CELEX: 62019CJ0121
Apellatsioonkaebus
Euroopa Liidu kaubamärk
Sõnalist osa EDISON sisaldava kujutismärgi registreerimistaotlus
Nizza klassifikatsiooni klassipäises ja sellele lisatud alfabeetilises loendis sisalduvate nimetuste tõlgendamine

Edison SpA palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 7. detsembri 2018. aasta otsus Edison vs. EUIPO (EDISON) (
T‑471/17
, ei avaldata,
EU:T:2018:887
; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) viienda apellatsioonikoja 28. aprilli 2017. aasta otsuse (asi R 1355/2016-5) peale, mis käsitleb ELi kujutismärki EDISON.
Õiguslik raamistik
Nizza klassifikatsioon
15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul; edaspidi „Nizza klassifikatsioon“) kaheksandas redaktsioonis on klassi 4 päiseks järgmine kirjeldus:
„Tööstuslikud õlid ja rasvad, määrdeained, tolmu absorbeerivad, niisutavad ja siduvad ained; kütused, sh autobensiin; küünlad ja tahid (valgustus)“.
Lisaks olid Nizza klassifikatsiooni kaheksandale redaktsioonile lisatud „kaupade alfabeetilises loendis klasside järjestuses“ (edaspidi „alfabeetiline loend“), nimetatud klassi 4 kuuluvate kaupade hulgas „mootorikütusesegud“.
Määrus (EÜ) nr 207/2009
Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT 2009, L 78, lk 1
) kodifitseeriti nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) ja tunnistati see kehtetuks.
Määruse nr 207/2009 artiklis 75 „Otsuste põhjendav osa“ on sätestatud:
„[EUIPO] otsustes märgitakse põhjused, millel need rajanevad. Otsuste aluseks võivad olla üksnes põhjused või tõendid, mille kohta huvitatud isikutel on olnud võimalik esitada oma seisukoht.“
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–14 on esitatud vaidluse taust ja vaidlusaluse otsuse sisu. Käesoleva kohtuasja tarbeks võib selle kokku võtta järgmiselt.
Edison esitas 18. augustil 2003 EUIPO‑le ELi kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on järgmine kujutismärk:
Registreerimistaotlus hõlmas muu hulgas kõiki Nizza klassifikatsiooni klassi 4 kuuluvaid kaupu.
Registreerimistaotluse esitamise kuupäeval kehtis Nizza klassifikatsiooni kaheksas redaktsioon, mis avaldati 2001. aasta juunis ja jõustus 1. jaanuaril 2002. See asendati üheksanda redaktsiooniga, mis avaldati 2006. aasta juunis ja jõustus 2007. aasta jaanuaris.
Kõnealuse taotluse esemeks olev kaubamärk registreeriti 19. augustil 2013.
Edison esitas 15. juunil 2015 EUIPO‑le avalduse, et loobub registreeringust seoses ühe osa klassi 4 kuuluvate kaupadega. Täpsemalt öeldes avaldas ta soovi muuta esialgset selles klassis hõlmatud kaupade loetelu järgmiselt: „Elektrienergia; petrooleeter, kütused, süsivesinikkütus, küttegaas, propaangaas, maagaas, valgustusgaas, kivisüsi, tõrvast saadud kütused, bensiin, petrooleum, nafta, diislikütus, kütuselisandid, benseen, bensool, koksisüsi, lõikevedelikud, etanool, diisliõli, lanoliin, õlid ja määrded (tööstuslikud); lubrikandid, määrdeained; segud tolmu levimise vältimiseks; kütused (sh autobensiin) ja valgustusained; küünlad ja tahid (valgustus)“.
Kontrollija teatas 22. juuni 2015. aasta kirjas Edisonile, et tema 15. juuni 2015. aasta avaldust ei saa rahuldada, kuna selle tulemusel laiendataks ELi kujutismärgi EDISON registreeringuga hõlmatud kaupade loetelu.
Hageja esitas 25. juuli 2015. aasta, 24. detsembri 2015. aasta ja 22. aprilli 2016. aasta kirjades selle kohta oma märkused.
Kontrollija jättis 13. juuni 2016. aasta otsusega Edisoni 15. juuni 2015. aasta avalduse rahuldamata üksnes osas, milles sellega sooviti lisada ELi kujutismärgi EDISON registreeringuga hõlmatud klassi 4 kuuluvate kaupade loetellu „elektrienergia“.
Edison esitas kontrollija otsuse peale EUIPO‑le 25. juulil 2016 määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 alusel kaebuse.
EUIPO viienda apellatsioonikoja 28. aprilli 2017. aasta otsusega (edaspidi „vaidlusalune otsus“) jäeti kaebus rahuldamata. Apellatsioonikoda märkis muu hulgas, et Nizza klassifikatsiooni kaheksandas redaktsioonis ei ole väljendit „elektrienergia“ kasutatud ei üldnimetustes ega ka klassi 4 kuuluvate kaupade alfabeetilises loendis. Vastavalt EUIPO tegevdirektori 20. juuni 2012. aasta teatisele nr 2/12 klassipäiste kasutamise kohta ühenduse kaubamärgi taotlustes ja registreeringutes sisalduvates kaupade ja teenuste loeteludes leidis apellatsioonikoda, et Edisoni kavatsus ei saanud taotluse esitamise ajal olla selle kauba jaoks kaubamärgi registreerimise nõudmine.
Lisaks lükkas apellatsioonikoda tagasi Edisoni argumendi, et „mootorikütusesegud“, mis on klassi 4 alfabeetilisse loendisse kuuluv kaup, ja nimetatud klassi päises esitatud täpsustus „sh autobensiin“ hõlmavad mootoris veojõudu tekitada suutvat mis tahes mateeriat, sealhulgas sellist mittesüttivat mateeriat nagu elektrienergia. Sellega seoses leidis ta muu hulgas, et elektri kasutamine mootorites veojõu tekitamiseks oli registreerimistaotluse esitamise ajal Euroopa Liidus veel vähetähtis ning et Edisoni esitatud tõendid ei olnud piisavad tõendamaks, et elektrienergia kuulus ELi kujutismärgi EDISON registreerimisel klassi 4 kuuluvate kaupade hulka kui „alternatiivkütus“. Lisaks leidis apellatsioonikoda, et ingliskeelse sõnaga
fuel
(kütus) hõlmatud toodete kategooria hõlmab üksnes süttivaid materjale, mida saab kasutada elektrienergia tootmiseks, mitte aga elektrienergiat ennast, mis on immateriaalne toode.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Edison esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 28. juulil 2017.
Oma hagi toetuseks esitas Edison üheainsa väite, mille kohaselt jäeti selle otsusega Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4 kuuluvate kaupade hulgast õigusvastaselt välja elektrienergia põhjendusel, et see toode ei kuulu Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni tähenduses nimetuste „kütused, sh autobensiin“, „valgustusained“ ja „mootorikütusesegud“ alla.
Vaidlustatud kohtuotsuses lükkas Üldkohus Edisoni väite tagasi ja jättis seetõttu hagi rahuldamata.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
Edison palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja
–
mõista kohtukulud välja EUIPO‑lt.
EUIPO palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Edisonilt.
Apellatsioonkaebus
Oma apellatsioonkaebuse toetuseks esitab Edison kaks väidet, millest esimese kohaselt on vääralt tõlgendatud Nizza klassifikatsiooni kaheksandas redaktsioonis esitatud nimetusi „valgustusained“, „kütused, sh autobensiin“ ja „mootorikütusesegud“, ning teise kohaselt on rikutud tema menetlusõigusi ja määruse nr 207/2009 artiklit 75.
Esimene väide
Poolte argumendid
Esimeses väites heidab Edison Üldkohtule ette, et ta eksis, asudes seisukohale, et elektrienergia ei kuulu Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4.
Esiteks väidab Edison, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta kinnitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 41, 46 ja 54, et seda, et elektrienergia ei kuulu Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4 tõendab asjaolu, et nimetus „elektrienergia“ esineb EUIPO avaldatud suunavas ja mitteammendavas loendis, mis sisaldab näiteid kaupadest ja teenustest, ja olgugi et see nimetus on esitatud Nizza klassifikatsiooni üheksandas redaktsioonis klassi 4 kuuluvate kaupade alfabeetilises loendis, „ei ole seda otsesesõnu nimetatud“ selle klassi päises. Edisoni sõnul on see loend üksnes EUIPO poolne teavitus, mis ei ole õiguslikult siduv ja mille peale saab esitada hagi. Lisaks väidab ta, et see loend, mis koostati 8. veebruaril 2016, ei ole tema 15. juunil 2015 esitatud kaupade loetelu piiramise avalduse suhtes kohaldatav.
Teiseks väidab Edison, et Üldkohus ei hinnanud õigesti, milline ulatus on Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni tähenduses nimetustel „valgustusained“, „kütused, sh autobensiin“ ja „mootorikütusesegud“, mistõttu jättis ta ekslikult selle klassifikatsiooni klassi 4 alt välja elektrienergia. Edisoni sõnul võttis Üldkohus arvesse üksnes elektrienergia „olemuslikke“ omadusi, jättes tähelepanuta selle niinimetatud „funktsionaalsed“ omadused.
Edisoni sõnul eiras Üldkohus seega mitte ainult hindamiskriteeriume, mille tõi välja kohtujurist Bot oma ettepanekus kohtuasjas The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
), vaid ka WIPO funktsionaalset lähenemisviisi, mis on avalikustatud tema veebisaidil. Tuginedes 19. juuni 2012. aasta kohtuotsusele Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), märgib Edison, et mis puutub põhimõistetesse, siis ei tule Nizza klassifikatsiooni klassipäistes sisalduvatele üldnimetustele anda „kõige tuntumat või esimesena pähe turgatavat tähendust“, vaid tähenduse leidmisel tuleb lähtuda ettevõtjate ja turgu reguleerivate asutuste keelepruugist. Ta rõhutab, et vastupidi vaidlusaluses otsuses väidetule olid ettevõtjad nagu ka pädevad ametiasutused 2003. aastal asjaomase kujutismärgi registreerimise taotluse esitamise ajal teadlikud elektrienergia olulisusest alternatiivkütusena. Oma argumentide toetuseks viitab Edison erinevatele õigusaktidele ja õigusloome materjalidele.
Kolmandaks väidab Edison, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 on Üldkohtu arutluskäigus vastuoluline viide Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) avaldatud deklaratsioonile, mis on kättesaadav WIPO veebisaidil ja milles on märgitud: „olgugi, et elektrienergia on immateriaalne nähtus, võib seda pidada analoogseks muude klassi 4 kuuluvate materiaalsel kujul esinevate kütustega nagu bensiin ja petrooleum“. Edisoni sõnul kinnitab see deklaratsioon täpselt vastupidist, st et elektri funktsionaalset omadust, milleks on tema energiatootmisvõime, tuleb pidada tähtsamaks kui tema olemuslikke omadusi.
Neljandaks kritiseerib Edison Üldkohtu seisukohta, mille kohaselt ei piisa otsusest hõlmata elektrienergia Nizza klassifikatsiooni üheksanda redaktsiooni klassi 4 selle tõendamiseks, et elektrienergia kuulus pädevate ametiasutuste arvates sellesse klassi juba selle klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni kehtivusajal. Selles osas märgib Edison, et Üldkohus põhjendas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 ekslikult oma arutluskäiku asjaoluga, et sellise loendisse kandmise otsuse tegi WIPO ekspertkomitee alles 2003. aasta augustis ehk pärast kõnealuse registreerimistaotluse esitamist. Edisoni sõnul koostati see loendisse kandmise otsus tegelikult 2003. aasta juunis, see tähendab enne seda, kui ta esitas 2003. aasta augustis asjaomase kujutismärgi registreerimise taotluse. Ta väidab, et Üldkohus käsitles seega asja ülemäärase formaalsusega, kui otsustas lähtuda kuupäevast, mil loendisse kandmise otsus ise vastu võeti.
Viiendaks vaidlustab Edison kohtupraktika, millele Üldkohus tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 nimetuse „mootorikütusesegud“ ulatuse hindamisel. Ta leiab, et selles küsimuses ei ole 14. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Edison vs. EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, ei avaldata,
EU:T:2017:163
) asjakohane, kuna selles esineb vigu.
Kuuendaks väidab Edison, viidates tollitariifistiku nomenklatuurile ja 15. juuli 1964. aasta kohtuotsusele Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
) ning 27. aprilli 1994. aasta kohtuotsusele Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), et elektrienergiat käsitatakse nii liidu õiguses kui ka riigisiseses õiguses kaubana ELTL artikli 28 tähenduses. Ta leiab ka, et elektrienergiat tuleks kaubamärgiõiguses käsitada nii, nagu seda on juba tehtud konkurentsiõiguses, samamoodi nagu kivisütt, maagaasi ja naftat, ning et seetõttu oleks diskrimineeriv teha kaubamärgiõiguses vahet elektrienergia ja nimetatud muude kaupade vahel. Seega tuleb sarnaselt neile kaupadele pidada elektrienergiat mõiste „mootorikütusesegud“ alla kuuluvaks kaubaks, mis kuulub Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4 kuuluvate kaupade alfabeetilisse loendisse.
Seitsmendaks vaidlustab Edison Üldkohtu hinnangu erinevatele tõenditele, mille ta oli esitanud näitamaks, et elektrienergia kuulub mõiste „mootorikütusesegud“ alla ja seega ka Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4.
Esimesena heidab Edison Üldkohtule ette, et ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51, et Euroopa Keskkonnaameti (EEA), Department of Energy and Climate Change’i (energeetika- ja kliimamuutuste ministeerium, Ühendkuningriik) või Sustainable Energy Authority (säästva energia amet, Iirimaa) seisukohad ei ole mõiste „mootorikütusesegud“ tõlgendamisel asjakohased.
Teisena kritiseerib Edison Üldkohut seetõttu, et see kohus jättis hindamata teatud dokumendid, mis ta oli esitanud apellatsioonikojale tõendamaks, et alates 70. aastate lõpust on elektrienergiat avalikus arutelus käsitatud „alternatiivkütusena“.
EUIPO leiab, et esimene väite tuleb jätta osaliselt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb seoses sellega, et Edison heidab oma esimese väite raames Üldkohtule ette, et viimane ei kasutanud nimetuste „valgustusained“, „kütused (sh autobensiin)“ ja „mootorikütusesegud“ ulatuse hindamisel „funktsionaalset“ lähenemisviisi, kõigepealt märkida, et Edison ei ole nimetanud, milliseid vaidlustatud kohtuotsuse konkreetseid punkte tema argumendid puudutavad. Samas nõuab Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõige 2, et õigusväidetes ja ‑argumentides näidatakse täpselt, millised Üldkohtu lahendi põhjenduse punktid vaidlustatakse (7. juuni 2018. aasta kohtumäärus Gaki vs. Europol,
C‑671/17 P
, ei avaldata,
EU:C:2018:416
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Igal juhul olgu märgitud, et isegi kui eeldada, et seda argumentatsiooni võib mõista nii, et sellega seatakse sisuliselt kahtluse alla meetod, mida Üldkohus kasutas analüüsides seda, kas elektrienergia kuulub nimetuste „valgustusained“, „kütused (sh autobensiin)“ ja „mootorikütusesegud“ alla, siis tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 38–56 hindas Üldkohus nende sõnade ulatust keeleliselt ning hindas selle kohtuotsuse punktides 29–37 nende sõnade sisu ja ulatust Euroopa Kohtu praktikat silmas pidades.
Ent tuleb tõdeda, et Edison ei esita ühtegi etteheidet selle kohta, kuidas Üldkohus seda kohtupraktikat kohaldas ja tõlgendas, ja mis veelgi olulisem, ta ei tõenda, et Üldkohtu lähenemisviis nendes punktides rikub õigusnormi.
Edison piirdub enda soovitatud „funktsionaalse“ lähenemisviisi põhjendamiseks tegelikult ainult viitega hindamiskriteeriumidele, mille tõi välja kohtujurist Bot oma ettepanekus kohtuasjas Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
, punktid
ja
).
Nagu aga Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 29 õigesti märkis, tuleneb 19. juuni 2012. aasta kohtuotsuse Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
) punktist 61, et taotleja peab määratlema piisava selguse ja täpsusega need kaubad ja teenused, mille jaoks kaubamärgi õiguskaitset taotletakse, et pädevad ametiasutused ja ettevõtjad saaksid taotletava õiguskaitse ulatuse kindlaks teha juba üksnes sel alusel. Seevastu ei nõustunud Euroopa Kohus selles kohtuotsuses kohtujurist Boti poolt selles kohtuasjas tehtud ettepaneku punktis 74 välja pakutud lähenemisviisiga, mis seisnes täpsustuses, et ettevõtjatel peab olema võimalik täpselt kindlaks teha „asjaomaste kaupade ja teenuste peamised objektiivsed omadused ja tunnused“.
Eeltoodut arvestades tuleb need argumendid igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teiseks tuleb tõdeda, et paika ei pea Edisoni argumendid, milles ta heidab Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi sellega, et ekslikult viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 41, 46 ja 54 EUIPO avaldatud suunavale ja mitteammendavale loendile, mis sisaldab näiteid kaupadest ja teenustest, mida vaatamata sellele, et need kuuluvad alates Nizza klassifikatsiooni üheksandast redaktsioonist klassi 4 kuuluvate kaupade alfabeetilisse loendisse, „ei ole otsesesõnu nimetatud“ selle klassi päises, ja järeldas sellest, et elektrienergia on välja jäetud Nizza klassifikatsiooni klassi 4 päisest.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Üldkohtu otsuse täiendava põhjenduse kohta esitatud etteheited ei saa kaasa tuua kohtuotsuse tühistamist ja on seega tulemusetud (vt selle kohta 26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Samas nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 41, 46 ja 54 kasutatud väljendist „lisaks“, et Üldkohus viitas sellele EUIPO avaldatud loendile üksnes täiendavalt, kui ta asus seisukohale, et elektrienergia ei kuulu Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4 kuuluvate nimetuste „valgustusained“, „kütused, sh autobensiin“ ja „mootorikütusesegud“ alla.
Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 39, 43 ja 48, on peamine põhjus, miks Üldkohus leidis, et elektrienergia ei kuulu Nizza klassifikatsiooni klassi 4, see, et nende üldtuntud ja harilikus tähenduses ei hõlma nimetused „valgustusained“, „kütused, sh autobensiin“ ja „mootorikütusesegud“ elektrienergiat.
Kolmandaks tuleb osas, milles Edison heidab Üldkohtule ette, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 on Üldkohtu arutluskäigus, milles järeldatakse et energiaenergia ei kuulu „kütuste, sh autobensiini“ alla, vastuoluline viide Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) avaldatud deklaratsioonile, märkida, et see argument põhineb nimetatud kohtuotsuse lünklikul tõlgendamisel. Kuigi Üldkohus tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44, et sellest deklaratsioonist nähtub, et „olgugi, et elektrienergia on immateriaalne nähtus, võib seda pidada analoogseks muude klassi 4 kuuluvate materiaalsel kujul esinevate kütustega nagu bensiin ja petrooleum“, lisas ta samas punktis siiski, et vaatamata sellele funktsionaalsele sarnasusele ei ole elektrienergia hõlmatud mõiste „kütused“ keelelise tähendusega.
Neljandaks, mis puutub Edisoni argumenti, mille kohaselt Üldkohus jättis arvesse võtmata asjaolu, et elektrienergia on lisatud EUIPO avaldatud suunavasse ja mitteammendavasse loendisse, mis sisaldab näiteid kaupadest ja teenustest, mida vaatamata sellele, et need esinevas alates Nizza klassifikatsiooni üheksandast redaktsioonist klassi 4 kuuluvate kaupade alfabeetilises loendis, „ei ole otsesesõnu nimetatud“ selle klassi päises“, siis selle argumendi puhul tuleb meenutada, et ainult Üldkohus on pädev hindama talle esitatud tõendeid (vt selle kohta 11. novembri 2003. aasta kohtumäärus Martinez vs. parlament,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Üldkohus ei ole aga kohustatud põhjendama oma hinnangut konkreetselt iga talle esitatud tõendi kohta, kui ta leiab, et tõend ei ole vaidluse lahendamisel oluline või asjakohane, tingimusel et täidetud on kohustus järgida üldpõhimõtteid ning tõendamiskoormist ja tõendite kogumist puudutavaid menetlusnorme ning tõendite moonutamise keeldu (3. detsembri 2009. aasta kohtuotsus Evropaïki Dynamiki vs. komisjon,
C‑476/08 P
, ei avaldata,
EU:C:2009:752
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb märkida, et Üldkohus hindas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 otsust lisada „elektrienergia“ EUIPO avaldatud suunavasse ja mitteammendavasse loendisse ning leidis, et see otsus ei kujuta endast tõendit, kuna kõnealuse registreerimistaotluse esitamise ajal oli see otsus veel väljatöötamisel. Edison ei ole aga tõendanud ega isegi väitnud, et see hinnang oleks moonutatud. Seetõttu on selle kohta esitatud argumendid vastuvõetamatud.
Viiendaks tuleb rõhutada Edisoni etteheite kohta, mille kohaselt tugines Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 esitatud arutluskäigus ekslikult 14. märtsi 2017. aasta kohtuotsusele Edison vs. EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, ei avaldata,
EU:T:2017:163
), et Edison on viimati nimetatud kohtuotsuse kritiseerimisel piirdunud väitega, et see ei kujuta endast pretsedenti ning et see sisaldab loogilisi vigu. Edison ei põhjenda piisavalt täpselt, miks on Üldkohtu viite puhul sellele kohtuotsusele tegemist õigusnormi rikkumisega vaidlustatud kohtuotsuses esitatud arutluskäigus. Seetõttu tuleb kõnealune argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Olgu meenutatud, et ELTL artikli 256 lõikest 1, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d tuleneb, et apellatsioonkaebuses tuleb näidata täpselt selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt põhjendavad õiguslikud argumendid, vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjasse puutuv väide vastuvõetamatu (21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus, Galp Energía España jt vs. komisjon,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuuendaks tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata argument, millega Edison Üldkohtus üksnes täpselt kordas esimeses kohtuastmes esitatud väidet, et elektrienergiat tuleb samamoodi nagu kivisütt, maagaasi ja naftat pidada mootorikütuseseguks, sest Edison ei osuta ühelegi õigusnormile, mida Üldkohus oleks selles osas vaidlustatud kohtuotsuses rikkunud.
Sellega seoses on oluline rõhutada, et apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kui see piirdub Üldkohtule juba esitatud väidete ja argumentide, sealhulgas otseselt selle kohtu poolt tagasi lükatud asjaoludel põhinevate väidete ja argumentide sõnasõnalise kordamisega, ilma et see sisaldaks argumentatsiooni, mis konkreetselt viitaks Üldkohtu otsuses väidetavalt sisalduvale õigusnormi rikkumisele. Selline apellatsioonkaebus kujutab endast tegelikult nõuet vaadata Üldkohtusse esitatud hagi lihtsalt uuesti läbi, see aga ei ole apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu pädevuses (26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Mamoli Robinetteria vs. komisjon,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seitsmendaks, mis puudutab esmalt Edisoni argumente, mille kohaselt Üldkohus eksis, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51, et EEA, energeetika- ja kliimamuutuste ministeeriumi või säästva energia ameti seisukohad ei ole asjakohased, et tõlgendada mõistet „mootorikütusesegud“ nii, nagu seda tajuvad ettevõtjad, siis piisab, kui korrata, et apellatsioonkaebus on piiratud õigusküsimustega. Seega on ainult Üldkohtul pädevus tuvastada ja hinnata asjakohaseid fakte ning hinnata talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust, välja arvatud juhul, kui neid faktilisi asjaolusid või tõendeid on moonutatud (19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Agriconsulting Europe vs. komisjon,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teisalt olgu märgitud seoses väitega, et Üldkohus ei uurinud apellatsioonikojale esitatud toimiku teatud lisasid, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 52 ja 53 nähtub, et kuigi Üldkohus ei teinud ülevaadet kummastki lisast, uuris ta neid siiski tervikuna ja asus seisukohale, et need ei ole piisavad, tõendamaks, et ettevõtjad tajusid registreerimistaotluse esitamise ajal mõistet „mootorikütusesegud“ nii, et see hõlmab elektrienergiat.
Selle kriitika eesmärk on seega seada kahtluse alla Üldkohtu poolt talle esitatud tõenditele omistatud tõenduslik väärtus, mis käesoleva kohtuotsuse punktis 55 viidatud kohtupraktika kohaselt ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse.
Seega ei ole need argumendid vastuvõetavad.
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimene väide jätta osaliselt vastuvõetamatuna ja osaliselt tulemusetuna läbi vaatamata ning osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide
Poolte argumendid
Teises väites toob Edison esile, et vaidlustatud kohtuotsusega eirati tema menetlusõigusi ja rikuti määruse nr 207/2009 artiklit 75.
Esiteks heidab Edison Üldkohtule ette, et viimane jättis vaidlusaluse otsuse jõusse, olgugi et see võeti vastu tema menetlusõigusi rikkudes. Edison arvab nimelt, et sellega, et EUIPO ei andnud loetellu kandmisest loobumise avaldusele sisulist vastust, pööras ta ümber selle asjaolu tõendamise koormise, et loetellu kandmisest loobumisest osaliselt keeldumine elektrienergiat puudutavas osas oli õigusvastane, mistõttu oli apellant sunnitud põhjendama loetellu kandmist, selle asemel, et ta oleks saanud vaidlustada EUIPO poolt väljajätmise põhjused.
Teiseks väidab Edison, et Üldkohus piirdus vaidlusaluse otsuse jõusse jätmisega, kuigi see oli põhjendamata, sest ei sisaldanud selgitusi, mis põhjendaksid asjaolu, et elektrienergia oli välja jäetud Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4 kuuluvate nimetuste „valgustusained“, „kütused, sh autobensiin“ ja „mootorikütusesegud“ hulgast. Lisaks leiab Edison, et ei ole loogiline, kui Üldkohus möönab, et turul on elektriautod, ja ühtaegu eitab, et ettevõtjad peavad elektrienergiat mootorikütuseks, olgugi alternatiivkütuseks.
EUIPO palub lükata kõnealune väide tagasi.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks olgu märgitud, et osas milles Edison heidab Üldkohtule ette vaidlusaluse otsuse jõusse jätmist, olgugi et see võeti vastu tema menetlusõigusi rikkudes, piirdub Edison Üldkohtus juba esitatud argumentide sõnasõnalise kordamisega, täpsustamata, millist õigusnormi vaidlustatud kohtuotsuses konkreetselt rikuti, ja mis veelgi olulisem, ta ei täpsusta ka konkreetselt, milles selline õigusnormi rikkumine seisneb.
Seetõttu tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 54 viidatud kohtupraktikale see argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teiseks tuleb sedastada, et osas, milles Edison heidab Üldkohtule ette vaidlusaluse otsuse muutmata jätmist, kuigi selles puuduvad põhjendused, piisab märkimisest, et Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 39–42, 43–47 ja 48–54 ulatuslikult asjaolusid, mis põhjendavad elektrienergia väljajätmist Nizza klassifikatsiooni kaheksanda redaktsiooni klassi 4 kuuluvate „valgustusainete“, „kütuste, sh autobensiin“ ja „mootorikütusesegude“ hulgast.
Lisaks tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ka Edisoni väide, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendustes on vastuolu, sest see väide tugineb selle kohtuotsuse, eelkõige selle punktide 52 ja 53 lünklikule tõlgendamisele. Kuigi Üldkohus möönis nimetatud kohtuotsuse punktis 52, et Edisoni esitatud tõendeid arvestades on „teatud“ sõidukimudelid, mida töötavad osaliselt või täielikult elektrienergial, juba turule viidud, tõdes ta nimelt sama kohtuotsuse järgmises punktis sellegipoolest, et elektrienergia jõul töötavate sõiduautode mudelite Euroopa turg kujunes välja „tegelikult“ alles mitu aastat pärast asjaomase registreerimistaotluse esitamist. Seega ei ole selles analüüsis mingit vastuolu.
Sellest tuleneb, et teine väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuna jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuna tagasi lükata.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna EUIPO on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Edison on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Jätta Edison SpA kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt lisaks välja Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.