CELEX: 62015TJ0618
Ledamot av Europaparlamentet
Vägran att ställa parlamentets lokaler till förfogande
Medborgare i tredjeland
Vägran att ge tillträde till parlamentets byggnader
Artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna
Diskriminering på grund av etniskt ursprung
Diskriminering på grund av nationalitet
Fråga huruvida en grund kan upptas till sakprövning
Diskriminering på grund av politiska åsikter

I.
Bakgrund till målet
Vid valet till Europaparlamentet den 25 maj 2014 valdes sökanden, Udo Voigt, till parlamentsledamot som upptagen på en lista för ett tyskt parti, nämligen Nationaldemokratische Partei Deutschlands (NPD). Sedan dess sitter han i parlamentet som grupplös ledamot.
Den 22 mars 2015 hölls i Sankt Petersburg (Ryssland) ett politiskt forum med rubriken ”Ryskt nationellt forum”, till vilket sökanden inbjudits av det ryska partiet Rodina. I forumet deltog även Andrej Petrov, Fedor Biryukov och Alexander Sotnichenko, vilka är sökande i ett mål som registrerats vid tribunalen med målnummer T‑452/15.
Med anledning av detta forum upplyste en assistent till Udo Voigt genom e-postmeddelande av den 3 juni 2015 parlamentets presstjänst om Voigts avsikt att den 16 juni 2015 anordna en presskonferens med rubriken ”Våra aktioner för att undvika ett kallt och varmt krig i Europa” (nedan kallad presskonferensen). Tanken var att presskonferensen skulle hållas av sex personer, närmare bestämt sökanden, en grekisk ledamot, en italiensk tidigare ledamot och en brittisk tidigare ledamot samt Andrej Petrov och Fedor Biryukov. De senare är ryska medborgare och medlemmar av det ryska partiet Rodina. Sökandens assistent begärde därvid att parlamentet skulle tillhandahålla en sammanträdeslokal och tolkservice för denna presskonferens.
Med anledning av samma forum med rubriken ”Ryskt nationellt forum” begärde sökandens assistent den 9 juni 2015 hos parlamentets generaldirektoratet (GD) för säkerhet, vilket ansvarar för ackrediteringar, att det skulle utfärdas passertillstånd för 21 personer, varav fem är ryska medborgare (nedan kallade de inbjudna ryska medborgarna), närmare bestämt de tidigare nämnda Andrej Petrov, Fedor Biryukov och Alexander Sotnichenko samt E. N. och P. E., för en andra sammankomst, närmare bestämt ett arbetsmöte med rubriken ”Möte på temat europeiskt samarbete”, vilket även det var tänkt att äga rum den 16 juni 2015 (nedan kallat arbetsmötet).
Samma dag, den 9 juni 2015, bekräftade GD för säkerhet genom e‑postmeddelande att man mottagit begäran om ackreditering. Bekräftelsen innehöll ett referensnummer som innebar att passertillstånd kunde hämtas ut den 16 juni 2015. I en bilaga angavs att sammankomsten var förenlig med säkerhetskraven, men samtidigt angavs det att organisatören även måste genomföra det vanliga tillståndsförfarandet.
Samma dag den 9 juni 2015 informerade presstjänsten genom e‑postmeddelande sökanden om att dess politiska ledning gett den instruktioner om att inte tillhandahålla sökanden begärd utrustning för presskonferensen (nedan kallat presstjänstens e-postmeddelande). I detta meddelande hänvisades till de tillträdesrestriktioner som institutionen infört vad gäller ryska politiker och diplomater och till risken för att Petrovs och Biryukovs närvaro skulle kunna störa institutionens verksamhet.
Den 10 juni 2015 antog parlamentet en resolution om läget avseende förbindelserna mellan EU och Ryssland (2015/2001(INI)) (
EUT C 407, 2016, s. 35
) (nedan kallad resolutionen av den 10 juni 2015), efter en diskussion som pågått sedan den 15 januari 2015.
Den 16 juni 2015 hämtade sökandens assistent ut passertillstånden för de personer som sökanden inbjudit till arbetsmötet. Samma morgon underrättade emellertid enheten för ackreditering vid GD för säkerhet assistenten om att de fem inbjudna ryska medborgarna inte fick tillträde till institutionens lokaler, med hänsyn till vilka deltagare som angetts i deltagarförteckningen och till instruktioner från kansliet för parlamentets talman.
II.
Förfarandet och parternas yrkanden
Sökanden väckte genom ansökan som ingavs till tribunalens kansli den 31 juli 2015 förevarande talan, riktad mot parlamentet och dess talman.
Genom beslut av den 29 oktober 2015, Voigt/parlamentets talman och parlamentet (
C‑425/15
, ej publicerat,
EU:C:2015:741
), förklarade domstolen att det är uppenbart att den saknar behörighet att pröva målet och återförvisade det till tribunalen i enlighet med artikel 54 andra stycket i Europeiska unionens domstols stadga samt förordnade att beslut om rättegångskostnaderna skulle meddelas senare.
Genom beslut av den 4 februari 2016, Voigt/parlamentets talman och parlamentet (
T‑618/15
, ej publicerat,
EU:T:2016:72
), ogillade tribunalen talan i den del den riktades mot parlamentets talman.
Den 23 maj 2016 ingav sökanden replik och den 4 juli 2016 ingav parlamentet en duplik.
I skrivelse av den 6 december 2016 meddelade slutligen tribunalen parlamentet de åtgärder för processledning den hade för avsikt att vidta. Parlamentet besvarade denna skrivelse den 21 december 2016.
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara dels parlamentets beslut av den 9 juni 2015 att inte tillhandahålla sökanden en lokal för att hålla en presskonferens den 16 juni 2015 (se punkt 6 ovan), dels parlamentets beslut av den 16 juni 2015 att vägra de inbjudna ryska medborgarna tillträde till dess lokaler (se punkt 8 ovan) (nedan tillsammans kallade de angripna besluten) samt
–
förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.
Sökanden har i sin ansökan dessutom begärt att tribunalen ska ange huruvida den anser det nödvändigt att denne anför ytterligare argument eller bevisning till stöd för sin talan.
Parlamentet har yrkat att tribunalen ska
–
avvisa talan då det är uppenbart att den inte kan upptas till sakprövning, och
–
i andra hand, ogilla talan, eftersom det är uppenbart att den delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är ogrundad, eller
–
i tredje hand, ogilla talan som uppenbart ogrundad, samt
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
III.
Rättslig bedömning
A.
Upptagande till sakprövning
1.
Frågan huruvida sökanden har talerätt
Sökanden anger i stämningsansökan att talan ska i första hand anses grundas på artikel 263 tredje stycket FEUF och i andra hand på artikel 263 fjärde stycket FEUF. Syftet med artikel 263 tredje stycket FEUF är nämligen att göra det möjligt för Europeiska revisionsrätten, Europeiska centralbanken (ECB) och Regionkommittén att väcka talan mot andra institutioners rättsakter. En sådan möjlighet bör i än högre grad ges parlamentets ledamöter, vilka åtnjuter en högre grad av demokratisk legitimitet.
Vid förhandlingen tillfrågades sökanden om huruvida han fortfarande ansåg att tvisten skulle avgöras med tillämpning av artikel 263 tredje stycket FEUF. Sökanden svarade att domstolen avgjort frågan genom sitt beslut av den 29 oktober 2015, Voigt/parlamentets talman och parlamentet (
C‑425/15
, ej publicerat,
EU:C:2015:741
), och att han accepterade detta beslut. Tribunalen finner således att sökanden inte längre åberopar denna bestämmelse.
I vilket fall som helst har sökanden talerätt enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF på samma sätt som parlamentet.
2.
Frågan huruvida talan kan upptas till sakprövning
Parlamentet anser att ansökan inte uppfyller kraven i artikel 76 d i tribunalens rättegångsregler. Sökandens talan har två föremål, nämligen vägran att ställa en lokal till hans förfogande för en presskonferens och tillträdesförbudet för de inbjudna ryska medborgarna till parlamentets byggnader. Ansökan är emellertid otydlig beträffande vilka grunder som rör det ena eller det andra av dessa två beslut.
I förevarande fall framgår det av yrkandena i ansökan att sökandens avsikt är att de två angripna besluten ska ogiltigförklaras.
Sökanden gör i avsnitt I i ansökan, ”Åsidosättande av fördragen”, åtskillnad mellan en första del, som rör ”vägran att ställa en lokal till förfogande” och en andra del, som rör ”tillträdesförbudet för de [inbjudna] ryska medborgarna”.
Såsom parlamentet påpekat rör de omständigheter som anges i den första delen både presskonferensen och arbetsmötet. Det framgår emellertid av de två angripna besluten att vägran att ställa en lokal i parlamentet till sökandens förfogande endast rör presskonferensen och att han inte vägrats möjlighet att använda institutionens lokaler för arbetsmötet.
Tribunalen erinrar emellertid om att en grund kan tolkas utifrån sitt väsentliga innehåll och kan upptas till sakprövning, om den tillräckligt tydligt kan utläsas av ansökan (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 20 september 2011, Land Wien/kommissionen,
T‑267/10
, ej publicerat,
EU:T:2011:499
, punkt
).
Den omständigheten att den första delen av avsnitt I, rörande ”vägran att ställa en [konferenslokal] till förfogande”, hänvisar till arbetsmötet kan förklaras av den omständigheten att sökanden i den andra delen, som rör ”tillträdesförbudet för de [inbjudna] ryska medborgarna”, som rör nämnda möte, just hänvisar till ”vad som framförts i [den första delen]”, varför de anmärkningar som förekommer i denna första del gäller för båda de angripna besluten.
Parlamentet har dessutom angett att sökanden, i avdelning II, ”Maktmissbruk”, i ansökan inte gör någon åtskillnad mellan de båda besluten. Parlamentet anser att denna avdelning är tvetydig, eftersom sökanden i denna gör gällande att syftet med tillträdesförbudet är att chikanera honom, samtidigt som sökanden hänvisar till presstjänstens e-postmeddelande, vilket endast rör vägran att ställa en lokal till hans förfogande för att han där ska kunna hålla en presskonferens.
Det framgår emellertid av vad som anges i avdelning II, ”Maktmissbruk”, att sökanden kritiserar båda de angripna besluten, vilket förklarar varför han där inte gör någon sådan åtskillnad.
Ansökan kan därför inte anses vara oklar och det finns således ingen anledning att inte uppta den till sakprövning i någon del.
Parlamentet har slutligen, i andra hand, för det fall att tribunalen finner att talan kan upptas till sakprövning i förevarande skick, gjort gällande att vissa av sökandens anmärkningar i dennes grunder inte kan upptas till sakprövning. Frågan huruvida dessa argument kan upptas till sakprövning kommer att prövas inom ramen för prövningen av nämnda grunder.
3.
Frågan huruvida repliken kan upptas till sakprövning
Parlamentet har i sin duplik uttryckt tvivel om huruvida repliken kan upptas till sakprövning. Det hävdar att en replik normalt ska göra det möjligt för en sökande att klargöra sin inställning eller mer i detalj redovisa sina argument i en viktig fråga och yttra sig över nya omständigheter som framkommit i svaromålet. Sökanden har emellertid i förevarande fall dels återupprepat uppgifter som redan angetts i ansökan, dels anfört nya argument, utan samband med ansökan eller med de argument som framgår av svaromålet.
Det ska härvid påpekas att det i artikel 83 i rättegångsreglerna föreskrivs att ansökan kan kompletteras med en replik. Det framgår dessutom av punkt 142 i Praktiska genomförandebestämmelser till nämnda rättegångsregler att ”[r]amen för rättegången, grunderna för talan och invändningarna redovisas ingående i ansökan. Repliken och dupliken har därmed till syfte att göra det möjligt för sökanden att klargöra sin inställning eller mer i detalj redovisa sina argument i en viktig fråga och yttra sig över nya omständigheter som framkommit i svaromålet”.
I förevarande fall konstaterar tribunalen, tvärtemot vad parlamentet har hävdat, att repliken preciserar argument som framgår av ansökan. Den eventuella omständigheten att repliken innehåller nya invändningar utan samband med tidigare ingivna rättegångshandlingar kan dessutom inte medföra att repliken inte kan upptas till sakprövning i någon del, utan kan på sin höjd leda till att dessa invändningar avfärdas, vilket i så fall görs inom ramen för prövningen av grunderna.
Följaktligen kan repliken tas upp till sakprövning.
B.
Sökandens begäran att tribunalen om det är nödvändigt ska be honom att anföra ytterligare argument eller ytterligare bevisning
Det framgår av artikel 76 d och f i rättegångsreglerna att det ankommer på sökanden att lämna uppgift om saken och grunderna och att ge in bevis och inkomma med bevisuppgift redan i ansökan. Enligt artikel 85.2 och 85.3 i samma rättegångsregler får dessutom parterna endast ge in bevis eller inkomma med bevisuppgift till stöd för sin argumentation efter den första skriftväxlingen om de anger godtagbara skäl till att detta inte har gjorts tidigare.
Artikel 89.3 i rättegångsreglerna tillåter dessutom att tribunalen, som en åtgärd för processledning, uppmanar rättegångsdeltagarna att mer i detalj yttra sig om vissa aspekter av målet eller förete handlingar rörande målet. Det ligger emellertid inom tribunalens fria skön att besluta om sådana åtgärder (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 29 oktober 2004, Ripa di Meana/parlamentet,
C‑360/02 P
, ej publicerat,
EU:T:2004:690
, punkt
).
Det framgår av dessa bestämmelser att sökanden inte har möjlighet att rent allmänt be tribunalen om att be honom att anföra argument eller bevisning till stöd för sin talan.
I vilket fall som helst har sökanden, som en åtgärd för processledning, genom e-postmeddelande av den 6 december 2016 underrättats om att han vid förhandlingen kommer att uppmanas att yttra sig över de argument parlamentet därvid kommer att anföra mot hans invändningar om åsidosättande av proportionalitetsprincipen, åsidosättande av principen om förbud mot diskriminering på grund av politisk åskådning och om åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen.
C.
Prövning i sak
1.
Inledande anmärkningar
a)
Invändningen om åsidosättande av sökandens rättigheter
Sökanden har i inledningen till ansökan avseende att ”talan är välgrundad” gjort gällande att de angripna besluten ”åsidosätter [hans] rättigheter” som parlamentsledamot.
Om detta påstående ska ses som en självständig grund, så kan den inte upptas till sakprövning, vilket parlamentet också har hävdat. Sökanden har nämligen inte anfört någon sådan grund i ansökan, trots att ansökan, enligt artikel 21 första stycket i Europeiska unionens domstols stadga och artikel 76 d i rättegångsreglerna, bland annat ska innehålla en kort framställning av grunderna för talan och således åtminstone summariskt, men med tillräcklig klarhet, omnämna de rättsprinciper som sökanden anser ha åsidosatts samt de faktiska omständigheter som dennes invändningar vilar på (se, analogt, dom av den 15 december 1999, Latino/kommissionen,
T‑300/97
,
EU:T:1999:328
, punkt
). Detta innebär att ett abstrakt omnämnande av en invändning inte uppfyller kraven i Europeiska unionens domstols stadga och i rättegångsreglerna (se, analogt, dom av den 11 mars 1999, Herold/kommissionen,
T‑257/97
,
EU:T:1999:55
, punkt
, och dom av den 11 september 2014, Gold East Paper och Gold Huasheng Paper/rådet,
T‑443/11
,
EU:C:2014:774
, punkt
).
I vilket fall som helst står det klart att det aktuella påståendet inte utgör en självständig grund utan en inledande anmärkning som beskriver grunden om ”åsidosättande av fördragen”. Påståendet ska således anses ingå i grunden och det kommer att prövas i samband därmed.
b)
Grunderna avseende ”åsidosättande av fördragen” och maktmissbruk
Sökanden har i ansökan anfört två grunder. Den första grunden rör ”åsidosättande av fördragen” och den andra rör maktmissbruk.
Enligt artikel 263 andra stycket FEUF, jämförd med artikel 256.1 första stycket i samma fördrag, är tribunalen faktiskt behörig att pröva en talan om åsidosättande av fördragen.
I artikel 76 d i rättegångsreglerna föreskrivs emellertid att en ansökan genom vilken talan anhängiggörs ska innehålla en kortfattad framställning av grunderna för talan. I syfte att säkerställa rättssäkerheten och en god rättskipning måste, enligt fast rättspraxis, de väsentliga rättsliga, omständigheter som talan grundas på, åtminstone kort men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgå av innehållet i själva ansökan (dom av den 29 september 2016, Bach Flower Remedies/EUIPO – Durapharma (RESCUE),
T‑337/15
, ej publicerad,
EU:T:2016:578
, punkterna
och
). Detta innebär att även om sökanden inte är skyldig att uttryckligen ange vilken särskild rättsregel som en invändning grundas på, så gäller detta endast under förutsättning att dennes argumentation är tillräckligt klar för att motparten och unionsdomstolen utan svårighet kan avgöra vilken regel det handlar om (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 maj 2006, Galileo International Technology m.fl./kommissionen,
T‑279/03
,
EU:T:2006:121
, punkt
, och dom av den 13 november 2008, SPM/rådet och kommissionen,
T‑128/05
, ej publicerad,
EU:T:2008:494
, punkt
).
Av de ovannämnda bestämmelserna framgår att ”åsidosättandet av fördragen” endast är en allmän grund för att väcka en talan om ogiltigförklaring som tribunalen kan pröva, men att detta inte kan utgöra en tydlig rättslig grund (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 november 1997, Tremblay m.fl./kommissionen,
T‑224/95
,
EU:T:1997:187
, punkterna
och
).
Tribunalen kommer således att pröva huruvida den första grunden bygger på något som är tydligare än ett påstående om ”åsidosättande av fördragen”.
I förevarande fall framgår det av ansökans innehåll och den sammanfattning som bifogats denna, och vilken får beaktas för dess tolkning (dom av den 25 oktober 2007, Kominou m.fl./kommissionen,
T‑167/06
, ej publicerad,
EU:T:2007:633
, punkterna
och
, och dom av den 12 april 2016, CP/parlamentet,
F‑98/15
,
EU:C:2016:76
, punkt
), att sökandens första grund i själva verket grundas på artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten, vilka antogs av parlamentets presidium den 4 juli 2005 (nedan kallade föreskrifterna om de politiska gruppernas möten), och på ett åsidosättande av artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). Vad avser grunden om åsidosättande av artikel 21 i stadgan har sökanden just anfört en grund om etnisk diskriminering av de inbjudna ryska medborgarna och ett åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet.
Sökanden har i repliken dessutom hävdat att vägran att låta de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet innebär diskriminering på grund av deras politiska åsikter. Han har även gjort gällande att samma vägran innebär ett åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen, eftersom de berörda inte behandlas som andra besökare till och gäster hos parlamentet.
Såväl ansökan som repliken innehåller slutligen påståenden om att de angripna besluten är oproportionerliga. Det ska först prövas huruvida dessa påståenden kan ses som en självständig grund eller inte.
Tvärtemot vad parlamentet har hävdat konstaterar tribunalen att även om proportionalitetsprincipen är en självständig princip, så kan den även anses ingå i likabehandlingsprincipen och i icke-diskrimineringsprincipen. Det har härvid slagits fast att principerna om likabehandling och icke-diskriminering medför ett krav på att en skillnad i behandling motiveras av ett objektivt och sakligt kriterium, det vill säga att den hänger samman med ett laga ändamål och att denna skillnad står i proportion till det mål som eftersträvas genom behandlingen i fråga (dom av den 17 oktober 2013, Schaible,
C‑101/12
,
EU:C:2013:661
, punkt
, dom av den 23 mars 1994, Huet/revisionsrätten,
T‑8/93
,
EU:T:1994:35
, punkt
, och dom av den 30 januari 2003, C/kommissionen,
T‑307/00
,
EU:T:2003:21
, punkt
).
I förevarande fall har sökanden beskrivit sitt påstående om att beslutet att inte ställa en lokal till hans förfogande för en presskonferens är oproportionerligt som en konsekvens av invändningen om åsidosättande av artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten. Sökanden har vid förhandlingen bekräftat att de två invändningarna är konnexa. I ansökan har sökanden även framfört att beslutet att inte låta de inbjudna ryska medborgarna få tillträde till parlamentet är oproportionerligt som en del av invändningen om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av etniskt ursprung eller nationalitet. Sökanden har slutligen i repliken hänvisat till proportionalitetsprincipen som ett led i sin argumentation om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av politisk åskådning och åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen. Tribunalen anser således att påståendet att det två angripna besluten är oproportionerliga inte kan anses som en självständig grund.
Tribunalen kommer därför att pröva,
–
för det första, vad avser vägran att ställa en lokal till sökandens förfogande för en presskonferens, grunden om åsidosättande av artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten,
–
för det andra, vad avser vägran att låta de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet
–
hänvisningen till grunden om åsidosättande av artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten,
–
grunden om åsidosättande av artikel 21 i stadgan, eftersom denna vägran innebär diskriminering på grund av de berördas etnicitet eller nationalitet, och
–
grunden om åsidosättande av artikel 21 i stadgan, eftersom denna vägran innebär diskriminering på grund av de inbjudna ryska medborgarans politiska åsikter samt ett åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen,
–
för det tredje, vad avser de två angripna besluten, grunden om maktmissbruk.
2.
Den grund som endast rör vägran att ställa en lokal till sökandens förfogande för en presskonferens,
Sökanden hävdar att enligt artikel 4.1 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten har grupplösa ledamöter rätt att använda institutionens lokaler för att anordna presskonferenser i mån av tillgång och under förutsättning att detta inte innebär några risker för parlamentets normala verksamhet. Artikel 8 i samma föreskrifter tillåter dessutom uttryckligen ledamöterna att bjuda in utomstående, såsom journalister, till sina möten. Parlamentet har dock inte hävdat att möjligheten att ta emot utomstående var uttömd den 16 juni 2015. Det är dessutom uteslutet att en presskonferens skulle kunna störa parlamentets ordinarie verksamhet, särskilt som sökanden redan anordnat sådana sammankomster utan att några problem uppstått. Det finns slutligen inget som talar för att Petrovs och Biryukovs närvaro på något sätt skulle ha kunnat påverka parlamentets funktionssätt, såsom påståtts i presstjänstens e-postmeddelande.
Sökanden gör därför gällande att denna vägran – med hänsyn till att det inte föreligger något motiverat skäl för att vägra ställa en lokal till hans förfogande – är oproportionerlig, och att den strider mot hans rättigheter som parlamentsledamot, eftersom han inte kunnat sprida kunskap om sitt arbete inom parlamentet, och särskilt att förklara för unionsmedborgarna hur resolutionen av den 10 juni 2015 gett en felaktig bild av forumet med rubriken ”Nationellt ryskt forum”, vilket hölls i Sankt Petersburg den 22 mars 2015.
Parlamentet har bestritt dessa argument och menar att grunden saknar fog.
Det framgår av systematiken i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten, såsom denna framgår av föreskrifternas titel och av artikel 1.1 i desamma, att dessa föreskrifter reglerar hur ”[parlamentets generalsekretariat bistår] vid planeringen av de politiska gruppernas möten och [bidrar] till att dessa förlöper väl”. I nämnda föreskrifter fastställs bland annat hur de politiska grupperna och deras organ kan använda parlamentets lokaler.
I artikel 8 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten föreskrivs att de politiska grupperna får bjuda in utomstående personer till sina gruppmöten.
Enligt artikel 4.1 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten får ”[d]e grupplösa ledamöterna …, inom ramen för sitt parlamentariska arbete”, också använda sig av parlamentets lokaler. Med hänsyn till denna bestämmelse och till de grupplösa ledamöternas möjlighet att samlas trots att de inte utgör en parlamentarisk grupp ska dessa föreskrifter även anses reglera hur parlamentets generalsekretariat ska bistå vid planeringen av deras möten. Enligt artikel 4.2 i nämnda föreskrifter måste grupplösa ledamöters ansökningar om att få tillgång till en möteslokal ”göras av samordningsenheten för de grupplösa ledamöterna”, vilket är en administrativ föreskrift som gör det möjligt för dessa ledamöter att få tillgång till vissa faciliteter som i princip är förbehållna de politiska grupperna.
Det framgår dessutom av parlamentets svar med anledning av tribunalens åtgärder för processledning att presskonferenser som anordnas av ledamöter är föremål för en särskild reglering, nämligen ”reglerna för användningen av Europaparlamentets presskonferensrum”, vilka antogs av parlamentets presidium den 22 oktober 2007.
Av det ovanstående följer att även om föreskrifterna om de politiska gruppernas möten gör det möjligt för dessa grupper att bjuda in utomstående till sina möten, är de inte tänkta att reglera tillhandahållande av lokaler för att hålla presskonferenser, och detta särskilt inte en presskonferens som anordnas på en enskild ledamots eget initiativ.
Denna tolkning bekräftas av den omständigheten att sökanden själv inte framställt sin begäran om att det ska ställas en lokal till hans förfogande för att han där ska kunna hålla en presskonferens med tillämpning av artikel 4.2 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten, eftersom det framgår att han vänt sig direkt till parlamentets pressenhet, utan att använda sig av samordningsenheten för de grupplösa ledamöterna som mellanman.
Invändningen rörande artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten ska således avfärdas, utan att det är nödvändigt att, inom ramen för tillämpningen av denna bestämmelse, fråga sig huruvida parlamentets vägran kan anses motiverad med hänsyn till resursbrist eller en risk för störningar av institutionens verksamhet eller huruvida denna vägran var oproportionerlig.
Tribunalen finner i vilket fall som helst att även om den – tvärtemot vad den konstaterat i punkt 50 ovan – skulle anse att invändningen om att vägran att ställa en lokal till sökandens förfogande för en presskonferens är oproportionerlig, ska anses vara självständig i förhållande till grunden om åsidosättande av artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten, så kan denna invändning ändå inte leda till att talan ska bifallas.
I presstjänstens e-postmeddelande har parlamentet nämligen motiverat sin vägran att ställa en lokal till sökandens förfogande för att han där ska kunna hålla en presskonferens med hänvisning till risken för att Petrovs och Biryukovs närvaro stör institutionens verksamhet. Sökanden har emellertid endast bestritt att det skulle föreligga någon sådan risk utan att anföra några övertygande argument därför. Den omständigheten att han redan tidigare har anordnat presskonferenser och arbetsmöten saknar härvid relevans, eftersom han inte påstår att dessa sammankomster ägt rum med parlamentets tillstånd och i närvaro av inbjudna ryska medborgare och under omständigheter som kan jämställas med de förevarande. Det framgår dessutom av punkterna 119–122 nedan att parlamentetet inte har åsidosatt proportionalitetsprincipen i förevarande fall.
3.
Den grund som endast riktas mot vägran att ge de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet
a)
Grunden rörande en hänvisning till grunden om åsidosättande av artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten
Sökanden har angett att vägran att ge de inbjudna som ryska medborgarna tillträde till parlamentet ”är oförenlig med primärrätten” av skäl som redan framförts gentemot vägran att ställa en konferenslokal till hans förfogande.
Parlamentet har gjort gällande att denna invändning inte kan upptas till sakprövning, eftersom sökanden inte preciserat vad detta åsidosättande består i.
Vid läsningen av ansökan ska sökandens påstående förstås så, att argumenten gentemot vägran att ställa en konferenslokal till hans förfogande, med hänvisning till ett åsidosättande av artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten, och, i förekommande fall, om att denna åtgärd ska anses vara oproportionerlig, även omfattar vägran att låta de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet.
Även om tribunalen skulle anse att denna invändning kan upptas till sakprövning, ska den emellertid ändå avfärdas av de skäl som anges i punkterna 55–63 ovan.
I förevarande fall finns det än större anledning att avfärda invändningen rörande artikel 4 i föreskrifterna om de politiska gruppernas möten eftersom, även om denna bestämmelse skulle anses tillämplig, det står klart att vägran att låta sökanden använda parlamentets lokaler för att där hålla ett arbetsmöte inte är allmängiltig. Vägran riktar sig endast mot att låta de inbjudna ryska medborgarna få tillträde till institutionens lokaler.
b)
Grunden om åsidosättande av artikel 21 i stadgan, eftersom vägran att ge inbjudna ryska medborgare tillträde till parlamentet innebär diskriminering på grund av deras etnicitet eller nationalitet
Sökanden har hävdat att de ryska medborgare han har bjudit in inte medför några risker för parlamentets verksamhet eller för dess säkerhet. Eftersom det inte angetts något objektivt skäl, innebär vägran att ge tillträde till institutionens byggnader en diskriminering gentemot dessa ryska medborgare på grund av deras nationalitet eller etniska ursprung, varför denna vägran således strider mot artikel 21 i stadgan. Även om man skulle godta argumentet att vissa ryska medborgare verkligen innebär en risk för parlamentets goda funktion, så hade det dessutom varit tillräckligt att begränsa tillträdesförbudet till att endast omfatta dessa.
Parlamentet har bestritt sökandens invändning om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av etniskt ursprung eller nationalitet, vilket vissa utomstående, närmare bestämt de inbjudna ryska medborgarna, drabbats av. Parlamentet anser i vilket fall som helst att denna grund saknar stöd.
1)
Upptagande till sakprövning
Det framgår av rättspraxis att en sökande inte har rätt att föra talan som enbart är av intresse för rättstillämpningen eller för institutionernas sak och att denne, inom ramen för en talan om ogiltigförklaring, endast kan åberopa omständigheter som berör denne personligen (dom av den 30 juni 1983, Schloh/rådet,
85/82
,
EU:C:1983:179
, punkt
). Detta krav kan dock inte anses innebära att unionsdomstolen endast kan ta upp en invändning till sakprövning om den enbart har en anknytning till sökandens egen situation. I själva verket kan sökandens invändningar endast tas upp till sakprövning om de kan ligga till grund för en ogiltigförklaring som denne kan dra nytta av (dom av den 11 juli 2007, Wils/parlamentet,
F‑105/05
,
EU:C:2007:128
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall kan den påstådda diskrimineringen av inbjudna ryska medborgare på grund av deras nationalitet eller etniska ursprung hypotetiskt även anses drabba sökanden, eftersom det är han som har bjudit in dem och eftersom han förhindrats att hålla ett arbetsmöte tillsammans med dem i parlamentet.
I förevarande fall har sökanden, som arrangör av ett möte i parlamentets lokaler som de inbjudna ryska medborgarna inte kunde delta i, ett intresse av att anföra en invändning om att dessa utsatts för diskriminering på grund av nationalitet eller etniskt ursprung.
2)
Frågan huruvida talan kan vinna bifall på denna grund
I artikel 21.1 i stadgan förbjuds bland annat diskriminering på grund av etniskt ursprung. I artikel 21.2 anges att inom tillämpningsområdet för fördragen, och utan att det påverkar tillämpningen av någon särskild bestämmelse i dem, ska all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden.
Eftersom sökanden inte gör en klar åtskillnad mellan de två typer av diskriminering som han gör gällande vill tribunalen erinra om att när det i en text med allmän räckvidd används två olika begrepp utgör konsekvensskäl och rättssäkerhetshänsyn hinder mot att ge dessa olika begrepp samma räckvidd. Detta gäller i ännu större utsträckning när begreppen, såsom här är fallet, har olika betydelse i dagligt språkbruk (dom av den 25 september 2013, Marques/kommissionen,
F‑158/12
,
EU:C:2013:135
, punkt
, och dom av den 14 maj 2014, Cocco/kommissionen,
F‑17/13
,
EU:C:2014:92
, punkt
).
Medborgarskap är nämligen ett rättsligt och politiskt band mellan en individ och en suverän stat, medan begreppet etniskt ursprung grundas på tanken att samhällsgrupper delar känslan av att tillhöra samma nation eller att de tillsammans ingår i en gemenskap där man delar religion, språk, kultur och tradition och livsstil (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:T:2015:480
, punkt
).
Vad avser förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet har sökanden endast hänvisat till att hans inbjudna är ryska medborgare, och han har inte angett att de tillhör en viss etnisk grupp. Han har inte styrkt att beslutet att vägra de av hans inbjudna som är ryska medborgare tillträde till parlamentet fattats på grund av att de tillhör en viss angiven etnisk grupp.
Sökanden har således inte visat att villkoren för tillämpning av artikel 21.1 i stadgan är uppfyllda, och han saknar grund för sitt påstående att de inbjudna ryska medborgarna diskriminerats på grund av att de har ett visst etniskt ursprung.
Vad avser förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet erinrar tribunalen om att enligt artikel 6.1 tredje stycket FEU och artikel 52.7 i stadgan ska förklaringarna avseende stadgan (
EUT C 303, 2007, s. 17
) beaktas vid tolkningen av densamma.
Enligt förklaringarna avseende stadgan motsvarar artikel 21.2 i stadgan ”artikel 18 första stycket [FEUF] och bör tillämpas i enlighet med den artikeln”. Enligt artikel 52.2 i stadgan ska dessutom de rättigheter som erkänns i stadgan för vilka bestämmelser återfinns i fördragen utövas på de villkor och inom de gränser som fastställs i dessa. Artikel 21.2 i stadgan ska således förstås som att den har samma innebörd som artikel 18 första stycket FEUF.
I artikel 18 första stycket FEUF föreskrivs att ”[i]nom fördragens tillämpningsområde och utan att det påverkar tillämpningen av någon särskild bestämmelse i fördragen, ska all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden”. Denna bestämmelse ingår i den andra delen av detta fördrag, med rubriken ”Icke-diskriminering och unionsmedborgarskap”. Denna bestämmelse rör situationer som omfattas av tillämpningsområdet för unionsrätten i vilka en medborgare i en medlemsstat diskrimineras i förhållande till medborgare i en annan medlemsstat uteslutande på grund av sin nationalitet. Denna artikel kan således inte tillämpas på fall i vilka medborgare i medlemsstaterna särbehandlas i förhållande till medborgare från tredjeland (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 juni 2009, Vatsouras och Koupatantze,
C‑22/08 och C‑23/08
,
EU:T:2009:344
, punkterna
och
, och dom av den 7 april 2011, Francesco Guarnieri & Cie,
C‑291/09
,
EU:C:2011:217
, punkt
).
Sökanden har således inte grund för sitt påstående att artikel 21.2 i stadgan åsidosatts vad avser de av hans inbjudna som är ryska medborgare.
Talan kan således inte bifallas såvitt avser grunden om åsidosättande av artikel 21 i stadgan, eftersom vägran att låta inbjudna ryska medborgare inträda i parlamentet innebär diskriminering på grund av deras etnicitet eller nationalitet. Vad avser påståendet att denna vägran är oproportionerlig, på grund av att ingen åtskillnad gjorts mellan olika inbjudna ryska medborgare med avseende på vilka risker de eventuellt innebär, hänvisar tribunalen till punkterna 119–122 nedan.
c)
Grunden dels om åsidosättande av artikel 21.1 i stadgan, eftersom vägran att ge inbjudna ryska medborgare tillträde till parlamentet innebär diskriminering på grund av deras politiska åsikter, dels om åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen
Sökanden har i repliken hävdat att vägran att ge de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet innebär diskriminering på grund av deras politiska åsikter. Han har även gjort gällande att ”slutligen … måste tillträdesförbudet i vilket fall som helst bedömas med utgångspunkt från den allmänna likhetsprincipen”. Genom denna vägran har nämligen inbjudna ryska medborgare inte behandlats som andra besökare och gäster till parlamentet.
Parlamentet har gjort gällande att dessa invändningar inte kan upptas till sakprövning, eftersom de, för sent, anförts först i repliken. Invändningen om åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen är dessutom tvetydig och svårförståelig.
Sökanden har emellertid hävdat att det var först när han läste parlamentets svaromål i målet Petrov m.fl./parlamentet (T‑452/15), som han förstod den politiska bakgrunden till den diskriminering som hans inbjudna ryska medborgare utsatts för.
Enligt artikel 84.1 i rättegångsreglerna får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare ‐ direkt eller underförstått ‐ har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med denna kan emellertid läggas till grund för sakprövningen. För att ett nytt argument ska kunna betraktas som en utvidgning av en tidigare åberopad grund eller framställd invändning måste argumentet ha ett så nära samband med de argument som inledningsvis anförts i ansökan att det kan anses ingå i den normala utvecklingen av talan i ett domstolsförfarande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 november 2011, Groupe Gascogne/kommissionen,
T‑72/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:671
, punkterna
och
).
Sökanden har, för det första, vad gäller förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet, angett att detta förbud uppställs i artikel 21.1 i stadgan, som sökanden har åberopat inom ramen för sin grund om ”åsidosättande av fördragen”, vilken anförts redan i ansökan. I denna ansökan har sökanden emellertid, vad avser de argument som grundas på denna bestämmelse, endast framfört ett påstående om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av etniskt ursprung. Han har dessutom åberopat diskriminering på grund av nationalitet med stöd av artikel 21.2 i stadgan. I stämningsansökan har sökanden inte vid något tillfälle tagit upp något åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av de inbjudna ryska medborgarnas politiska åsikter.
Den omständigheten att sökanden inte har åberopat en sådan diskriminering i ansökan är i förevarande fall av särskild betydelse. Vägran att ge de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet kan nämligen inte tas ur sitt sammanhang. Det framgår särskilt av handlingarna i målet att sökanden, när han väckte sin talan, hade mottagit presstjänstens e-postmeddelande, av vilket det framgår att parlamentet vägrade att till hans förfogande ställa den utrustning som var nödvändig för den presskonferens han hade tänkt hålla den 16 juni 2015. Denna vägran grundas på två skäl. Presstjänsten har för det första erinrat om de begränsningar avseende tillträde som institutionen infört gentemot dels ryska diplomater, dels ryska politiker, närmare bestämt ledamöter av Gosudarstvennaya Duma Federal’nogo Sobrania Rossiskoï Federatsii (statsduman i Ryska federationens parlament) och av Soviet Federatsii Federal’nogo Sobrania Rossiskoï Federatsii (Ryska federationens federala råd), såsom framgår av parlamentets svar med anledning av de åtgärder för processledning som avses i punkt 13 ovan. I samma e-postmeddelande omnämns för det andra att Petrovs och Biryukovs närvaro riskerar att störa institutionens verksamhet. Syftet med den omtvistade vägran var dessutom att förbjuda de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentets, som är ett politiskt organ, byggnader, för att efter inbjudan från sökanden, som agerar i egenskap av ledamot, delta i ett möte med ett politiskt tema, nämligen ”europeiskt samarbete”. Petrov och Biryukov har dessutom en viktig ställning i det ryska politiska partiet Rodina och Sotnichenko har presenterats som en universitetsprofessor inom området internationella relationer. Det aktuella mötet hade dessutom sin bakgrund i ett politiskt forum, närmare bestämt ”Nationellt ryskt forum”, i vilket de tre ovannämnda personerna deltagit och vilket parlamentet nyligen hade kritiserat i sin resolution av den 10 juni 2015. Vid förhandlingen har sökanden också bekräftat att sammankomsten den 16 juni 2015, till vilken han hade bjudit in de aktuella personerna, syftade till att låta dem uttrycka sina politiska åsikter om ”europeiskt samarbete”, för att dels ge en motsatt bild av forumet med rubriken ”Nationellt ryskt forum”, jämfört med den bild som framställs i resolutionen av den 10 juni 2015, dels fortsätta det arbete som inletts vid detta forum. En sökande som är politiskt erfaren och normalt uppmärksam borde under dessa förutsättningar kunna förstå den politiska kontext som gäller för den omtvistande vägran att ge tillträde.
Med hänsyn till vad som gäller för förfarandet kan sökanden inte åberopa den omständigheten att han kommit fram till att de inbjudna ryska medborgarna utsatts för politisk diskriminering genom att läsa svaromålet i målet Petrov m.fl./parlamentet (T‑452/15).
Det ska i detta avseende erinras om att varje mål som anhängiggjorts vid tribunalen har sin egen akt, som innehåller bland annat inlagor och handlingar som parterna i det målet inkommit med, och att var och en av dessa akter är helt fristående. Detta illustreras av punkt 25 i de praktiska genomförandebestämmelserna till tribunalens rättegångsregler, enligt vilken ”[e]n inlaga jämte bilagor som getts in i ett mål och som tagits in i akten i det målet [inte kan] beaktas vid beredningen av ett annat mål” (se, analogt, beslut av den 15 oktober 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/rådet,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punkt
, och dom av den 18 november 2015, Einhell Germany m.fl./kommissionen,
T‑73/12
,
EU:C:2015:865
, punkt
).
Det följer även av fast rättspraxis att parterna i ett förfarande är fria att sprida sina egna inlagor till tredje man, med undantag för speciella fall då spridningen av en handling skulle kunna inverka menligt på rättskipningen. På motsvarande sätt kan en part i ett förfarande, med samma förbehåll, ge sitt samtycke till att en inlaga som den har inkommit med inom ramen för detta förfarande används av en annan part i detta förfarande inom ramen för ett annat förfarande (beslut av den 15 oktober 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/rådet,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punkt
, och dom av den 18 november 2015, Einhell Germany m.fl./kommissionen,
T‑73/12
,
EU:C:2015:865
, punkt
).
I förevarande fall är det emellertid inte utrett att sökanden bett parlamentet om tillstånd att i förevarande mål få använda det svaromål som parlamentet inkommit med i mål T‑452/15.
Tribunalen konstaterar vidare att sökandens i repliken framförda påstående om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av de inbjudna ryska medborgarnas politiska åsikter inte utgör en utveckling av en grund som anförts i ansökan och som är ett resultat av den normala diskussion som förts i förevarande förfarande, utan det utgör en ny grund. Denna grund kan således inte upptas till sakprövning, eftersom den inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.
Vad för det andra rör sökandens i repliken anförda argument om ett åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen anser parlamentet att detta argument är svårt att förstå, eftersom sökanden härvid ifrågasätter hur ”sökandena” behandlats jämfört med andra besökare och andra inbjudna till parlamentet, trots att sökanden, i egenskap av parlamentsledamot, inte befinner sig en situation som kan jämföras med deras situation. Denna hänvisning till ”sökandena” är emellertid uppenbarligen ett skrivfel. Parlamentet har dessutom inte återfunnit detta fel i sökandens övriga skrivelser.
Vad avser påståendet att argumentet om åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen anförts för sent ska det påpekas att sökanden, i grunden om maktmissbruk i ansökan, bland annat gjort gällande att de angripna besluten är ”helt godtyckliga och [helt strider mot] diskrimineringsförbudet i primärrätten”. Detta påstående hänvisar emellertid till ”ovan anförda skäl”, det vill säga påståendena om att de inbjudna ryska medborgarna har diskriminerats på grund av deras nationalitet eller etniska ursprung. När sökanden väckte talan åberopade han således inte något åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen med avseende på hur andra besökare till och gäster hos parlamentet behandlats.
Sökanden har i repliken således försökt utvidga innehållet i grunden om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av etniskt ursprung eller nationalitet, vad avser de inbjudna ryska medborgarna, genom att rent allmänt åberopa den allmänna likhetsprincipen med avseende på hur andra besökare till och gäster hos parlamentet behandlats. Grunden om åsidosättande av nämnda princip ska ses som en ny grund som inte kan anses ingå i den normala utvecklingen av talan i ett domstolsförfarande. Inte heller denna grund kan således upptas till sakprövning, eftersom den inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.
Det ska tilläggas att artikel 21 i stadgan, vilken grunden om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet eller etniskt ursprung vilar på, är ett särskilt uttryck för principen om likabehandling (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 april 2015, Léger,
C‑528/13
,
EU:T:2015:288
, punkt
), och att såväl denna princip som förbudet mot diskriminering utgör två uttryck för en och samma allmänna rättsprincip, som innebär att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (dom av den 27 januari 2005, Europe Chemi-Con (Deutschland)/rådet,
C‑422/02 P
,
EU:C:2005:56
, punkt
).
Med hänsyn till denna rättspraxis ska hänvisningen i repliken till den allmänna likhetsprincipen anses som ett uttryck, annorlunda formulerat, av grunden om åsidosättande av förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet eller etniskt ursprung. Talan kan således inte bifallas såvitt avser den aktuella invändningen, av de skäl som redan angetts i punkt 74 och följande punkter ovan.
I vilket fall som helst saknar grunden dels om åsidosättande av artikel 21.1 i stadgan, på grund av att vägran att ge de inbjudna ryska medborgarna tillträde till parlamentet innebär diskriminering på grund av deras politiska åsikter, dels om åsidosättande av den allmänna likhetsprincipen, stöd, eftersom det framgår av punkterna 108–122 nedan att de två angripna besluten motiveras av ett objektivt och sakligt kriterium, som hänger samman med ett laga ändamål, och står i proportion till det mål som eftersträvas.
4.
Grunden mot de två angripna besluten avseende maktmissbruk
Sökanden har hävdat att de två angripna besluten innebär maktmissbruk, vilket parlamentet har bestritt.
Begreppet maktmissbruk har enligt fast rättspraxis en bestämd innebörd och avser fall då en administrativ myndighet har utnyttjat sina befogenheter i syfte att uppnå andra mål än de som myndigheten har tilldelats befogenheter för. Ett beslut innebär maktmissbruk endast om det på grundval av objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter framgår att det har antagits för att uppnå andra mål än de som angetts. I detta avseende är det inte tillräckligt att den berörde åberopar vissa faktiska omständigheter till stöd för sina påståenden. Det är dessutom nödvändigt att denne framlägger tillräckligt precisa, objektiva och samstämmiga uppgifter till stöd för att påståendena är riktiga eller åtminstone sannolika. I annat fall kan det inte ifrågasättas att den ifrågavarande institutionens påståenden är materiellt korrekta. Helhetsbedömningen av uppgifterna rörande maktmissbruk kan därför inte grundas på lösa påståenden eller oprecisa indicier eller uppgifter som varken är objektiva eller relevanta (se beslut av den 19 december 2013, da Silva Tenreiro/kommissionen,
T‑32/13
,
EU:C:2013:721
, punkterna
–
, och där angiven rättspraxis).
Sökanden har, för det första, gjort gällande att de angripna besluten innebär maktmissbruk av ”ovan anförda skäl”, eftersom de är ”helt godtyckliga och [helt strider mot] diskrimineringsförbudet i primärrätten”.
Vad avser sökandens påståenden avseende de fel som påtalas i grunderna rörande ”åsidosättande av fördragen” erinrar tribunalen om att de redan avfärdats ovan, varför talan inte kan vinna bifall såvitt avser desamma.
För det andra har sökanden medgett att parlamentets säkerhet och goda funktion utgör laga ändamål, som kan motivera de angripna besluten. Han har dock bestritt att detta verkligen är vad som eftersträvas med de angripna besluten.
Sökanden hävdar nämligen att de inbjudna ryska medborgarna inte utgör en fara för parlamentets säkerhet och goda funktion. Trots att parlamentet är ett forum för politiskt utbyte var syftet med vägran att ge dessa personer tillträde till parlamentet i själva verket att utestänga dem på grund av deras politiska övertygelser och deras partitillhörighet, som ogillas av församlingens majoritet.
Sökandens argument syftar till att bevisa ett maktmissbruk genom att göra gällande att de angripna besluten bygger på icke tillåtna skäl.
Tribunalen påpekar härvid att det framgår av punkt 89 ovan att även om sökandens inbjudna ryska medborgare är ledamöter i statsduman i Ryska federationens parlament eller i Ryska federationens federala råd, så motiveras de angripna besluten av den omständigheten att deras närvaro i parlamentet hade kunnat skada institutionens ordning, säkerhet och goda funktion i det allmänna sammanhang som kringgärdar de sammankomster för vilka tillträdesförbud meddelats.
Parlamentet har närmare bestämt, med hänvisning till resolutionen av den 10 juni 2015, erinrat om det särskilda sammanhang som rådde vad avser de politiska relationerna mellan Ryssland och unionen vid tidpunkten för de aktuella omständigheterna. Detsamma gäller hänvisningen till situationen i Ukraina och Ryska federationens publicering av en svart lista innehållande namn på nuvarande och tidigare ledamöter i parlamentet och unionstjänstemän, vilken lett till parlamentets beslut att begränsa ryska politikers och diplomaters tillträde till parlamentets infrastruktur.
Med hänsyn till det särskilda sammanhang som då rådde vad avser de politiska relationerna mellan Ryska federationen och unionen – och den intensifiering som enligt parlamentet ägt rum i kontakterna mellan europeiska partier som beskrivs som populistiska och ryska rörelser som beskrivs som nationalistiska – har parlamentet påtalat att Petrov, Biruykov och Sotnichenko hade deltagit i forumet med rubriken ”Nationellt ryskt forum”, vilket parlamentet då nyligen kraftigt hade fördömt. Parlamentet har även understrukit att Petrov och Biruykov är aktiva medlemmar i ett ryskt parti som anses vara nationalistiskt. Det har tillagt att Petrov, Biruykov och Sotnichenko inbjudits för att på plats i institutionens lokaler, uttrycka sitt missnöje med resolutionen av den 10 juni 2015 avseende forumet med rubriken ”Nationellt ryskt forum”, och att fortsätta ett arbete som inletts inom ramen för detta forum, vilket sökanden bekräftat vid förhandlingen (se punkt 89 ovan).
Sökanden har emellertid invänt att parlamentets talmans ”rättigheter som husbonde”, som parlamentet åberopat, inte får användas för att förhindra möten vars ämne misshagar parlamentets majoritet, eftersom alla parlament är just arenor för politiskt utbyte.
Artikel 22 i parlamentets arbetsordning ger dock parlamentets talman nödvändiga befogenheter för att säkerställa allmän säkerhet i parlamentets lokaler, för att förebygga och stoppa varje form av störningar i parlamentets verksamhet och för att skydda institutionens värdighet. Parlamentet har dessutom med rätta påpekat att det inte är skyldigt att med sin infrastruktur främja verksamhet som bedrivs av ett parti i tredjeland. Parlamentet är således inte skyldigt att ta emot medlemmar i eller sympatisörer till ett sådant parti för att dessa ska kunna uttrycka sina åsikter i parlamentets lokaler. Mer allmänt framgår det av artikel 14 FEU att rätten att delta i lagstiftning, budgetbestämmande, politisk kontroll och samråd vid parlamentet är förbehållen representanter för unionsmedborgarna som valts genom allmänna, direkta, fria och hemliga val, medan särskilda bestämmelser, såsom artikel 15.6 d FEU och artikel 230 första stycket FEUF, specifikt ger Europeiska rådets ordförande och Europeiska kommissionens ordförande rätt att yttra sig vid parlamentet. I artikel 115 i parlamentets arbetsordning föreskrivs dessutom att parlamentets överläggningar ska vara offentliga och att parlamentets utskott normalt ska hålla offentliga sammanträden, medan det i artikel 157 i samma arbetsordning preciseras att åhörare som vistas på åhörarläktaren måste förbli sittande och vara tysta. Systematiken i fördragen och de texter som antagits för genomförande av fördragen innebär också, tillsammans med nödvändigheten att säkerställa att parlamentet kan utöva sina tilldelade befogenheter, att parlamentet inte är en plats där vem som helst har full frihet att uttrycka sig.
Sökanden har även gjort gällande att passertillstånd utfärdats till de inbjudna ryska medborgarna, vilket fick honom att tro att även om presskonferensen måste ställas in, så skulle arbetsmötet kunna äga rum i parlamentets lokaler, med dessa personers deltagande. Den omständigheten att dessa passertillstånd utfärdats visar att dessa personer inte anses utgöra en särskild risk. Parlamentets ändrade attityd visar att syftet med de angripna besluten var att chikanera sökanden och att helt i onödan komplicera hans arbete som ledamot.
Tribunalen konstaterar att det är korrekt att parlamentet bekräftat att det mottagit en begäran om ackrediteringar för arbetsmötet genom e-postmeddelandet av den 9 juni 2015 från GD för säkerhet och att detta meddelande innehöll ett referensnummer som gjorde att passertillstånd kunde hämtas ut för sökandens inbjudna ryska medborgare. Det ska dock erinras om att detta e-postmeddelande kom från GD för säkerhet, medan beslutet att vägra sökandens inbjudna ryska medborgare tillträde till parlamentets byggnader byggde på en bedömning av det politiska sammanhanget, som ligger utanför parlamentets serviceavdelningars behörighetsområde och som endast tillkommer institutionens politiska instanser. E-post:meddelandet av den 9 juni 2015 från GD för säkerhet innehöll dessutom en bilaga i vilken det preciserades att sammankomstens arrangör även måste genomföra det vanliga tillståndsförfarande som gäller för institutionen. Den synbara motsättningen mellan att det lämnats ett referensnummer som gör det möjligt att hämta ut passertillstånd och det slutliga beslutet att vägra ge inbjudna ryska medborgare tillträde till parlamentet förklaras således av att serviceavdelningarna och de politiska instanserna har olika roller. Det finns således inget stöd för påståendet att parlamentet, för att chikanera sökanden, skulle ha låtit honom tro att det omtvistade mötet skulle kunna äga rum med tillträde till parlamentets infrastruktur.
Åtgärder som att vägra vissa personer tillträde till parlamentet, vilka vidtas i syfte att förhindra störningar i parlamentets arbete, bygger på en riskbedömning i förväg utifrån då tillgänglig information, vilken med nödvändighet är relativt osäker. Mot ovan angivna bakgrund finns det inget som talar för att det inte finns ett rimligt samband mellan de skäl som parlamentet anfört och syftet att skydda parlamentets säkerhet och goda funktion.
Sökanden har slutligen påstått sig ha funnit ett tecken på maktmissbruk i den omständigheten att tillträdesförbudet till parlamentet i vilket fall som helst gick utöver vad som var nödvändigt. Sökanden har härvid anmärkt att parlamentets talman förfogar över en säkerhetsavdelning som är fullt kapabel att hantera varje form av provokation. Den omständigheten att samtliga inbjudna som är ryska medborgare vägrats tillträde, trots att det i presstjänstens e-postmeddelande anges att endast Petrov och Biruykov kunde utgöra en risk för institutionens säkerhet och goda funktion, visar dessutom, enligt sökanden, att denna vägran utgör en form av ”kollektiv bestraffning”.
Tribunalen erinrar emellertid om att sökanden inte har styrkt och inte ens hävdat att vem som helst har en ovillkorlig rätt till tillträde till parlamentets lokaler för att framföra politisk propaganda eller för att där diskutera församlingens politiska orientering. Såsom framgår av punkt 112 ovan har parlamentet tvärtom, utan att motsägas på denna punkt, anfört att unionsrätten inte ger allmänheten fritt tillträde till dess byggnader och rätt att använda dem för att framföra sina åsikter.
Mot denna bakgrund kan den omständigheten att parlamentets talman hindrat sökandens inbjudna ryska medborgare att komma in i institutionens lokaler för att uttrycka sina åsikter vid ett politiskt möte, i stället för att förlita sig till säkerhetsavdelningens förmåga att ingripa, med hänsyn till den internationella kontext som tribunalen erinrat om i punkterna 109 och 110 ovan, inte anses som ett tecken på maktmissbruk. Så är än mer fallet eftersom parlamentet vid förhandlingen bekräftat att det omtvistade tillträdesförbudet har samband med den aktuella kontexten och således endast var tillfälligt.
Sökanden har inte heller grund för sitt påstående att vägran att ge tillträde utgör en kollektiv och oproportionerlig bestraffning, på grund av att den riktar sig mot ”samtliga ryska gäster”, däribland E. N och P.E. Vägran att ge dessa två personer tillträde till parlamentet förklaras nämligen av den omständigheten att de är medföljande till de i första hand berörda personerna. Den ena personen är maka till Biruykov och den andra personen är tolk, såsom framgår av vad som förevarit vid förhandlingen.
Sökanden har slutligen inget stöd för sitt påstående att beslutet att vägra hans inbjudna ryska medborgare tillträde till parlamentet utgör en kollektiv bestraffning på den grunden att det
e contrario
framgår av presstjänstens e-postmeddelande att Sotnichenko inte utgör någon särskild fara för parlamentet självt.
Den omständigheten att parlamentet i presstjänstens e-postmeddelande som uttrycker en vägran att ställa en lokal till sökandens förfogande, för att han där ska kunna hålla en presskonferens, förklarat att Petrovs och Biryukovs närvaro innebär en risk för institutionens goda funktion, utan att ta upp Sotnichenko, är inget giltigt argument. Det framgår nämligen av det e-postmeddelande som sökandens assistent den 3 juni 2015 sänt till parlamentets presstjänst angående anordnandet av denna presskonferens, att den berörde inte fick delta i den.
Parlamentet har dessutom angett att Sotnichenko i likhet med Petrov och Biryukov, hade deltagit i forumet med rubriken ”Nationellt ryskt forum”, vilket inte har bestritts, och att det var detta deltagande som motiverade att även han vägrades tillträde till institutionens byggnader för att delta i arbetsmötet, enligt vad som framgår av punkterna 109 och 110 ovan.
Av det ovanstående följer att sökanden inte har anfört tillräckligt exakta, objektiva och samstämmiga uppgifter som ger anledning att tro att parlamentets säkerhet och goda funktion inte var det verkliga ändamålet som talmannen eftersträvade när han antog de angripna besluten. Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser grunden om maktmissbruk.
Eftersom talan inte kan vinna bifall på någon av de grunder som har anförts, ska den ogillas i sin helhet.
IV.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Parlamentet har yrkat att sökanden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet de kostnader som är hänförliga till förfarandet vid domstolen. Eftersom sökanden har tappat målet, ska parlamentets yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (fjärde avdelningen)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Udo Voigt ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europaparlamentets rättegångskostnader, inbegripet de kostnader som är hänförliga till förfarandet vid domstolen.

Kanninen
Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín
Reine
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 17 november 2017.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.