CELEX: 62021CJ0613
Fellebbezés
Közszolgálat
Tisztviselők
Igazgatói álláshelyre történő kinevezésre irányuló eljárás
Álláshirdetés és felvételi hirdetmény
Az álláshelyre való pályázat elutasítása és egy másik pályázó kinevezése
A felvételi eljárás szabálytalansága
Nyilvánvaló értékelési hiba
Átláthatóság
Egyenlő bánásmód

Fellebbezésében az Európai Parlament az Európai Unió Törvényszéke 2021. július 14‑iCarbajo Ferrero kontra Parlament ítéletének (
T‑670/19
, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet,
EU:T:2021:435
) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék egyrészt megsemmisítette a Parlament 2018. december 10‑i határozatát, amely elutasította Fernando Carbajo Ferrero pályázatát, és egy másik pályázót, A‑t nevezte ki a Parlament Kommunikációs Főigazgatósága média igazgatói álláshelyére (a továbbiakban: vitatott határozat), másrészt azt kéri, hogy a Bíróság kötelezze a Parlamentet arra, hogy a vagyoni kár megtérítése címén fizessen neki 40000 euró összeget.
A jogvita háttere
A megtámadott ítélet 1–18. pontja rögzíti a jogvita hátterét, amely a jelen eljárás szempontjából a következőképpen foglalható össze.
F. Carbajo Ferrero 1986. április 21‑én lépett a Parlament szolgálatába tisztviselőként. A Parlamenten belül különböző feladatokat látott el a sajtó, a tájékoztatás, a kultúra és a média területén.
A Kommunikációs Főigazgatóság médiaigazgatói álláshelyének (a továbbiakban: médiaigazgató) betöltése végett a Parlament 2018. február 27‑én az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata 29. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti álláshirdetést tett közzé (a továbbiakban: álláshirdetés). A pályázatok benyújtási határideje 2018. március 23. volt. F. Carbajo Ferrero 2022. március 22‑én jelentkezett erre az álláshirdetésre.
Az álláshirdetésre a Parlamenthez három pályázat érkezett. Annak érdekében azonban, hogy a médiaigazgatói álláshely betöltése terén kiszélesítse a választási lehetőségeit, a Parlament 2018. március 27‑én az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata 29. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti áthelyezési felhívást (a továbbiakban: áthelyezési felhívás) tett közzé. Ezen felül 2018. április 13‑án a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdése szerinti felvételi hirdetményt tett közzé az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
(
HL 2018. C 132 A, 1. o.
; a továbbiakban: felvételi hirdetmény).
A felvételi hirdetmény értelmében a pályázatok benyújtásának határideje 2018. április 27. volt. Összesen tizenhat pályázó jelentkezett, ebből három jelentkezés az álláshirdetésre, egy az áthelyezési felhívásra, további tizenkettő pedig a felvételi hirdetményre érkezett. E pályázók között volt A, aki a felvételi hirdetményre válaszul adta be jelentkezését 2018. április 26‑án.
Médiaigazgató kinevezése hiányában 2018. júniusától F. Carbajo Ferrerót bízták meg az ezen állással járó feladatok ideiglenes ellátásával, a médiaigazgatósági szolgálat folytonosságának biztosítása érdekében.
A médiaigazgató kinevezésére irányuló eljárásban a vezető beosztású tisztviselők kinevezését segítő tanácsadó bizottságot (a továbbiakban: tanácsadó bizottság) hoztak létre a vezető tisztviselők kinevezésére irányuló eljárás menetének megállapításáról szóló, a Parlament Elnöksége (a továbbiakban: Elnökség) által 2008. február 18‑án módosított 2000. május 16‑i elnökségi határozatnak (a továbbiakban: az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat) megfelelően.
A tanácsadó bizottság 2018. október 4‑i ülésén szempontokat fogadott el a pályázók érdemeinek összehasonlító értékeléséhez (a továbbiakban: összehasonlító értékelési szempontok). A tanácsadó bizottság e szempontok alapján összeállította a pályázók listáját és az Elnökség elé terjesztette a felvételi beszélgetésre behívandó személyek névsorát. Az Elnökség e javaslatokat egyhangúlag elfogadta. A felvételi beszélgetésre behívott pályázók között volt F. Carbajo Ferrero, aki az álláshirdetésre nyújtotta be jelentkezését, „A”, aki a felvételi hirdetményre jelentkezett, és „B”, az egyetlen pályázó, aki az áthelyezési felhívásra válaszul adott be jelentkezést. A pályázók meghallgatása előtt a tanácsadó bizottság hét témát vagy témakört határozott meg, amelyek lehetővé tették számára a felvételi beszélgetéseken a pályázatok értékelését és e beszélgetéseket követően a pályázók rangsorolását.
A felvételi beszélgetésekre 2018. november 19‑én került sor. E beszélgetések alapján a tanácsadó bizottság indokolással ellátott jelentést nyújtott be az Elnökségnek, hogy az meghozhassa döntését a pályázatról. E jelentés érdemeik szerint rangsorolta a pályázókat a médiaigazgatói álláshely betöltésére legalkalmasabb pályázók meghatározása érdekében, és a jelentéshez egy javaslat volt csatolva. A 2018. december 10‑i ülésén a tanácsadó bizottság három rangsorolt pályázót javasolt az üres álláshely betöltésére, A‑t az első, F. Carbajo Ferrerót a második, és B‑t a harmadik helyen. Az Elnökség kinevezésre jogosult hatóságkénti minőségében úgy határozott, hogy követi a tanácsadó bizottság javaslatát, és A‑t nevezte ki az érintett álláshelyre.
A Parlament Kommunikációs Főigazgatóságának főigazgatója 2018. december 11‑én tájékoztatta a főigazgatóság teljes személyi állományát a felvételi eljárás lezárultáról, és megköszönte F. Carbajo Ferrerónak a szóban forgó főigazgatóság médiaigazgatóságán 2018 júniusától általa ideiglenesen ellátott feladatokat.
2018. december 12‑i elektronikus levelében a Parlament főtitkára értesítette F. Carbajo Ferrerót a vitatott határozatról.
F. Carbajo Ferrero 2019. március 8‑án az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be a vitatott határozattal szemben, amelyet 2019. június 21‑én elutasítottak.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
A Törvényszék Hivatalához 2019. október 1‑jén benyújtott keresetlevelével F. Carbajo Ferrero az EUMSZ 270. cikk alapján keresetet indított, amely egyrészt a vitatott határozat megsemmisítésére, másrészt az e határozat miatt általa állítólagosan elszenvedett kár megtérítésére irányult.
Keresete alátámasztása érdekében F. Carbajo Ferrero öt jogalapra hivatkozott.
A Törvényszék a megtámadott ítéletben a második jogalap második részét vizsgálta meg, amely szerint a kiválasztási eljárás megsértette a személyzeti szabályzat 27. cikkét, valamint a jogbiztonság, az átláthatóság, a megfelelő ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvét.
E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 111–123. pontjában lényegében úgy ítélte meg, hogy azt a széles mérlegelési jogkört, amellyel az adminisztráció a kiválasztási eljárás megszervezésének módja tekintetében rendelkezik, korlátozza a pályázókkal szembeni egyenlő bánásmód elvének és a pályázók közötti választás tárgyilagosságának tiszteletben tartása, amely elvek megkövetelik egyrészt, hogy az összehasonlító értékelési szempontokat az érintett felvétel előtt megállapítsák, másrészt pedig azt, hogy ezeket az összehasonlító értékelési szempontokat ne módosíthassák a kiválasztási eljárás során, és így elkerüljék annak kockázatát, hogy e szempontokat a beérkezett pályázatok szerint kiigazíthassák. A Törvényszék a megtámadott ítélet 119. pontjában megállapította, hogy az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat előírja az érdemek összehasonlító értékelésének szempontjainak az eljárás kezdetén, azaz a pályázatok beérkezését megelőző elfogadását, és nem biztosítja annak lehetőségét, hogy e szempontokat a felvételi beszélgetések szakaszában módosítsák.
Márpedig a Törvényszék megállapította, hogy bár a jelen ügyben e szempontok lehetővé tették a pályázatok annak érdekében történő rangsorolását, hogy csak egyes pályázatokat vegyenek figyelembe, azokat nem alkalmazták sem a pályázókkal folytatott, a pályázók érdemeik szerinti rangsorát kialakító felvételi beszélgetéseken, sem pedig az e beszélgetések során feltett kérdésekre adott válaszok értékelése során. A kiválasztási eljárás második szakaszában ugyanis a tanácsadó bizottság hét, a pályázók értékelésére szolgáló témát vagy témakört határozott meg a beszélgetésekre, akiknek az érdemeik szerinti rangsorolására kizárólag ezen, a felvételi beszélgetések során megtárgyalt témákkal vagy témakörökkel kapcsolatos kérdésekre adott válaszaik alapján került sor.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 124. és 125. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Parlament nem bizonyította, hogy a kiválasztási eljárás különböző szakaszaiban ugyanazon értékelési szempontokat alkalmazták az érdemek összehasonlító vizsgálatára, és azt sem bizonyította, hogy az Elnökséget kinevezésre jogosult hatóságkénti minőségében tájékoztatták arról, hogy a tanácsadó bizottság által a pályázatok beérkeztét megelőzően meghatározott szempontokat nem alkalmazták a felvételi beszélgetések során a pályázók érdemeinek összehasonlítására. Ezért a Törvényszék azzal, hogy helyt adott F. Carbajo Ferrero keresete második jogalapja második részének annyiban, amennyiben az a felvételi eljárás különböző szakaszai átláthatóságának hiányát, valamint a gondos ügyintézés elvének és az egyenlő bánásmód elvének ebből következő megsértését kifogásolta, úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozatot nem jogszerű eljárást követően fogadták el.
A Törvényszék a harmadik jogalap második részének, és ennélfogva e jogalap egészének is helyt adott, amennyiben a fellebbező e részben arra hivatkozott, hogy a vitatott határozat nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz, amely abból ered, hogy A pályázatát anélkül választották ki, hogy a kinevezésre jogosult hatóságot megfelelően tájékoztatták volna F. Carbajo Ferrero szakmai tapasztalatáról. A Törvényszék azt követően jutott erre a megállapításra, hogy a megtámadott ítélet 139. pontjában megállapította, hogy a pályázókkal folytatott beszélgetésekről szóló jelentés kivonatából – amely alapján a kinevezésre jogosult hatóság elfogadta a vitatott határozatot – nem tűnik ki, hogy a tanácsadó bizottság megfelelően figyelembe vette az F. Carbajo Ferrero által a Parlament Kommunikációs Főigazgatóságán szerzett szakmai tapasztalatot, mivel az említett kivonat kizárólag azt tartalmazza, hogy F. Carbajo Ferrero 2009 óta egységvezető volt e főigazgatóságon, pedig a Parlament nem vitatja, hogy valójában 1999 óta volt egységvezető itt. Ezenkívül az említett kivonat nem említette azt, hogy 2018. június 1. óta F. Carbajo Ferrero látta el ideiglenesen a betöltendő álláshelyhez kapcsolódó feladatokat.
Ennélfogva a Törvényszék, mivel úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozatot nem jogszerű eljárás alapján fogadták el, és az a kinevezésre jogosult hatóság számára megküldött információk pontatlanságából eredő nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz, megsemmisítette e határozatot, anélkül hogy megvizsgálta volna az F. Carbajo Ferrero által a harmadik jogalap alátámasztására felhozott többi érvet, valamint a negyedik és az ötödik jogalapot.
A Törvényszék továbbá részben helyt adott F. Carbajo Ferrero kártérítés iránti kérelmének, amennyiben az a vagyoni kár megtérítésére irányult, és arra kötelezte a Parlamentet, hogy e kár megtérítése címén fizessen neki 40000 euró összeget.
A felek kérelmei a Bíróság előtt
Fellebbezésében a Parlament azt kéri, hogy a Bíróság:
–
elsődlegesen helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, a költségekről pedig jelenleg ne határozzon, és
–
másodlagosan helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utasítsa el a keresetet, és kötelezze F. Carbajo Ferrerót az összes költség viselésére.
F. Carbajo Ferrero azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a Parlamentet kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
Fellebbezése alátámasztására a Parlament két jogalapra hivatkozik. Első jogalapjával arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, és elferdítette a tényeket, amikor úgy ítélte meg, hogy a kiválasztási eljárás szabálytalan volt. A második jogalappal azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, továbbá elferdítette a tényeket és a bizonyítékokat, amikor megállapította, hogy a vitatott határozat meghozatala során nyilvánvaló értékelési hibát követtek el. A Parlament továbbá másodlagosan a megtámadott ítélet indokolásának hiányára és az arányosság elvének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik, mivel a Törvényszék elmulasztotta megvizsgálni a vitatott határozat megsemmisítéséből eredő következményeket.
Az első jogalapról
Az első jogalap négy részből áll, amelyeket együtt kell megvizsgálni.
A felek érvei
Első jogalapjának első részében a Parlament arra hivatkozik, hogy a Törvényszék az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat értelmezése során tévesen alkalmazta a jogot, és ellentmondásos indokok alapján határozott.
Először is, a vezető tisztviselők kinevezésére irányuló eljárás menetének megállapításáról szóló határozat 4. pontjából kitűnik, hogy ezen eljárás két szakaszból áll, amelyek közül az első – fakultatív – szakasz a pályázók érdemeinek a pályázat alapján történő összehasonlító vizsgálatából és a pályázók listájának összeállításából, a második pedig az e listán szereplő pályázókkal folytatott beszélgetésekből áll. A Parlament pontosítja, hogy az összehasonlító értékelési szempontokat csak az eljárás első szakaszában alkalmazzák, mivel e határozat semmiképpen sem írja elő, hogy a második szakaszban ugyanazokat az összehasonlító értékelési szempontokat kell alkalmazni, és nem is tiltja meg, hogy esetlegesen új szempontokat fogadjanak el. Kifejti, hogy a szóban forgó kiválasztási eljárással összefüggésben a tanácsadó bizottság három összehasonlító értékelési szempontot fogadott el, majd a felvételi beszélgetések során megtárgyalandó hét témát határozott meg. A Parlament azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 117–119. pontjában úgy ítélte meg, hogy a kiválasztási eljárás második szakaszában és a pályázók érdem szerinti rangsorolása során nem módosíthatja a kiválasztás első szakaszában alkalmazott, a pályázók összehasonlító értékelésére vonatkozó szempontokat. A Törvényszék ezáltal megfosztotta az adminisztrációt azon nagyon széles mérlegelési jogkörétől, amelyet a kiválasztási eljárás részletszabályainak meghatározása tekintetében élvez.
Másodszor a Parlament arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 120–124. pontjában megállapította, hogy a tanácsadó bizottság tévesen nem tájékoztatta az Elnökséget arról, hogy a pályázókkal folytatott felvételi beszélgetések szakaszában nem alkalmazták az összehasonlító értékelési szempontokat.
Harmadszor, a Parlament a megtámadott ítélet indokolásának ellentmondásosságára hivatkozik. Emlékeztet arra, hogy a 65. pontban a Törvényszék az F. Carbajo Ferrero által az eljárás menetének megállapításáról szóló határozattal szembeni jogellenességi kifogásának alátámasztására felhozott azon érvre hivatkozott, amely szerint „az említett határozat nem írta elő, hogy a tanácsadó bizottság az érdemeik szerinti rangsorolás céljából meghatározhatja a pályázók érdemeinek a felvételi beszélgetések során történő összehasonlítására szolgáló szempontokat, sem azt, hogy e szempontokat a kinevezésre jogosult hatósággal közöljék”. Márpedig szerinte ellentmondásos, hogy a Törvényszék – anélkül, hogy kifejezetten határozott volna erről az érvről – teljes egészében elutasította ezt a jogellenességi kifogást, de a megtámadott ítélet 120–124. pontjában téves jogalkalmazásnak tekintette azt, hogy nem közölték az Elnökséggel az érdemek összehasonlító értékelésére szolgáló szempontokat.
Első jogalapjának második részében a Parlament azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 111. és 112. pontjában úgy értelmezte az egyenlő bánásmód elvét, hogy abból azon általános kötelezettség következik, hogy az említett szempontokat a pályázatok beérkezte előtt kell elfogadni, a kiválasztási eljárás során történő megváltoztatásuk tilalma mellett.
E tekintetben a Parlament vitatja a Booss és Fischer kontra Bizottság ítélet (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
) relevanciáját, amelyre a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. és 112. pontjában hivatkozott annak megállapítása érdekében, hogy az összehasonlító értékelési szempontok a kiválasztási eljárás során nem változtathatók meg. A Parlament kiemeli, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy a személyzeti szabályzat 29. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint közzétett álláshirdetésre vonatkozik, míg a jelen ügyben az Elnökség úgy döntött, hogy szélesebb körből kíván választani, és a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdése szerinti felvételi hirdetményt tett közzé. Márpedig ez utóbbi rendelkezés különös eljárást rögzít, amelynek során a kinevezésre jogosult hatóság az eljárás során alkalmazhat olyan szempontokat, amelyek nem szerepeltek az álláshirdetésben. A Parlament azon a véleményen van, hogy érvelését alátámasztja az 1983. május 19‑iMavridis kontra Parlament ítélet (
289/81
,
EU:C:1983:142
,
16.
pont) és az 1983. május 19‑iVerros kontra Parlament ítélet (
306/81
,
EU:C:1983:143
,
16.
pont).
A Parlament hozzáteszi, hogy az összehasonlító értékelési szempontoknak a kiválasztási eljárás során történő megváltoztatására vonatkozó általános tilalom nem egyeztethető össze a személyzeti szabályzat III. melléklete 5. cikkének első és harmadik bekezdésével.
A Parlament azt is kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta az egyenlő bánásmód elvét a jelen ügyben. E tekintetben rámutat egyrészt arra, hogy a Törvényszék soha nem állapította meg, hogy figyelmen kívül hagyta az álláshirdetésben, az áthelyezési felhívásban vagy a felvételi hirdetményben meghatározott jogi keretet. Megítélése szerint másrészt a Törvényszék nem vizsgálta meg azt, hogy a felvételi beszélgetés során érintett témák kapcsolódnak‑e a felvételi hirdetményben rögzített feltételekhez, vagy sem, illetve egyes pályázók előnyben részesültek‑e másokkal szemben.
Első jogalapjának harmadik részében a Parlament arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 120–124. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Parlament megsértette az átláthatóság elvét, mivel az Elnökséget kinevezésre jogosult hatóságkénti minőségében nem tájékoztatták arról, hogy az érdemek összehasonlító értékelésére szolgáló szempontokat állítólagosan a pályázókkal való beszélgetésekre meghatározott hét témával vagy témakörrel váltották fel. A Parlament azt állítja továbbá, hogy a Törvényszék túlterjeszkedett a kereseti kérelmeken, mivel F. Carbajo Ferrero első fokon az átláthatóság elvének a pályázókkal, és nem az Elnökséggel szembeni megsértésére hivatkozott.
Első jogalapjának negyedik részében a Parlament azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket, amikor a megtámadott ítélet 119. pontjában megállapította, hogy az érdemek szerinti rangsorolás nem alapulhat „kizárólag” a pályázók által a felvételi beszélgetésen megvitatott hét téma kapcsán adott válaszokra. A Parlament ezzel kapcsolatban hangsúlyozza, hogy a Bíróság elé terjesztett információk közül semmi sem utal arra, hogy a besorolás szempontjából az Elnökség nem vette figyelembe a pályázók szakmai tapasztalatát és készségeit. Ezt a körülményt a Törvényszék a megtámadott ítélet 12. pontjában is elismerte.
F. Carbajo Ferrero ezzel szemben azt állítja, hogy e jogalapot el kell utasítani.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, bár a kinevezésre jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a pályázók érdemeinek összehasonlítása során, különösen a betöltendő állás tekintetében, e mérlegelési jogkört az álláshirdetésben saját maga számára előírt korlátok között kell gyakorolnia (lásd ebben az értelemben: 1990. február 7‑iCulin kontra Bizottság ítélet,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
,
19.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ennek alapján a Törvényszék helyesen állapította meg a 2017. szeptember 28‑iHristov kontra Bizottság és EMA ítélet (
T‑495/16 RENV I és T‑495/16 RENV II
, nem tették közzé,
EU:T:2017:676
)
139.
pontjában, hogy a kinevezésre jogosult hatóság különösen akkor rendelkezik széles mérlegelési jogkörrel az állásra pályázók érdemeinek összehasonlítása terén, ha a betöltendő álláshelyek száma igen magas. Ezt a széles mérlegelési jogkört valamennyi vonatkozó szabályozás – vagyis nemcsak az álláshirdetés, hanem a hatóság által az e jogkör gyakorlására vonatkozóan esetlegesen saját maga számára meghatározott eljárási szabályok – lehető legteljesebb tiszteletben tartásával kell gyakorolni. Így a kinevezési eljárásra alkalmazandó szabályok azon jogi keret részét képezik, amelyet a kinevezésre jogosult hatóságnak szigorúan be kell tartania széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során.
Amint azt a főtanácsnok indítványának 48–52. pontjában lényegében hangsúlyozza, az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat e releváns szabályozás részét képezi, és az említett szakaszok, amelyek egymáshoz kapcsolódnak, egységes kiválasztási eljárást alkotnak. Ezen eljárás egyedi jellegének megfelelően az összehasonlító értékelési szempontoknak a tanácsadó bizottság általi, az e határozat 4. pontjának a) alpontja szerinti elfogadása képezi az említett eljárás alapját, és az ugyanezen határozat 4. pontjának e) alpontjában előírt, a pályázókkal folytatott felvételi beszélgetések során megvitatott minden témának vagy témakörnek e szempontokból kell következnie ahhoz, hogy a tanácsadó bizottság az egyes szempontokra tekintettel értékelhesse a felvételi beszélgetésre behívott pályázók alkalmasságát.
Így meg kell állapítani, hogy a Törvényszék nem értelmezte tévesen az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat 4. pontját, amikor a megtámadott ítélet 111., 112., 114. és 119. pontjában úgy ítélte meg, hogy az adminisztráció széles mérlegelési jogköre, amellyel a kiválasztási eljárás megszervezésének módja tekintetében rendelkezik, oly módon korlátozott, hogy egyrészt az összehasonlító értékelési szempontokat az álláshirdetés, az áthelyezési felhívás és felvételi hirdetmény alapján a kiválasztási eljárás első szakaszában meg kell határozni, az érintett felvételt megelőzően, vagy még a pályázatok beérkezése előtt; másrészt e szempontok nem módosíthatók a kiválasztási eljárás során.
Következésképpen a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 118. pontjában, hogy a pályázókkal folytatott felvételi beszélgetések során feltett kérdések nem válhatnak az érdemek olyan új összehasonlító értékelési szempontjaivá, amelyeket a felvételi beszélgetésre behívott pályázók előválogatását követően fogadtak el.
A Törvényszék egyébként a megtámadott ítélet 111. és 112. pontjában helyesen támaszkodott az 1993. március 3‑iBooss és Fischer kontra Bizottság ítélet (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
)
67.
pontjára, amely az 1974. október 30‑iGrassi kontra Tanács ítélet (
188/73
,
EU:C:1974:112
)
–
40.
pontjára és az 1990. február 7‑iCulin kontra Bizottság ítélet (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
)
–
22.
pontjára hivatkozik, és amelyek szerint az egyenlő bánásmód elvének a tisztségviselők kiválasztására irányuló eljárás során való tiszteletben tartása megköveteli, hogy a felvételi eljárás előtt sor kerüljön az összehasonlító értékelési szempontok megállapítására, és azokat ne módosítsák az eljárás során.
A Parlament az 1983. május 19‑iMavridis kontra Parlament ítéletre (
289/81
,
EU:C:1983:142
,
16.
pont) és az 1983. május 19‑iVerros kontra Parlament ítéletre (
306/81
,
EU:C:1983:143
,
16.
pont) hivatkozik, amelyek szerint a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdésében előírt különleges eljárás keretében, vagy amikor olyan kiválasztási bizottságot jelöltek ki, amelyre a kinevezésre jogosult hatóság a kiválasztási hatáskörét átruházta, e hatóság nem köteles alkalmazni a személyzeti szabályzat III. mellékletében szereplő, az álláshirdetésre vonatkozó rendelkezéseket. Ezeket az ítéleteket azonban nem olyan kiválasztási eljárásokkal kapcsolatban hozták, amelyek tekintetében egy, kifejezetten ezen eljárás szakaszainak meghatározása céljából elfogadott határozat azt írta elő, hogy a tanácsadó bizottságnak összehasonlító értékelési szempontokat kell megállapítania a felvételi hirdetmény szövege alapján. Ezért az említett ítéletek nem teszik lehetővé a Parlament azon érvelésének alátámasztását, amely szerint a szóban forgó kiválasztási eljárás során lehetőség volt az összehasonlító értékelési szempontok módosítására.
Következésképpen a Parlament nem állíthatja, hogy a megtámadott ítélet 117–119. pontjában a Törvényszék – annak megállapításával, hogy a tanácsadó bizottság nem tájékoztatta az Elnökséget mint kinevezésre jogosult hatóságot arról, hogy az érdemek összehasonlító vizsgálatának a kiválasztási eljárás első szakaszára vonatkozóan megállapított szempontjait a felvételi beszélgetések során nem alkalmazták a pályázók érdemeinek összehasonlítására – megfosztotta az Elnökséget attól, hogy a kiválasztási eljárást a maga módján szervezze meg, ami az igen széles mérlegelési jogkörébe tartozik. E pontokban a Törvényszék ugyanis annak pontosítására szorítkozott, hogy a szóban forgó mód nem felel meg annak a követelménynek, amely szerint a pályázók képesítéseinek és készségeinek összehasonlító értékelését az érdemek összehasonlító értékelésére szolgáló, olyan szempontok alapján kell elvégezni, amelyeket a pályázatok beérkezését megelőzően, az álláshirdetés, az áthelyezési felhívás és felvételi hirdetmény alapján állapítanak meg, és amelyek a kiválasztási eljárás során nem módosíthatók.
Ugyanígy el kell utasítani a Parlament azon érveit, amelyek szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 120–124. pontjában többszörösen is tévesen alkalmazta a jogot.
Először is a Parlament nem megalapozottan állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a tanácsadó bizottság tévesen nem közölte az Elnökséggel mint kinevezésre jogosult hatósággal azt, hogy a felvételi beszélgetéseken nem alkalmazták az érdemek összehasonlító értékelésére vonatkozóan eredetileg megállapított szempontokat.
E tekintetben a megtámadott ítélet 123. pontjából – amelynek tartalmát a fellebbezési eljárás keretében nem vitatták – kitűnik, hogy bár a Parlament első fokon azt állította, hogy a pályázókkal folytatott beszélgetéseken érintett témák vagy témakörök listáját a kinevezésre jogosult hatóság minőségében közölték az Elnökséggel, a pályázók érdemeinek összehasonlító értékelésére vonatkozóan eredetileg megállapított szempontokat nem alkalmazták a pályázók érdemeik szerinti rangsorát kialakító felvételi beszélgetéseken, sem pedig az e beszélgetéseken feltett kérdésekre adott válaszok értékelése során, továbbá a tanácsadó bizottság nem tájékoztatta az Elnökséget arról, hogy nem alkalmazza e szempontokat. Márpedig a Törvényszék a megtámadott ítélet 113. pontjában megállapította, hogy az érdemek összehasonlító vizsgálatára szolgáló szempontokat közölni kell a kinevezésre jogosult hatósággal, hogy az megismerhesse és megérthesse, hogy a pályázók érdemeit milyen módon értékelték mind a felvételi beszélgetésre behívandó pályázók kiválasztása során, mind pedig a pályázókkal annak érdekében folytatott felvételi beszélgetések során, hogy preferencia alapján rangsorolják őket. Következésképpen, mivel a Parlament nem bizonyította a Törvényszék előtt, hogy a felvételi beszélgetések céljából meghatározott témák vagy témakörök megfelelnek a pályázók érdemeinek összehasonlító értékelésére vonatkozóan eredetileg megállapított szempontoknak, a Parlament nem kifogásolhatja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 120–124. pontjában megvizsgálta, hogy az Elnökséget mint kinevezésre jogosult hatóságot tájékoztatták‑e arról, hogy a beszélgetéseken nem alkalmazták az érdemek összehasonlító értékelésére szolgáló szempontokat.
Másodsorban a Parlament tévesen állítja, hogy a Törvényszék túlterjeszkedett a kereseti kérelmeken a megtámadott ítélet 120–124. pontjában, ami sérti az átláthatóság elvét. A Törvényszék e jogsértést a megfelelő ügyintézés elvének megsértésével összefüggésben állapította meg, az Elnökség tájékoztatására vonatkozó kötelezettség megsértésével kapcsolatban, egyrészt a pályázókkal folytatandó felvételi beszélgetések során érintett témák vagy témakörök, valamint a pályázatok beérkezése előtt megállapított összehasonlító értékelési szempontok között fennálló kapcsolattal, másrészt pedig azzal összefüggésben, hogy e szempontokat nem alkalmazták e beszélgetéseken.
Harmadszor, a Parlament állításával ellentétben, egyrészt a megtámadott ítélet 66–73. pontja, másrészt pedig az 120–124. pontja tekintetében nincs ellentmondás az indokolásban. A megtámadott ítélet 66–73. pontjában ugyanis a Törvényszék annak megállapítására szorítkozik, hogy az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat megállapítja a kiválasztási eljárás általános keretét, és az a tény, hogy e határozat nem határozza meg részletesen a javaslat megfogalmazásának módját, és azt sem pontosítja, hogy a pályázók aktáit a felvételi beszélgetésről készült jelentéssel és a javaslattal együtt az Elnökség rendelkezésére bocsátják, nem elegendő annak megállapításához, hogy az említett határozat sérti a gondos ügyintézés, az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét. Amint arra a főtanácsnok az indítványának 61. pontjában rámutat, érvelésének e szakaszában a Törvényszék még nem vizsgálta a kiválasztási eljárás során alkalmazott szempontok koherenciájának kérdését, sem pedig az Elnökség tájékoztatására vonatkozó kötelezettség kérdését, így a megtámadott ítélet 74. pontjában szereplő megállapítás nem kérdőjelezi meg a megtámadott ítélet 120–124. pontjában tett megállapítást.
Ami a Parlament által az egyenlő bánásmód elve téves értelmezésének alátámasztására felhozott érvet illeti, amely szerint az összehasonlító értékelési szempontoknak a kiválasztási eljárás során történő módosítására vonatkozó tilalom nem egyeztethető össze a személyzeti szabályzat III. melléklete 5. cikkének első és harmadik bekezdésével, F. Carbajo Ferreróhoz hasonlóan meg kell állapítani, hogy a III. melléklet nem vonatkozik a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdésén alapuló eljárásokra.
Ami az egyenlő bánásmód elvének a jelen ügyre történő alkalmazásával kapcsolatos kifogást illeti, mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az hatástalan, mivel eszerint a Törvényszék nem vizsgálta, sőt nem is mondta ki, hogy a Parlament megsértette az álláshirdetésben, az áthelyezési felhívásban és felvételi hirdetményben meghatározott jogi keretet. Amint az a megtámadott ítélet 112. pontjából kitűnik, az érdemek összehasonlító értékelésére vonatkozó szempontok módosítása ugyanis azzal a kockázattal jár, hogy ezeket a szempontokat a betöltendő álláshelyre jelentkező pályázókhoz igazíthatják. Márpedig e tekintetben nem releváns azon kérdés vizsgálata, hogy az ilyen módosítás sérti‑e az említett keretet.
Ezenfelül ugyanezt az értékelést kell alkalmazni annak vizsgálata során, hogy a felvételi hirdetmény alapján rögzítették‑e a pályázókkal folytatandó felvételi beszélgetésekre meghatározott és kizárólag azokon érintett hét témát vagy témakört. Ráadásul, mivel a Parlament az elsőfokú eljárásban kifejezetten nem hivatkozott ezen összefüggésre, és semmiképpen nem bizonyította azt, nem állíthatja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem végezte el ezt a vizsgálatot.
Végül, ami annak kockázatát illeti, hogy az érdemek összehasonlító értékelésére vonatkozó szempontokat a betöltendő álláshelyre jelentkező pályázókhoz igazíthatják, a Parlament lényegében azt adja elő, hogy az ilyen hipotetikus kockázat önmagában nem elegendő, következésképpen a Törvényszéknek meg kellett volna vizsgálnia, hogy a felvételi beszélgetések során érintett témák vagy témakörök ténylegesen előnyben részesítettek‑e bizonyos pályázókat. Érvének alátámasztására a Parlament az 1986. február 6‑iVlachou kontra Számvevőszék ítéletre (
143/84
,
EU:C:1986:55
), valamint az 1989. július 13‑iCaturla‑Poch és Fuente Pascual kontra Parlament ítéletre (
361/87 és 362/87
,
EU:C:1989:317
) hivatkozik, amelyekből az következtetést vonja le, hogy amennyiben a vizsgabizottság az értékelési szempontokat azt követően állapítja meg, hogy megkapta a vizsgára bocsátott pályázók listáját, az egyenlő bánásmód elvének megsértése csak annak vizsgálatát követően állapítható meg, hogy e szempontok objektíve olyan jellegűek‑e, hogy egyes pályázókat kedvező, másokat pedig kedvezőtlen bánásmódban részesítettek.
Márpedig, amint azt a főtanácsnok indítványának 63. pontjában hangsúlyozza, egyrészt ezen ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az egyenlő bánásmód elvének a kiválasztási eljárás során történő megsértése megállapításához minden egyes esetben meg kell vizsgálni, hogy egyes pályázókat kedvező, másokat pedig kedvezőtlen bánásmódban részesítettek‑e. Másrészt az e két ítélet alapjául szolgáló ügyek a jelen ügy tárgyát képezőtől eltérő kérdést vetettek fel, nevezetesen az érdemek összehasonlító értékelésére vonatkozó szempontok és a pályázókkal folytatott beszélgetések során érintett azon témák vagy témakörök közötti kapcsolatot, amelyeket a legmegfelelőbb pályázó kiválasztása céljából határoztak meg.
A Parlament által a megtámadott ítélet 119. pontjában szereplő azon indok ellen felhozott kifogást illetően, amely szerint az aktában szereplő egyetlen irat sem utal arra, hogy a pályázók érdem szerinti besorolása „kizárólag” a felvételi beszélgetéseken adott válaszokon alapult volna, elegendő rámutatni arra, hogy e kifejezés használata a Törvényszék által végzett értékelésbe illeszkedik. A Törvényszék ugyanis egyrészt azért használta a „kizárólag” kifejezést, mert ezen ítélet 118. pontjában úgy ítélte meg, hogy a felvételi beszélgetések során a pályázóknak feltett kérdések nem válhattak a kiválasztási eljárás során elfogadott, az érdemek összehasonlító vizsgálatára vonatkozó új szempontokká azt követően, hogy a pályázatok beérkeztek, és azokat „szelektálták”, másrészt pedig amiatt, hogy a megtámadott ítélet 123. pontjában megállapította, hogy a pályázók érdemeinek összehasonlító értékelésére vonatkozó szempontokat nem alkalmazták a pályázók érdemeik szerinti rangsorát kialakító felvételi beszélgetéseken és az azokon feltett kérdésekre adott válaszok értékelése során sem.
E megállapításokra tekintettel az első fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
A második jogalapról
A második jogalap két részből áll. E jogalap első részében a Parlament azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz, amely abból ered, hogy az Elnökség számára F. Carbajo Ferrero szakmai pályafutására vonatkozóan szolgáltatott információk valótlanok. E jogalap második részében arra hivatkozik, hogy ez az állítólagos nyilvánvaló értékelési hiba a tények és bizonyítékok elferdítéséből ered.
Elsőként a második jogalap második részét kell megvizsgálni.
A második jogalap második részéről
–
A felek érvei
A második jogalap második részében a Parlament azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 132., 139. és 176. pontjában elferdítette a tényeket és a bizonyítékokat.
Elsőként, a Parlament egyrészt azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 139. pontjában szereplő azon indok, amely szerint az F. Carbajo Ferrero által a Kommunikációs Főigazgatóságon szerzett szakmai tapasztalatot nem vették megfelelően figyelembe, nem veszi át pontosan a tanácsadó bizottság által az F. Carbajo Ferreróval folytatott felvételi beszélgetésről szóló jelentés bevezető mondatát, másrészt pedig a jelentés e részében szereplő, „2009 óta és jelenleg is a [Kommunikációs Főigazgatóság] egységvezetője” megfogalmazás mindössze arra szorítkozik, hogy megismétli F. Carbajo Ferrero által a pályázata benyújtásának időpontjában betöltött beosztását.
Másodszor, a Parlament szerint a Törvényszék nyilvánvalóan elferdítette a bizonyítékokat, amikor a megtámadott ítélet 132. pontjában megállapította, hogy „a tárgyaláson a Parlament elismerte, hogy a felvételi beszélgetésekről szóló jelentés kivonata pontatlan azon időpontot illetően, amikor F. Carbajo Ferrerót a [Kommunikációs Főigazgatóság] egységvezetőjévé nevezték ki”. A tárgyalásról készült hangfelvételre támaszkodva azt állítja, hogy nem erősítette meg ilyen pontatlanság fennállását.
Harmadszor a Parlament – vitatva a megtámadott ítélet 176. pontjában szereplő azon indokot, amely szerint ellenezte a felvételi beszélgetésekről készült jelentés teljes változatának és a tanácsadó bizottság javaslatának benyújtására vonatkozó pervezető intézkedést – azzal érvel, hogy a tárgyaláson kifejezetten jelezte, hogy hajlandó az e beszélgetésekről szóló jelentés anonimizált változatának benyújtására, és szándékát megakadályozta a Törvényszék azon válasza, amely szerint annak benyújtása elkésett. A Parlament hangsúlyozza, hogy a Törvényszék eljárási szabályzata 88. cikkének (1) bekezdése értelmében a pervezető intézkedések hasznossága és a velük kapcsolatos döntés a Törvényszék diszkrecionális jogkörébe tartozik.
F. Carbajo Ferrero ezzel szemben azt állítja, hogy a második jogalap második részét el kell utasítani.
–
A Bíróság álláspontja
Mindenekelőtt rá kell mutatni arra, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 139. pontjában kifejtette, hogy F. Carbajo Ferrero „2009 óta a Kommunikációs Főigazgatóság egységvezetője”, míg a panaszt elutasító határozathoz csatolt, a felvételi beszélgetésekről készült jelentés kivonatából kitűnik, hogy 2009 óta és „jelenleg is” e főigazgatóság egységvezetője. E hiba azonban nem befolyásolja az ugyanezen 139. pontban tett azon megállapítást, amely szerint „a felperes – anélkül, hogy ezt a Parlament vitatta volna – [pontosította], hogy 1999 óta az említett főigazgatóság egységvezetője”.
A Parlament továbbá eredménytelenül hivatkozik a Törvényszék előtt tartott tárgyalás hangfelvételére annak bizonyítása érdekében, hogy ezen a tárgyaláson nem erősítette meg, hogy a felvételi beszélgetésekről szóló jelentés kivonata pontatlanságot tartalmazott azon időpont tekintetében, amikor F. Carbajo Ferrerót kinevezték a Kommunikációs Főigazgatóság egységvezetőjének.
Ugyanis, még ha feltételezzük is, hogy a Parlament a tárgyaláson nem ismerte el, hogy a meghallgatásokról szóló jelentés kivonata tartalmazott ilyen pontatlanságot, ez nem kérdőjelezi meg a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 139. pontjában azon időpont tekintetében tett megállapítását, amikor F. Carbajo Ferrerót e főigazgatóságon egységvezetőnek nevezték ki. Tekintettel arra a körülményre, hogy ezt a bizonyítékot F. Carbajo Ferrero már a keresetlevelének 7., 94., 99. pontjában, 21. lábjegyzetében, valamint A.5. mellékletében előterjesztette, és a Parlament nem bizonyította, hogy azt az elsőfokú eljárásban kifejezetten cáfolta volna a Törvényszék, a Parlament nem állíthatja, hogy a Törvényszék tévesen támaszkodott a valamely bizonyíték elferdítéséből eredő pontatlanság fennállására.
Végül a második jogalap második része utolsó kifogásának sem lehet helyt adni. A megtámadott ítélet 177. pontjából ugyanis az következik, hogy a Törvényszék azzal indokolta az F. Carbajo Ferrero által kért pervezető intézkedés elrendelésének elutasítását, hogy a rendelkezésére bocsátott információk elegendőek voltak a vitatott határozat jogszerűségének értékeléséhez, és nem pedig a Parlament bármely kifogásával.
E körülmények között a második jogalap e részét el kell utasítani.
A második jogalap első részéről
–
A felek érvei
A második jogalap első részében a Parlament azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 139., 143. és 146. pontjában a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz, amely abból ered, hogy az F. Carbajo Ferrero szakmai pályafutására vonatkozóan az Elnökség számára szolgáltatott információk pontatlanok.
Először is a Parlament szerint a Törvényszék tévesen ítélte meg a felvételi beszélgetésekről készült jelentés szerepét, amely abban áll, hogy tájékoztassa az Elnökséget a pályázók által a beszélgetések során nyújtott teljesítményről, és nem abban, hogy a pályázók szakmai tapasztalatára vonatkozó adatokat szolgáltasson. Emlékeztet arra, hogy a pályázók készségeire és szakmai tapasztalatára vonatkozó információkat a kiválasztási eljárás első szakaszában már közölték az Elnökséggel, és ezek az információk ezen eljárás során végig az Elnökség rendelkezésére álltak. Ez az oka annak, hogy a felvételi beszélgetésekről készült jelentés csak bevezető jelleggel ismerteti a pályázók által a pályázatuk benyújtásakor betöltött és feltüntetett tisztséget.
A Parlament ezen túlmenően úgy véli, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta saját ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a betöltendő állásra pályázók teljes aktáját birtokolja, elegendő az arra alapított jogalap elutasításához, hogy a kiválasztási bizottság által a kinevezésre jogosult hatóság számára megküldött ajánlásban a pályázó képesítéseit érintő esetleges hibák vannak.
Végül a Parlament szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 139. pontjában tévesen állapította meg, hogy a tanácsadó bizottság nem vette megfelelően figyelembe F. Carbajo Ferrero tapasztalatát a betöltendő állásra vonatkozó pályázatának értékelése során, mivel elmulasztotta figyelembe venni a Kommunikációs Főigazgatóság médiaigazgatóságának ideiglenes vezetőjeként 2018. június 1. óta szerzett tapasztalatát. Márpedig F. Carbajo Ferrero a pályázatában nem jelölte meg ezt a tapasztalatot, amelyet a pályázatok benyújtására előírt határidő lejártát követően kezdett megszerezni.
F. Carbajo Ferrero ezzel szemben azt állítja, hogy a második jogalap e részét el kell utasítani.
–
A Bíróság álláspontja
A Parlament első kifogását illetően meg kell állapítani egyrészt, hogy – amint az a megtámadott ítélet 137. pontjából kitűnik – a Törvényszéknek azt kellett megvizsgálnia, hogy az adminisztráció nem gyakorolta‑e nyilvánvalóan tévesen a mérlegelési jogkörét F. Carbajo Ferrero érdemeit illetően. Másrészt, amint az a megtámadott ítélet 90. pontjából kitűnik, amely az utóbbi által benyújtott panaszt elutasító határozat tartalmát írja le, az Elnökség a határozatát úgy fogadta el, hogy helyben rendelkezett valamennyi releváns dokumentummal, azaz valamennyi pályázó személyi aktájával (életrajzok és motivációs levelek), egy olyan táblázattal, amely összefoglalta pályázataikat és a tanácsadó bizottság által a felvételi beszélgetésekről készített jelentéssel, és így az Elnökség tagjai, ha kívánták, megtekinthették az ülésük előtt ezeket az iratokat.
Mindazonáltal, mivel az Elnökség tagjainak kizárólag abban az esetben volt lehetőségük az említett dokumentumokba betekinteni, ha ezt kérték, azonban – amint az a megtámadott ítélet 143. pontjából kitűnik – a Parlament nem bizonyította, hogy az F. Carbajo Ferrero aktáját illetően éltek volna ezzel a lehetőséggel, a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a felvételi beszélgetésekről készült jelentés alapján kell meghatározni, hogy a kinevezésre jogosult hatóságot megfelelően tájékoztatta‑e a tanácsadó bizottság F. Carbajo Ferrero szakmai tapasztalatáról. Ez a kifogás tehát nem megalapozott.
Ami a második kifogást illeti, a Parlament nem hivatkozhat az 1990. december 13‑iKalavros kontra Bíróság ítéletre (
T‑160/89 és T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben ugyanis – a jelen üggyel ellentétben – egyrészt az állítólagos hibákat tartalmazó dokumentumot a pályázatok első vizsgálata keretében nyújtották be a kinevezésre jogosult hatósághoz, és ebben az ügyben ezen első kiválasztást követően a felperes szerepelt a sikeres pályázók között, így e hibák, még ha bizonyítást is nyertek volna, nem okoztak számára sérelmet. Másrészt az említett ügyben, amint az az említett ítélet 53. pontjából kitűnik, a végső kiválasztás során az igazgatási bizottság, majd a Bíróság tagjai rendelkeztek mindegyik pályázó teljes aktával, ami nem felel meg egy olyan helyzetnek, amelyben – a jelen ügyben a megtámadott ítélet 90. pontjában megállapítottakkal ellentétben – kizárólag a kinevezésre jogosult hatóság ülése előtt biztosítanak egyszerű betekintési lehetőséget. Ezért e kifogás nem megalapozott.
A harmadik kifogást illetően a Bíróság már kimondta, hogy főszabály szerint a pályázók feladata, hogy a vizsgabizottság rendelkezésére bocsássanak minden olyan információt, amelyet pályázatuk vizsgálata szempontjából hasznosnak tartanak (1989. július 12‑iBelardinelli és társai kontra Bíróság ítélet,
225/87
,
EU:C:1989:309
,
24.
pont). Így F. Carbajo Ferrero feladata volt, hogy kifejezetten megjelölje a Kommunikációs Főigazgatóság médiaigazgatóságának ideiglenes vezetőjeként szerzett szakmai tapasztalatát, annál is inkább, mivel e tapasztalatot a pályázatok benyújtására előírt határidő lejártát követően szerezte. Ezenfelül meg kell jegyezni, hogy F. Carbajo Ferrerónak módjában állt, hogy a tanácsadó bizottsággal folytatott felvételi beszélgetésen hivatkozzon az említett tapasztalatra.
Ugyanakkor, noha a Parlament megalapozottan állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a tanácsadó bizottság nem vette megfelelően figyelembe az F. Carbajo Ferrero által 2018. június 1‑je óta a betöltendő álláshely ideiglenes vezetőjeként szerzett tapasztalatát, e elmulasztás nem kérdőjelezi meg a megtámadott ítélet 145. pontjában szereplő indokot, amely szerint a vitatott határozat nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz, amely abból eredt, hogy anélkül választották A pályázatát, hogy a kinevezésre jogosult hatóságot megfelelően tájékoztatták volna F. Carbajo Ferrero szakmai tapasztalatáról. Következésképpen e kifogás hatástalan.
Amint a megtámadott ítélet 132. és 139. pontjából kitűnik, a felvételi beszélgetésekről készült jelentés kivonatában ugyanis az szerepelt, hogy F. Carbajo Ferrero 2009 óta a Kommunikációs Főigazgatóság egységvezetője volt, noha az említett főigazgatóságon 1999‑ben nevezték ki egységvezetőnek.
E körülmények között a második jogalap e részét, és ennélfogva e jogalap egészét el kell utasítani.
A másodlagosan felhozott jogalapról
A felek érvei
E jogalappal a Parlament azzal érvel, hogy amennyiben a vitatott határozat révén harmadik személy részesül előnyben, az uniós bíróság köteles előzetesen eseti alapon megvizsgálni, hogy a megsemmisítés szankciója nem túlzott‑e. E vizsgálatnak figyelembe kell vennie az elkövetett jogsértés jellegét, a felperes, harmadik személyek és a szolgálat érdekeit, ezenkívül pedig a bíróságnak mérlegelnie kell a fennálló érdekeket. A Parlament e tekintetben többek között a 2017. december 5‑iSpadafora kontra Bizottság ítéletre (
T‑250/16 P
, nem tették közzé,
EU:T:2017:866
,
110.
pont) támaszkodik, és hangsúlyozza, hogy az ilyen vizsgálat megtámadott ítéletbeli hiánya az indokolás hiányosságát és az arányosság elvének megsértését jelenti.
F. Carbajo Ferrero ezzel szemben azt állítja, hogy e jogalapot el kell utasítani.
A Bíróság álláspontja
Meg kell állapítani, hogy a 2017. december 5‑iSpadafora kontra Bizottság ítélet (
T‑250/16 P
, nem tették közzé,
EU:T:2017:866
) Parlament által hivatkozott 110. pontja egyrészt kimondja azon jogi helyzet visszaállításának elvét, amelyben a felperes a kiválasztási bizottság által elkövetett szabálytalanságot megelőzően volt, és ezen elv alól egy kivételt is megállapít, amennyiben a helyreállítással érintett, harmadik személyeknek címzett és számukra kedvező jogi aktusok megsemmisítése az elkövetett szabálytalansághoz képest túlzott szankciónak minősülne. Másrészt e pont a 2004. március 31‑iGirardot kontra Bizottság ítéletre (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
), közvetetten pedig az 1980. június 5‑iOberthür kontra Bizottság ítéletre (
24/79
,
EU:C:1980:145
) hivatkozik.
E kivételt illetően emlékeztetni kell arra, hogy ez utóbbi ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a negyven tisztviselő előléptetésére irányuló eljárás szabálytalan volt az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy felperese tekintetében, mivel értékelő jelentése még nem készült el abban az időpontban, amikor az előléptetési bizottság megkapta az előléptetési javaslatokat, az ugyanezen időszakra vonatkozó, más előléptethető tisztviselőkre vonatkozó értékelő jelentéseket ugyanakkor már e bizottság és a kinevezésre jogosult hatóság elé terjesztették, ami a felperest a többi előléptethető tisztviselőhöz képest kedvezőbb helyzetbe hozta. A Bíróság mindazonáltal kimondta, hogy a ténylegesen előléptetett negyven tisztviselő előléptetésének megsemmisítése az elkövetett szabálytalanság túlzott szankcióját jelentené, és az ebben az ügyben a felperest ért nem vagyoni kárért járó kártérítés felel meg leginkább a felperes érdekeinek és a szolgálat követelményeinek (1980. június 5‑iOberthür kontra Bizottság ítélet,
24/79
,
EU:C:1980:145
,
13.
és
14.
pont).
A Törvényszék ezen ítélkezési gyakorlatnak megfelelően állapította meg a 2004. március 31‑iGirardot kontra Bizottság ítéletben (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
,
87.
pont), hogy – miközben helyt adott annak az indokolásnak, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy nyolc állandó állásra benyújtott pályázatának elutasítása és nyolc másik pályázó kiválasztása előtt nem vizsgálta megfelelőn a felperes érdemeit – úgy határozott, hogy a szóban forgó állásokra való kinevezésről szóló határozatok megsemmisítése a Bizottság által elkövetett jogellenesség túlzott szankciója lenne, mivel ellentétes lenne az arányosság és a bizalomvédelem elvével, valamint a szolgálat érdekével, ha ezen egyetlen okból megfosztaná a sikeres pályázókat – aki tisztviselők lettek – a kinevezésüktől.
Anélkül, hogy szükséges lenne meghatározni e kivétel terjedelmét, amely az egyes ügyek sajátosságaitól függően változhat, meg kell állapítani, hogy az említett kivétel nem alkalmazható a jelen ügyben, és hogy a Törvényszék az elé terjesztett jogvita sajátosságaira tekintettel nem volt köteles megvizsgálni az A‑t a médiaigazgatói álláshelyre kinevező határozat megsemmisítésének esetlegesen túlzott jellegét.
Meg kell ugyanis állapítani, hogy – amint az a megtámadott ítélet 123., 124., 144. és 145. pontjából kitűnik – a kiválasztási eljárás abból eredő szabálytalansága, hogy egyrészt nem alkalmazták a pályázókkal folytatott beszélgetések során az érdemeik összehasonlító értékelésére vonatkozó kritériumokat, másrészt azon nyilvánvaló értékelési hiba, és a pályázók érdemeinek azon téves összehasonlítása, amely a kinevezésre jogosult hatóság számára továbbított információk pontatlanságából eredt, nem kizárólag F. Carbajo Ferrero pályázatának, hanem A pályázatának értékelését is befolyásolta.
Ezenfelül meg kell állapítani, hogy nyilvánvaló F. Carbajo Ferrero ahhoz fűződő érdeke, hogy a vitatott határozatot megsemmisítsék, és e megsemmisítés kizárólag A érdekeit érinti, miközben A nem hivatkozhat a kinevezése fenntartásához fűződő jogos bizalomra, mivel e határozatot F. Carbajo Ferrero a keresetindítási határidőn belül megtámadta.
A szolgálat érdekét illetően meg kell állapítani, hogy a Parlament nem állítja, hogy annak bizonyítására irányuló érveket terjesztett volna elő, hogy a vitatott határozat megsemmisítése különösebb nehézségekbe ütközne. Mindenesetre nem vitatott, hogy médiaigazgató kinevezése hiányában 2018 júniusától F. Carbajo Ferrerót bízták meg az ezen állással járó feladatok ideiglenes ellátásával, a médiaigazgatósági szolgálat folytonosságának biztosítása érdekében. Az ügy iratainak egyetlen eleme sem enged arra következtetni, hogy a médiaigazgatói feladatok ideiglenes ellátása bármilyen nehézséget okozna ezen igazgatóságon.
Mivel a jelen ügy körülményei között nem volt szükséges, hogy a Törvényszék megvizsgálja, hogy a vitatott határozat megsemmisítése nem volt‑e aránytalan a megállapított szabálytalanságok jellegére, A érdekére és a szolgálati érdekre tekintettel, és ennélfogva a megtámadott ítélet indokolása e tekintetben nem hiányos, a másodlagosan felhozott jogalapot el kell utasítani.
Mivel a jelen fellebbezés egyik jogalapja sem fogadható el, a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése szerint – amely ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
A Parlamentet, mivel pervesztes lett, a F. Carbajo Ferrero kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségei, valamint az F. Carbajo Ferrero részéről felmerült költségek viselésére.

A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

2)
A Bíróság az Európai Parlamentet kötelezi a saját költségein felül a Fernando Carbajo Ferrero részéről felmerült költségek viselésére.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.