CELEX: 62015TJ0673
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu
Unionin edustaminen
Vanhentuminen
Lopulliseksi tulleen päätöksen oikeusvaikutusten mitätöiminen
Kannekirjelmän täsmällisyys
Tutkittavaksi ottaminen
Perusoikeuskirjan 47 artikla
Oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto
Yhdenvertainen kohtelu
Aineellinen vahinko
Aiheutuneet tappiot
Tulonmenetys
Aineeton vahinko
Syy-yhteys

I
Asian tausta
Guardian Industries Corp. ja kantaja Guardian Europe Sàrl ovat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 12.2.2008 jättämällään kannekirjelmällä nostaneet kanteen [SEUT 101] artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 28.11.2007 annetusta komission päätöksestä K(2007) 5791 lopullinen (asia COMP/39165 – Tasolasi; jäljempänä päätös K(2007) 5791). Kannekirjelmässä kantajat vaativat pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa mainitun päätöksen niitä koskevilta osin ja alentaa niille kyseisellä päätöksellä määrättyä sakkoa.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 27.9.2012 antamallaan tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
Guardian Industries ja kantaja valittivat 10.12.2012 päivätyllä valituskirjelmällä 27.9.2012 annetusta tuomiosta Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
Ensiksi unionin tuomioistuin kumosi 12.11.2014 antamallaan tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) siltä osin kuin siinä hylättiin kanneperuste, jonka mukaan syrjintäkiellon periaatetta loukattiin Guardian Industriesille ja kantajalle yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määrän laskennan osalta, ja siltä osin kuin viimeksi mainitut velvoitettiin siinä korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Toiseksi unionin tuomioistuin kumosi päätöksen K(2007) 5791 2 artiklan siltä osin kuin siinä vahvistettiin Guardian Industriesille ja kantajalle yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi 148000000 euroa. Kolmanneksi unionin tuomioistuin vahvisti Guardian Industriesille ja kantajalle yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi 103600000 euroa päätöksen K(2007) 5791 1 artiklassa todetun rikkomisen johdosta. Neljänneksi unionin tuomioistuin hylkäsi valituksen muilta osin. Viidenneksi unionin tuomioistuin määräsi oikeudenkäyntikulut jaettaviksi.
II
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 19.11.2015 jättämällään kannekirjelmällä tämän kanteen Euroopan unionia, jota edustavat Euroopan komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin, vastaan.
Unionin yleinen tuomioistuin siirsi asian 17.2.2016 laajennettuun kolmanteen jaostoon.
Komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin jättivät vastineensa 16.2.2016 ja 18.2.2016.
Kantaja jätti vastauksensa 22.4.2016. Euroopan unionin tuomioistuin ja komissio jättivät vastauksensa 25.5.2016 ja 7.6.2016.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi 12.9.2016, että käsiteltävän asian valmistelu ja ratkaiseminen edellyttivät riidan kohteen perusteella sitä, että 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
; jäljempänä asia T‑82/08) asiakirja-aineisto asetetaan sen saataville. Tämän vuoksi unionin yleinen tuomioistuin määräsi työjärjestyksensä 89 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena, että asian T‑82/08 asiakirja-aineisto otetaan nyt käsiteltävän asian asiakirja-aineistoon.
Unionin yleinen tuomioistuin pyysi 14.12.2016 kantajaa esittämään tiettyjä asiakirjoja ja vastaamaan yhteen kysymykseen. Kantaja vastasi näihin pyyntöihin sille asetetussa määräajassa.
Euroopan unionin tuomioistuin pyysi 16.12.2016, että asiaan T‑82/08 liittynyt asiakirja-aineisto annettaisiin tiedoksi.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 11.1.2017 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
velvoittaa unionin, jota edustavat komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin, korvaamaan kantajalle vahingon, josta se kärsi sen johdosta, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, maksamalla sille jäljempänä mainitut summat korkoineen 12.2.2010 alkaen sen keskimääräisen korkokannan mukaisesti, jota Euroopan keskuspankki (EKP) soveltaa merkityksellisenä ajankohtana perusrahoitusoperaatioihinsa, korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä:
—
936000 euroa takauskuluista
—
1671000 euroa vaihtoehtokustannuksista tai tulonmenetyksestä
—
14800000 euroa aineettomasta vahingosta
—
velvoittaa unionin, jota edustavat komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin, korvaamaan kantajalle vahingon, jonka se kärsi sen johdosta, että komissio ja unionin yleinen tuomioistuin loukkasivat yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, maksamalla sille jäljempänä mainitut summat korkoineen sen keskimääräisen korkokannan mukaisesti, jota EKP soveltaa merkityksellisenä ajankohtana perusrahoitusoperaatioihinsa, korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä:
—
1547000 euroa takauskuluista
—
9292000 euroa vaihtoehtokustannuksista tai tulonmenetyksestä
—
14800000 euroa aineettomasta vahingosta
—
velvoittaa vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen sitä koskevilta osin ja
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Euroopan unionin tuomioistuin vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää korvausvaatimuksen perusteettomana ennen 19.11.2010 aiheutuneiden vahinkojen osalta ja vaihtoehtokustannuksiin tai tulonmenetykseen liittyvän aineellisen vahingon korvaamisen osalta
—
hylkää joka tapauksessa perusteettomana aineellista ja aineetonta vahinkoa koskevan korvausvaatimuksen
—
toissijaisesti hylkää korvausvaatimuksen aineellisen vahingon osalta perusteettomana ja määrää kohtuullisena pidettävän 5000 euron enimmäissumman korvauksena aineettomasta vahingosta
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
III
Oikeudellinen arviointi
A
Tutkittavaksi ottaminen
Komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin esittävät useita oikeudenkäyntiväitteitä.
1.
Korvausvaatimuksen, joka perustuu oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten väitettyyn rikkomiseen, tutkittavaksi ottaminen siltä osin kuin kyseinen vaatimus kohdistuu unioniin, jota edustaa komissio
Komissio väittää, että korvausvaatimus, joka koskee vahinkoja, joita väitetään kärsityn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten väitetyn rikkomisen johdosta, on perusteeton siltä osin kuin se kohdistuu unioniin, jota edustaa komissio, sillä perusteella, että vaatimuksessaan kantaja ei moiti unionia millään tavoin.
Tältä osin on riittävää muistuttaa, että Euroopan unionin tuomioistuin edustaa unionia vahingonkorvauskanteessa, jossa vaaditaan korvausta vahingoista, joita väitetään kärsityn sen johdosta, että jokin unionin tuomioistuimista mahdollisesti rikkoi oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia (ks. määräys 6.1.2015, Kendrion v. Euroopan unioni,
T‑479/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:2
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja määräys 2.2.2015, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne v. Euroopan unioni,
T‑577/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:80
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sen vuoksi korvausvaatimus, joka koskee vahinkoja, jotka kantajan mukaan aiheutuivat siitä, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, on hylättävä perusteettomana siltä osin kuin se kohdistuu unioniin, jota edustaa komissio.
2.
Vanhentumista koskevat oikeudenkäyntiväitteet
Komissio väittää, että korvausvaatimusta, joka koskee vahinkoja, joita väitetään kärsityn tapahtuneeksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen johdosta, ei voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se kohdistuu unioniin, jota edustaa komissio. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklan nojalla nimittäin tämä vaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin siinä vaaditaan korvattavaksi vahinkoja, jotka ovat aiheutuneet alle viisi vuotta ennen kanteen nostamista tässä asiassa eli 19.11.2010 jälkeen. Siltä osin kuin kantaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se ole viimeistään 12.2.2010 kumonnut päätöstä K(2007) 5791 sillä perusteella, että sillä loukattiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, tästä seuraa, että kantajan omien perusteiden mukaan vahinkojen, joiden väitetään aiheutuneen 12.2.2010 jälkeen, voidaan kokonaisuudessaan katsoa olevan Euroopan unionin tuomioistuimen vastuulla.
Euroopan unionin tuomioistuin väittää, että molemmat vaatimukset, joissa vaaditaan väitettyjen vahinkojen korvaamista, ovat vanhentuneet niiden vahinkojen osalta, jotka aiheutuivat ennen 19.11.2010. Näin ollen korvausvaatimuksia ei voida ottaa tutkittaviksi siltä osin kuin ne koskevat tätä päivämäärää edeltäviä ajanjaksoja.
Kantaja väittää korvausvaatimuksensa, joka koskee tapahtuneeksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen johdosta kärsityksi väitettyjä vahinkoja, osalta, että sen esittämällä vaatimuksella kumota osittain päätös K(2007) 5791 keskeytettiin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitettu vanhentumisaika. Lisäksi esittämässään vaatimuksessa, joka koskee niiden vahinkojen korvaamista, joita väitettiin kärsityn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten väitetyn rikkomisen johdosta, kantaja kiistää Euroopan unionin tuomioistuimen esittämät väitteet.
Tältä osin on muistutettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa, jota saman perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan sovelletaan asian käsittelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa, määrätään seuraavaa:
”Vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta koskevissa asioissa on viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu. Vanhentumisaika keskeytyy, jos asia pannaan vireille unionin tuomioistuimessa tai jos vahinkoa kärsinyt sitä ennen esittää asiassa vaatimuksen asianomaiselle unionin toimielimelle – –”.
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja vaatii sellaisten vahinkojen korvaamista, jotka se väittää kärsineensä yhtäältä asian T‑82/08 oikeudenkäynnin keston vuoksi ja toisaalta sen vuoksi, että päätöksellä K(2007) 5791 ja 27.9.2012 annetulla tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) loukattiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Aineelliset vahingot, jotka kantaja väittää kärsineensä näiden loukkausten vuoksi, koskevat ensinnäkin pankkitakauskuluja siitä sakkojen määrästä, jota kantaja ei maksanut heti (jäljempänä pankkitakauskulut), ja toiseksi tulonmenetystä, joka liittyy yhtäältä korkojen, jotka komissio maksoi sille osalle sakon määrästä, jonka unionin tuomioistuin 12.11.2014 antamassaan tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) lopulta katsoi aiheettomaksi, ja toisaalta tulojen, jotka kantaja olisi voinut hankkia, jos sen sijaan, että se maksoi komissiolle summan, jonka unionin tuomioistuin lopulta katsoi aiheettomaksi (jäljempänä tulonmenetys), se olisi sijoittanut kyseisen summan yritystoimintaansa, väliseen erotukseen. Lisäksi kantaja vaatii korvausta aineettomasta vahingosta, joka koskee sen maineelle aiheutunutta haittaa.
On tarkasteltava ensiksi sen kanteen vanhenemista, jolla vaaditaan korvausta väitetyistä vahingoista, joiden väitetään aiheutuneen oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten väitetystä rikkomisesta, ja toiseksi niiden kanteiden vanhenemista, joilla vaaditaan korvausta väitetyistä vahingoista, joita väitetään aiheutuneen tapahtuneiksi väitetyistä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisistä loukkaamisista.
a)
Vahingonkorvauskanteen, joka perustuu oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten väitettyyn rikkomiseen, vanhentuminen
Siinä erityistapauksessa, että kanteessa vaaditaan korvausta vahingosta, jota väitetään kärsityn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten mahdollisen noudattamatta jättämisen vuoksi, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitetun viiden vuoden vanhentumisajan alkamisajankohdaksi on silloin, kun riidanalainen oikeudenkäynnin kesto on päättynyt tuomioistuimen ratkaisuun, vahvistettava päivä, jona kyseinen ratkaisu on annettu. Tämä on varma päivämäärä, joka määritetään objektiivisin perustein. Se takaa oikeusvarmuuden periaatteen noudattamisen ja mahdollistaa kantajan oikeuksien suojelun (tuomio 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne v. Euroopan unioni,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja vaatii ensimmäisessä kanneperusteessaan niiden vahinkojen korvaamista, joita väitetään aiheutuneen asiassa T‑82/08 tapahtuneeksi väitetyn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisesta. Kyseinen asia päätettiin 27.9.2012 annetulla tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Näin ollen vanhentumisaika alkoi kulua 27.9.2012.
Lisäksi kantaja nosti käsiteltävässä asiassa kanteen ja katkaisi siten vanhentumisajan kulumisen 19.11.2015 eli ennen Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa määrätyn viiden vuoden määräajan päättymistä.
Käsiteltävässä asiassa nostettu kanne ei siten ole vanhentunut siltä osin kuin sillä vaaditaan korvaamaan vahingot, joiden väitetään aiheutuneen asiassa T‑82/08 tapahtuneeksi väitetystä oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisesta.
Kun otetaan huomioon edellä mainittu, on hylättävä Euroopan unionin tuomioistuimen esittämä oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan vaatimus korvata vahingot, joita väitetään kärsityn asiassa T‑82/08 tapahtuneeksi väitetyn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisen vuoksi, on vanhentunut.
b)
Vahingonkorvauskanteiden, jotka perustuvat tapahtuneiksi väitettyihin yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisiin loukkaamisiin, vanhentuminen
On tarkasteltava erikseen vanhentumista sen vaatimuksen osalta, joka perustuu päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitettyyn riittävän ilmeiseen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen, ja sen vaatimuksen osalta, joka perustuu 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitettyyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeiseen loukkaamiseen.
1)
Vahingonkorvauskanteen, joka perustuu päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitettyyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeiseen loukkaamiseen, vanhentuminen
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun unionin vastuu mahdollisesti perustuu yksittäistapausta koskevaan toimeen, vanhentumisaika alkaa kulua silloin, kun asianomainen päätös on saanut aikaan vaikutukset suhteessa niihin henkilöihin, joita se koskee. Toisenlainen ratkaisu tarkoittaisi kanteiden erillisyyden periaatteen kyseenalaistamista, koska vahingonkorvauskannetta koskeva oikeudenkäynti riippuisi kumoamiskanteen lopputuloksesta (tuomio 19.4.2007, Holcim (Deutschland) v. komissio,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
,
kohta, ks. vastaavasti myös tuomio 8.11.2012, Evropaïki Dynamiki v. komissio,
C‑469/11 P
,
EU:C:2012:705
,
kohta).
Ensiksi on todettava väitettyjen aineellisten vahinkojen osalta, että päätöksen K(2007) 5791 vahingollisiksi väitetyt vaikutukset on väistämättä saatu aikaan suhteessa kantajaan heti kun kyseinen päätös, jolla sille määrättiin sakko, annettiin. Lisäksi, toisin kuin kantaja väittää, kantajan esittämällä vaatimuksella kumota osittain päätös K(2007) 5791 ei ole voitu katkaista vanhentumisaikaa. Merkitystä vanhentumisajan alkamiselle ei nimittäin ole sillä, että unionin lainvastainen toiminta on todettu tuomioistuimen päätöksellä (ks. vastaavasti tuomio 19.4.2007, Holcim (Deutschland) v. komissio,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
,
kohta).
Näin ollen kantaja olisi voinut nostaa kanteen, jossa vaaditaan toteamaan sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu komission päätöksessä K(2007) 5791 tapahtuneeksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen vuoksi, siitä hetkestä lähtien, jolloin tapahtuneeksi väitettyjen vahinkojen syy oli varmistunut, toisin sanoen nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa osalle sakon määrästä annetun pankkitakauksen antamisesta lähtien ja sakon toisen osan maksamisesta lähtien (ks. vastaavasti tuomio 19.4.2007Holcim (Deutschland) v. komissio,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
,
kohta).
Lisäksi vanhentumisaika alkoi kulua silloin, kun väitetyt aineelliset vahingot olivat tosiasiallisesti aiheutuneet, toisin sanoen silloin, kun nyt käsiteltävässä tapauksessa pankkitakauksen kulut alkoivat kertyä ja tulonmenetys oli tullut ilmi (ks. vastaavasti tuomio 19.4.2007, Holcim (Deutschland) v. komissio,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
,
kohta, ja tuomio 17.7.2008, komissio v. Cantina sociale di Dolianova ym.,
C‑51/05 P
,
EU:C:2008:409
,
kohta).
Näin ollen on niin, että jos kantajan mainitsemat aineelliset vahingot, jotka koostuvat pankkitakauskulujen maksamisesta ja tulonmenetyksestä, joka johtuu komission päätöksellään K(2007) 5791 suorittamaksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta, näytetään toteen, ne ovat ilmenneet ensimmäisten pankkitakauskulujen maksuhetkellä ja hetkellä, jolloin tulonmenetys, johon kantaja vetoaa, alkoi, toisin sanoen yli viisi vuotta ennen tämän kanteen nostamista.
Kantajan mainitsemat aineelliset vahingot koostuvat yhtäältä summista, joita sen oli pitänyt maksaa pankille saadakseen takauksen, ja toisaalta tulonmenetyksestä, joka on mainittu edellä 24 kohdassa. Kuten asiakirja-aineistosta ilmenee, kantajan mainitsemien aineellisten vahinkojen määrä kasvoi samassa suhteessa kuluneen ajan kanssa.
Tästä seuraa, että kantajan mainitsemat aineelliset vahingot ovat luonteeltaan jatkuvia.
Lopuksi on muistettava, että jatkuvan vahingon tapauksessa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklan mukaista vanhentumista sovelletaan vanhentumisen keskeyttävän toimen päivämäärästä laskien yli viisi vuotta kyseistä päivää edeltävään aikaan ilman, että vanhentuminen vaikuttaa myöhemmin syntyneisiin mahdollisiin oikeuksiin (määräys 21.4.2005, Holcim (Deutschland) v. komissio,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
,
kohta; ks. myös tuomio 16.12.2015, Chart v. EUH,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen on niin, että kun kantaja on nostanut kanteensa tässä asiassa ja on siten katkaissut vanhentumisajan 19.11.2015, korvausvaatimus, joka koskee aineellisia vahinkoja, joita väitetään kärsityn päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi, on vanhentunut siltä osin kuin siinä on kyse aineellisista vahingoista, joita väitetään kärsityn ennen 19.11.2010.
Toiseksi kantajan mainitsemasta aineettomasta vahingosta, joka koostuu kantajan maineelle aiheutuneesta haitasta, on korostettava, että kantaja väittää kannekirjelmässään, että vahinko aiheutui päätöksen K(2007) 5791 antamispäivänä eli 28.11.2007.
Lisäksi on todettava, että vaikka maineelle aiheutunut haitta voi ilmetä monessa muodossa, se on yleensä sellainen vahinko, joka toistuu päivittäin ja jatkuu niin kauan, kunnes tällaisen haitan oletettu syy poistetaan. Tällainen tilanne on erityisesti silloin, kun väitetyn maineelle aiheutuneen haitan syy on komission päätöksessä, joka ensiksi tehdään ja julkistetaan lehdistötiedotteessa ja joka sitten julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä tiivistelmänä.
Tästä seuraa, että maineelle aiheutuneesta haitasta koitunut aineellinen vahinko, johon kantaja vetoaa ja jonka väitetään johtuvan komission päätöksellään K(2007) 5791 suorittamaksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta, on luonteeltaan jatkuva.
Näin ollen, kun sovelletaan edellä 39 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, vahingonkorvauskanne on vanhentunut siltä osin kuin sillä vaaditaan korvausta maineelle ennen 19.11.2010 aiheutuneesta haitasta.
Kolmanneksi on hylättävä komission perustelut, jotka perustuvat siihen, että kantajan omien perusteiden mukaan 12.2.2010 jälkeen aiheutuneiksi väitettyjen vahinkojen voidaan kokonaisuudessaan katsoa olevan Euroopan unionin tuomioistuimen vastuulla. Yhtäältä nämä perustelut perustuvat kantajan kirjelmien sisällön virheelliseen tulkintaan. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin ei ollut ennen 27.9.2012 lausunut päätöksen K(2007) 5791 lainmukaisuudesta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen osalta.
Kun otetaan huomioon edellä mainittu, kanne, joka koskee aineellisten vahinkojen ja aineettoman vahingon, joita kantajan väitetään kärsineen komission päätöksellään K(2007) 5791 suorittamaksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi, korvaamista, on vanhentunut siltä osin kuin tämä kanne koskee ennen 19.11.2010 aiheutuneita vahinkoja.
2)
Vahingonkorvauskanteen, joka perustuu 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (T‑82/08) suoritetuksi väitettyyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeiseen loukkaamiseen, vanhentuminen
On todettava, että väitettyjen vahinkojen, joita väitetään aiheutuneen 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta, on täytynyt aiheutua kyseisen tuomion antamisen jälkeen.
Näin ollen, ja kun korvauskanne on nostettu 19.11.2015, nyt käsiteltävänä oleva vaatimus, joka on esitetty alle viisi vuotta 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) jälkeen, ei ole vanhentunut Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
Tästä seuraa, että korvauskanne, joka koskee väitettyjä vahinkoja, joiden väitetään aiheutuneen 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta, ei ole vanhentunut.
3.
Oikeudenkäyntiväitteet, jotka perustuvat siihen, että väitetyn tulonmenetyksen korvaaminen mitätöisi lopulliseksi tulleen päätöksen oikeusvaikutukset
Komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin väittävät, että on jätettävä tutkimatta kantajan vaatimukset, joissa vaaditaan edellä 24 kohdassa mainitun tulonmenetyksen korvaamista. Jo 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) johdosta unioni maksoi kantajalle 988620 euroa korkoja. Mikäli tämä summa ei kantajan mukaan ollut riittävä, sen olisi pitänyt nostaa kumoamiskanne komission joulukuussa 2014 antamasta päätöksestä, jossa määrättiin näiden korkojen määrä, mitä kantaja ei kuitenkaan tehnyt.
Lisäksi komissio väittää, että se maksoi kantajalle korkoja 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) johdosta unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annetun delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (
EUVL 2012, L 362, s. 1
) 90 artiklan 4 kohdan nojalla. Tässä säännöksessä takaisin maksettava määrä rajoitetaan komission mukaan aiheettoman sakon määrään ja siitä kertyneeseen korkoon siten kuin säädetään tämän saman asetuksen 90 artiklan 2 kohdassa, jossa edellytetään sitä, että kyseiset varat sijoitetaan varovaisuutta noudattaen ja näin ollen suhteellisen pienellä tuotolla. Kantaja ei ole kiistänyt delegoidun asetuksen N:o 1268/2012 90 artiklan 4 kohtaa SEUT 277 artiklan mukaisella lainvastaisuusväitteellä.
Kantaja kiistää kyseiset väitteet.
On muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahingonkorvauskanne, joka liittyy sopimussuhteen ulkopuoliseen unionin vastuuseen sen toimielinten toimista tai laiminlyönneistä, on otettu käyttöön muihin kanteisiin nähden itsenäisenä keinona, jolla on erityinen tehtävänsä oikeussuojakeinojen järjestelmässä ja jonka käyttämisen edellytykset on laadittu sen erityistä tavoitetta silmällä pitäen (ks. erityisesti tuomio 28.4.1971, Lütticke v. komissio,
4/69
EU:C:1971:40
,
kohta; tuomio 12.4.1984, Unifrex v. komissio ja neuvosto,
281/82
,
EU:C:1984:165
,
kohta ja tuomio 10.7.2014, Nikolaou v. tilintarkastustuomioistuin,
C‑220/13 P
,
EU:C:2014:2057
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on syytä todeta, että joulukuussa 2014 komissio maksoi takaisin kantajan maksaman sakon osan, jonka unionin tuomioistuin 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) katsoi lopulta aiheettomaksi. Lisäksi komissio maksoi mainitulle summalle korkoa 988620 euroa.
Näin ollen on niin, että kun komissio joulukuussa 2014 maksoi takaisin korkoineen sakon osan, joka oli 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) katsottu aiheettomaksi, kyseinen toimielin pani täytäntöön mainitun tuomion delegoidun asetuksen N:o 1268/2012 90 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jossa säädetään muun muassa, että kun kaikki muutoksenhakukeinot on käytetty ja kun sakko tai seuraamusmaksu on peruutettu tai sitä on pienennetty, aiheettomasti perityt määrät ja niistä kertynyt korko maksetaan takaisin kyseiselle kolmannelle.
SEUT 266 artiklan toisessa kohdassa kuitenkin määrätään, että toimielimelle, jonka toimi on kumottu, kuuluva velvollisuus toteuttaa kumoamistuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ei vaikuta SEUT 340 artiklan toisen kohdan soveltamisesta johtuviin velvollisuuksiin.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on aiemmin katsonut, että SEUT 266 artiklassa määrätään hallinnolle velvollisuus korvata lisävahinko, joka mahdollisesti johtuu kumotusta lainvastaisesta toimesta, vain silloin, kun SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa määrätyt ehdot täyttyvät (määräys 12.12.2007, Atlantic Container Line ym. v. komissio,
T‑113/04
, ei julkaistu,
EU:T:2007:377
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja, joka vetoaa muun muassa siihen, että päätöksessä K(2007) 5791 loukattiin riittävän ilmeisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, väittää nimenomaan, että SEUT 340 artiklan toisen kohdan edellytykset täyttyvät ja että nyt käsiteltävän kanteen tarkoituksena on arvioida, onko asia niin.
Tältä osin on todettava ensinnäkin, ettei kantaja vetoa komission joulukuussa 2014 tekemän toimenpiteen, jolla se maksoi kantajalle korkoja, lainvastaisuuteen.
Toiseksi tässä asiassa nostetussa vahingonkorvauskanteessa ei vaadita kantajan palauttamista taloudellisesti siihen tilanteeseen, jossa se olisi ollut ilman komission joulukuussa 2014 toteuttamaa toimenpidettä. Toisin sanoen tässä kanteessa ei pyritä samaan lopputulokseen kuin kumoamiskanteessa, joka nostettiin joulukuussa 2014 tehdystä toimenpiteestä.
Yhtäältä kantaja vaatii edellä 24 kohdassa mainitun tulonmenetyksen korvaamista. Näin ollen se ei vaadi korvaamaan sakon sitä osaa, joka 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) todettiin aiheettomaksi, eikä maksamaan kyseiselle summalle kertyneitä korkoja siltä ajalta, jolloin summa oli komission hallussa.
Toisaalta joulukuussa 2014 tehdyn toimenpiteen mahdollinen kumoaminen ei voisi johtaa siihen, että kantajalle maksettaisiin sen mainitsemaa tulonmenetystä vastaava summa ja siten komission maksamia korkoja korkeampi summa.
Näin ollen on todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa kantaja vaatii korvaamaan vahingon, joka yhtäältä on eri vahinko kuin se, jonka väitetään johtuvan 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) virheellisestä täytäntöönpanosta, ja joka toisaalta on lisäys komission joulukuussa 2014 maksamiin summiin.
Kantajan esittämällä korvausvaatimuksella ei väitetyn tulonmenetyksen osalta ole siten samaa tarkoitusta eikä samaa vaikutusta kuin mahdollisella komission joulukuussa 2014 tekemästä toimenpiteestä nostetulla kumoamiskanteella, eikä korvausvaatimusta sen vuoksi voida jättää tutkimatta menettelyn väärinkäytön perusteella.
Oikeudenkäyntiväitteet, jotka perustuvat siihen, että väitetyn tulonmenetyksen korvaaminen tekisi lopulliseksi tulleen päätöksen vaikutukset tyhjiksi, on näin ollen hylättävä.
4.
Oikeudenkäyntiväite, joka perustuu siihen, että kannekirjelmä on epätäsmällinen ja epätarkka väitettyä aineetonta vahinkoa koskevan vahingonkorvausvaatimuksen osalta
Komissio katsoo, että väitettyä aineetonta vahinkoa koskevan vahingonkorvausvaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi sillä perusteella, että kannekirjelmä koostuu ainoastaan epämääräisistä ja vahvistamattomista väitteistä, joiden mukaan kantajalle määrätty sakko leimasi kantajan epäoikeudenmukaisesti luomalla täysin harhaanjohtavan mielikuvan sen asemasta kilpailusääntöjen rikkomisessa.
Kannekirjelmässä kuitenkin täsmennetään, että väitetty leimautuminen johtuu siitä, että kantajalle päätöksessä K(2007) 5791 määrätty sakko oli suurin siitä huolimatta, että kantaja oli tasolasin tuottajista pienin, ja vaikka sen osallistuminen kartelliin oli kestoltaan lyhyin. Kantaja päättelee tästä, että päätöksen K(2007) 5791 antamispäivän ja 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), jolla kantajalle määrättyä sakkoa alennettiin, antamispäivän välisenä aikana kolmannet päättelivät, että kantajalla oli erityinen vastuu tasolasimarkkinoiden kartellissa.
Näin ollen kannekirjelmä sisältää riittävän tarkkoja ja täsmällisiä tietoja aineettomasta vahingosta, joka kantajan väitetään kärsineen. Nämä tiedot mahdollistivat sen, että komissio saattoi yhtäältä ymmärtää kantajan perustelut ja toisaalta valmistella puolustustaan. Lisäksi nämä tiedot mahdollistavat sen, että unionin yleinen tuomioistuin voi ratkaista kanteen.
Komission esittämä oikeudenkäyntiväite, joka perustuu siihen, että kannekirjelmä on epätäsmällinen ja epätarkka väitettyä aineetonta vahinkoa koskevan vahingonkorvausvaatimuksen osalta, on näin ollen hylättävä.
5.
Tutkittavaksi ottamista koskeva päätelmä
Ensiksi korvausvaatimusta, joka koskee vahinkoja, joita väitetään aiheutuneen asiassa T‑82/08 suoritetuksi väitetystä oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisesta, ei oteta tutkittavaksi siltä osin kuin se kohdistuu unioniin, jota edustaa komissio.
Toiseksi korvausvaatimus, joka koskee vahinkoja, joiden väitetään aiheutuneen komission päätöksessään K(2007) 5791 suorittamaksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta, on vanhentunut siltä osin kuin kyse on aineellisista vahingoista ja aineettomasta vahingosta, joita väitetään kärsityn ennen 19.11.2010.
Sen sijaan korvausvaatimukset, jotka koskevat vahinkoja, joiden väitetään aiheutuneen 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta ja asiassa T‑82/08 suoritetuksi väitetystä oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisesta, eivät ole vanhentuneet.
Kolmanneksi oikeudenkäyntiväitteet, jotka perustuvat siihen, että väitetyn tulonmenetyksen korvaaminen tekisi tyhjäksi lopulliseksi tulleen päätöksen oikeusvaikutukset, ja oikeudenkäyntiväite, joka perustuu kannekirjelmän epätarkkuuteen ja epätäsmällisyyteen väitettyä aineetonta vahinkoa koskevan korvausvaatimuksen osalta, on hylättävä.
B
Asiakysymys
SEUT 340 artiklan toisen kohdan mukaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella unioni korvaa toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttaman vahingon jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 340 artiklan toisesta kohdasta ilmenee, että sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntyminen ja aiheutuneen vahingon korvaamista koskevan oikeuden toteuttaminen riippuvat siitä, että seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (tuomio 29.9.1982, Oleifici Mediterranei v. ETY,
26/81
,
EU:C:1982:318
,
kohta, ja tuomio 9.9.2008, FIAMM ym. v. neuvosto ja komissio,
C‑120/06 P ja C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
kohta).
Jos yksi näistä edellytyksistä jää täyttymättä, kanne on kokonaisuudessaan hylättävä, eikä ole tarpeen tutkia sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun muita edellytyksiä (tuomio 14.10.1999, Atlanta v. Euroopan yhteisö,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
,
kohta; ks. vastaavasti myös tuomio 15.9.1994, KYDEP v. neuvosto ja komissio,
C‑146/91
,
EU:C:1994:329
,
kohta). Unionin tuomioistuimilla ei myöskään ole velvollisuutta tutkia näitä edellytyksiä määrätyssä järjestyksessä (tuomio 18.3.2010, Trubowest Handel ja Makarov v. neuvosto ja komissio,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
,
kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 9.9.1999, Lucaccioni v. komissio,
C‑257/98 P
,
EU:C:1999:402
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja vaatii korvattaviksi vahinkoja, joita se väittää kärsineensä ensinnäkin päätöksessä K(2007) 5791 ja 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuiksi väitettyjen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisten loukkaamisten vuoksi ja toiseksi asiassa T‑82/08 suoritetuksi väitetyn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisen vuoksi.
1.
Korvausvaatimukset, jotka koskevat vahinkoja, jotka kantajan väitetään kärsineen päätöksessä K(2007) 5791 ja 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (T‑82/08) suoritetuiksi väitettyjen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisten loukkaamisten vuoksi
Ensiksi kantaja muistuttaa, että päätöksessä K(2007) 5791 komissio jätti ottamatta huomioon vertikaalisesti integroituneiden tasolasin tuottajien sisäiset myynnit laskiessaan näille tuottajille määrättävien sakkojen määrän. Lisäksi kantaja korostaa, että 12.11.2014 annetulla tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) unionin tuomioistuin kumosi päätöksen K(2007) 5791, koska siinä loukattiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Tästä syystä kantaja vaatii korvaamaan ne vahingot, jotka se väittää kärsineensä päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi.
Toiseksi kantaja muistuttaa, että 27.9.2012 annetulla tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) hylättiin kanne, jonka se oli nostanut päätöksestä K(2007) 5791, vaikka mainitussa kanteessa se oli vaatinut sakon, joka sille oli määrätty sen johdosta, että vertikaalisesti integroituneille tasolasin tuottajille määrätyn sakon laskennassa sisäinen myynti oli jätetty pois ja siitä oli seurannut syrjintää, alentamista. Lisäksi kantaja korostaa, että 12.11.2014 annetulla tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) unionin tuomioistuin kumosi 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), koska sillä loukattiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Tästä syystä kantaja vaatii korvaamaan ne vahingot, jotka se väittää kärsineensä 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi.
a)
Korvausvaatimus, joka koskee vahinkoja, joita väitetään kärsityn päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi
Kantaja korostaa, että komission päätöksessä K(2007) 5791 suorittamaksi väitetty yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeinen loukkaaminen aiheutti sille aineellisia vahinkoja ja aineetonta vahinkoa, jotka on korvattava.
Tältä osin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahingon, josta sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta koskevassa kanteessa vaaditaan korvausta, on oltava todellinen ja varma, mikä kantajan on todistettava (ks. tuomio 9.11.2006, Agraz ym. v. komissio,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kantajan tehtävä on esittää vakuuttavat todisteet väitetyn vahingon olemassaolosta ja laajuudesta (ks. tuomio 16.9.1997, Blackspur DIY ym. v. neuvosto ja komissio,
C‑362/95 P
,
EU:C:1997:401
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edelleen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa asetettu syy-yhteyttä koskeva edellytys koskee sitä, että unionin toimielinten toiminnan ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys (tuomio 18.3.2010, Trubowest Handel ja Makarov v. neuvosto ja komissio,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
,
kohta ja tuomio 14.12.2005, Beamglow v. parlamentti ym.,
T‑383/00
,
EU:T:2005:453
,
kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 4.10.1979, Dumortier ym. v. neuvosto,
64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79
,
EU:C:1979:223
,
kohta). Kantajan on näytettävä toteen, että moititun toiminnan ja esitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (ks. tuomio 30.9.1998, Coldiretti ym. v. neuvosto ja komissio,
T‑149/96
,
EU:T:1998:228
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kantajan esittämän vaatimuksen perusteltavuutta on arvioitava näiden periaatteiden valossa.
1)
Väitetyt aineelliset vahingot ja oletettu syy-yhteys
Kantaja väittää, että päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisestä loukkaamisesta aiheutui sille kahdenlaisia aineellisia vahinkoja: ensinnäkin vahinko, joka vastaa pankkitakauskuluja, ja toiseksi vahinko, joka vastaa edellä 24 kohdassa mainittua tulonmenetystä.
i)
Alustavat huomautukset
Kun komissio antoi päätöksensä K(2007) 5791 tiedoksi kantajalle, komissio ilmoitti kantajalle, että jos se nostaisi kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa, komissio ei ryhtyisi mihinkään kyseisessä päätöksessä määrätyn sakon perimistoimenpiteisiin sinä aikana, jona asia olisi vireillä, edellyttäen että ennen sakon maksamiselle asetetun määräajan päättymistä on noudatettu kahta ehtoa. Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 86 artiklan 5 kohdan mukaiset kaksi ehtoa olivat seuraavat: komission saatavalle oli kerryttävä ensinnäkin sakon maksamiselle asetetun määräajan päättymisestä lähtien korkoa 5,64 prosentin korkokannalla, ja toiseksi ennen viimeistä maksupäivää oli annettava komission hyväksyttävissä oleva pankkitakaus, joka kattaa sekä velan että velan korot tai korotukset.
Kannekirjelmässään, jonka kantaja jätti tässä asiassa, kantaja selittää, että päätöksessä K(2007) 5791 sille määrättiin 148000000 euron suuruinen sakko. Se toteaa ensinnäkin, että se maksoi heti 111000000 euron suuruisen summan ja että se antoi pankkitakauksen kattaakseen jäljelle jäävät 37000000 euron suuruiset kustannukset. Se väittää toiseksi, että se peruutti pankkitakauksen, ja peruutus tuli voimaan 2.8.2013, sekä maksoi komissiolle 37000000 euron suuruisen summan korotettuna 5,64 prosentin korkokannan mukaisella viivästyskorolla eli yhteensä 48263003 euroa. Kantaja korostaa kolmanneksi, että 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), jossa sakon määrää alennettiin 44400000 eurolla, johdosta ilmeni, että sen maksama 111000000 euron suuruinen summa kattoi alusta alkaen 103600000 euroon mukautetun sakon. Tämän johdosta komissio maksoi takaisin kantajalle 55663003 euron suuruisen summan korotettuna 988620 euron suuruisella viivästyskorolla. Kyseinen 55663003 euron suuruinen summa saatiin laskemalla yhteen komissiolle pankkitakauksen peruuttamisen johdosta maksettu määrä eli 48263003 euroa ja 7400000 euron suuruinen summa. Tämä viimeksi mainittu summa vastaa heti maksettua 111000000 euron suuruista määrää, josta on vähennettävä lopullisen sakon määrä eli 103600000 euroa.
ii)
Väitetty pankkitakauskulujen maksaminen ja oletettu syy-yhteys
Kantaja korostaa, että 4.3.2008, jolloin pankkitakaus tuli voimaan, ja 2.8.2013, jolloin kyseisen pankkitakauksen peruutus tuli voimaan, välisenä aikana se maksoi pankkitakauskuluja yhteensä 1547000 euroa. Nämä kulut aiheutuivat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisesta. Jos komissio olisi alun perin päätöksellä K(2007) 5791 vahvistanut sakon määräksi 103600000 euroa, pankkitakaus ei olisi koskaan ollut tarpeen. Lisäksi, mikäli näitä perusteluja ei hyväksytä, on joka tapauksessa aiheellista myöntää kantajalle 1268935 euron suuruinen korvaus, joka vastaa pankkitakauskuluja, jotka se maksoi 12.2.2010, jolloin asiassa T‑82/08 olisi pitänyt antaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomio, ja 2.8.2013, jolloin takauksen peruuttaminen tuli voimaan, välisenä aikana.
Komissio kiistää kyseiset väitteet.
Nyt käsiteltävässä asiassa on korostettava, että kantajalla, joka oli nostanut kanteen päätöksestä K(2007) 5791, oli valittavanaan seuraavat vaihtoehdot: joko se maksaa sakon sen eräpäivänä, ja mikäli on aiheellista, komission päätöksessä K(2007) 5791 määrätyn korkokannan mukaiset viivästyskorot, tai sitten se pyytää EY 242 artiklan ja unionin yleisen tuomioistuimen 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 104 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen nojalla päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä taikka se antaa pankkitakauksen komission asettamien ehtojen mukaisesti sakon ja viivästyskorkojen maksamisen vakuudeksi (ks. vastaavasti tuomio 14.7.1995, CB v. komissio,
T‑275/94
,
EU:T:1995:141
,
kohta ja tuomio 21.4.2005Holcim (Deutschland) v. komissio,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
,
kohta).
Sen valitseminen, että annetaan pankkitakaus osalle määrätystä sakon määrästä ja maksetaan tämän sakon toinen osa, jätettiin kantajan vapaaseen harkintaan, eikä tätä valintaa ollut pakko tehdä. Toisin sanoen mikään ei estänyt kantajaa maksamasta sakon määrää kokonaisuudessaan päätöksessä K(2007) 5791 vahvistettuna eräpäivänä huolimatta siitä, että tästä päätöksestä nostettiin kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa (ks. vastaavasti tuomio 8.7.2008, Knauf Gips v. komissio,
T‑52/03
, ei julkaistu,
EU:T:2008:253
,
kohta).
Kuten kannekirjelmästä ilmenee, kantaja päätti päätöksen K(2007) 5791 antamisen jälkeen olla täyttämättä velvoitettaan maksaa sakko heti kokonaisuudessaan ja päätti antaa pankkitakauksen osalle sakon määrästä komission antaman mahdollisuuden mukaisesti.
Näin ollen kantaja ei voi pätevästi väittää, että sen maksamat pankkitakauskulut ovat suoraa seurausta päätöksen K(2007) 5791 lainvastaisuudesta. Itse asiassa kantajan mainitsema vahinko on suora ja ratkaiseva seuraus sen omasta valinnasta, jonka se teki päätöksen K(2007) 5791 antamisen jälkeen, olla täyttämättä velvollisuuttaan maksaa sakko kokonaisuudessaan. Jos kantaja olisi maksanut sakon heti kokonaisuudessaan, se olisi välttynyt pankkitakauskulujen maksamiselta maksamatta olevan sakon määrän osalta (ks. vastaavasti tuomio 21.4.2005, Holcim (Deutschland) v. komissio,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
,
ja
kohta; määräys 12.12.2007, Atlantic Container Line ym. v. komissio,
T‑113/04
, ei julkaistu,
EU:T:2007:377
,
kohta ja määräys 4.9.2009, Inalca ja Cremonini v. komissio,
T‑174/06
, ei julkaistu,
EU:T:2009:306
,
ja
kohta).
Ilman että on tarpeen lausua komission väitteestä, joka perustuu kantajan mahdolliseen myötävaikutukseen sille aiheutuneeseen vahinkoon, on näin ollen hylättävä väite siitä, että päätöksellä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen ja pankkitakauskulujen maksamisen välillä olisi riittävän välitön syy-yhteys.
Näin ollen korvausvaatimus, joka koskee väitettyä aineellista vahinkoa, joka aiheutui pankkitakauskulujen maksamisesta päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi, on hylättävä.
iii)
Väitetty tulonmenetys ja oletettu syy-yhteys
Ensiksi kantaja selittää, että komission maksamat korot sille osalle sakosta, joka lopulta 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) todettiin aiheettomaksi, olivat yhteensä 988620 euroa maaliskuun 2008 ja marraskuun 2014 väliseltä ajalta.
Seuraavaksi kantaja väittää, että näiden korkojen määrä on paljon alempi kuin ne tulot, jotka se olisi voinut hankkia, jos se olisi, sen sijaan, että maksoi komissiolle summan, jonka unionin tuomioistuin lopulta katsoi aiheettomaksi, sijoittanut sen liiketoimintaansa. Väitteensä tueksi kantaja esittää raportin, jonka oli laatinut tilintarkastus- ja konsulttiyritys, joka laski kantajan pääoman painotetun keskimääräisen kustannuksen. Pääoman painotetun keskimääräisen kustannuksen käyttö perustuu siihen seikkaan, että yhtiön on hankittava vähintään pääomansa kustannuksen verran, mikä on vähimmäistuotto, jonka sijoittajat vaativat sijoittaakseen tähän yhtiöön eikä johonkin toiseen yhtiöön. Kun sovelletaan kantajan pääoman painotetun keskimääräisen kustannuksen, joka näin määriteltynä on 7400000 euroa 4.3.2008 ja 27.7.2013 väliseltä ajalta ja 48263003 euroa 27.7.2013 ja 12.11.2014 väliseltä ajalta, ääriarvojen keskiarvoa, kantaja olisi hankkinut ainakin 10281000 euroa. Näin ollen on niin, että koska komissio maksoi joulukuussa 2014 korkoja noin 989000 euroa, siitä seuraa, että kantajan tulonmenetys oli 9292000 euroa.
On vielä kiistatonta, että jos päätöksessä K(2007) 5791 ei olisi loukattu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, tämä tulonmenetys olisi vältetty.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Tältä osin on korostettava, että unionin yleinen tuomioistuin työjärjestyksensä 89 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena pyysi kantajaa esittämään kirjallisia todisteita osoittaakseen, että se oli maksanut komissiolle 111000000 euroa maaliskuussa 2008 ja 48263003 euroa heinäkuussa 2013, kuten se kannekirjelmässään väitti.
Kantajan asiakirjoista, jotka se esitti vastauksena mainittuun pyyntöön, käy ilmi ensinnäkin, että Guardian Industries, ei kantaja, maksoi komissiolle 20000000 euroa maaliskuussa 2008.
Toiseksi kantajan esittämistä asiakirjoista ilmenee tosin, että maaliskuussa 2008 kantaja maksoi komissiolle 91000000 euroa. Kuitenkin ennen tätä maksusuoritusta eli tammikuusta 2008 alkaen kantaja teki jokaisen seitsemän operatiivisen tytäryhtiönsä kanssa sopimuksen siitä, että jokainen tytäryhtiöistä maksaisi 31.12.2007 lähtien kirjanpidollisista ja rahoituksellisista syistä osan päätöksessä K(2007) 5791 määrätystä sakosta. Lisäksi joulukuussa 2008 tehdyillä kantajan ja sen tytäryhtiöiden välisillä sopimuksilla kantajan maksama 91000000 euron suuruinen summa jaettiin lopullisesti näiden tytäryhtiöiden kesken.
Kolmanneksi kantajan esittämät asiakirjat osoittavat, että heinäkuussa 2013 kukin näistä kantajan seitsemästä operatiivisesta tytäryhtiöstä maksoi suoraan komissiolle osan 48263003 euron suuruisesta summasta.
Tästä seuraa, ettei kantajalle itselleen aiheutunut kuluja päätöksessä K(2007) 5791 määrätyn sakon maksamisesta. Näin ollen on selvää, ettei kantaja voi väittää, että sille aiheutui todellinen ja varma vahinko, joka koostui yhtäältä komission sille osalle sakosta, jonka unionin tuomioistuin myöhemmin 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) totesi aiheettomaksi, maksamien korkojen ja toisaalta tulojen, jotka kantaja olisi voinut hankkia, jos sen sijaan, että se maksoi kyseisen summan komissiolle, se olisi sijoittanut ne liiketoimintaansa, välisestä erotuksesta.
Tätä päätelmää ei horjuta kantajan väite, joka perustuu yhtäältä siihen, että Guardian katsottiin päätöksessä K(2007) 5791 yhdeksi ainoaksi yritykseksi ja toisaalta siihen, että kaikki summat ovat Guardianin yritykseen kuuluvien yksiköiden maksamia.
Ensinnäkään kantaja ei esitä yhtään asiakirjaa, jolla se valtuutettaisiin edustamaan tässä kanteessa sen seitsemää operatiivista tytäryhtiötä, joista kukin maksoi osan päätöksessä K(2007) 5791 määrätystä sakosta.
Toiseksi kantaja ei esitä myöskään asiakirjaa, jolla se valtuutettaisiin edustamaan tässä kanteessa Guardian Industriesia. Tältä osin kantaja ei voi vedota 15.11.2015 päivättyyn sisäiseen muistioon, jonka Guardian Industries oli osoittanut sille. Kyseinen muistio ei nimittäin ole Guardian Industriesin laillisten edustajien allekirjoittama. Tässä muistiossa ei myöskään anneta kantajalle mitään nimenomaista valtuutusta edustaa Guardian Industriesia tässä oikeudenkäynnissä. Muistiossa määrätään ainoastaan, että jos kantaja saisi korvausta pankkitakauskuluista, se maksaisi Guardian Industriesille 18 prosenttia tästä korvauksesta. On myös lisättävä, ettei Guardian Industriesin ja kantajan välillä maaliskuussa 2008 tehdyllä vastuunjakosopimuksella ole merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa, koska sopimus koski komission määräämän sakon maksamista eikä nyt käsiteltävää korvauskannetta.
Siksi korvausvaatimus, joka koskee tulonmenetystä, jonka kantaja väittää kärsineensä päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen johdosta, on hylättävä.
2)
Väitetty aineeton vahinko ja oletettu syy-yhteys
Kantaja väittää, että 28.11.2007, jolloin päätös K(2007) 5791 annettiin, ja 12.11.2014, jolloin tuomio Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) annettiin, välisenä aikana siitä, että mainitussa päätöksessä loukattiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, syntyi virheellinen mielikuva kantajan asemasta rikkomisessa. Tämä maineelle aiheutunut haitta on korvattava myöntämällä korvaus, joka vastaa kymmentä prosenttia sen sakon määrästä, joka kantajalle oli alun perin määrätty.
Komissio kiistää kyseiset väitteet.
Tältä osin on todettava, että maineelle aiheutuneeksi väitetyllä haitalla ei ole yhteyttä siihen virheelliseen mielikuvaan, jonka mukaan kantaja olisi osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen. Sitä paitsi unionin yleiseen tuomioistuimeen asiassa T‑82/08 jätetyssä kanteessa vaadittiin ainoastaan päätöksen K(2007) 5791 osittaista kumoamista. Lisäksi valituksessaan asiasta, joka johti 12.11.2014 annettuun tuomioon Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), kantaja ei kiistänyt unionin yleisen tuomioistuimen arviointeja, joilla tuomioistuin hylkäsi sen vaatimuksen kumota päätös osittain.
Näin ollen maineelle aiheutuneeksi väitetty haitta koskisi ainoastaan sitä, että päätöksessä K(2007) 5791 olisi luotu virheellinen mielikuva kantajan asemasta rikkomisessa, johon se tosiasiassa osallistuikin. Tämä virheellinen mielikuva johtuisi siitä, että kantajalle määrätty sakko oli suurempi kuin muille rikkomiseen osallistuneille määrätty sakko (ks. edellä 67 kohta).
Ensinnäkään kantaja ei esittänyt perusteluidensa tueksi näyttöä, joka osoittaisi, että päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyllä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisellä loukkaamisella saattoi kaikessa vakavuudessaan olla kantajan maineeseen myös merkittävämpää vaikutusta kuin se vaikutus, joka liittyi siihen, että se oli osallistunut kartelliin.
Näin ollen kantaja ei osoita, että päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetty yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeinen loukkaaminen oli omiaan aiheuttamaan haittaa sen maineelle.
Toiseksi, jos päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetty yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeinen loukkaaminen kantajalle määrätyn sakon määrän laskennan osalta olisi aiheuttanut haittaa kantajan maineelle, on syytä todeta, että kun otetaan huomioon tämän loukkauksen luonne ja vakavuus, kantajalle aiheutunut aineeton vahinko olisi tullut riittävästi korvatuksi kumoamalla kyseinen päätös ja alentamalla 12.11.2014 annetussa unionin tuomioistuimen tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) määrättyä sakkoa. Näin on erityisesti siksi, että yhtäältä kantaja on voinut nostaa kanteen päätöksestä K(2007) 5791, ja että toisaalta 12.11.2014 annetusta tuomiosta Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) laadittiin sen julistamispäivänä lehdistötiedote, jonka mukaan unionin tuomioistuin oli lopulta alentanut kantajalle sillä tasolasikartellissa olleen aseman johdosta määrätyn sakon 148000000 eurosta 103600000 euroon.
Siksi korvausvaatimus, joka koskee aineetonta vahinkoa, jonka väitetään aiheutuneen kantajalle päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi, on hylättävä.
Kun sovelletaan edellä 76 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, korvausvaatimus, joka koskee väitettyjä vahinkoja, joita väitetään aiheutuneen päätöksessä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi, on hylättävä kokonaisuudessaan.
b)
Korvausvaatimus, joka koskee vahinkoja, joita väitetään kärsityn 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (T‑82/08) suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen riittävän ilmeisen loukkaamisen vuoksi
Kantaja väittää, että 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) tehty virhe merkitsee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ilmeistä loukkaamista ja että kyseisestä loukkaamisesta aiheutui sille vahinkoja.
Kantajan mukaan on kiistatonta, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomion johdosta unionille voi syntyä sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu. Yhtäältä unionin tuomioistuin on myöntänyt, että kenellä tahansa kantajalla on oikeus saada korvaus, jos oikeudenkäynnin kohtuullisen keston periaatetta on loukattu. Toisaalta tämä vastuu on luonnollinen seuraus unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan jäsenvaltion tuomioistuimet voivat aiheuttaa tälle jäsenvaltiolle korvausvelvollisuuden, jos ne epäävät keneltä tahansa kantajalta oikeuden, joka kuuluu sille unionin oikeuden nojalla (tuomio 30.9.2003, Köbler,
C‑224/01
,
EU:C:2003:513
).
Lisäksi unionin yleisellä tuomioistuimella ei kantajan mukaan olisi ollut lainkaan harkintavaltaa eikä sillä olisi ollut mahdollisuutta vahvistaa sitä, kuten se oli tehnyt, että päätöksestä K(2007) 5791 ilmenevä sisäinen myynti oli jätetty laskennan ulkopuolelle, jos sillä olisi rangaistu kyseisen päätöksen ainoaa vastaanottajaa, joka ei ollut vertikaalisesti integroitunut, eli kantajaa.
Lopuksi kantaja väittää, että kun otetaan huomioon vakiintunut oikeuskäytäntö, joka koskee velvollisuutta ottaa sisäinen myynti huomioon, on kiistatonta, että 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) loukattiin ilmiselvästi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Euroopan unionin tuomioistuin kiistää kyseiset väitteet.
Tältä osin on korostettava, ettei unionille voi syntyä vastuuta sellaisen tuomioistuinratkaisun sisällöstä, jota jokin unionin tuomioistuimista ei ole antanut asiaa ylimpänä oikeusasteena käsitellessään ja josta voitaisiin siten valittaa.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuin korjasi virheen, joka tehtiin 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), 12.11.2014 annetulla tuomiolla Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) sen johdosta, että kantaja käytti muutoksenhakukeinoja.
On kuitenkin tärkeää täsmentää, että edellä 122 kohdassa esitetyllä arvioinnilla ei rajoiteta kantajan mahdollisuutta poikkeustapauksissa saattaa unioni vastuuseen vakavien, erityisesti menettelyllisten tai hallinnollisten, tuomioistuimessa tapahtuneiden toimintahäiriöiden johdosta silloin kun ne vaikuttavat unionin tuomioistuinten toimintaan. Kantaja ei esittänyt väitteitä tällaisista toimintahäiriöistä nyt käsiteltävässä vaatimuksessaan, joka koskee tuomioistuimen ratkaisun sisältöä.
Näin ollen korvausvaatimus, joka koskee väitettyjä vahinkoja, joiden väitetään aiheutuneen 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitetystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ilmeisestä loukkaamisesta, on hylättävä.
Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetty, korvausvaatimukset, jotka koskevat vahinkoja, jotka kantajan väitetään kärsineen yhtäältä päätöksellä K(2007) 5791 suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ilmeisen loukkaamisen vuoksi ja toisaalta 27.9.2012 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) suoritetuksi väitetyn yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ilmeisen loukkaamisen vuoksi, on hylättävä.
2.
Korvausvaatimus, joka koskee vahinkoja, jotka väitetään kärsityn asiassa T‑82/08 suoritetuksi väitetyn oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisen vuoksi
Ensiksi kantaja väittää, että asiassa T‑82/08 oikeudenkäynnin kestolla rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia. Toiseksi se väittää, että tästä menettelyvirheestä aiheutui sille vahinkoja, jotka on korvattava.
a)
Asiassa T‑82/08 suoritetuksi väitetty oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkominen
Kantaja väittää, että asian T‑82/08 oikeudenkäynnissä rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, mikä merkitsee riittävän ilmeistä sellaisen unionin oikeussäännön rikkomista, jolla annetaan oikeuksia yksityisille.
Euroopan unionin tuomioistuin kiistää kyseiset väitteet. Ensinnäkään ei voida katsoa, että 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) ratkaistiin lopullisesti oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomista koskeva kysymys. Toiseksi kantajan väite, jonka mukaan asiassa T‑82/08 oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto oli kaksi vuotta, on täysin epärealistinen, kun otetaan huomioon todettu keskimääräinen käsittelyaika ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vuosien 2006 ja 2010 välisenä aikana kilpailulainsäädännön soveltamista koskeneissa asioissa. Kolmanneksi oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa ei voida arvioida kiinteän keston perusteella, vaan sitä on arvioitava jokaisen asian erityisolosuhteista käsin ja erityisesti ottaen huomioon mahdollinen epätavallisen pitkä aika, jolloin ei ole toimittu. Neljänneksi kun otetaan huomioon kesto asian käsittelyn kirjallisen vaiheen lopusta sen suullisen vaiheen alkamiseen saakka, mahdollinen aika, jolloin asian T‑82/08 käsittelyssä on esiintynyt selittämätöntä toimimattomuutta, on paljon lyhyempi kuin kantaja väittää. Asian T‑82/08 käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen ja suullisen vaiheen alkamisen välillä kulunut kolmen vuoden ja viiden kuukauden pituinen aika ylitti vuosina 2008–2011 ratkaistuissa kilpailuoikeuden soveltamista koskeneissa asioissa tämän menettelyvaiheen keskimääräisen keston ainoastaan 11 kuukaudella. Lisäksi on otettava huomioon kilpailuoikeuteen liittyvien asioiden monimutkaisuus, Euroopan unionin tuomioistuimen monikielinen työskentely-ympäristö ja tuomareiden lyhyt toimikausi.
On korostettava, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan toisessa kohdassa määrätään muun muassa, että ”jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu”.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa asian T‑82/08 asiakirja-aineiston yksityiskohtaisesta tarkastelusta ilmenee, että – kuten unionin tuomioistuin perustellusti korosti 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) – asiassa T‑82/08 käydyn oikeudenkäynnin kestoa, joka oli lähes neljä vuotta ja seitsemän kuukautta, ei voida perustella millään tämän asian erityisolosuhteilla.
Ensinnäkin on huomautettava, että asiassa T‑82/08 oli kyse kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta oikeusriidasta ja että oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden perusvaatimus, jota on sovellettava talouden toimijoihin, ja pyrkimys varmistaa, ettei kilpailu vääristy sisämarkkinoilla, ovat huomattavan merkityksellisiä paitsi kantajalle itselleen ja sen kilpailijoille, myös kolmansille, kun otetaan huomioon niiden henkilöiden suuri määrä, joihin asia vaikuttaa, ja kyseessä olevat taloudelliset intressit (tuomio 16.7.2009, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland v. komissio,
C‑385/07 P
,
EU:C:2009:456
,
kohta).
Toiseksi on todettava, että sen ajankohdan, jolloin asian T‑82/08 käsittelyn kirjallinen vaihe päättyi kantajan jätettyä unionin yleiseen tuomioistuimeen 3.7.2008 kirjeen, jossa se ilmoitti luopuvansa vastineen antamisesta, ja sen ajankohdan, jolloin asian käsittelyn suullinen vaihe aloitettiin 13.12.2011, välillä kului noin 3 vuotta ja 5 kuukautta eli 41 kuukautta.
Tämän ajanjakson kohtuullisuus riippuu erityisesti oikeusriidan monimutkaisuudesta, asianosaisten menettelystä ja oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvien seikkojen ilmenemisestä.
Oikeusriidan monimutkaisuuden osalta on ensinnäkin todettava, että asian T‑82/08 kaltaisten kilpailuoikeuden soveltamista koskevien asioiden käsittelyssä 15 kuukauden kesto kirjallisen vaiheen päättymisen ja suullisen vaiheen alkamisen välillä on lähtökohtaisesti asianmukainen. Toiseksi liitännäisten asioiden samanaikainen käsittely ei nyt käsiteltävässä asiassa ole peruste pidentää asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen ja sen suullisen vaiheen alkamisen välistä aikaa. Käsiteltävässä tapauksessa kulunutta pidempää aikaa ei voida perustella myöskään asian T‑82/08 tosiseikkojen, oikeudellisten seikkojen tai menettelyjen monimutkaisuudella. Tästä on erityisesti huomautettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen ja suullisen vaiheen alkamisen välisenä aikana kertaakaan keskeyttänyt tai viivästyttänyt menettelyä määräämällä prosessinjohtotoimia (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne v. Euroopan unioni,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
,
–
kohta).
Asianosaisten menettelystä ja oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvistä seikoista on todettava, että asian T‑82/08 käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen ja suullisen vaiheen alkamisen väliseen aikaan eivät tällainen asianosaisten menettely tai tällaiset seikat vaikuttaneet millään tavoin.
Kun otetaan huomioon asian T‑82/08 olosuhteet, se, että sen käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen ja suullisen vaiheen alkamisen välillä kului 41 kuukautta, tarkoittaa 26 kuukauden pituista perusteettoman toimimattomuuden jaksoa.
Kolmanneksi asian T‑82/08 asiakirja-aineiston tarkastelussa ei ole tullut esille mitään sellaisia seikkoja, joista olisi voitu päätellä, että yhtäältä kannekirjelmän jättämispäivän ja asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen välillä ja toisaalta suullisen vaiheen aloittamisen ja 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) julistamisen välillä on ollut perusteettoman toimimattomuuden jakso.
Tästä seuraa, että asiassa T‑82/08 käyty oikeudenkäynti, joka päättyi 27.9.2012 annettuun tuomioon Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), oli perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan vastainen, koska sen kohtuullinen kesto ylittyi 26 kuukaudella, mikä merkitsee riittävän ilmeistä sellaisen unionin oikeussäännön rikkomista, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille.
b)
Väitetyt vahingot ja oletettu syy-yhteys
Kantaja väittää, että asiassa T‑82/08 tapahtunut oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkominen aiheutti sille aineellisia vahinkoja ja aineettoman vahingon 12.2.2010, jolloin unionin yleisen tuomioistuimen tuomio olisi pitänyt antaa, ja 27.9.2012, jolloin kyseinen tuomio tosiasiallisesti annettiin, välisenä aikana.
Näiden väitteiden paikkansapitävyyttä on arvioitava edellä 81 ja 82 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa.
1)
Väitetty aineeton vahinko ja oletettu syy-yhteys
Ensiksi kantaja väittää, että sen kilpailumaineelle aiheutui 14800000 euron suuruinen haitta, koska 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana sen katsottiin virheellisesti olleen kovennetussa vastuussa rikkomisesta, jonka johdosta päätöksessä K(2007) 5791 sille määrättiin seuraamuksia (ks. edellä 67 kohta). Toiseksi komission päätöksessä K(2007) 5791 suorittama yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen oli vakavaa 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana, jolloin asian T‑82/08 oikeudenkäynnissä rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia. Kolmanneksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on olemassa vahva – vaikkakin kumottavissa oleva – olettama, jonka mukaan menettelyn liian pitkä kesto aiheuttaa aineetonta vahinkoa. Neljänneksi kantajalle aiheutuneen vahingon on arvioitava olevan kymmenen prosenttia sakosta, joka sille oli määrätty päätöksessä K(2007) 5791. Yhtäältä korvauksen, johon kantaja on oikeutettu, on nimittäin liityttävä sakon määrään, joka sille oli määrätty silloin, kun oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia rikottiin. Toisaalta viiden prosentin suuruinen summa, jonka unionin yleinen tuomioistuin on hyväksynyt eräissä asioissa, joissa komissio oli loukannut kohtuullisen käsittelyajan periaatetta, on liian alhainen.
Euroopan unionin tuomioistuin kiistää kyseiset väitteet. Toissijaisesti se väittää, että korvattava aineeton vahinko on arvioitava enintään 5000 euroksi.
Nyt käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin niin, että jos kantaja väittää perusteluillaan, että sillä katsottiin olleen pidemmän aikaa erityinen vastuu rikkomisesta sen johdosta, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, näiden perustelujen tueksi ei esitetty näyttöä, joka osoittaisi, että oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkominen saattoi vaikuttaa kaikessa vakavuudessaan kantajan maineeseen merkittävämmin kuin päätös K(2007) 5791.
Näin ollen kantaja ei ole osoittanut, että se, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, oli omiaan aiheuttamaan haittaa sen maineelle, kuten se väittää.
Toiseksi edellä 139 kohdassa esitetty toteamus oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisesta olisi, kun otetaan huomioon kyseisen rikkomisen kohde ja vakavuus, joka tapauksessa riittävä kantajan maineelle sen mukaan aiheutuneen haitan korvaamiseksi.
Kun otetaan huomioon edellä esitetty, kantaja ei ole osoittanut, että se, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, oli omiaan aiheuttamaan haittaa sen maineelle, ja joka tapauksessa edellä 139 kohdassa esitetty toteamus, jonka mukaan oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia oli rikottu, olisi, kun otetaan huomioon tämän rikkomisen kohde ja vakavuus, riittävä kantajan maineelle sen mukaan aiheutuneen haitan korvaamiseksi.
Näin ollen väitettyä kantajan maineelle aiheutunutta haittaa koskeva korvausvaatimus on hylättävä.
2)
Väitetyt aineelliset vahingot ja oletettu syy-yhteys
Kantaja väittää, että oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkomisesta aiheutui sille kahdenlaisia aineellisia vahinkoja 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana: ensinnäkin vahinko, joka vastaa ylimääräisiä pankkitakauskuluja, ja toiseksi vahinko, joka vastaa edellä 24 kohdassa mainittua tulonmenetystä.
On tutkittava kantajan väittämät aineelliset vahingot ja sen, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, ja näiden vahinkojen välinen oletettu syy-yhteys edellä 85 ja 86 kohdassa esitettyjen alustavien huomautusten valossa.
i)
Väitetty tulonmenetys ja oletettu syy-yhteys
Ensiksi kantaja esittää, että korot, jotka komissio maksoi 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) johdosta, olivat 224000 euroa 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana nämä päivät mukaan lukien. Lisäksi, kun sovelletaan kantajan pääoman painotetun keskimääräisen kustannuksen, joka on määritelty edellä 96 kohdassa 7400000 euroksi, ääriarvojen keskiarvoa, kantaja väittää, että se olisi ansainnut vähintään 1895000 euroa 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana. Näin ollen, koska komission maksamat korot olivat 224000 euroa, kantajalle aiheutui 1671000 euron suuruinen tulonmenetys. Lisäksi oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten rikkominen on riittävän välitön ja ratkaiseva syy kantajan mainitsemaan tulonmenetykseen. Jos oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia ei olisi asiassa T‑82/08 jätetty noudattamatta, kantaja olisi saanut aikaisemmin summat, jotka unionin tuomioistuin lopulta katsoi aiheettomiksi 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
).
Euroopan unionin tuomioistuin kiistää kyseiset väitteet.
Tältä osin edellä 99–103 kohdasta ilmenee, ettei kantaja kantanut itse päätöksessä K(2007) 5791 määrättyjen sakkojen maksamiseen liittyvää taakkaa. Näin ollen on selvää, ettei kantaja voi väittää, että sille aiheutui 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana todellinen ja varma vahinko yhtäältä komission sille osalle sakosta, jonka unionin tuomioistuin myöhemmin 12.11.2014 annetussa tuomiossa Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) totesi aiheettomaksi, maksamien korkojen, ja toisaalta tulojen, jotka kantaja olisi voinut saada, jos, sen sijaan, että se maksoi kyseisen summan komissiolle, se olisi sijoittanut liiketoimintaansa, välisestä erotuksesta.
Siksi, kun sovelletaan edellä 76 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, kantajan väittämää tulonmenetystä koskeva korvausvaatimus on hylättävä ilman, että olisi tarpeen arvioida oletetun syy-yhteyden olemassaoloa.
ii)
Väitetty pankkitakauskulujen maksaminen ja oletettu syy-yhteys
Kantaja vaatii korvausta vahingosta, jonka se väitti kärsineensä ylimääräisten pankkitakauskulujen maksamisesta 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana nämä päivät mukaan lukien.
Euroopan unionin tuomioistuin väittää, ettei kantaja ole osoittanut, että oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyvien vaatimusten väitetyn rikkomisen ja 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana maksettujen pankkitakauskulujen välillä olisi riittävän välitön syy-yhteys. Ensinnäkin kyseinen aineellinen vahinko johtuu kantajan omasta valinnasta olla täyttämättä velvollisuuttaan maksaa sakko heti kokonaisuudessaan. Toiseksi, kun otetaan huomioon unionin oikeudessa vallitseva syy-yhteyden määritelmä, syy-yhteyden olemassaoloa ei voida osoittaa pelkästään toteamalla, että jos oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa ei olisi ylitetty, kantaja ei olisi joutunut maksamaan pankkitakauskuluja ja sakon määrälle kertyneitä korkoja tämän ylityksen ajalta. Lopuksi on niin, että vaikka kantajan esittämää syy-yhteyden määritelmää olisikin sovellettava, se seikka, että kantaja peruutti takauksen 2.8.2013 eli kymmenen kuukautta 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) julistamisen jälkeen ja 16 kuukautta ennen 12.11.2014 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
) julistamista, vahvistaa sen, ettei sen jakson, jonka aikana kantajalla oli pankkitakaus, ja asian T‑82/08 käsittelyssä tapahtuneen jonkinlaisen viivästyksen välillä ole välitöntä yhteyttä.
Tältä osin on syytä huomata ensinnäkin, että kantaja väittää kannekirjelmässään, että 12.2.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana se maksoi pankkitakauskuluja 936000 euroa. Vaatimuksensa tueksi kantaja esittää pankkiasiakirjan, josta ilmenee asian T‑82/08 käsittelyn aikana neljännesvuosittain pankille maksetut palkkiot.
Kuitenkin vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksensä 89 artiklan mukaisina prosessinjohtotoimenpiteinä esittämään erääseen kysymykseen kantaja täsmensi, että 82 prosenttia kannekirjelmässä mainituista pankkitakauskuluista oli laskutettu kantajalta ja 18 prosenttia näistä kuluista oli laskutettu Guardian Industriesilta.
Tästä seuraa, että kantaja on osoittanut ainoastaan sen, että sille aiheutui todellinen ja varma vahinko siitä, että se maksoi 82 prosenttia pankkitakauskuluista asiassa T‑82/08 tapahtuneen oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittäneeltä ajalta. Kuitenkaan, kuten edellä 106 kohdasta ilmenee, kantaja ei ole osoittanut, että se olisi valtuutettu edustamaan Guardian Industriesia tässä menettelyssä.
Toiseksi on olemassa syy-yhteys sen, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia ja vahingon, joka kantajalle aiheutui siitä, että se joutui maksamaan pankkitakauskuluja oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittäneeltä ajalta, välillä. Kuitenkin nyt käsiteltävässä asiassa on huomautettava ensinnäkin, että sillä hetkellä, kun kantaja 12.2.2008 nosti kanteen asiassa T‑82/08, ja sillä hetkellä, kun se helmikuussa 2008 antoi pankkitakauksen, joka tuli voimaan 4.3.2008, ei ollut ennakoitavissa, että oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia rikottaisiin. Lisäksi kantaja saattoi oikeutetusti odottaa, että sen nostama kanne käsiteltäisiin kohtuullisessa ajassa. Toiseksi asiassa T‑82/08 oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto ylittyi vasta sen jälkeen, kun kantaja oli alun perin päättänyt antaa pankkitakauksen. Näin ollen oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittymisen ja tätä ylittämistä vastaavalta ajalta tapahtuneen pankkitakauskulujen maksamisen välinen yhteys ei ole voinut katketa sen vuoksi, että kantaja alun perin päätti jättää maksamatta heti osan sille päätöksessä K(2007) 5791 määrätystä sakosta ja antaa pankkitakauksen (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne v. Euroopan unioni,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
,
–
kohta).
Tästä seuraa, että asiassa T‑82/08 tapahtuneen oikeudenkäynnin kohtuulliseen estoon liittyvien vaatimusten rikkomisen ja sen vahingon, joka kantajalle aiheutui siitä, että se joutui maksamaan pankkitakauksesta aiheutuvia kuluja kohtuullisen keston ylittämisen osalta, välillä on riittävän välitön syy-yhteys.
iii)
Aiheutuneen vahingon arviointi
Aluksi on muistutettava, että asian T‑82/08 käsittely kesti 26 kuukautta oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa pidempään (ks. edellä 134–139 kohta).
Toiseksi kantajan esittämistä asiakirjoista ilmenee, että 27.9.2012 annettua tuomiota Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) edeltävien 26 kuukauden aikana kantaja itse maksoi seuraavat pankkitakauksen neljännesvuosittaiset kulut:
Vuosineljännekset
Maksetut takauskulut (euroa)
Korvattava kesto
(kuukautta)
Korvattava vahinko (euroa)
3/2010
72 523,66
48 349,11
4/2010
72 523,66
72 523,66
1/2011
48 874,64 + 23 137,15
72 011,79
2/2011
75 195,73
75 195,73
3/2011
76 022,06
76 022,06
4/2011
76 022,06
76 022,06
1/2012
52 884,91 + 23 337,53
76 222,44
2/2012
78 656,11
78 656,11
3/2012
79 520,47
79 520,47






Yhteensä
654 523,43
Tästä seuraa, että 27.9.2012 annetun tuomion Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) julistamista edeltäneiden 26 kuukauden aikana kantajan maksamat pankkitakauskulut olivat 654523,43 euroa.
Edellä esitetyn perusteella kantajalle on myönnettävä 654523,43 euron korvaus aineellisesta vahingosta, joka sille aiheutui siitä, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, ja joka koostuu ylimääräisistä pankkitakauskuluista.
3)
Korot
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin lisää sille myönnettävän vahingonkorvauksen määrään 12.2.2010 lukien korot sen keskimääräisen korkokannan mukaisesti, jota EKP soveltaa merkityksellisenä ajankohtana perusrahoitusoperaatioihinsa, korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä.
Tässä yhteydessä on tehtävä ero hyvitysluonteisten korkojen ja viivästyskorkojen välillä (tuomio 27.1.2000, Mulder ym. v. neuvosto ja komissio,
C‑104/89 ja C‑37/90
,
EU:C:2000:38
,
kohta).
Ensinnäkin hyvitysluonteisia korkoja voidaan lisätä kantajalle aiheutuneen aineellisen vahingon johdosta maksettavaan korvaukseen 27.7.2010 alkaen eli 27.9.2012 annettua tuomiota Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) edeltäviltä 26 kuukaudelta aina tämän tuomion julistamispäivään saakka. Kuitenkin siltä osin kuin kantaja ei ole esittänyt mitään näyttöä osoittaakseen, että sen 27.7.2010 ja 27.9.2012 välisenä aikana maksamat pankkitakauskulut olisivat voineet tuottaa korkoja korkokannalla, joka vastaisi Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioihinsa soveltamaa korkokantaa korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä, on otettava huomioon, että ajan kulumiseen liittyvä rahan arvon alentuminen ilmaistaan Eurostatin (Euroopan unionin tilastotoimisto) kantajan sijoittautumisvaltiossa kyseisellä aikavälillä toteamalla vuotuisella inflaatioprosentilla kantajan esittämän vaatimuksen rajoissa (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2017, Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne v. Euroopan unioni,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toiseksi on todettava viivästyskoroista, että edellä 165 kohdassa tarkoitettuun korvaukseen, siihen lisättävät hyvitysluonteiset korot mukaan lukien, on lisättävä viivästyskorot tämän tuomion julistamisesta täysimääräiseen maksamiseen asti. Viivästyskorkokanta on kantajan vaatimuksen mukaisesti Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioihinsa soveltama korkokanta korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2017Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne v. Euroopan unioni,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
4)
Korvauksen määrää ja korkoja koskeva päätelmä
Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetty, nyt käsiteltävä kanne on hyväksyttävä osittain siltä osin kuin siinä vaaditaan korvaamaan vahinko, jonka kantaja on kärsinyt sen johdosta, että asiassa T‑82/08 rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia.
Vahingosta, jonka kantaja kärsi ylimääräisten pankkitakauskulujen maksamisen takia, on myönnettävä 654523,43 euron korvaus 27.7.2010 ja tämän tuomion julistamispäivän väliseltä ajalta laskettavine hyvityskorkoineen, joiden määrä vastaa Eurostatin siinä jäsenvaltiossa, johon kyseinen yhtiö on sijoittautunut, toteamaa vuotuista inflaatioprosenttia.
Edellä 171 kohdassa tarkoitettuun korvaukseen, siihen lisättävät hyvitysluonteiset korot mukaan lukien, lisätään viivästyskorot edellä 169 kohdassa esitettyjen ehtojen mukaisesti.
Kanne hylätään muilta osin.
IV
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja on hävinnyt asian, joka koskee sen unioniin, jota edustaa komissio, kohdistamia korvausvaatimuksia. Näin ollen kantaja on tuomittava korvaamaan unionin, jota edustaa komissio, oikeudenkäyntikulut.
Työjärjestyksen 134 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Unionin yleinen tuomioistuin voi kuitenkin päättää, että asianosainen vastaa omista kuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan suhteellinen osuus vastapuolen kuluista, jos tämä on perusteltua asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi.
Nyt käsiteltävässä asiassa kantajan vaatimukset, jotka se kohdisti unioniin, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin, on osittain hyväksytty. Kantajan esittämät vahingonkorvausvaatimukset on kuitenkin pääosin hylätty. Näin ollen, ja ottaen huomioon asian olosuhteet kokonaisuudessaan, on määrättävä, että yhtäältä kantaja ja toisaalta unioni, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin, vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan unioni, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin, velvoitetaan maksamaan Guardian Europe Sàrlille 654523,43 euron suuruinen korvaus aineellisesta vahingosta, jonka kyseinen yhtiö kärsi sen johdosta, että 27.9.2012 annettuun tuomioon Guardian Industries ja Guardian Europe vastaan komissio (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) johtaneessa asiassa rikottiin oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia. Korvaukseen lisätään hyvityskorot, jotka lasketaan 27.7.2010 lukien tämän tuomion julistamiseen asti Eurostatin (Euroopan unionin tilastotoimisto) siinä jäsenvaltiossa, johon tämä yhtiö on sijoittautunut, kyseisen ajanjakson osalta toteaman vuotuisen inflaatioprosentin mukaisesti.

2)
Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun korvaukseen lisätään viivästyskorot, jotka lasketaan tämän tuomion julistamisesta täysimääräiseen maksamiseen asti, sen korkokannan mukaisesti, jonka Euroopan keskuspankki (EKP) on vahvistanut perusrahoitusoperaatioillensa, korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä.

3)
Kanne hylätään muilta osin.

4)
Guardian Europe vastaa unionin, jota edustaa Euroopan komissio, oikeudenkäyntikuluista.

5)
Guardian Europe ja unioni, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin, vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Papasavvas
Labucka
Bieliūnas
Kreuschitz
Forrester
Julistettiin Luxemburgissa 7 päivänä kesäkuuta 2017.
Sisällys
(
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.