dėl pripažįstamos Sąjungos teisės nuostatos viršenybės atsiranda nacionalinio teismo pareiga netaikyti jai prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos, vis dėlto egzistuoja sąlyga, kad ta nuostata šio teismo nagrinėjamoje byloje yra tiesiogiai veikianti. Todėl nacionalinis teismas, remdamasis vien Sąjungos teise, neprivalo netaikyti savo nacionalinės teisės nuostatos, prieštaraujančios Sąjungos teisės nuostatai, jeigu pastaroji nuostata nėra tiesiogiai veikianti (2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
punktas).
Dėl pamatinio sprendimo pasakytina, kad jis priimtas remiantis buvusiu trečiuoju Sąjungos ramsčiu, be kita ko, pagal ESS 31 straipsnio 1 dalies a punktą ir 34 straipsnio 2 dalies b punktą. Kadangi pamatinis sprendimas nebuvo panaikintas, anuliuotas arba iš dalies pakeistas po to, kai įsigaliojo Lisabonos sutartis, pagal Protokolo Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų, pridėto prie Sutarčių, 9 straipsnį jo teisinės pasekmės ir toliau reglamentuojamos ESS, taigi jis nėra tiesiogiai veikiantis (pagal analogiją žr. 2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
ir
punktus).
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad, nors pagrindų sprendimai negali veikti tiesiogiai, pasibaigus šių pagrindų sprendimų perkėlimo terminui dėl jų privalomojo pobūdžio nacionalinėms valdžios institucijoms kyla pareiga aiškinti nacionalinę teisę laikantis Sąjungos teisės (2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi taikydamos nacionalinę teisę šios institucijos turi kiek įmanoma ją aiškinti atsižvelgdamos į pagrindų sprendimo tekstą ir tikslą, taip pat į visą vidaus teisę ir taikydamos joje pripažintus aiškinimo metodus, kad būtų užtikrintas visiškas pagrindų sprendimo veiksmingumas ir priimtas juo siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas (šiuo klausimu žr. 2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto primintina, kad Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas turi tam tikras ribas, susijusias, pirma, su galimybės remiantis pagrindų sprendimu ir neatsižvelgiant į jį įgyvendinantį valstybės narės įstatymą lemti nusikalstamą veiką padariusių asmenų baudžiamosios atsakomybės nustatymą arba sugriežtinimą nebuvimu (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Ognyanov,
C‑554/14
,
EU:C:2016:835
,
ir
punktus ir 2017 m. birželio 29 d. Sprendimo Popławski,
C‑579/15
,
EU:C:2017:503
,
punktą) ir, antra, su galimybės aiškinti nacionalinę teisę
contra legem
nebuvimu (2017 m. birželio 29 d. Sprendimo Popławski,
C‑579/15
,
EU:C:2017:503
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiomis aplinkybėmis primintina, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog nacionalinis teismas negali pagrįstai manyti, jog neturi galimybės aiškinti nacionalinės teisės nuostatos taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, vien dėl to, kad buvo nuolat pateikiamas toks šios nuostatos aiškinimas, kuris neatitiko šios teisės, arba kad taip ji buvo taikoma kompetentingų nacionalinės valdžios institucijų (2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski,
C‑573/17
,
EU:C:2019:530
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Šie argumentai
a fortiori
taikytini ir doktrinoje pateikiamoms nuomonėms.
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad, pirma, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, jog tai, kad Lenkijos teisės neįmanoma aiškinti taip, kad ji atitiktų pamatinio sprendimo tikslus, matyti ir iš nacionalinių teismų jurisprudencijos, įskaitant apeliacinių teismų jurisprudenciją, ir iš kai kurių doktrinoje pateikiamų nuomonių, šis teismas negali remtis vien šiomis aplinkybėmis, teigdamas, kad negali aiškinti nacionalinės teisės taip, kad ši atitiktų Sąjungos teisę.
Antra, konstatuotina, kad, priešingai, nei teigė Lenkijos vyriausybė ir Europos Komisija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog aiškinant Lenkijos teisę taip, kad būtų užtikrinta jos atitiktis pamatiniam sprendimui, šią teisę reikėtų aiškinti
contra legem
. Šio teismo teigimu, BPK 611ff straipsnio 1 dalyje vartojamos sąvokos „pažeidėjas“ negalima aiškinti plačiai, kad ji apimtų ir juridinius asmenis. Be to, jokia kita nacionalinės teisės nuostata, įskaitant Įstatymą dėl kolektyvinių subjektų atsakomybės už neteisėtas veikas, kuris netaikomas pažeidimams, neleidžia užtikrinti Lenkijos teisės atitikties pamatiniam sprendimui.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kiek tai susiję su nacionalinės teisės nuostatų aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės turi remtis sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija. Iš tikrųjų pagal suformuotą jurisprudenciją valstybės narės vidaus teisės aiškinimas nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai (2019 m. sausio 10 d. Sprendimo ET,
C‑97/18
,
EU:C:2019:7
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar Lenkijos teisė gali būti aiškinama taip, kad pagal ją leidžiama vykdyti juridiniams asmenims skirtas pinigines sankcijas laikantis pamatinio sprendimo 9 straipsnio 3 dalyje nustatyto reikalavimo.
Vis dėlto Teisingumo Teismas, turintis pateikti nacionaliniam teismui naudingus atsakymus į prašymą priimti prejudicinį sprendimą, yra kompetentingas pateikti gaires, grindžiamas pagrindinės bylos medžiaga ir rašytinėmis bei žodinėmis pastabomis, kurios leistų nacionaliniam teismui priimti sprendimą (2017 m. birželio 29 d. Sprendimo Popławski,
C‑579/15
,
EU:C:2017:503
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad, remiantis Lenkijos vyriausybės ir Komisijos pastabomis, BPK 66b skyriaus nuostatos yra tinkamas teisinis pagrindas sprendimams, kuriais juridiniams asmenims už padarytą pažeidimą skiriamos piniginės sankcijos, pripažinti ir vykdyti, nes nėra kliūčių plačiai aiškinti sąvoką „pažeidėjas“. Konkrečiai kalbant, Lenkijos vyriausybė mano, kad tai, jog šiame skyriuje nėra nuorodos į registruotą buveinę, nėra neįveikiama kliūtis tokiam aiškinimui. Šiuo klausimu ji nurodo, kad BPK 611ff straipsnio 1 dalyje jurisdikcija vykdyti piniginę sankciją nustatyta ir teismui, kurio veiklos teritorijoje „pažeidėjas“ turi turto ar pajamų, ir šis kriterijus visiškai taikomas juridiniams asmenims.
Kaip ir Lenkijos vyriausybė, ir Komisija, generalinis advokatas savo išvados 54 punkte nurodė, kad siekiant sąvoką „pažeidėjas“ aiškinti taip, kaip ji suprantama pagal BPK nuostatas dėl sankcijų vykdymo, nereikia remtis šios sąvokos aiškinimu pagal materialinę baudžiamąją teisę ir kad ši sąvoka gali būti aiškinama taip, kad ji nurodo subjektą, kuriam paskirta galutinė piniginė sankcija, neatsižvelgiant į tai, ar tai yra juridinis, ar fizinis asmuo.
Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad įvairūs Lenkijos teismai jau yra patenkinę prašymus vykdyti pinigines sankcijas, skirtas juridiniams asmenims Nyderlanduose už kelių eismo taisyklių pažeidimus.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į išdėstytus motyvus, turi patikrinti, ar toks sąvokos „pažeidėjas“ aiškinimas galimas atsižvelgiant į BPK 66b skyriaus kontekstą.
Galiausiai pažymėtina, kad toks aiškinimas nelemtų galimo juridinių asmenų atsakomybės sugriežtinimo, nes šios atsakomybės apimtis nustatoma pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad pamatinis sprendimas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį valstybės narės teismas neprivalo netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, nesuderinamos su pamatinio sprendimo 9 straipsnio 3 dalimi, nes ši pamatinio sprendimo nuostata nėra tiesiogiai veikianti. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi, kiek įmanoma, aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ši atitiktų šiuo pamatiniu sprendimu siekiamą tikslą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/214/TVR dėl abipusio pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 1 straipsnio a punkte ir 9 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „juridinis asmuo“ turi būti aiškinama atsižvelgiant į sprendimą, kuriuo skirta piniginė sankcija, priėmusios valstybės teisę.

2.
Pamatinis sprendimas 2005/214, iš dalies pakeistas Pamatiniu sprendimu 2009/299, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį valstybės narės teismas neprivalo netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, nesuderinamos su Pamatinio sprendimo 2005/214, iš dalies pakeisto Pamatinius sprendimu 2009/299, 9 straipsnio 3 dalimi, nes ši pamatinio sprendimo nuostata nėra tiesiogiai veikianti. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi, kiek įmanoma, aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Pamatiniu sprendimu 2005/214, iš dalies pakeistu Pamatiniu sprendimu 2009/299, siekiamą tikslą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.