CELEX: 62016TJ0057
Model Skupnosti
Postopek za razglasitev ničnosti
Registriran model Skupnosti, ki predstavlja okras
Prejšnji model
Razlog za ugotovitev ničnosti
Neobstoj individualne narave
Zadevni proizvod
Stopnja svobode oblikovalca
Neobstoj različnega celotnega vtisa
Člena 6 in 25(1)(b) Uredbe (ES) št. 6/2002

Dejansko stanje
Li Jing Zhou je 30. marca 2010 na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13 zvezek 27, str. 142) vložil prijavo za registracijo modela Skupnosti pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO).
Model, za katerega je bila vložena prijava za registracijo, je tak:
Model, ki je prikazan v točki 2 zgoraj in ki je bil registriran pod številko 1689027‑0001 ter je namenjen za uporabo kot „okras“ iz razreda 32 v smislu Locarnskega aranžmaja o ustanovitvi mednarodne klasifikacije za industrijske vzorce in modele z dne 8. oktobra 1968, kakor je bil spremenjen, je bil objavljen v
Biltenu modelov Skupnosti št
. 97/2010 z dne 5. maja 2010.
EUIPO je bil 24. januarja 2014 obveščen, da je družba Golden Rose 999 Srl postala soimetnica modela, ki je prikazan v točki 2 zgoraj.
Tožeča stranka, družba Chanel SAS, je 4. decembra 2013 na podlagi člena 52 Uredbe št. 6/2002 pri oddelku za ničnost pri EUIPO vložila zahtevo za razglasitev ničnosti izpodbijanega modela. Razlog, ki ga je navedla v utemeljitev zahteve, se je nanašal na člen 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002 v povezavi s členi od 4 do 9 te uredbe.
V vlogi, v kateri so navedeni razlogi zahteve za razglasitev ničnosti, tožeča stranka navaja, da izpodbijani model ni nov v smislu člena 5 Uredbe št. 6/2002. Menila je, da je izpodbijani model zelo podoben njenemu monogramu in mu je skoraj enak, ta pa je v Franciji kot blagovna znamka registriran od leta 1989 in je tak:
Navajala je tudi neobstoj individualne narave izpodbijanega modela na podlagi člena 6 Uredbe št. 6/2002.
Oddelek za ničnost pri EUIPO je z odločbo z dne 15. julija 2014 zavrnil zahtevo za razglasitev ničnosti, ker prejšnji model izpodbijanemu modelu ne odvzema niti tega, da je nov, niti individualne narave.
Oddelek za ničnost je v bistvu glede tega, ali je izpodbijani model nov, menil, da razlike med nasprotujočima si modeloma niso majhne. Glede individualne narave pa je oddelek za ničnost menil, da izpodbijani model na seznanjenega uporabnika naredi drugačen celotni vtis kot prejšnji model.
Tožeča stranka je 10. septembra 2014 zoper odločbo oddelka za ničnost pri odboru EUIPO za pritožbe vložila pritožbo.
Tretji odbor EUIPO za pritožbe je z odločbo z dne 18. novembra 2015 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) pritožbo zavrnil. V bistvu je menil, da izpodbijani model ni bil očitno enak monogramu Chanel, da razlike med dvema modeloma niso nepomembni detajli in da je torej izpodbijani model nov model.
Menil je tudi, da prejšnji model izpodbijanemu modelu ne odvzema individualne narave. Odbor za pritožbe je najprej preučil besedno zvezo „seznanjeni uporabnik“, ki se uporablja v tem primeru. Ugotovil je, da je izdelek, za katerega se uporablja izpodbijani model, okras ter da ta izdelek uporabljajo strokovnjaki in končni uporabniki kot okras za druge izdelke.
Odbor za pritožbe je nato navedel, da je bil oblikovalec izpodbijanega modela zelo svoboden pri oblikovanju tega modela. Razlika v osrednjih delih obeh monogramov pa naj bi predstavljala bistveno lastnost, ki se vtisne v spomin seznanjenemu uporabniku, kot ga je pravilno opredelil oddelek za ničnost. Zato naj bi se celotni vtis, ki ga na seznanjenega uporabnika naredita nasprotujoča si modela, razlikoval.
Predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
razveljavi izpodbijano odločbo;
–
izpodbijani model razglasi za ničen in
–
EUIPO ter strankam in intervenientkam, ki podpirajo izpodbijano odločbo, naloži plačilo stroškov.
EUIPO Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Dopustnost drugega predloga tožeče stranke
Tožeča stranka z drugim tožbenim predlogom Splošnemu sodišču predlaga, naj razglasi ničnost izpodbijanega modela.
Spomniti je treba, da je Splošno sodišče v skladu s členom 61(3) Uredbe št. 6/2002 pristojno za razveljavitev ali spremembo izpodbijane odločbe. Poleg tega mora na podlagi člena 61(6) te uredbe EUIPO storiti vse, kar je treba, da izvrši sodbo Sodišča. Iz zadnjenavedene določbe je razvidno, da Splošno sodišče ne more odrediti EUIPO določenega ravnanja, saj mora ta namreč ukrepati v skladu z izrekom in obrazložitvijo sodbe Splošnega sodišča (sodba z dne 12. maja 2010, Beifa Group/UUNT – Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Pripomoček za pisanje),
T‑148/08
,
EU:T:2010:190
, točka
).
Drugi tožbeni razlog tožeče stranke je treba torej zavreči kot nedopusten (glej po analogiji sodbo z dne 11. februarja 2009, Bayern Innovativ/UUNT – Life Sciences Partners Perstock (LifeScience),
T‑413/07
, neobjavljena,
EU:T:2009:34
, točka
).
Vsebinska presoja
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja le en tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo člena 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002, ki obsega dva dela, in sicer se prvi del nanaša na kršitev člena 6 te uredbe, drugi del pa se nanaša na kršitev člena 5 te uredbe. Treba je preučiti prvi del tega edinega tožbenega razloga.
Tožeča stranka v prvem delu edinega tožbenega razloga v bistvu trdi, da je presoja odbora za pritožbe očitno nepopolna in da so njegove ugotovitve na več mestih napačne.
Tožeča stranka meni, da odbor za pritožbe v okviru presoje individualne narave izpodbijanega modela nikjer ne navaja izdelka, za katerega se uporabi ta model. Prav tako naj ne bi pojasnil, kdo je v tem primeru seznanjeni uporabnik. Tožeča stranka trdi, da bi moral odbor za pritožbe upoštevati predložene dokaze, ki dokazujejo, da sta bila nasprotujoča si modela reproducirana na resničnih izdelkih, in dejstvo, da so med tema modeloma le majhne razlike. Tožeča stranka poleg tega navaja, da se izpodbijani model lahko uporablja tako, da se zasuka za 90 stopinj glede na njegov položaj v prijavi za registracijo.
Tako je odbor za pritožbe kljub temu, da je ugotovil, da je imel oblikovalec izpodbijanega modela veliko svobodo pri njegovem ustvarjanju, vendarle odločil, da nasprotujoča si modela nista naredila enakega celotnega vtisa, kar naj bi bila kršitev člena 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002.
EUIPO predlaga zavrnitev prvega dela. V zvezi s tem najprej meni, da tožeča stranka ne izpodbija definicije seznanjenega uporabnika niti stopnje svobode oblikovalca modela in opredeljuje izdelek, na katerem se kot okras uporabi izpodbijani model.
EUIPO poleg tega predlaga ugotovitev nedopustnosti nekaterih dokazov, ki so bili Splošnemu sodišču predloženi prvič, in nedopustnosti trditve, da naj bi moral odbor za pritožbe upoštevati nasprotujoča si modela, kot sta bila reproducirana na trženih izdelkih. Vsekakor to upoštevanje ne bi bilo mogoče, ker naj bi bili pogoji za uporabo nasprotujočih si modelov popolnoma odvisni od volje strank.
Nazadnje, EUIPO meni, da je odbor za pritožbe upošteval veliko svobodo, ki jo je imel oblikovalec izpodbijanega modela. Kljub tej ugotovitvi naj bi ugotovil razlike med osrednjima deloma nasprotujočih si modelov, tožeča stranka pa teh razlik ni izpodbijala. Zato naj bi odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da nasprotujoča si modela na seznanjenega uporabnika ne naredita enakega celotnega vtisa.
Člen 6 Uredbe št. 6/2002 določa:
„1.   Šteje se, da ima videz izdelka individualno naravo, če se celotni vtis, ki ga naredi na seznanjenega uporabnika, razlikuje od celotnega vtisa, ki ga na takega uporabnika naredi videz izdelka, ki je bil dostopen javnosti:
(a)
v primeru neregistriranega modela Skupnosti, pred datumom, na katerega je bil videz izdelka, za katerega se zahteva varstvo, prvič dostopen javnosti;
(b)
v primeru registriranega modela Skupnosti, pred datumom vložitve prijave za registracijo, ali, če se zahteva prednostna pravica, datumom prednostne pravice.
2.   Pri ocenjevanju individualne narave se upošteva stopnja svobode oblikovalca pri razvijanju modela.“
Iz te določbe izhaja, da presoja individualne narave modela Skupnosti v bistvu predpostavlja presojo v štirih korakih, s katerimi se določi, prvič, sektor izdelkov, v katere naj bi bil vgrajen model ali na katerih naj bi se uporabljal, drugič, seznanjeni uporabnik teh izdelkov glede na njihov namen ter v povezavi s tem seznanjenim uporabnikom stopnja poznavanja prejšnjih modelov in stopnja pozornosti pri primerjavi, če je mogoče neposredni, modelov, tretjič, stopnja svobode oblikovalca pri razvijanju modela in, četrtič, rezultat primerjave zadevnih modelov glede na zadevni sektor, stopnjo svobode oblikovalca in celotne vtise, ki jih naredijo na seznanjenega uporabnika izpodbijani model in vsi prejšnji modeli, ki so bili dostopni javnosti. Pogoj za presojo individualne narave modela in presoja tega, ali je nov, na podlagi člena 5 Uredbe št. 6/2002, obsega ugotovitev obstoja in prejšnjega razkritja javnosti katerih koli modelov, ki se navajajo v utemeljitev ničnosti izpodbijanega modela (sodba z dne 7. novembra 2013, Budziewska/UUNT – Puma (Mačka v skoku),
T‑666/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:584
, točka
).
Posledično iz člena 6(1)(b) Uredbe št. 6/2002 in ustaljene sodne prakse izhaja, da je presoja individualne narave modela odvisna od celotnega vtisa, ki ga ta naredi na seznanjenega uporabnika (glej v tem smislu sodbi z dne 22. junija 2010, Shenzhen Taiden/UUNT – Bosch Security Systems (Komunikacijska naprava),
T‑153/08
,
EU:T:2010:248
, točka
, ter z dne 25. oktobra 2013, Merlin in drugi/UUNT – Dusyma (Jeux),
T‑231/10
, neobjavljena,
EU:T:2013:560
, točka
in navedena sodna praksa).
Pri konkretni presoji celotnega vtisa, ki ga zadevna modela naredita na seznanjenega uporabnika, ki ima nekaj znanja o prejšnjih modelih, je treba upoštevati stopnjo svobode oblikovalca pri razvijanju izpodbijanega modela (glej v tem smislu sodbo z dne 18. marca 2010, Grupo Promer Mon Graphic/UUNT – PepsiCo (Okrogel promocijski izdelek),
T‑9/07
,
EU:T:2010:96
, točka
).
V skladu s sodno prakso velja, da večja kot je svoboda oblikovalca pri razvoju podobe izdelka, manj verjetno bodo majhne razlike med nasprotujočima si modeloma pri seznanjenem uporabniku zadoščale za drugačen celotni vtis. Nasprotno pa bolj kot je svoboda oblikovalca pri razvoju izpodbijanega videza izdelka omejena, manjše razlike med nasprotujočima si modeloma zadoščajo, da se pri seznanjenem uporabniku ustvari drugačen celotni vtis. Tako visoka stopnja svobode oblikovalca pri razvijanju modela potrjuje ugotovitev, da modeli, med katerimi ni pomembnih razlik, pri seznanjenem uporabniku ustvarijo enak celotni vtis (sodba z dne 9. septembra 2011, Kwang Zang Motor/UUNT – Honda Giken Kogyo (Motor z notranjim zgorevanjem),
T‑11/08
, neobjavljena,
EU:T:2011:447
, točka
).
Vendar pa je treba opozoriti, da svoboda oblikovalca ne more biti edini dejavnik, ki vpliva na presojo individualne narave modela, ampak da je, nasprotno, element, ki ga je treba pri tej presoji upoštevati. Gre za dejavnik, ki omogoča, da se niansira presoja individualne narave izpodbijanega modela, ne pa samostojen dejavnik, ki določa razliko, ki se med modeloma zahteva za to, da bi eden on njiju imel individualno naravo. Tako dejavnik, ki se nanaša na stopnjo svobode oblikovalca, lahko okrepi ali, nasprotno, niansira ugotovitev o celotnem vtisu vsakega zadevnega modela (glej v tem smislu sodbo z dne 10. septembra 2015, H&M Hennes & Mauritz/UUNT – Yves Saint Laurent (Ročne torbice),
T‑526/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:614
, točki
in
).
Model torej ne sme biti reprodukcija prejšnjega modela ali izvirne zamisli, ki se je prvič udejanjila v tem modelu (glej v tem smislu sodbi z dne 6. junija 2013, Kastenholz/UUNT – Qwatchme (Urne številčnice),
T‑68/11
,
EU:T:2013:298
, točka
, in z dne 4. februarja 2014, Gandia Blasco/UUNT – Sachi Premium-Outdoor Furniture (Kockast stol),
T‑339/12
, neobjavljena,
EU:T:2014:54
, točka
).
Nazadnje je treba spomniti, da iz sodne prakse izhaja, da mora biti primerjava celotnih vtisov, ki jih naredijo modeli, sintetična in ne sme biti omejena na analitično primerjavo naštetih podobnosti in razlik (sodba z dne 29. oktobra 2015, Roca Sanitario/UUNT – Villeroy & Boch (Enoročna pipa),
T‑334/14
, neobjavljena,
EU:T:2015:817
, točka
).
Glede na ta načela je treba preučiti prvi del edinega tožbenega razloga.
Ugotoviti je treba, da med strankami ni sporno, da je monogram Chanel prejšnji model.
Tožeča stranka tudi ne nasprotuje temu, da je izpodbijani model okras iz razreda 32, ampak trdi, da odbor za pritožbe ni opredelil izdelkov, na katerih naj bi se ta okras uporabljal.
Poleg tega med strankami ni sporno in je bilo na obravnavi potrjeno, da je seznanjeni uporabnik v konkretnem primeru strokovnjak in končni uporabnik.
Stranke se strinjajo tudi glede tega, da je imel oblikovalec pri oblikovanju izpodbijanega modela veliko svobodo.
Zato je treba, kar zadeva analizo individualne narave izpodbijanega modela, ki jo je izvedel odbor za pritožbe, preučiti, ali je odbor za pritožbe storil napako pri določitvi narave izdelka, na katerem se bo uporabljal izpodbijani model, in glede primerjave celotnih vtisov, ki jih nasprotujoča si modela naredita na seznanjenega uporabnika.
–
Narava izdelka, na katerem se bo uporabljal izpodbijani model
V tem primeru tožeča stranka trdi, da v izpodbijani odločbi ni bil opredeljen izdelek, na katerem se bo uporabljal izpodbijani model, kot bi sicer moral biti.
Pri presoji izdelka, v katerega naj bi bil izpodbijani model vgrajen ali na katerem naj bi se uporabljal, je treba upoštevati navedbo iz prijave navedenega modela, ki je za to relevantna, in, če je treba, tudi sam videz izdelka, če ta pojasnjuje naravo izdelka, njegov namen ali delovanje (sodba z dne 18. marca 2010, Okrogel promocijski izdelek,
T‑9/07
,
EU:T:2010:96
, točka
).
Uvodoma je treba spomniti, da se model lahko registrira kot okras, tako kot v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 7. novembra 2013, Mačka v skoku (
T‑666/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:584
), ki se je nanašala na model, ki je bil registriran kot logotip iz razreda 32.
V tem primeru izpodbijani model ne daje nobene informacije o namembnosti ali funkciji. Poleg tega je, drugače kot v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 7. novembra 2013 (Mačka v skoku,
T‑666/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:584
), navedena v točki 42 zgoraj, v kateri so se zadevni modeli na splošno nanašali na sektor oblek in športnega materiala, v tem primeru monogram Chanel registriran za zelo veliko izdelkov, izpodbijani model pa je registriran kot okras, niso pa navedeni izdelki, na katerih se bo ta okras uporabljal. Iz tega izhaja, da v tem primeru ni bilo mogoče določiti sektorja izdelkov, v katere naj bi se izpodbijani model vgradil ali na katerih naj bi se izpodbijani model uporabil, niti ga ni bilo mogoče primerjati s sektorjem monograma Chanel.
Posledično je odbor za pritožbe pravilno odločil, da je izdelek, na katerem se bo uporabljal izpodbijani model, okras, kar med strankama ni sporno. V nasprotju s tem kar trdi tožeča stranka, odboru za pritožbe ni bilo treba opredeliti izdelka, na katerem se bo uporabljal ta okras.
To ugotovitev je treba torej upoštevati pri primerjavi celotnih vtisov, ki jih na seznanjenega uporabnika naredita nasprotujoča si modela.
–
Primerjava med celotnima vtisoma, ki jih naredita nasprotujoča si modela
Tožeča stranka zlasti trdi, da je odbor za pritožbe napačno in brez zadostne obrazložitve ugotovil obstoj drugačnega celotnega vtisa, ki ga naredita nasprotujoča si modela, kljub veliki svobodi oblikovalca in tako ni upošteval predloženih dokazov glede tega, da sta bila nasprotujoča si modela reproducirana na resničnih izdelkih, in dejstva, da so bile med tema modeloma le majhne razlike.
EUIPO meni, da je odbor za pritožbe pravilno ocenil, da nasprotujoča si modela naredita drugačen celoten vtis in pri tem ni prezrl velike svobode oblikovalca. Poleg tega predlaga, da se ugotovi nedopustnost nekaterih dokazov in trditev glede nujnosti upoštevanja trženih izdelkov, ki so bili prvič predloženi Splošnemu sodišču.
Ni sporno, da je tožeča stranka Splošnemu sodišču predložila fotografije sončnih očal glede primerjave izdelkov, na katerih je na enih odtisnjen izpodbijani model in na drugih monogram Chanel, da bi predstavila izdelke z nasprotujočima si modeloma, ki se dejansko tržijo, ki so bile predložene v fazi upravnega postopka, in to v utemeljitev dela v zvezi s tem, da izpodbijani model ni nov, in ne v utemeljitev tega dela tožbenega razloga. Ravno tako ni sporno, da je tožeča stranka Splošnemu sodišču prvič v tožbi in na obravnavi predložila druge fotografije za prikaz uporabe izpodbijanega modela na trženih izdelkih in navedla trditev o nujnosti upoštevanja trženih izdelkov.
Najprej je treba navesti, da dokazov in trditev, navedenih v točki 48 zgoraj, ki so bili Splošnemu sodišču predloženi prvič, ni mogoče upoštevati. Namen tožbe pred Splošnim sodiščem je namreč nadzor zakonitosti odločb odborov za pritožbe EUIPO v smislu člena 61 Uredbe št. 6/2002, tako da naloga Splošnega sodišča ni ponovna presoja dejanskih okoliščin ob upoštevanju dokumentov, ki so mu bili prvič predloženi. Treba je torej zavrniti zgoraj navedene dokumente, ne da bi bilo treba preučiti njihovo dokazno moč (glej v tem smislu in po analogiji sodbi z dne 18. marca 2010, Okrogel promocijski izdelek,
T‑9/07
,
EU:T:2010:96
, točka
, in z dne 13. novembra 2012, Antrax It/UUNT – THC (Radiatorji centralnega ogrevanja),
T‑83/11 in T‑84/11
,
EU:T:2012:592
, točka
).
Glede fotografij sončnih očal, ki so bile predložene že EUIPO, je treba ugotoviti tudi, da je te fotografije vsekakor mogoče upoštevati le kot primer možne uporabe izpodbijanega modela, tudi glede tega, kako sta ta modela zasukana, ali glede velikosti teh nasprotujočih si modelov pri njuni uporabi, in jih zato ni mogoče šteti kot edino referenco (glej v tem smislu sodbi z dne 7. novembra 2013, Mačka v skoku,
T‑666/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:584
, točka
, in z dne 29. oktobra 2015, Enoročna pipa,
T‑334/14
, neobjavljena,
EU:T:2015:817
, točka
). Ta ugotovitev je podprta z dejstvom, da je v tem primeru izpodbijani model okras iz razreda 32, ki se lahko uporablja za širok nabor izdelkov.
Poleg tega so bili različni zasuki izpodbijanega modela dokazani v postopku pred odborom za pritožbe tako, da je bil eden od nasprotujočih si modelov položen na drugega. EUIPO je v odgovoru na tožbo in na obravnavi potrdil, da je odbor za pritožbe to možnost uporabe upošteval.
V zvezi s tem je treba navesti, da iz sodne prakse izhaja, da je treba celotni vtis nujno ugotoviti tudi glede na način, na katerega se zadevni izdelek uporablja, zlasti glede na to, kako se z njim pri tem običajno manipulira (glej v tem smislu sodbo z dne 22. junija 2010, Shenzhen Taiden/UUNT – Bosch Security Systems (Komunikacijska naprava),
T‑153/08
,
EU:T:2010:248
, točka
).
V tem primeru je odbor za pritožbe v okviru konkretne presoje primerjave celotnih vtisov, ob upoštevanju velike svobode oblikovalca odločil, da sta nasprotujoča si modela naredila drugačen celotni vtis na seznanjenega uporabnika. V zvezi s tem se je v glavnem oprl na razlike pri osrednjih delih nasprotujočih si modelov. Meni zlasti, prvič, da naj bi bil izpodbijani model sestavljen iz „dveh narobe obrnjenih ‚3‘“, medtem ko je monogram Chanel sestavljen iz „dveh narobe obrnjenih ‚C‘“. Drugič, izpodbijani model naj bi predstavljal vodoravno položeno pentljo, katere skrajna dela naj bi bila zašiljena in linija malo bolj odebeljena, medtem ko je monogram Chanel sestavljen iz navpične ovalne praznine, katere končni deli so zašiljeni. Nazadnje, treba je navesti, da je izpodbijani model podoben simbolu za neskončnost, monogram Chanel pa elipsi.
Tako iz izpodbijane odločbe izhaja, da je odbor za pritožbe navedel le, da so kljub veliki svobodi oblikovanja razlike v osrednjem delu nasprotujočih si modelov, kot so opisane v točki 53 zgoraj, bistvena lastnost, ki jo je seznanjeni uporabnik ohranil v spominu.
Treba pa je ugotoviti, da ima v tem primeru prejšnji model opazne podobnosti z izpodbijanim modelom. Tega je mogoče v določeni meri dojemati kot stvaritev, ki je dobila navdih v monogramu Chanel, toliko bolj zato, ker izbira izpodbijanega modela nikakor in z ničimer ni bila pogojena in ker njegov oblikovalec ni dovolj razlikoval tega modela od monograma Chanel. Zato je treba navesti, da bo seznanjeni uporabnik nasprotujoča si modela dojel na splošno in tako ugotovil, ali naredita različen celotni vtis. Tudi če dva modela vsebujeta razlike v svojih osrednjih delih, je treba ugotoviti, da se celotni vtis ne razlikuje, če so zunanji deli, ki jasno določajo obris in celotni vtis, ki jih naredita nasprotujoča si modela, zelo podobni in skoraj enaki. Poleg tega sta osrednja dela, čeprav vsebujeta nekatere razlike, oba sestavljena iz podobne ovalne oblike, ki se zlije v splošni videz modelov. Zlasti je osrednji del izpodbijanega modela sestavljen iz dveh elips, ki sta podobni eni sami elipsi, ki jo vsebuje monogram Chanel. Te razlike seznanjeni uporabnik manj opazi, ker se izpodbijani model lahko uporabi tako, da se ga zasuka za 90 stopinj, lahko pa se ga uporabi tudi v različnih velikostih.
Glede na podobnosti spornih modelov lahko velika svoboda pri oblikovanju v skladu s sodno prakso le okrepi neobstoj različnega celotnega vtisa, ki ga naredita ta dva modela, saj se razlike lahko ugotovi le z neposredno primerjavo, ki ni vedno takoj mogoča (glej v tem smislu sodbo z dne 20. oktobra 2011, PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic,
C‑281/10 P
,
EU:C:2011:679
, točka
).
Ugotoviti je treba tudi, da v tem primeru ni bila ugotovljena nobena omejitev glede značilnosti, ki jo narekuje tehnična funkcija okrasa ali okrasnega elementa, ali omejitev, povezana s predpisi, ki se uporabijo (glej v tem smislu sodbo z dne 9. septembra 2011, Motor z notranjim zgorevanjem,
T‑11/08
, neobjavljena,
EU:T:2011:447
, točka
).
Nazadnje je treba spomniti, da je izpodbijani model okras iz razreda 32 in da se ta okras lahko uporabi za širok spekter izdelkov, zaradi česar je predhodna določitev uporabe tega okrasa skoraj nemogoča. Zato ta okoliščina okrepi nujnost podrobne presoje celotnih vtisov, ki jih naredita nasprotujoča si modela.
Ob upoštevanju velike svobode oblikovalca izpodbijanega modela in obstoja velike svobode glede uporabe tega modela na različnih izdelkih torej razlike med nasprotujočima si modeloma na seznanjenega uporabnika ne bi mogle narediti različnega celotnega vtisa.
Iz tega izhaja, da je odbor za pritožbe nepravilno ugotovil, da je imel izpodbijani model individualno naravo glede na monogram Chanel.
Posledično je treba prvemu delu edinega tožbenega razloga glede kršitve člena 6 Uredbe št. 6/2002 ugoditi.
Drugega dela edinega tožbenega razloga glede na to, da člen 4(1) Uredbe št. 6/2002 določa, da je videz izdelka varovan z modelom le, če je ta nov in ima individualno naravo, ni treba preučiti.
Iz vseh navedenih ugotovitev izhaja, da je treba izpodbijano odločbo razveljaviti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker EUIPO s svojimi predlogi v glavnem ni uspel, se mu v skladu s predlogi tožeče stranke naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:

1.
Odločba tretjega odbora za pritožbe Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 18. novembra 2015 (zadeva R 2346/2014‑3) se razveljavi.

2.
V preostalem se tožba zavrne.

3.
EUIPO se naloži plačilo stroškov.

Kanninen
Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín
Reine
Razglašeno na obravnavi v Luxembourgu, 18. julija 2017.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.