CELEX: 62019CJ0121
Žalba
Žig Europske unije
Prijava za registraciju figurativnog žiga koji sadržava verbalni element EDISON
Tumačenje izraza iz naslova razreda Nicanske klasifikacije i iz popratnog abecednog popisa

Edison SpA svojom žalbom traži ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 7. prosinca 2018., Edison/EUIPO (EDISON) (T‑471/17, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2018:887
), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu protiv odluke petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 28. travnja 2017. (predmet R 1355/2016‑5) koja se odnosi na figurativni žig Europske unije EDISON.
Pravni okvir
Nicanska klasifikacija
U osmom izdanju Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen (u daljnjem tekstu: Nicanska klasifikacija), naslov razreda 4. odgovarao je sljedećem opisu:
„Industrijska ulja i masti; sredstva za podmazivanje [lubrikanti]; mješavine za kontrolu prašine; goriva (uključujući benzin za motore) i gorivo za rasvjetu; svijeće i stjenjevi za rasvjetu”;
Osim toga, „Abecedni popis proizvoda u redoslijedu razreda” (u daljnjem tekstu: abecedni popis), koji je pratio osmo izdanje Nicanske klasifikacije, među proizvodima koji su razvrstani kao obuhvaćeni razredom 4. navodio je „goriva”.
Uredba (EZ) br. 207/2009
Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.) kodificirala je i stavila izvan snage Uredbu Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (
SL 1994., L 11, str. 1
.).
Člankom 75. Uredbe br. 207/2009, naslovljenim „Obrazloženje na kojem se temelje odluke”, propisuje se:
„U odlukama [EUIPO‑a] navode se razlozi na kojima se te odluke temelje. Odluke se mogu temeljiti samo na onim razlozima ili dokazima o kojima su se predmetne stranke imale mogućnost očitovati.”
Okolnosti spora i sporna odluka
Točke 1. do 14. pobijane presude navode okolnosti spora i sadržaj sporne odluke. Za potrebe ovog predmeta mogu se sažeti kako slijedi.
Edison je 18. kolovoza 2003. podnio EUIPO‑u prijavu za registraciju žiga Europske unije.
Prijava za registraciju žiga podnesena je za sljedeći figurativni znak:
Prijava za registraciju odnosila se, među ostalim, na sve proizvode iz razreda 4. Nicanske klasifikacije.
Verzija Nicanske klasifikacije koja je na datum podnošenja prijave za registraciju bila na snazi je osmo izdanje, koje je objavljeno u lipnju 2001. i koje je stupilo na snagu 1. siječnja 2002. Zamijenjena je devetim izdanjem, koje je objavljeno u lipnju 2006. i koje je stupilo na snagu u siječnju 2007.
Žig za koji je zatražena registracija registriran je 19. kolovoza 2013.
Edison je 15. lipnja 2015. podnio EUIPO‑u zahtjev za registraciju odricanja od dijela proizvoda iz razreda 4. za koje je žig bio registriran. Konkretnije, predlagao je da se popis proizvoda koji su prvotno bili obuhvaćeni tim razredom ponovno definira na sljedeći način: „Električna energija; nafta, gorivo, gorivo na bazi ugljikovodika, plin za ogrjev, propan, prirodni plin, rasvjetni plin, ugljen, gorivo dobiveno iz katrana, benzin, kerozin, nafta, dizelsko gorivo, aditivi za gorivo, benzen, benzol, lokificirani ugljen, fluidi za rezanje, etanol, dizel gorivo, lanolin, industrijska ulja i masti; sredstva za podmazivanje [lubrikanti]; mješavine za kontrolu prašine; goriva (uključujući benzin za motore) i gorivo za rasvjetu; svijeće i stjenjevi za rasvjetu”.
Dopisom od 22. lipnja 2015. ispitivačica je obavijestila Edison da se njegov zahtjev od 15. lipnja 2015. ne može prihvatiti jer bi doveo do proširenja popisa proizvoda obuhvaćenih prilikom registracije figurativnog žiga Europske unije EDISON.
Dopisima od 25. srpnja 2015., 24. prosinca 2015. i 22. travnja 2016. žalitelj je podnio svoja očitovanja u tom pogledu.
Odlukom od 13. lipnja 2016. ispitivačica je odbila Edisonov zahtjev od 15. lipnja 2015. samo u dijelu u kojem se odnosi na uključivanje „električne energije” na popis proizvoda iz razreda 4. obuhvaćenih prilikom registracije figurativnog žiga Europske unije EDISON.
Edison je 25. srpnja 2016. na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 podnio žalbu EUIPO‑u protiv odluke ispitivačice.
Peto žalbeno vijeće EUIPO‑a je odlukom od 28. travnja 2017. (u daljnjem tekstu: sporna odluka) odbilo žalbu. Posebice je smatralo da osmo izdanje Nicanske klasifikacije ne sadržava izraz „električna energija” ni u općim naznakama ni u abecednom popisu proizvoda koji se navode u razredu 4. Primjenom Informacije za javnost izvršnog direktora EUIPO‑a br. 2/12 od 20. lipnja 2012. o korištenju naziva razreda u popisu proizvoda i usluga u svrhu prijave i registracije žiga Zajednice, ono je zaključilo da Edison nije mogao predvidjeti obuhvaćanje tog proizvoda u trenutku podnošenja prijave za registraciju.
Osim toga, žalbeno vijeće odbilo je Edisonov argument prema kojem „goriva” kao proizvod naveden na abecednom popisu iz razreda 4. i specifikacija „uključujući benzin za motore” preuzeta u naslovu navedenog razreda uključuju sve materijale koji mogu omogućiti pogon motora, uključujući tvari koje nisu goriva, poput električne energije. U tom je pogledu osobito smatralo da je uporaba električne energije za pogon motora u okviru Europske unije još bila marginalna u trenutku podnošenja prijave za registraciju i da su dokazi koje je Edison podnio bili nedovoljni za utvrđenje da je električna energija bila dio proizvoda iz razreda 4 obuhvaćenih prilikom registracije figurativnog žiga Europske unije EDISON na ime „zamjenskog goriva”. Osim toga, smatralo je da kategorija proizvoda obuhvaćenih engleskim pojmom „fuel” (goriva) uključuje samo gorive materijale koji se mogu koristiti za proizvodnju električne energije, a ne samu električnu energiju, koja je neopipljivi proizvod.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Edison je tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 28. srpnja 2017. pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke.
U prilog svojoj tužbi Edison je istaknuo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je tom odlukom nezakonito isključena električna energija za proizvode iz razreda 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije, smatrajući da taj proizvod nije obuhvaćen pojmovima „goriva (uključujući benzin za motore)”, „gorivo za rasvjetu” i „goriva” u smislu osmog izdanja Nicanske klasifikacije.
Opći sud je pobijanom presudom odbio tužbeni razlog koji je istaknuo Edison i stoga odbio tužbu.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
Društvo Edison svojom žalbom od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu i
–
naloži EUIPO‑u snošenje troškova.
EUIPO zahtijeva odbijanje žalbe i da se Edisonu naloži snošenje troškova.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi Edison ističe dva žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na pogrešnom tumačenju pojmova „gorivo za rasvjetu”, „goriva (uključujući benzin za motore)” i „goriva”, u smislu osmog izdanja Nicanske klasifikacije, a drugi na povredi njegovih postupovnih prava te povredi članka 75. Uredbe br. 207/2009.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom Edison prigovara Općem sudu da je pogrešno isključio električnu energiju iz razreda 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije.
Kao prvo, Edison tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 41., 46. i 54. pobijane presude naveo da dokaz da električna energija nije obuhvaćena razredom 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije proizlazi iz činjenice da se pojam „električna energija” nalazi na indikativnom i netaksativnom popisu koji je objavio EUIPO, a koji sadržava primjere proizvoda i usluga koji, iako se nalaze na abecednom popisu proizvoda iz razreda 4. od devetog izdanja Nicanske klasifikacije, „nisu jasno obuhvaćeni doslovnim smislom” naslova navedenog razreda. Prema Edisonovu mišljenju, taj je popis samo EUIPO‑ovo priopćenje koje nije pravno obvezujuće i protiv kojeg se može podnijeti žalba. Osim toga, taj popis, koji je izrađen 8. veljače 2016., ne primjenjuje se na njegov zahtjev za ograničenje podnesen 15. lipnja 2015.
Kao drugo, Edison tvrdi da Opći sud nije pravilno ocijenio doseg pojmova „gorivo za rasvjetu”, „gorivo (uključujući benzin za motore)” i „goriva” u smislu osmog izdanja Nicanske klasifikacije, tako da je pogrešno isključio električnu energiju iz razreda 4. iste. Prema Edisonovu mišljenju, Opći sud uzeo je u obzir samo „ontološka” obilježja električne energije, zanemarujući njezine takozvane „funkcionalne” značajke.
Prema Edisonovu mišljenju, Opći sud tako nije uzeo u obzir ne samo kriterije ocjene koje je nezavisni odvjetnik Y. Bot utvrdio u svojem mišljenju u predmetu The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
),, nego i funkcionalni pristup koji je usvojio WIPO, kako je objavljen na njegovoj internetskoj stranici. Edison napominje, pozivajući se na presudu od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), da, kad je riječ o definicijama „kategorija”, općim naznakama iz naslova razreda Nicanske klasifikacije nije potrebno dati „najpoznatiji smisao ili prvi na koji se pomisli”, nego istražiti njihovo značenje na jeziku subjekata i tržišnih regulatora. Ističe da su, suprotno onomu što je utvrđeno u spornoj odluci, gospodarski subjekti, poput nadležnih tijela, tijekom 2003. godine kada je podnesena prijava za registraciju predmetnog figurativnog žiga, bili svjesni opsega električne energije kao zamjenskog goriva. U prilog svojoj argumentaciji Edison upućuje na različite tekstove i regulatorne akte.
Kao treće, Edison tvrdi da je obrazloženje Općeg suda proturječno jer se u točki 44. pobijane presude pozvao na izjavu koju je objavila Svjetska organizacija za intelektualno vlasništvo (WIPO) i koja je dostupna na njezinoj internetskoj stranici, prema kojoj se „čak i ako je električna energija neopipljiv element, može smatrati analognom drugim opipljivim gorivima, poput benzina i kerozina, iz razreda 4.”. Prema Edisonovu mišljenju, ta izjava potvrđuje upravo suprotno, odnosno da funkcionalno obilježje električne energije, koja je njezina sposobnost proizvodnje energije, mora prevladati nad njezinim ontološkim obilježjima.
Kao četvrto, Edison prigovara Općem sudu jer je smatrao da odluka o uključivanju električne energije u razred 4. devetog izdanja Nicanske klasifikacije nije bila dovoljna kako bi se dokazalo da je električna energija već bila obuhvaćena tim razredom u sustavu osmog izdanja te klasifikacije, prema mišljenju nadležnih tijela. Edison u tom pogledu ističe da je Opći sud u točki 41. pobijane presude svoje rasuđivanje pogrešno temeljio na činjenici da je takvu odluku o uvrštenju donio stručni odbor WIPO‑a tek u listopadu 2003., odnosno nakon podnošenja predmetne prijave za registraciju. Naime, prema Edisonovu mišljenju, navedena odluka o uvrštenju donesena je u lipnju 2003., odnosno prije podnošenja prijave za registraciju njegova figurativnog žiga u kolovozu 2003. Opći je sud prema tome postupio previše formalno kad je odlučio uzeti u obzir datum donošenja te odluke o uvrštenju.
Kao peto, Edison osporava sudsku praksu na koju se Opći sud oslonio u točki 48. pobijane presude kako bi ocijenio doseg pojma „gorivo”. Edison u tom pogledu smatra da presuda od 14. ožujka 2017., Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:163
), nije relevantna jer sadržava pogreške.
Kao šesto, Edison tvrdi, upućujući na carinsku nomenklaturu i presude od 15. srpnja 1964., Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), i od 27. travnja 1994., Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), da bi se električna energija trebala smatrati robom u smislu članka 28. UFEU‑a kako u pravu Unije tako i u nacionalnom pravu. Također tvrdi da električnu energiju treba promatrati u pravu žigova, kao što je to već u pravu tržišnog natjecanja, na isti način kao i ugljen, prirodni plin i naftu jer bi, slijedom toga, bilo diskriminatorno u pravu žigova praviti razliku između električne energije i te druge robe. Stoga, poput potonjih, i za električnu energiju treba smatrati da je obuhvaćena pojmom „gorivo” kao proizvod naveden na abecednom popisu proizvoda iz razreda 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije.
Kao sedmo, Edison osporava ocjenu Općeg suda različitih dokaza koje je dostavio kako bi dokazao da je električna energija obuhvaćena pojmom „gorivo” i, slijedom toga, razredom 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije.
Kao prvo, Edison prigovara Općem sudu da je u točki 51. pobijane presude presudio da stajališta Europske agencije za okoliš (EEA), Department of Energy and Climate Change (Odjel za energiju i klimatske promjene, Ujedinjena Kraljevina) ili Sustainable Energy Authority (Tijelo za održivu energiju, Irska) nisu relevantna za tumačenje navedenog pojma „gorivo”.
Kao drugo, društvo Edison prigovara Općem sudu da nije ispitao određene dokumente koje je podnio žalbenom vijeću kako bi dokazao da se od kraja 70-ih godina električna energija u javnoj raspravi smatrala „zamjenskim gorivom”.
EUIPO smatra da prvi žalbeni razlog treba djelomično odbaciti kao nedopušten i djelomično odbiti kao neosnovan.
Ocjena Suda
Kao prvo, budući da Edison u okviru svojeg prvog žalbenog razloga prigovara Općem sudu da nije usvojio „funkcionalan” pristup u svrhu ocjene dosega pojmova „gorivo za rasvjetu”, „gorivo (uključujući benzin za motore)” i „goriva”, najprije valja istaknuti da Edison nije identificirao točne točke pobijane presude na koje se odnosi njegova argumentacija. Na temelju članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda, žalbeni razlozi i pravni argumenti istaknuti u žalbi moraju precizno navesti dijelove obrazloženja odluke Općeg suda koji se pobijaju (rješenje od 7. lipnja 2018., Gaki/Europol,
C‑671/17 P
, neobjavljeno,
EU:C:2018:416
, t.
36.
i navedena sudska praksa).
U svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da se ta argumentacija može razumjeti na način da se njome u biti želi dovesti u pitanje metodologija koju je Opći sud primijenio kako bi ispitao je li električna energija obuhvaćena pojmovima „gorivo za rasvjetu”, „gorivo (uključujući benzin za motore)” i „goriva”, valja istaknuti da je u točkama 38. do 56. pobijane presude Opći sud ocijenio doseg tih izraza na temelju doslovne ocjene, u točkama 29. do 37. te presude, sadržaja i dosega s obzirom na sudsku praksu Suda.
Međutim, valja utvrditi da Edison ne iznosi nikakvu kritiku u pogledu primjene i tumačenja te sudske prakse od strane Općeg suda, niti,
a fortiori
, dokazuje da je pristup koji je u tim točkama zauzeo Opći sud zahvaćen pogreškom koja se tiče prava.
Naime, Edison u prilog „funkcionalnom” pristupu koji zagovara samo navodi kriterije ocjene koje je utvrdio nezavisni odvjetnik Bot u mišljenju u predmetu Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
, t.
74.
i
75.
).
Međutim, kao što je to Opći sud pravilno utvrdio u točki 29. pobijane presude, iz točke 61. presude od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), proizlazi da podnositelj prijave u svojoj prijavi za registraciju mora identificirati proizvode za koje je zaštita žiga zatražena s dovoljnom jasnoćom i preciznošću kako bi se nadležnim tijelima i gospodarskim subjektima omogućilo da samo na toj osnovi odrede opseg zatražene zaštite. Nasuprot tomu, u toj presudi Sud nije usvojio pristup koji je nezavisni odvjetnik Bot predložio u točki 74. svojeg mišljenja u tom predmetu, a koji se sastoji od preciziranja da bi gospodarski subjekti morali moći točno utvrditi „osnovne osobine i objektivna svojstva obuhvaćenih proizvoda i usluga”.
S obzirom na prethodno navedeno, tu argumentaciju u svakom slučaju treba odbiti kao neosnovanu.
Kao drugo, budući da Edison prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što se u točkama 41., 46. i 54. pobijane presude pogrešno pozvao na indikativni i netaksativni popis koji je EUIPO objavio i koji sadržava primjere proizvoda i usluga koji, iako se nalaze na abecednom popisu proizvoda iz razreda 4., od devetog izdanja Nicanske klasifikacije, „nisu jasno obuhvaćeni doslovnim značenjem” naziva tog razreda, kako bi zaključio da električna energija nije uključena u nazivima razreda 4. Nicanske klasifikacije, valja utvrditi da je takva argumentacija bespredmetna.
U tom pogledu valja podsjetiti da prigovori protiv sporednih obrazloženja sadržanih u odluci Općeg suda ne mogu dovesti do ukidanja te odluke i stoga su bespredmetni (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2019., Komisija/Italija,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, t.
57.
i navedenu sudsku praksu).
Međutim, iz izraza „nadalje”, koji se nalazi u točkama 41., 46. i 54. pobijane presude, proizlazi da se Opći sud samo podredno pozvao na taj popis koji je objavio EUIPO kako bi zaključio da električna energija nije obuhvaćena pojmovima „gorivo za rasvjetu”, „gorivo (uključujući benzin za motore)” i „goriva” u smislu razreda 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije.
Naime, kao što to proizlazi iz točaka 39., 43. i 48. pobijane presude, glavni razlog zbog kojeg je Opći sud smatrao da električna energija nije obuhvaćena razredom 4. Nicanske klasifikacije jest taj da, u skladu sa svojim zajedničkim i redovnim značenjem, izrazi „gorivo za rasvjetu”, „gorivo (uključujući benzin za motore)” i „goriva” ne uključuju električnu energiju.
Kao treće, u dijelu u kojem Edison prigovara Općem sudu da je njegovo obrazloženje proturječno jer se u točki 44. pobijane presude pozvao na izjavu koju je WIPO objavio na svojoj internetskoj stranici kako bi zaključio da električna energija nije obuhvaćena „gorivima (uključujući benzin za motore)”, valja primijetiti da se taj argument temelji na nepotpunom čitanju navedene presude. Naime, iako je Opći sud u točki 44. pobijane presude utvrdio da iz te izjave proizlazi da „čak i ako je električna energija neopipljivi element, ona se može smatrati analognom drugim opipljivim gorivima, poput benzina i kerozina iz razreda 4.”, u istoj je točki ipak dodao da, unatoč toj sličnosti s funkcionalnog gledišta, električna energija nije uključena u doslovno značenje pojma „goriva”.
Kao četvrto, kad je riječ o Edisonovu argumentu prema kojem je Opći sud propustio uzeti u obzir činjenicu da je električna energija uključena u indikativni i netaksativni popis koji je objavio EUIPO i koji sadržava primjere proizvoda i usluga koji, iako se nalaze na abecednom popisu proizvoda iz razreda 4. od devetog izdanja Nicanske klasifikacije, „nisu jasno obuhvaćeni doslovnim značenjem” naslova navedenog razreda, valja podsjetiti da je Opći sud jedini nadležan za ocjenu vrijednosti dokaza koji su mu podneseni (vidjeti u tom smislu rješenje od 11. studenoga 2003., Martinez/Parlament,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, t.
53.
i navedenu sudsku praksu).
Opći sud nije dužan, uz iznimku obveze poštovanja općih načela i postupovnih pravila o teretu dokaza i njihovu izvođenju, i pod uvjetom da ne iskrivljuje dokazne elemente, obrazložiti na izričit način svoje ocjene vrijednosti svakog dokaznog elementa koji mu je dostavljen, osobito kada smatra da nije važan ili da nije relevantan za razrješenje spora (presuda od 3. prosinca 2009., Evropaïki Dynamiki/Komisija,
C‑476/08 P
, neobjavljena,
EU:C:2009:752
, t.
17.
i navedena sudska praksa).
U ovom slučaju valja istaknuti da je Opći sud u točki 41. pobijane presude ispitao odluku o uvrštenju „električne energije” na indikativni i netaksativni popis koji je objavio EUIPO te je smatrao da ta odluka nema dokaznu snagu jer je u trenutku podnošenja predmetne prijave za registraciju navedena odluka još bila u fazi izrade. Međutim, Edison nije dokazao, pa čak ni tvrdio da je ta ocjena bila iskrivljena. Stoga su argumenti, koji su istaknuti u tom pogledu, nedopušteni.
Kao peto, u dijelu u kojem Edison Općem sudu prigovara da je pogrešno utemeljio svoju argumentaciju, u točki 48. pobijane presude, na presudi od 14. ožujka 2017., Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, neobjavljeno,
EU:T:2017:163
), valja istaknuti da se Edison ograničava na kritiku potonje presude jer ona nema vrijednost presedana i sadržava logičke pogreške. Međutim, Edison ne iznosi dovoljno precizno razloge zbog kojih bi pozivanje Općeg suda na tu presudu moglo dovesti do pogreške koja se tiče prava u obrazloženju pobijane presude. Iz toga proizlazi da se taj argument mora odbaciti kao nedopušten.
Naime, kao što proizlazi iz članka 256. stavka 1. UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije kao i članka 168. stavka 1. točke (d) Poslovnika Suda, u žalbi se moraju precizno navesti pobijani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni (presuda od 21. siječnja 2016., Galp Energía España i dr./Komisija,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, t.
43.
i navedena sudska praksa).
Kao šesto, argument kojim Edison samo doslovno ponavlja prigovor istaknut u prvom stupnju pred Općim sudom, koji se temelji na tome da električnu energiju, kao i ugljen, plin i naftu, treba smatrati gorivom, treba odbaciti kao nedopušten jer Edison ne navodi nijednu pogrešku koja se tiče prava koju je Opći sud u tom pogledu počinio u pobijanoj presudi.
U tom pogledu valja naglasiti da je žalba nedopuštena ako se u njoj samo ponavljaju tužbeni razlozi i argumenti koji su već bili izneseni pred Općim sudom, uključujući i one utemeljene na činjenicama koje je taj sud izričito odbio, a da ne sadržava nikakvu argumentaciju kojom se posebno ističe pogreška koja se tiče prava koju presuda Općeg suda sadržava. Naime, takva žalba u stvarnosti predstavlja zahtjev za preispitivanje tužbe podnesene Općem sudu, što nije u nadležnosti Suda u okviru žalbenog postupka (presuda od 26. siječnja 2017., Mamoli Robinetteria/Komisija,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, t.
43.
i navedena sudska praksa).
Kao sedmo, što se tiče, kao prvo, argumentacije Edisona, prema kojoj je Opći sud u točki 51. pobijane presude pogrešno utvrdio da stajališta koja su zauzeli EEA, Odjel za energiju i klimatske promjene ili Tijelo za održivu energiju nisu relevantna za tumačenje pojma „goriva” kako ga doživljavaju gospodarski subjekti, dovoljno je podsjetiti da je žalba ograničena na pravna pitanja. Opći je sud stoga jedini nadležan utvrditi i ocijeniti relevantne činjenice i ocijeniti vrijednost koju valja pripisati dokazima koji su mu podneseni, osim u slučaju iskrivljavanja tih činjenica ili dokaza (presuda od 19. listopada 2017., Agriconsulting Europe/Komisija,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, t.
69.
i navedena sudska praksa).
Kao drugo, što se tiče tvrdnje da Opći sud nije ispitao određene priloge podnesene žalbenom vijeću, iz točaka 52. i 53. pobijane presude proizlazi da, iako se Opći sud nije osvrnuo na svaki od tih priloga, ipak ih je ispitao u cjelini i smatrao da su oni nedostatni za dokazivanje da su gospodarski subjekti na dan podnošenja prijave za registraciju doživljavali pojam „goriva” kao da uključuje električnu energiju.
Tom se kritikom stoga nastoji dovesti u pitanje vrijednost koju je Opći sud pripisao dokazima koji su mu podneseni, što, prema sudskoj praksi navedenoj u točki 55. ove presude, nije u nadležnosti Suda.
Iz toga slijedi da je ta argumentacija nedopuštena.
Prvi žalbeni razlog stoga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično bespredmetan, a djelomično neosnovan.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom Edison tvrdi da su pobijanom presudom povrijeđena njegova postupovna prava i članak 75. Uredbe br. 207/2009.
Kao prvo, Edison prigovara Općem sudu da je potvrdio spornu odluku iako je donesena kršenjem njegovih postupovnih prava. Naime, prema mišljenju društva Edison, time što nije odgovorio na meritum zahtjeva za upis odricanja, EUIPO je prebacio teret dokazivanja nezakonitosti odbijanja djelomičnog odricanja u pogledu električne energije, tako da je on bio prisiljen iznijeti razloge koji opravdavaju uvrštenje umjesto osporavanja razloga za isključenje koje je proveo EUIPO.
Kao drugo, Edison tvrdi da je Opći sud samo potvrdio spornu odluku iako ona nije bila obrazložena jer nije sadržavala razloge koji opravdavaju činjenicu da je električna energija isključena iz „goriva za rasvjetu”, „goriva (uključujući benzin za motore)” i „goriva” u smislu razreda 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije. Osim toga, Edison smatra da je nelogično istodobno tvrditi, kao što je to učinio Opći sud, da električna vozila prometuju na tržištu i poreći da gospodarski subjekti smatraju električnu energiju gorivom, čak i da je zamjenska.
EUIPO zahtijeva da se taj žalbeni razlog odbije.
Ocjena Suda
Kao prvo, u dijelu u kojem Edison prigovara Općem sudu da je potvrdio spornu odluku iako su njome povrijeđena njegova postupovna prava, valja utvrditi da Edison samo doslovno ponavlja argumente koji su već izneseni pred Općim sudom a da nije posebno identificirao pogrešku koja se tiče prava u pobijanoj presudi ni,
a fortiori
, pojasnio njezine precizne točke u kojima se nalazi takva pogreška koja se tiče prava.
Stoga, sukladno sudskoj praksi navedenoj u točki 54. ove presude, taj argument treba odbaciti kao nedopušten.
Kao drugo, u dijelu u kojem Edison prigovara Općem sudu da je potvrdio spornu odluku iako je potonja zahvaćena nedostatkom u obrazloženju, dovoljno je istaknuti da je Opći sud u točkama 39. do 42., 43. do 47. i 48. do 54. pobijane presude proveo opsežnu analizu razloga koji opravdavaju isključenje električne energije iz „goriva za rasvjetu”, „goriva (uključujući benzin za motore)” i „goriva” u smislu razreda 4. osmog izdanja Nicanske klasifikacije.
Osim toga, Edisonov navod prema kojem pobijana presuda sadržava proturječno obrazloženje treba također odbiti kao neosnovan jer se temelji na nepotpunom tumačenju te presude, osobito njezinih točaka 52. i 53. Naime, iako je Opći sud u točki 52. navedene presude priznao da su, s obzirom na dokaze koje je Edison podnio, „određeni” modeli vozila koja se djelomično ili u potpunosti pune električnom energijom već bili stavljeni na tržište, ipak je u sljedećoj točki iste presude utvrdio da je do razvoja na europskom tržištu automobilskih modela koji se pune električnom energijom „stvarno” došlo tek nekoliko godina nakon podnošenja predmetne prijave za registraciju. Stoga ta analiza ne može biti ni na koji način proturječna.
Iz toga proizlazi da drugi žalbeni razlog treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, žalbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da Edison nije uspio u svojem zahtjevu, treba mu naložiti da snosi troškove, sukladno zahtjevu EUIPO‑a.

Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Društvu Edison SpA nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski