CELEX: 62016TJ0581
Verejná služba
Úradníci
Výzva na vyjadrenie záujmu
Generálny tajomník v kancelárii Európskeho ombudsmana
Stanovisko poradného výboru
Nezohľadnenie tohto stanoviska
Narušenie výberového konania
Zjavne nesprávne posúdenia
Rovnosť zaobchádzania
Zásada riadnej správy vecí verejných
Zodpovednosť

I.

Právny rámec
Podľa článku 27 prvého odseku Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“):
„Cieľom prijatia nových úradníkov je zabezpečiť pre orgán služby úradníkov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, prijatých na čo najširšom geografickom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov [Európskej únie].“
Dňa 19. februára 2015 Európsky ombudsman uverejnil výzvu na vyjadrenie záujmu na účely obsadenia miesta generálneho tajomníka v platovej triede AD 15/16 na úrade Ombudsmana (OMB/2/2015) (ďalej len „VVZ“).
Výberové kritériá stanovené v bode 6 VVZ boli tieto:
–
„skúsenosti v oblasti spolupráce s inštitúciou, orgánom, úradom alebo agentúrou EÚ alebo pracovná skúsenosť v ich rámci, alebo v oblasti spolupráce s národným úradom ombudsmana alebo podobným orgánom alebo pracovná skúsenosť v ich rámci,
–
dobrá znalosť postupov, inštitúcií a právnej úpravy Európskej únie,
–
značné skúsenosti a preukázateľný úspech ako riadiaci pracovník v oblasti zlučiteľnej s činnosťami úradu,
–
dobré porozumenie úlohy, ktorú má Ombudsman v rámci verejnej správy,
–
preukázaná skúsenosť v implementácii strategickej zmeny,
–
znalosť rozpočtového riadenia a plánovania,
–
znalosť moderných metód a stratégií v oblasti ľudských zdrojov,
–
znalosť moderných metód a stratégií v oblasti informačných technológií,
–
vynikajúce komunikačné schopnosti, schopnosť vytvárania sietí a motivácie zamestnancov,
–
pevný záväzok v prospech EÚ a jej občanov,
–
pevný záväzok rozvíjať víziu a stratégiu Ombudsmana,
–
schopnosť efektívne komunikovať v angličtine a vo francúzštine je nevyhnutná z praktických dôvodov. Znalosť ostatných úradných jazykov Európskej únie je výhodou.“
Bod 7 VVZ s názvom „Výberové konanie“ stanovoval:
„Všetci uchádzači dostanú potvrdenie o doručení. Poradný výbor bude asistovať menovaciemu orgánu a preskúma prihlášky s podporou oddelenia pre zamestnancov, administratívu a rozpočet. Tento výbor navrhne zoznam uchádzačov, ktorí budú pozvaní na pohovor. Poradný výbor môže odporučiť obmedziť počet vhodných uchádzačov, ktorí budú pozvaní na pohovor.
Ombudsman môže rozhodnúť, že na pohovor pozve len niektorých z uchádzačov na zozname odporučenom poradným výborom. Všetci uchádzači budú informovaní o výsledku výberového konania.“
Lehota na prijímanie žiadostí podľa bodu 8 VVZ uplynula 22. marca 2015 o 12.00 hodine.
Ďalej bod 8 VVZ stanovoval, že žiadosti musia zahŕňať:
„a)
vyplnený formulár žiadosti, ktorý bol uložený z internetovej stránky Ombudsmana…
b)
list vyhotovený v angličtine, v ktorom sa vysvetlí motivácia uchádzača a dôvody, pre ktoré sa uchádzač domnieva, že má nevyhnutné zručnosti, znalosti a schopnosti pre toto pracovné miesto;
c)
kópiu životopisu uchádzača;
d)
kópiu úradného dokumentu preukazujúceho občianstvo žiadateľa;
e)
kópiu diplomov (úradne overený preklad nie je potrebný, ale predloženie prekladu do francúzštiny alebo angličtiny by bolo vítané);
f)
dôkazy o odbornej praxi žiadateľa, pričom sa jasne uvedú dátumy začatia a skončenia a presná povaha vykonávaných činností, čo umožní preukázať, že uchádzač má potrebné zručnosti a znalosti, ako je stanovené v kapitole o kritériách výberu;
g)
uchádzači musia tiež predložiť vyhlásenie a, ak je to možné, dôkaz o svojich jazykových znalostiach;
h)
v prípade úradníkov z iných inštitúcií EÚ, kópiu ich troch posledných hodnotiacich správ (pokiaľ sú k dispozícii);
i)
platnú emailovú adresu, ktorú kancelária Ombudsmana bude používať na účely doručovania.
Originály podporných dokladov uvedených [v písmenách d), e), f), g) a h)] môžu byť vyžiadané neskôr na účely overenia.
Neúplné prihlášky alebo prihlášky predložené (čiastočne alebo úplne) po uplynutí lehoty na predkladanie prihlášok nebudú zohľadnené.“
II.

Okolnosti predchádzajúce sporu
Ombudsman 19. marca 2015 uverejnil zoznam členov poradného výboru pre výberové konanie OMB/2/2015, ktorý sa skladal z týchto členov: Pani A., pani D., pani S. a pán H. Okrem toho boli určení pozorovateľ a sekretárka, aby poskytli pomoc uvedenému výboru.
Dňa 20. marca 2015 žalobca pán Costas Popotas zaslal e‑mailom úplnú dokumentáciu týkajúcu sa jeho prihlášky do výberového konania na miesto generálneho tajomníka, pričom spresnil, že jeho hodnotiaca správa za rok 2014 je v procese finalizácie.
Listom z 24. marca 2015 Ombudsman potvrdil prijatie prihlášky žalobcu do výberového konania.
Dňa 27. marca 2015 žalobca predložil svoju poslednú hodnotiacu správu vyhotovenú v ten istý deň, ktorá sa týkala roku 2014, pričom uviedol, že hoci je uvedená hodnotiaca správa zaslaná po uplynutí lehoty, uvítal by, pokiaľ by mohla byť poskytnutá poradnému výboru.
Dňa 9. apríla 2015 poradný výrob zaslal Ombudsmanovi e-mail:, že skončil hodnotenie všetkých prihlášok, ktoré mu boli predložené. Okrem toho vypracoval zoznam dvanástich uchádzačov, vyhotovený v abecednom poradí, ktorých odporučil na účely pozvania na pohovor k Ombudsmanovi. Na tomto zozname vyhotovenom v abecednom poradí sa žalobca nachádza na jedenástom mieste a pani G. na siedmom mieste.
Emailom z toho istého dňa Ombudsman informoval pozorovateľa poradného výboru, že sa rozhodol, že na pohovor pozve len osem z dvanástich uchádzačov navrhnutých uvedeným výborom, vrátane pani G., pričom žalobcu sa rozhodol na tento pohovor nepozvať.
Emailom z 10. apríla 2015 vedúci oddelenia pre zamestnancov, administratívu a rozpočet informoval žalobcu, že poradný výbor rozhodol, že napriek jeho významným zásluhám neodporučí jeho prihlášku na účely vykonania pohovoru. Tiež sa spresnilo, že v prípade nesúhlasu s týmto rozhodnutím môže žalobca do 17. apríla 2015 podať odôvodnenú žiadosť o preskúmanie tohto rozhodnutia.
Dňa 17. apríla 2015 sa uskutočnili pohovory s ôsmimi uchádzačmi, ktorí boli vybraní Ombudsmanom, a 22. apríla 2015 traja z nich absolvovali nový pohovor.
Dňa 8. mája 2015 sa žalobca z internetovej stránky časopisu
Politico
dozvedel, že pani G. bola vymenovaná za generálnu tajomníčku Ombudsmana. Táto istá informácia bola oznámená 4. mája 2015 poradnému výboru.
Dňa 18. mája 2015 žalobca predložil Ombudsmanovi žiadosť o prístup k správnym dokumentom týkajúcim sa konania OMB/2/2015, a najmä k zápisniciam poradného výboru menovacieho orgánu (ďalej len „MO“) a k jeho návrhu predloženému na posúdenie MO.
Dňa 26. mája 2015 Ombudsman informoval žalobcu, že poradný výbor „nevyhotovil zápisnicu zo svojho zasadnutia, takže nemôže rozhodnúť o možnom verejnom prístupe k takémuto dokumentu alebo takúto možnosť preskúmať“. Ďalej, pokiaľ ide o žiadosť žalobcu o prístup k návrhu predloženému na posúdenie MO, Ombudsman uviedol, že „poradný výbor nepredložil osobitný dokument s takýmto návrhom, ale administratívne oznámil svoje hodnotenia Ombudsmanovi prostredníctvom relevantných častí vyššie uvedeného oznámenia z 13. mája 2015“.
Dňa 3. júna 2015 Ombudsman zaslal žalobcovi v odpovedi na jeho žiadosť o prístup k určitým dokumentom oznámenie z 13. mája 2015 o výberovom konaní OMB/2/2015 na obsadenie miesta generálneho tajomníka. Toto oznámenie vyhotovené 13. mája 2015 vedúcim oddelenia pre zamestnancov, administratívu a rozpočet a schválené Ombudsmanom, stručne opisuje výberové konanie uskutočnené od uverejnenia VVZ až do rozhodnutia ponúknuť pracovné miesto pani G. Obsahuje tri prílohy: prvá sa týka spôsobilosti uchádzačov zúčastniť sa výberového konania, druhá sa týka známok udelených poradným výborom spôsobilým uchádzačom a tretia sa týka známok udelených poradným výborom ôsmim uchádzačom, ktorí sa zúčastnili prvého kola pohovorov.
Dňa 4. júna 2015 žalobca požiadal Ombudsmana o zrušenie anonymity jeho prihlášky v rámci prílohy 2 oznámenia z 13. mája 2015.
Dňa 9. júna 2015 služby Ombudsmana informovali žalobcu, že jeho prihláška má číslo 51.
Dňa 10. júna 2015 žalobca požiadal Ombudsmana o prístup k týmto dokumentom:
–
„kópie [životopisov] uchádzačov č. 3, 7 a 47 (anonymizované, pokiaľ je to nutné) a životopis pani G.,
–
kritériá pre pozývanie uchádzačov na pohovor, ako sa uvádzajú v prílohe 3 oznámenia Ombudsmana z 13. mája 2015…,
–
kópie všetkých emailov a listov (anonymizované, pokiaľ je to nutné) zaslané uchádzačom č. 7 a 47 po 10. apríli“.
Dňa 11. júna 2015 žalobca oznámil Ombudsmanovi, že sa domnieva, že oznámenia, ktoré mu boli poskytnuté, nesúviseli s predloženou dokumentáciou.
Žalobca teda požiadal „poradný výbor o poskytnutie konkrétnych odôvodnení týkajúcich sa:
–
čiastkových kritérií, ktoré sa uplatnili pri posúdení častí A, G a H prílohy 2, konkrétne úvah, ktoré umožnili udeliť niektorým uchádzačom maximálne možné známky,
–
skutočnosti z jeho spisu, ktoré neumožnili poskytnúť mu plný počet bodov v časti A,
–
dôvody, pre ktoré vzhľadom na jeho neustále zapojenie do riadenia zamestnancov najmä v medziinštitucionálnej oblasti, výbor nepovažoval za vhodné udeliť mu maximálny počet bodov, respektíve viac než 3,50 v časti G,
–
kritériá uplatnené v prípade jeho spisu, ktoré viedli k osobitne nízkym známkam v časti H, hoci informoval výbor o špecifickom štúdiu informatiky, neustálom zapojení do informatiky aplikovanej na činnosti, ktoré vykonával, špecializovaných školeniach a publikačnej činnosti v dotknutej oblasti a o účasti v renomovaných združeniach v danej oblasti“.
Žalobca ďalej uviedol, že sa súčasne obrátil na register Ombudsmana so žiadosťou o prístup k dokumentom INC2015‑005124.
Listom zo 17. júna 2015 zaslaným žalobcovi emailom z 18. júna 2015 Ombudsman v odpovedi na jeho žiadosť z 10. júna 2015 zaslal životopis pani G., pričom spresnil, že životopisy ďalších uchádzačov mu nemohli byť poskytnuté z dôvodu práv súvisiacich s ochranou osobných údajov. Okrem toho mu v súlade s jeho žiadosťou bola zaslaná kópia korešpondencie s uchádzačmi č. 7 a 47.
Dňa 26. júna 2015 v odpovedi na e-mail: z 11. júna 2015 kancelária Ombudsmana žalobcovi oznámila, že odpoveď na jeho žiadosť sa pripravuje a že mu bude čo najskôr zaslaná.
Žalobca informoval Ombudsmana, že v zásade bude očakávať odpoveď do 10. júla 2015.
Dňa 10. júla 2015 žalobca predbežne podal sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 služobného poriadku. Žalobca sa domnieval, že na jednej strane vo výberovom konaní došlo k pochybeniam a nezrovnalostiam, ktoré predstavovali indície zneužitia konania, najmä pokiaľ ide o skutočnosť, že nebol pozvaný na ústny pohovor na rozdiel od uchádzača č. 47, ktorý sa rovnako umiestnil na deviatom mieste, bez toho, aby sa uviedol objektívny dôvod, a na druhej strane, že došlo k nesprávnym posúdeniam, pokiaľ ide o jeho zručnosti týkajúce sa časti „G. Znalosť moderných metód a stratégií v oblasti ľudských zdrojov“ a časti „H. Znalosť moderných metód a stratégií v oblasti informačných technológií“, vzhľadom na dôkazy predložené v rámci jeho prihlášky a na životopis, ktorý k nej priložil. V dôsledku toho požiadal MO, aby zrušil etapy výberového konania, ktoré nasledovali po oznámení z 13. mája 2015, najmä vymenovanie pani G. na miesto generálnej tajomníčky kancelárie Ombudsmana a nahradil majetkovú a nemajetkovú ujmu, ktorú žalobca utrpel.
Dňa 17. júla 2015 kancelária Ombudsmana potvrdila prijatie tejto sťažnosti.
Dňa 21. septembra 2015 žalobca požiadal o kópiu rozhodnutia o vymenovaní pani G., ktorá mu bola zaslaná emailom z 5. októbra 2015.
Dňa 14. októbra 2015 žalobca podal druhú sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 služobného poriadku, v ktorej trval na výhradách uvedených vo svojej prvej sťažnosti (pozri bod 28 vyššie). Ďalej však doplnil, že na jednej strane v prípade uchádzača, ktorý bol vybraný, boli zohľadnené kritériá posúdenia, ktoré neboli stanovené, a to v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania, a na druhej strane, že výberové konanie ako celok nespĺňalo štandardy riadnej správy vecí verejných, ktorými sa musí riadiť taká inštitúcia, ako je Ombudsman. V dôsledku toho žalobca požiadal MO, aby zrušil etapy výberového konania, ktoré nasledovali po oznámení z 13. mája 2015, najmä vymenovanie pani G. na miesto generálnej tajomníčky v kancelárii Ombudsmana, ku ktorému došlo rozhodnutím Ombudsmana zo 16. júla 2015. Ďalej trval na svojom návrhu na náhradu utrpenej majetkovej a nemajetkovej ujmy.
Rozhodnutím z 9. novembra 2015 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Ombudsman žalobcu informoval o zamietnutí jeho sťažností z 10. júla a zo 14. októbra 2015.
III.

Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 17. februára 2016 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Dňa 26. júna 2016 Ombudsman doručil do kancelárie Súdu pre verejnú službu vyjadrenie k žalobe.
Podľa článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2016/1192 zo 6. júla 2016 o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni v sporoch medzi Európskou úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd (
Ú. v. EÚ L 200, 2016, s. 137
) bola táto vec prenesená na Všeobecný súd v stave, v akom sa nachádzala k 31. augustu 2016. Prejednávaná vec bola zapísaná do registra pod spisovou značkou T‑581/16 a pridelená ôsmej komore.
Žalobca 3. januára 2017 doručil do kancelárie Všeobecného súdu repliku a Ombudsman 16. marca 2017 doručil dupliku.
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 7. apríla 2017 žalobca požiadal Všeobecný súd na základe článku 85 ods. 4 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, aby nariadil vyňatie prílohy D 1 zo spisu a aby sa nezohľadnili s tým súvisiace tvrdenia Ombudsmana.
Na základe návrhu sudcu spravodajcu Všeobecný súd (ôsma komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 89 svojho rokovacieho poriadku položil žalobcovi písomnú otázku, ktorý na ňu v uloženej lehote odpovedal.
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie, ktorým ombudsman zamietol jeho správne sťažnosti,
–
zrušil rozhodnutie z 10. apríla 2015, ktoré ho vylúčilo z prijímacieho pohovoru, a rozhodnutie zo 16. júla 2015, ktorým bola pani G. vymenovaná na miesto generálnej tajomníčky kancelárie Ombudsmana,
–
uložil Ombudsmanovi povinnosť zaplatiť sumu 112472,64 eura ako náhradu majetkovej ujmy, ktorú žalobca utrpel,
–
uložil Ombudsmanovi povinnosť zaplatiť sumu 30000 eur ako náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú žalobca utrpel,
–
zaviazal Ombudsmana na náhradu všetkých trov konania.
Ombudsman navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako čiastočne neprípustnú,
–
zamietol žalobu ako celok,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Na pojednávaní žalobca predniesol úvodné vyhlásenie, v ktorom uviedol, že zamýšľa zúžiť svoj návrh v časti týkajúcej sa výšky peňažnej škody a že už nepožaduje zaplatenie sumy 112472,64 eura. Spresnil, že peňažná ujma, ktorú údajne utrpel, sa týkala straty príležitosti, takže teraz navrhuje, aby Všeobecný súd určil paušálnu sumu
ex aequo et bono
, čo Všeobecný súd zaznamenal do zápisnice z pojednávania.
IV.

Právny stav
A.

O prípustnosti
Bez toho, aby bola formálne vznesená námietka neprípustnosti, Ombudsman uvádza viacero dôvodov neprípustnosti voči niektorým žalobným dôvodom vznesených žalobcom.
V prvom rade Ombudsman tvrdí, že pravidlo zhody, ktoré požaduje, aby dôvod uvedený pred súdom Európskej únie už bol vznesený v rámci konania pred podaním žaloby, nebolo dodržané. Preto jednak výhrady proti skutočnostiam uvedeným v oznámení z 13. mája 2015, ktoré bolo doručené žalobcovi 3. júna 2015, a jednak v životopise pani G., ktorý bol doručený žalobcovi 18. júna 2015, mali už byť predložené v rámci uvedeného konania. Podľa Ombudsmana výhrady, ktoré mohli byť vznesené pred podaním tejto žaloby, sú preto neprípustné.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 91 ods. 2 služobného poriadku stanovuje, že žaloba na Súdnom dvore Európskej únie je prípustná, iba ak bola MO predtým predložená sťažnosť.
Podľa ustálenej judikatúry totiž pravidlo, podľa ktorého musí medzi sťažnosťou v zmysle článku 91 ods. 2 služobného poriadku a následnou žalobou existovať zhoda pod sankciou neprípustnosti, vyžaduje, aby dôvod uvedený pred súdom Únie už bol vznesený v rámci konania pred podaním žaloby, aby sa MO mohol dostatočne podrobne oboznámiť s výhradami, ktoré dotknutá osoba vyjadrila voči napadnutému rozhodnutiu (pozri rozsudok z 25. októbra 2013, Komisia/Moschonaki,
T‑476/11 P
,
EU:T:2013:557
, bod
a citovanú judikatúru).
Toto pravidlo je odôvodnené samotným účelom konania pred podaním žaloby, ktorého cieľom je umožniť urovnanie sporov, ktoré vznikli medzi úradníkmi a administratívou, zmierom (pozri rozsudok z 25. októbra 2013, Komisia/Moschonaki,
T‑476/11 P
,
EU:T:2013:557
, bod
a citovanú judikatúru).
Z toho vyplýva, že podľa ustálenej judikatúry žalobné návrhy uvedené v žalobách úradníkov a predložené súdu Únie môžu obsahovať len tie námietky, ktoré spočívajú na rovnakom dôvode, ako je dôvod, na ktorom spočívajú námietky uvedené v sťažnosti, pričom však tieto námietky môžu byť na súde Únie rozvinuté predložením dôvodov a tvrdení, ktoré nemusia byť nevyhnutne obsiahnuté v sťažnosti, ale úzko s ňou súvisia (pozri rozsudok z 25. októbra 2013, Komisia/Moschonaki,
T‑476/11 P
,
EU:T:2013:557
, bod
a citovanú judikatúru).
Ombudsman po prvé poukazuje na neprípustnosť časti prvého žalobného dôvodu, ktorá sa zakladá na narušení výberového konania, ako to spresnil žalobca na pojednávaní v odpovedi na otázku v tomto zmysle položenú Všeobecným súdom. Preto podľa Ombudsmana žalobca nemôže spochybniť skutočnosť, že uchádzači boli zhodnotení vo fáze predchádzajúcej pohovorom na základe niektorých kritérií výberu, že dve kolá pohovorov a šesť kritérií spolu s faktormi zváženia bolo použitých na vyhodnotenie pohovorov a že jazykové schopnosti uchádzačov neboli v súlade s VVZ hodnotené. Ombudsman tvrdí, že žalobca bol aj v čase podania svojej prvej sťažnosti dokonale oboznámený s týmito skutočnosťami:
–
„osem kritérií výberu [bolo] použitých v priebehu fázy predchádzajúcej pohovorom,
–
[žalobca] bol hodnotený na základe týchto kritérií,
–
hodnotenie viedlo k tomu, že [žalobca] bol vylúčený z nasledujúcich fáz výberového konania,
–
uskutočnili sa dve kolá pohovorov,
–
existovalo šesť kritérií hodnotenia pohovorov,
–
faktory zváženie boli uplatnené tak počas fázy predchádzajúcej pohovorom, ako aj počas fázy pohovorov,
–
jazykové zručnosti boli posúdené počas fázy pohovorov a
–
jazyky úspešnej uchádzačky o dotknuté miesto boli angličtina, francúzština a nemčina.“
V tejto súvislosti treba uviesť, že v rámci svojej prvej sťažnosti žalobca spresnil, že vo výberovom konaní došlo k pochybeniam a nezrovnalostiam, ktoré predstavovali indície, že podmienky výberového konania neboli rešpektované, pričom ako príklad uviedol skutočnosť, že nebol pozvaný na ústny pohovor na rozdiel od uchádzača č. 47, ktorý sa umiestnil na rovnakom mieste ako on. Žalobca v rámci svojej druhej sťažnosti uviedol, že v prípade uchádzača, ktorý bol vybraný, boli zohľadnené kritériá posúdenia, ktoré neboli upravené, a to v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania.
Je nutné konštatovať, že pochybenia a nezrovnalosti, ktoré uvádza žalobca, konkrétne a nevyhnutne zahŕňajú všetky výhrady, ktoré uviedol v rámci svojho prvého žalobného dôvodu a ktoré sa všetky týkajú narušenia výberového konania a sú pripomenuté Ombudsmanom (pozri bod 48 vyššie). Z toho vyplýva, že tieto výhrady, aj keď nie sú uvedené
expressis verbis
v prvej sťažnosti žalobcu, sa týkajú námietky založenej na narušení výberového konania, a teda nepredstavujú, ako tvrdí Ombudsman, „doplňujúci žalobný dôvod“, ale tvrdenia uvedené na podporu už predloženého žalobného dôvodu.
Z toho vyplýva, že tento prvý dôvod neprípustnosti sa musí zamietnuť.
Po druhé Ombudsman poukazuje na neprípustnosť „doplňujúceho žalobného dôvodu“, podľa ktorého priradil ku kritériám výberu faktory zváženia neupravené vo VVZ.
Znova je nutné konštatovať, že táto výhrada nepochybne patrí do žalobného dôvodu založeného na narušení výberového konania v rozsahu, v akom sa Ombudsmanovi vytýka, že nedodržal kritériá výberu, ktoré si sám stanovil. Preto túto výhradu nemožno kvalifikovať ako „doplňujúci žalobný dôvod“, pričom takáto kvalifikácia sa javí ako osobitne nevhodná.
Z toho vyplýva, že tento druhý dôvod neprípustnosti sa musí tiež zamietnuť.
Po tretie Ombudsman poukazuje na neprípustnosť žalobného dôvodu týkajúceho sa zohľadnenia kritéria „celkového dojmu“, aj keď túto výhradu mohol žalobca uviesť vo svojej sťažnosti, keďže o existencii tohto kritéria vedel od 3. júna 2015.
Žalobca totiž tvrdí, že „celkový dojem“ nie je kritérium, ktoré by bolo uvedené vo VVZ.
Treba však uviesť, že vo svojej druhej sťažnosti zo 14. októbra 2015 žalobca konkrétne vytýkal Ombudsmanovi, že zohľadnil skutočnosti, ktoré neboli vopred upravené. Z toho vyplýva, že tým, že vytýka ombudsmanovi, že zohľadnil kritérium „celkového dojmu“, žalobca len rozvinul žalobný dôvod, ktorý už uviedol v rámci svojej druhej sťažnosti. Ombudsman sa teda zjavne nesprávne domnieva, že táto výhrada nebola uvedená v rámci konania pred podaním žaloby.
Tento tretí dôvod neprípustnosti sa teda musí zamietnuť.
V druhom rade, pokiaľ ide o výhrady voči údajným pochybeniam v rámci ďalších fáz výberového konania, ktoré nesúvisia s prípadom žalobcu, je nutné konštatovať, že tieto výhrady nie sú neprípustné, ako tvrdí Ombudsman, ale prípadne neúčinné, takže budú preskúmané v rámci preskúmania žalobných dôvodov vo veci samej.
V treťom rade Ombudsman uviedol dôvod neprípustnosti spočívajúci v tom, že hoci žalobca mal možnosť predložiť odôvodnenú žiadosť poradnému výboru a Ombudsmanovi pred 17. aprílom 2015, aby opätovne zvážili jeho prihlášku, a hoci bol o tom výslovne poučený, nevyužil túto možnosť, napriek tomu, že to bolo v jeho legitímnom záujme. Toto preskúmanie by však nebolo bezpredmetné, keďže iní uchádzači túto možnosť využili, aj keď záporné rozhodnutie vo vzťahu k nim bolo potvrdené.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že emailom z 10. apríla 2015 bol žalobca informovaný o tom, že poradný výbor ho neodporučil na účely vykonania pohovoru.
Je pravda, že poradný výbor uviedol, že ak žalobca nesúhlasí s týmto rozhodnutím, môže podať odôvodnenú žiadosť o opätovné preskúmanie svojej prihlášky do 17. apríla 2015.
Podľa judikatúry, pokiaľ uchádzač, ktorého žiadosť o pripustenie do výberového konania Únie bola zamietnutá, požiada o preskúmanie tohto rozhodnutia, na základe presného ustanovenia, záväzného pre administratívu, je rozhodnutie prijaté výberovou komisiou po preskúmaní aktom spôsobujúcim ujmu v zmysle článku 90 ods. 2 alebo prípadne článku 91 ods. 1 služobného poriadku. Práve od tohto rozhodnutia prijatého po preskúmaní začína plynúť lehota na podanie sťažnosti a žaloby bez toho, aby bolo potrebné overiť, či v takej situácii možno uvedené rozhodnutie považovať za výlučne potvrdzujúci akt (rozsudky z 23. januára 2002, Gonçalves/Parlament,
T‑386/00
,
EU:T:2002:12
, bod
, a zo 7. júna 2005, Cavallaro/Komisia,
T‑375/02
,
EU:T:2005:199
, bod
).
Túto možnosť podať návrh na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí prihlášky však nemožno vykladať v tom zmysle, že žaloba proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti by bola neprípustná z dôvodu neexistencie predchádzajúcej žiadosti o preskúmanie. Predchádzajúca žiadosť o preskúmanie totiž vôbec nie je podmienkou prípustnosti žaloby, ako to vyplýva aj zo samotného znenia tohto emailu z 10. apríla 2015, v ktorom sa výslovne uvádza, že uchádzač má možnosť podať odôvodnenú žiadosť o preskúmanie.
Z toho vyplýva, že aj tento dôvod neprípustnosti sa musí zamietnuť.
Vo štvrtom rade, pokiaľ ide dôvody neprípustnosti uvedené Ombudsmanom v rámci jeho dupliky, a najmä v prílohe D 1, ktoré neboli uvedené vo vyjadrení k žalobe, tieto dôvody neprípustnosti sú nevyhnutne neprípustné, keďže boli vznesené až v štádiu dupliky a nie sú dôvodmi verejného poriadku, hoci mohli byť vznesené už v štádiu vyjadrenia k žalobe. Ombudsman však pritom vôbec netvrdil, že tieto dôvody neprípustnosti mohol uviesť až v štádiu dupliky v dôsledku informácií, ktoré získal až potom, ako žalobca predložil repliku.
Z toho vyplýva, že všetky dôvody neprípustnosti, ktoré predložil Ombudsman, sa zamietajú.
B.

O veci samej
1.

O návrhoch na zrušenie
Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza štyri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod založený na zneužití výberového konania, druhý žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení, tretí žalobný dôvod založený na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a štvrtý žalobný dôvod založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných.
Treba spresniť, že žalobné návrhy žalobcu budú preskúmané spoločne, ako vyplýva z ním uvedených žalobných dôvodov, keďže žalobca v tomto bode neuskutočnil nijaké rozlíšenie.
a)

O prvom žalobnom dôvode založenom na zneužití výberového konania
Žalobca uvádza štyri výhrady na podporu prvého žalobného dôvodu. Tvrdí, že Ombudsman v prvom rade vôbec nezohľadnil pri hodnotení uchádzačov kritériá stanovené vo VVZ, v druhom rade posúdil kritériá výberu na základe koeficientov, ktoré neboli stanovené vo VVZ, v treťom rade vykonal posúdenie na základe kritérií, ktoré neboli stanovené vo VVZ, a vo štvrtom rade pripustil, že nevzal do úvahy stanovisko poradného výboru, ktorý sám vytvoril vo VVZ, a že sa dopustil nezrovnalostí pri hodnotení žalobcu.
Na úvod treba konštatovať, že ako uznal žalobca na pojednávaní v odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom, prvý žalobný dôvod, ktorý sa zakladá na „zneužití výberového konania“, sa musí chápať ako založený na „narušení výberového konania“, čo bolo zaznamenané do zápisnice z pojednávania. Napokon práve v tomto rámci Ombudsman odpovedal na prvý žalobný dôvod uvádzaný žalobcom, takže nemal na pojednávaní nijaké pripomienky k tejto rekvalifikácii uskutočnenej Všeobecným súdom.
1)

O prvej a druhej výhrade, ktoré sú založené na skutočnosti, že Ombudsman v prvom rade pri hodnotení uchádzačov vôbec nezohľadnil kritériá stanovené vo VVZ, a v druhom rade posúdil kritériá výberu na základe koeficientov, ktoré neboli stanovené vo VVZ
Žalobca v podstate tvrdí, že hoci VVZ obsahovalo vo svojom bode 6 dvanásť kritérií (pozri bod 3 vyššie), zohľadnených bolo len prvých osem kritérií. Ombudsman teda porušil VVZ tým, že zohľadnil len osem z dvanástich kritérií. Ďalej Ombudsman uplatnil koeficient zváženia na každé kritérium, čo však vo VVZ nebolo nijako upravené.
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je Ombudsman povinný dodržiavať VVZ, ktorú prijal, pretože takáto výzva stanovuje príslušné podmienky týkajúce sa prístupu k zamestnaniu. Úlohou VVZ je teda na jednej strane čo najpresnejšie informovať záujemcov o povahe podmienok vyžadovaných na obsadenie obsadzovaného pracovného miesta, aby mohli posúdiť, či je namieste, aby podali prihlášku, a na druhej strane vymedziť právny rámec, v ktorom chce inštitúcia vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh uchádzačov. Ombudsman nerešpektuje tento rámec zákonnosti, ak pri preskúmaní prihlášok zohľadní aj iné podmienky, než sú uvedené vo VVZ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. februára 1999, Leite Mateus/Komisia,
T‑21/98
,
EU:C:1999:28
, bod
a citovanú judikatúru).
V tomto ohľade je namieste uviesť, že vo VVZ sa uviedli všetky kritériá, ktoré sa majú zohľadniť, pričom ich počet je dvanásť (pozri bod 3 vyššie), bez toho, aby boli stanovené koeficienty zváženia priradené ku každému z uvedených kritérií, alebo štádium, v ktorom sa tieto kritériá majú zohľadniť.
Ombudsman však disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri riadení svojej činnosti. Preto teda v takom prípade ako vo veci samej, keď VVZ neupravuje kritériá hodnotenia, môže stanoviť takéto kritériá alebo určiť, pokiaľ to VVZ nestanovuje, štádium, v akom sa tieto kritériá musia zohľadniť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. februára 1981, Authié/Komisia,
34/80
,
EU:C:1981:57
, bod
; z 13. decembra 1990, Gonzales Holguera/Parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, bod
, a zo 14. júla 1995, Pimley‑Smith/Komisia,
T‑291/94
,
EU:T:1995:142
, bod
).
V tomto ohľade je nesporné, že poradný výbor, ako aj Ombudsman posúdili prihlášky v rámci druhej fázy, t. j. hodnotili iba životopisy vzhľadom na týchto osem kritérií:
–
„skúsenosti v oblasti spolupráce s inštitúciou, orgánom, úradom alebo agentúrou EÚ alebo pracovná skúsenosť v ich rámci, alebo v oblasti spolupráce s národným úradom ombudsmana alebo podobným orgánom alebo pracovná skúsenosť v ich rámci,
–
dobrá znalosť postupov, inštitúcií a právnej úpravy Európskej únie,
–
značné skúsenosti a preukázateľný úspech ako riadiaci pracovník v oblasti zlučiteľnej s činnosťami úradu,
–
dobré porozumenie úlohy, ktorú má Ombudsman v rámci verejnej správy,
–
preukázaná skúsenosť v implementácii strategickej zmeny,
–
znalosť rozpočtového riadenia a plánovania,
–
znalosť moderných metód a stratégií v oblasti ľudských zdrojov,
–
znalosť moderných metód a stratégií v oblasti informačných technológií.“
Naopak posledné štyri kritériá uvedené v bode 3 vyššie neboli zohľadnené v rámci tejto druhej fázy, ale v tretej fáze, t. j. pri pohovore výlučne s vybranými uchádzačmi.
Výhrada žalobcu založená na tom, že Ombudsman nedodržal VVZ z dôvodu, že pri preskúmaní prihlášok založenom na životopisoch uchádzačov sa zohľadnilo len osem kritérií, nemôže uspieť.
Ako totiž vyplýva z oznámenia z 13. mája 2015, ako aj z napadnutého rozhodnutia, v rámci výberového konania boli zohľadnené všetky kritériá uvedené vo VVZ, pričom nijaké iné kritérium, než sú kritériá uvedené vo VVZ, sa v tomto výberovom konaní nezohľadnilo.
Skutočnosť, že prvých osem kritérií uvedených v bode 3 vyššie bolo zohľadnených v rámci druhej fázy a že posledné štyri boli zohľadnené v rámci pohovorov, spadá pod voľnú úvahu Ombudsmana, ktorý preto mohol slobodne určiť štádium, v ktorom sa tieto kritériá zohľadnia, keďže to VVZ neupravovala.
Ďalej je nutné konštatovať, že posledné štyri kritériá, t. j. „vynikajúce komunikačné schopnosti, schopnosť vytvárania sietí a motivácie zamestnancov“, „pevný záväzok v prospech EÚ a jej občanov“, „pevný záväzok rozvíjať víziu a stratégiu Ombudsmana“ a „schopnosť efektívne komunikovať v angličtine a vo francúzštine… znalosť ostatných úradných jazykov Európskej únie je výhodou“, sú kritériá, ktoré sa prirodzene preskúmavajú počas pohovorov.
Totiž práve v rámci pohovorov môže Ombudsman posúdiť vzhľadom na položené otázky a formuláciu odpovedí uchádzačov najmä záväzok týchto uchádzačov v prospech Únie a jej občanov alebo v prospech vízie a stratégie Ombudsmana, ako aj schopnosť komunikovať v angličtine, francúzštine alebo v akomkoľvek inom jazyku Únie.
Ďalej, pokiaľ ide o výhradu žalobcu voči koeficientu zváženia uplatneného na rôzne kritériá, prvých päť kritérií bolo známkovaných určitým počtom bodov z 10 a tri posledné známkované určitým počtom bodov z 5, je nutné konštatovať, že keďže to VVZ neupravovala, Ombudsman mohol slobodne priradiť k týmto kritériám rôzne koeficienty zváženia, čo prináleží do širokej miery voľnej úvahy, ktorú mu priznáva judikatúra (rozsudok zo 16. mája 2013, Canga Fano/Rada,
T‑281/11
,
EU:T:2013:252
, bod
; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 19. apríla 1988, Santarelli/Komisia,
149/86
,
EU:C:1988:179
, bod
).
Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobca nepredložil žiadny dôkaz, ani nijakú indíciu, ktorá by preukázala, že Ombudsman mal čo i najmenší úmysel zamietnuť prihlášku žalobcu v prospech prihlášky pani G. (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. mája 2000, Elkaïm a Mazuel/Komisia,
T‑173/99
,
EU:T:2000:142
, bod
).
Z toho vyplýva, že prvá a druhá výhrada sa musia zamietnuť.
2)

O tretej výhrade založenej na tom, že Ombudsman vykonal posúdenie na základe kritérií, ktoré neboli stanovené vo VVZ
V prvom rade žalobca vytýka Ombudsmanovi, že požadoval od uchádzačov zúčastňujúcich sa na druhom kole pohovorov, aby predložili osobné odporúčania, pričom táto požiadavka sa vôbec nenachádza medzi kritériami výberu.
V tomto ohľade stačí konštatovať, že táto výhrada je neúčinná, keďže prihláška žalobcu bola zamietnutá v štádiu, ktoré predchádzalo štádiu pohovorov, v dôsledku čoho prípadné zohľadnenie odporúčaní mu nemôže spôsobiť ujmu. Ďalej, ako spresnil Ombudsman na pojednávaní v odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom, táto požiadavka bola sformulovaná len v súvislosti s uchádzačkou pani G. na konci postupu prijímania do zamestnania.
V každom prípade treba uviesť, že sám žalobca vo svojom životopise spomenul mená osobností, ktoré môžu odporučiť jeho prihlášku.
V druhom rade žalobca vytýka Ombudsmanovi, že poskytol komparatívnu výhodu uchádzačom, ktorí pracovali v inštitúciách, ktoré majú časté vzťahy s Ombudsmanom, hoci toto kritérium nie je uvedené vo VVZ.
Ombudsman totiž vo svojom napadnutom rozhodnutí napísal:
„Poskytol som tiež komparatívnu výhodu uchádzačom, ktorí pracovali v inštitúciách, ktoré majú časté vzťahy s inštitúciou Európskeho ombudsmana. Máte málo skúseností s Európskym ombudsmanom, zatiaľ čo iní uchádzači ich majú podstatne viac.“
V tomto ohľade je pravda, ako tvrdí žalobca, že kritérium „intenzita vzťahov s Ombudsmanom“ sa ako také nenachádza medzi kritériami uvedenými vo VVZ.
Je však nutné konštatovať, že toto kritérium možno pripojiť ku kritériu „dobré porozumenie úlohy, ktorú má Ombudsman v rámci verejnej správy“, ako to potvrdil Ombudsman v odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom.
V dôsledku toho osoba, ktorá mala časté pracovné vzťahy s Ombudsmanom, bude prirodzene viac informovaná o špecifických úlohách a problematikách tejto funkcie v porovnaní s osobou, ktorá pracovala v inštitúcii alebo orgáne Únie, ktorý mal menej intenzívne vzťahy s Ombudsmanom, respektíve s ním nemal nijaký pracovný vzťah.
Žalobca však nebol schopný preukázať, že mal v rámci svojich činností na Súdnom dvore Európskej únie časté vzťahy s Ombudsmanom.
Ako príklad uvádza len tri súdne veci, s ktorými bol oboznámený v čase, keď pôsobil ako referendár. V každom prípade, okrem toho, že oboznámenie so súdnymi vecami nie je spôsobilé na preukázanie intenzity vzťahov s Ombudsmanom, treba na doplnenie uviesť, že prvá vec viedla k uzneseniu zo 4. júna 2015, Mirelta Ingatlanhasznosító/Komisia a Ombudsman (
C‑576/14 P
, neuverejnené,
EU:C:2015:370
), ktorým sa zamietlo odvolanie ako čiastočne zjavne nedôvodné a čiastočne zjavne neprípustné bez toho, aby sa doručovalo Ombudsmanovi. Pokiaľ ide o veci pred Všeobecným súdom, konkrétne veci, ktoré viedli k rozsudku z 24. septembra 2008, M/Ombudsman (
T‑412/05
, neuverejnené,
EU:T:2008:397
), a k uzneseniu z 5. septembra 2006, O’Loughlin/Ombudsman a Írsko (
T‑144/06
, neuverejnené,
EU:T:2006:237
), tieto pochádzajú od Všeobecného súdu, na ktorom žalobca nevykonával funkciu referendára. V každom prípade, pokiaľ ide o vec, ktorá viedla k uzneseniu z 5. septembra 2006, O’Loughlin/Ombudsman a Írsko (
T‑144/06
, neuverejnené,
EU:T:2006:237
), ani táto vec nebola doručená Ombudsmanovi, keďže žaloba bola Všeobecným súdom zamietnutá z dôvodu zjavnej neprípustnosti a zjavného nedostatku právomoci. Ďalej je nutné konštatovať, že práca na spisoch týkajúcich sa Ombudsmana nevedie k existencii „častých vzťahov“ s Ombudsmanom.
Ombudsman sa preto nedopustil narušenia výberového konania, keď zohľadnil skutočnosť, že uchádzači pracovali v inštitúciách, ktoré s nim mali časté vzťahy.
V treťom rade žalobca tvrdí, že v napadnutom rozhodnutí Ombudsman posúdil priaznivejšie uchádzačov, ktorí zastávali pozície vo vrcholovom manažmente, než uchádzačov, ktorí zastávali nižšie manažérske pozície.
Žalobca vytýka Ombudsmanovi, že v napadnutom rozhodnutí uviedol:
„Poskytol som komparatívnu výhodu uchádzačom, ktorí zastávali riaditeľské miesta, oproti uchádzačom, ktorí zastávali nižšie manažérske pozície. Vy ste boli vedúci oddelenia, zatiaľ čo viacerí ďalší uchádzači zastávali miesto riaditeľa.“
V tomto ohľade je potrebné konštatovať, že pracovné miesto generálneho tajomníka u Ombudsmana, ktoré predstavuje najvyššie riaditeľské miesto v rámci úradu Ombudsmana, si nevyhnutne vyžaduje manažérske kvality, takže nie je chybou, ako uvádza Ombudsman, pripísať vyššiu dôležitosť uchádzačom, ktorí už zastávali riaditeľské miesta.
V každom prípade zo životopisu pani G. vyplýva, že aj ona bola vedúcou oddelenia, a teda nevykonávala riaditeľské funkcie, takže toto kritérium nebolo uplatnené ako vyraďovacie kritérium, ale ako kritérium na hodnotenie prihlášok.
Ombudsman sa preto nedopustil narušenia výberového konania ani tým, že zohľadnil skutočnosť, že niektorí uchádzači zastávali riaditeľské miesta.
V štvrtom rade žalobca vytýka Ombudsmanovi, že v rámci pohovorov zohľadnil kritérium „celkového dojmu“, ktoré nie je uvedené vo VVZ.
V tomto ohľade je nutné konštatovať, že táto výhrada je neúčinná, keďže prihláška žalobcu bola zamietnutá v štádiu, ktoré predchádzalo štádiu pohovorov, v dôsledku čoho prípadné zohľadnenie „celkového dojmu“, ku ktorému došlo výlučne v štádiu pohovorov, mu nemôže spôsobiť ujmu.
V každom prípade toto kritérium treba chápať ako súhrn vystúpenia uchádzačov s prihliadnutím na všetky ostatné kritériá a nie ako nové a nezávislé kritérium.
Z toho vyplýva, že tretia výhrada sa ako celok musí zamietnuť, a to ako čiastočne neúčinná a čiastočne nedôvodná.
O štvrtej výhrade založenej na skutočnosti, že Ombudsman pripustil, že nevzal do úvahy stanovisko poradného výboru, ktoré sám vytvoril vo VVZ, a že sa dopustil nezrovnalostí pri hodnotení žalobcu
Žalobca vytýka Ombudsmanovi, že po prvé nevzal do úvahy stanovisko poradného výboru, ktoré pritom sám vytvoril, keďže nepoznal poradie uchádzačov, ku ktorému dospel tento výbor, v okamihu, keď si ôsmich z nich pozval na pohovor, čím porušil svoju povinnosť zohľadniť uvedené stanovisko, a po druhé, že sa dopustil nezrovnalostí pri hodnotení žalobcu.
Ombudsman totiž vo svojom napadnutom rozhodnutí napísal:
„Prostredníctvom vedúceho mojej kancelárie mi [poradný výbor] následne predložil zoznam 12 najlepších uchádzačov zoradených v abecednom poradí… Na základe prihlášok a rovnakých 8 kritérií, ako boli použité [poradným výborom], som sám vybral 8 uchádzačov, ktorí mali byť pozvaní na pohovor 17. apríla 2015 a svoj výber som oznámil v odpovedi na e-mail: vedúceho mojej kancelárie. Rozhodol som sa pozvať len 8 uchádzačov, keďže moje hodnotenie prihlášok ma viedlo k záveru, že ostatní uchádzači na zozname nespĺňajú požiadavky stanovené na účely obsadenia voľného pracovného miesta. Chcem zdôrazniť, že svoje komparatívne posúdenie som vykonal nezávisle od poradia a známok pridelených [poradným výborom]. Nedomnievam sa, že by som bol viazaný týmto poradím, keďže ja vyberám uchádzačov, ktorých chcem pozvať na pohovor.“
Z tejto odpovede jasne vyplýva, že Ombudsman vychádzal z vlastného posúdenia dvanástich uchádzačov navrhnutých poradným výborom v zozname vyhotovenom v abecednom poradí, a nie zo známok, ktoré uvedený výbor pridelil každému z týchto dvanástich uchádzačov, ani z poradia stanoveného týmto výborom.
Ombudsman so svojom vyjadrení k žalobe uvádza, že „v skutočnosti“ konal v súlade so stanoviskom poradného výboru, a spresňuje, že k „svojmu výberu nedospel len jednoduchým schválením zoznamu vyhotoveného podľa zásluh“.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že ak inštitúcia, organizácia alebo orgán zriadi v rámci svojej štruktúry poradný orgán, ktorý nie je upravený v služobnom poriadku s cieľom mať na účely vymenovania na určité pracovné miesta stanovisko týkajúce sa schopností a spôsobilosti uchádzačov, cieľom tohto opatrenia je zabezpečiť tejto inštitúcii, organizácii alebo tomuto orgánu v postavení menovacieho orgánu, lepší základ pre porovnávacie hodnotenie zásluh uchádzačov. Z toho vyplýva, že stanovisko vyjadrené týmto poradným výborom vo forme odporúčania na účely uskutočnenia pohovoru musí v rozsahu, v akom tento výbor skutočne dáva takéto odporúčanie, patriť medzi skutočnosti, ktoré je MO povinný zohľadniť ako podklad pre svoje vlastné posúdenie zásluh úradníkov, aj keď sa domnieva, že sa od neho musí odkloniť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. júla 1987, Hochbaum a Rawes/Komisia,
44/85, 77/85, 294/85 a 295/85
,
EU:C:1987:348
, body
a
; z 30. januára 1992, Schönherr/CES,
T‑25/90
,
EU:T:1992:8
, body
a
, a z 18. septembra 2003, Pappas/Výbor regiónov,
T‑73/01
,
EU:T:2003:237
, bod
).
Na pojednávaní v odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom Ombudsman uznal, že na rozdiel od toho, čo bolo uvedené v emaile z 10. apríla 2015, ktorým žalobcovi oznámil, že poradný výbor sa rozhodol neodporučiť jeho prihlášku na účely uskutočnenia pohovoru, poradný výbor naopak vybral dvanásť uchádzačov vrátane žalobcu na účely uskutočnenia pohovoru. Ombudsman ďalej uviedol, že sám rozhodol, že na pohovor pozve len osem z týchto dvanástich uchádzačov, vrátane pani G., pričom ale vylúčil žalobcu. Ombudsman však spresnil, že šlo o nedbanlivosť.
Je nesporné, že v tomto prípade sa v bode 7 VVZ stanovilo, že poradný výbor poskytne pomoc Ombudsmanovi, navrhne zoznam uchádzačov, ktorí budú pozvaní na pohovor, a môže odporučiť obmedziť počet uchádzačov spĺňajúcich podmienky účasti na pohovore. Tiež bolo stanovené, že Ombudsman môže rozhodnúť, že na pohovor pozve len niektorých z uchádzačov nachádzajúcich sa na zozname odporučenom poradným výborom.
Rovnako je nesporné, že v prejednávanej veci Ombudsman pozval na pohovor osem z dvanástich uchádzačov navrhnutých poradným výborom bez toho, aby v čase tohto pozvania poznal známky a zásluhy priradené každému z uchádzačov uvedeným výborom, keďže poznal len abecedný zoznam týchto uchádzačov. Zo skutkových okolností však vyplýva, že Ombudsman pozval tých istých prvých sedem uchádzačov, ktorých odporučil poradný výbor. Na druhej strane ôsmy uchádzač pozvaný Ombudsmanom bol uvedený na deviatom mieste spolu so žalobcom. Ani ôsmy uchádzač na zozname vyhotovenom poradným výborom podľa zásluh, ani žalobca neboli pozvaní na pohovor.
Z toho vyplýva, že Ombudsman rešpektoval stanovisko poradného výboru, keďže na pohovor pozval len uchádzačov navrhnutých uvedeným výborom v rámci zoznamu v abecednom poradí, ktorý mu bol zaslaný 9. apríla 2015. Tým, že Ombudsman nepozval ôsmeho uchádzača zo zoznamu poradného výboru v poradí podľa zásluh, ale deviateho uchádzača z uvedeného zoznamu, nerešpektoval stanovisko tohto poradného výboru.
V prvom rade treba konštatovať, že Ombudsman uviedol, že poradie podľa úspešnosti mu bolo známe až potom, ako osem uchádzačov, ktorých vybral, pozval na pohovor. Žalobca proti tomuto tvrdeniu nenamietal, keďže Ombudsman pozval na pohovory len uchádzačov, ktorí sa nachádzali na zozname vyhotovenom poradným výborom. Z toho vplýva, že Ombudsman sa neodklonil od abecedného zoznamu.
V druhom rade je potrebné uviesť, že sám Ombudsman tvrdí, že jeho úlohou nebolo len jednoducho schváliť zoznam vyhotovený podľa úspešnosti.
Je teda namieste určiť, či sa Ombudsman za okolností prejednávanej veci tým, že sa odchýlil od poradia podľa zásluh uvedeného v stanovisku poradného výboru, nedopustil nesprávneho posúdenia, ktoré by mohlo narušiť konanie do tej miery, aby to spôsobilo ujmu žalobcovi.
Je nutné konštatovať, že z dôvodu čisto poradnej povahy stanoviska sa Ombudsman mohol od neho odchýliť, pokiaľ uviedol dôvod, pre aký sa rozhodol ísť podľa iného poradia, než stanovil poradný výbor (pozri judikatúru citovanú v bode 110 vyššie).
V tomto ohľade Ombudsman zohľadnil prihlášky prvých siedmich uchádzačov uvedených na zozname podľa úspešnosti, ktorý vypracoval poradný výbor, nepozval však na pohovor ôsmeho uchádzača navrhnutého uvedeným výborom, ale uchádzača nachádzajúceho sa na deviatom mieste, pričom treba poznamenať, že Ombudsman k tomuto dátumu nebol oboznámený s poradím podľa úspešnosti.
V napadnutom rozhodnutí Ombudsman vysvetlil, že sa rozhodol pozvať len týchto osem uchádzačov, keďže jeho hodnotenie prihlášok ho viedlo k záveru, že ostatní uchádzači na zozname nespĺňajú požiadavky stanovené na účely obsadenia voľného pracovného miesta.
Treba konštatovať, že Ombudsman pozval na pohovory len uchádzačov, ktorí sa nachádzali na zozname vyhotovenom poradným výborom. Okrem toho vzhľadom na postup upravený vo VVZ (pozri bod 112 vyššie) Ombudsman nie je povinný len jednoducho schváliť zoznam v poradí podľa úspešnosti a že nebolo neprimerané nepozvať uchádzačov zaradených do zoznamu, ktorí podľa neho nespĺňali požiadavky na obsadenie voľného pracovného miesta.
Z toho vyplýva, že hoci Ombudsman nezohľadnil poradie stanovené poradným výborom, toto zistenie nemôže viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia.
Pokiaľ by totiž Ombudsman aj rešpektoval poradie uvedené na zozname uvedeného výboru, nebol by to žalobca, ale uchádzač, ktorý sa umiestnil ako ôsmy, ktorý by bol pozvaný na pohovor, pričom deviaty uchádzač na zozname, ktorý sa v poradí umiestnil na rovnakom mieste ako žalobca, by nebol pozvaný.
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že štvrtá výhrada, ako aj prvý žalobný dôvod ako celok sa musia zamietnuť.
b)

O druhom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení
Žalobca po prvé tvrdí, že Ombudsman svojvoľne preskúmal jeho životopis z dôvodu, že v okamihu, keď sa uchádzal o dotknuté pracovné miesto, nepracoval ako vedúci oddelenia, ale ako referendár. Ombudsman sa tým dopustil zjavne nesprávneho posúdenia.
V tomto ohľade stačí uviesť, že Ombudsman v napadnutom rozhodnutí len pripomenul, že žalobca bol „vedúci oddelenia“ a nie „riaditeľ“ ako iní uchádzači. Ombudsman naopak vôbec neuvádzal, že by žalobca v okamihu podania svojej prihlášky zastával miesto referendára.
V dôsledku toho táto výhrada nemá skutkový základ.
Okrem toho na jednej strane je pravda, ako vyplýva zo životopisu žalobcu, že počas svojej kariéry bol „vedúcim oddelenia“.
Na druhej strane, pokiaľ ide o úlohy referendára v kancelárii predsedu Súdneho dvora, zo životopisu žalobcu vyplýva, že jeho úlohou v rámci tejto kancelárie bolo „sledovanie prekážok konania, príprava pridelenia nových vecí, sledovanie judikatúry veľkej komory, sledovanie správnej činnosti inštitúcie a účasť na výboroch v zastúpení predsedu“. Pokiaľ ide o hodnotiacu správu žalobcu z 27. marca 2015, obsahuje ako opis úloh zodpovedajúcich pracovnému miestu hodnoteného úradníka tieto skutočnosti: „Referendár (osobitne poverený administratívnymi záležitosťami, sledovaním prekážok konania až do pridelenia súdnych vecí a doplňujúcim spôsobom sledovaním judikatúry veľkej komory)“.
Z toho vyplýva, že Ombudsman sa v tomto ohľade nedopustil nijakého zjavne nesprávneho posúdenia.
Žalobca po druhé tvrdí, že známka, ktorú dostal na základe kritéria hodnotenia týkajúceho sa dobrej znalosti postupov, inštitúcií a právnej úpravy Európskej únie mala byť vyššia, než dostala pani G.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že na základe ustálenej judikatúry prináleží MO, aby posúdil, či uchádzač spĺňa podmienky vyžadované v oznámení o voľnom pracovnom mieste, a že toto posúdenie možno spochybniť iba v prípade zjavne nesprávneho posúdenia. V dôsledku toho Všeobecný súd nemôže nahrádzať MO tým, že by preskúmaval jeho posúdenia odborných schopností uchádzačov, s výnimkou zistenia zjavne nesprávneho posúdenia (rozsudok z 13. decembra 1990, Kalavros/Súdny dvor,
T‑160/89 a T‑161/89
,
EU:T:1990:86
, bod
; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 30. mája 1984, Picciolo/Parlament,
111/83
,
EU:C:1984:200
, bod
).
Z VVZ najskôr vyplýva, že funkcia generálneho tajomníka bola opísaná takto:
„Generálny tajomník je poverený celkovým riadením úradu a vykonávaním stratégie Ombudsmana. Zodpovedá sa priamo jemu a riadi svoj riadiaci tím. Pracuje v úzkej spolupráci s kanceláriou Ombudsmana a zastupuje úrad navonok.“
Pokiaľ ide o „dobrú znalosť postupov, inštitúcií a právnej úpravy Únie“, je potrebné uviesť, že zo životopisu pani G. vyplýva, že s výnimkou iných činností, ktoré vykonávala ako novinárka, pani G. zastávala rôzne funkcie v rámci Komisie ako hovorkyňa člena Komisie zodpovedného za zdravie a ochranu spotrebiteľov (1999 – 2004), poradkyňa v oblasti komunikačnej stratégie u podpredsedu Komisie (2004 – 2006), asistentka generálneho riaditeľa generálneho riaditeľstva (GR) pre komunikáciu Komisie (2006 – 2007), vedúca oddelenia pre ľudské zdroje a informačné technológie v rámci GR pre spravodlivosť Komisie (2007 – 2011) a vedúca oddelenia u generálneho riaditeľa pre námorné záležitosti a rybný priemysel (od roku 2011).
Vzhľadom na tieto rôznorodé skúsenosti nadobudnuté v rôznych službách Komisie je potrebné dospieť k záveru, že poradný výbor sa nedopustil zjavne nesprávneho posúdenia tým, že pridelil veľmi vysokú známku pani G. Absencia právnického diplomu pani G. nemôže vzhľadom na jej rôznorodú skúsenosť preukazovať, že poradný výbor sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia.
Navyše „dobrá znalosť postupov, inštitúcií a právnej úpravy Únie“ sa nemôže skúmať samostatne, ale vzhľadom na funkcie opísané vo VVZ, ktoré sú zamerané na stratégiu Ombudsmana a riadenie jeho tímu, takže sa treba domnievať, že hľadaný uchádzač nemal byť špecialista v práve Únie, ale osoba, ktorá zastávala rôzne pracovné miesta v rôznych oblastiach činnosti.
Pokiaľ ide o výhradu žalobcu, podľa ktorej sa Ombudsman nemohol domnievať, že nemal „nijakú praktickú skúsenosť s oblasti riadenia ľudských zdrojov“, je potrebné uviesť, že Ombudsman vo svojom napadnutom rozhodnutí napísal:
„Taktiež som poskytol komparatívnu výhodu uchádzačom, ktorí majú praktické skúsenosti v oblasti ľudských zdrojov, najmä pokiaľ ide o vykonanie reštrukturalizácie organizačných jednotiek. Kým niektorí uchádzači mali značné skúsenosti v tejto oblasti, vy ste takúto skúsenosť nemali.“
Ombudsman sa preto domnieval, že na rozdiel od iných uchádzačov žalobca nemal rozsiahle praktické skúsenosti v oblasti riadenia ľudských zdrojov, a to najmä v oblasti reštrukturalizácie, a neuvádzal, ako tvrdí žalobca, že nemá žiadnu skúsenosť v tejto oblasti.
Keďže žalobca netvrdil, že by mal skúsenosti v oblasti reštrukturalizácie, táto výhrada sa musí zamietnuť.
Ďalej žalobca tvrdí, že konkrétne jeho funkcia ako vedúceho oddelenia pre služobné nároky, sociálne a zdravotné záležitosti a pracovné podmienky sa jednoznačne týkala riadenia ľudských zdrojov.
V tejto súvislosti zo životopisu žalobcu vyplýva, že jeho hlavné činnosti a zodpovednosti zahŕňali „správu služobných nárokov zamestnancov Súdneho dvora, koordináciu sociálnych opatrení, administratívny dohľad nad lekárskou službou“, „správu práv členov inštitúcie vyplývajúcich zo Štatútu Súdneho dvora a platové pomery týchto členov“, úlohu „predsedu prípravného výboru pre sociálne veci pri [kolégiu vedúcich administratívy] (do roku 2013)“, „člena prípravného výboru pre otázky týkajúce sa služobného poriadku“, „bývalého predsedu Riadiaceho výboru pre jasle a stredisko starostlivosti o deti predškolského veku“, „predsedu [výboru pre správu zdravotného poistenia]“ a „náhradníka vo Výbore pre služobný poriadok“.
Hoci tieto činnosti určite súvisia s „riadením ľudských zdrojov“, netýkajú sa priamo ani stratégií alebo organizácie rôznych ľudských zdrojov, a najmä ani vykonávania reštrukturalizácie organizačných jednotiek.
Pokiaľ ide o skutočnosť, že funkcia referendára v kancelárii predsedu Súdneho dvora sa „okrem tých funkcií, ktoré súvisia so súdnou činnosťou Súdneho dvora, týka predovšetkým dohľadu nad administratívnym fungovaním Súdneho dvora v mene predsedu Súdneho dvora, čo zahŕňa zamestnanecké otázky (vrátane otázok zníženia počtu zamestnancov), prípravu rozpočtu, organizáciu Súdneho dvora v oblasti informačných technológií, infraštruktúru a všeobecnejšie fungovanie administratívy“, je potrebné konštatovať, že všetky tieto činnosti nie sú uvedené v životopise žalobcu, ktorý len uviedol, ako už bolo uvedené v bode 129 vyššie, sledovanie prekážok konania, prípravu pridelenia nových vecí, sledovanie judikatúry veľkej komory, sledovanie správnej činnosti inštitúcie a účasť na výboroch v zastúpení predsedu Súdneho dvora. Tieto činnosti nie sú uvedené ani v hodnotiacich správach žalobcu, ktoré boli vyhotovené 17. marca 2015 (obdobia od 1. januára 2012 do 31. decembra 2012 a od 1. januára 2013 do 31. decembra 2013) a z 27. marca 2015 (obdobie od 1. januára 2014 do 31. decembru 2014). V prvých dvoch správach je funkcia žalobcu opísaná ako „vedúci oddelenia pre služobné nároky, sociálne a zdravotné záležitosti a pracovné podmienky“, a v poslednej správe ako „referendár (osobitne poverený administratívnymi záležitosťami, sledovaním prekážok konania až do pridelenia súdnych vecí a doplňujúcim spôsobom sledovaním judikatúry veľkej komory)“.
Z toho vyplýva, že Ombudsmanovi nemožno vytýkať, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
Napokon žalobca vytýka Ombudsmanovi, že usúdil, že má zastarané znalosti a skúsenosti v oblasti informačných technológií.
Ombudsman v napadnutom rozhodnutí napísal:
„Poskytol som komparatívnu výhodu uchádzačom, ktorí majú čerstvé skúsenosti v oblasti informatiky za posledných desať rokov (ide o oblasť, ktorá sa neustále vyvíja a v ktorej je rozvoj rýchly, pričom staršia skúsenosť je v rámci súčasných výziev menej relevantná). Keďže ste za posledných desať rokov nemali skúsenosti v oblasti informatiky, Vami nahromadené skúsenosti v oblasti informatiky vo vzdialenejšej minulosti sú menej relevantné pre súčasné potreby mojej inštitúcie.“
Hoci žalobca uvádza rôzne školenia absolvované v rámci Súdneho dvora, nespochybňuje skutočnosť, že jeho funkcie sa týkali informačných technológií v rokoch 1981 až 2007.
V tomto ohľade na jednej strane nemožno poprieť, že oblasť informatiky je oblasťou, v ktorej je vývoj mimoriadne rýchly, takže skúsenosti získané vo vzdialenejšom období sú menej relevantné ako nedávno nadobudnuté skúsenosti.
Na druhej strane, hoci sa žalobca domnieva, že jeho skúsenosť pokrýva obdobie až do roku 2007, je nutné konštatovať, že činnosť referendára sudcu Súdu pre verejnú službu v rokoch 2005 až 2007 nemožno považovať za podieľajúcu sa na uplatňovaní informačných technológií.
Ombudsman sa preto nedopustil zjavne nesprávneho posúdenia, keď usúdil, že skúsenosti žalobcu v oblasti informačných technológií boli dávnejšie a menej relevantné než novo nadobudnuté skúsenosti.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že druhý žalobný dôvod sa musí zamietnuť.
c)

O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady rovnosti zaobchádzania
V prvom rade žalobca Ombudsmanovi vytýka, že odporúčania predložené každým z uchádzačov posúdil svojvoľne a na konci zneužitého konania, ktoré sám stanovil vo VVZ. Ombudsman porušil tiež zásadu rovnosti zaobchádzania, keďže v prípade troch uchádzačov pozvaných na posledný pohovor nezohľadnil odporúčania.
Ako bolo pripomenuté v bode 75 vyššie, Ombudsman disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri riadení svojej činnosti, takže mu prináleží, aby v prípade, že VVZ tak ako v prejednávanej veci nespresňuje metódu zohľadnenia jednotlivých kritérií hodnotenia, tieto metódy stanovil (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. decembra 1990, Gonzalez Holguera/Parlament,
T‑115/89
,
EU:T:1990:84
, bod
, a zo 14. júla 1995, Pimley‑Smith/Komisia,
T‑291/94
,
EU:F:1995:142
, bod
).
Treba uviesť, ako spresnil Ombudsman na pojednávaní v odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom, že požiadavka predložiť odporúčania bola sformulovaná len v súvislosti s uchádzačkou pani G. na konci postupu prijímania do zamestnania.
Preto stačí v každom prípade uviesť, že táto výhrada je neúčinná, keďže prihláška žalobcu bola zamietnutá v štádiu, ktoré predchádzalo štádiu pohovorov, v dôsledku čoho prípadné zohľadnenie odporúčaní mu nemôže spôsobiť ujmu (pozri bod 87 vyššie).
V druhom rade žalobca vytýka Ombudsmanovi, že porušil zásadu rovnosti zaobchádzania tým, že zmenil kritériá výberu v priebehu výberového konania, pričom porušil právny rámec, ktorý si sám stanovil. Preto kritérium týkajúce sa „dobrej znalosti postupov, inštitúcií a právnej úpravy Európskej únie“ bolo preskúmané neobjektívne a kritérium týkajúce sa „znalosti ostatných úradných jazykov Únie“ bolo preskúmané len v prípade ôsmich uchádzačov pozvaných na pohovor.
Je nutné konštatovať, že tieto dve výhrady sa prelínajú s dvoma prvými výhradami uvedenými v rámci prvého žalobného dôvodu, takže sa musia zamietnuť z tých istých dôvodov, ako sa zamietli výhrady uvedené v bodoch 73 až 83 a 131 až 136 vyššie.
Pokiaľ ide konkrétne o výhradu týkajúcu sa kritéria „dobrej znalosti postupov, inštitúcií a právnej úpravy Európskej únie“, ktoré mal Ombudsman preskúmať neobjektívne, treba tiež konštatovať, že v každom prípade žalobca neuviedol dôvody, pre ktoré malo byť toto kritérium preskúmané neobjektívne, takže v rozsahu, v akom sa táto výhrada neprelína s ostatnými výhradami, ktoré žalobca predložil a na ktoré Všeobecný súd odpovedal v rámci predchádzajúcich preskúmaných žalobných dôvodov, sa musí zamietnuť ako neprípustná. Samotné spomenutie tejto výhrady totiž neumožňuje Všeobecnému súdu, aby určil skutočnú povahu uvedenej výhrady.
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že tretí žalobný dôvod sa musí zamietnuť.
d)

O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady riadnej správy vecí verejných
V rámci tohto žalobného dôvodu žalobca uvádza dve výhrady.
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry zásada riadnej správy vecí verejných ukladá príslušnému orgánu, aby riadne uplatnil právne predpisy (rozsudky zo 14. júna 1988, Christianos/Súdny dvor,
33/87
,
EU:C:1988:300
, bod
, a z 18. septembra 2008, Angé Serrano a i./Parlament,
T‑47/05
,
EU:T:2008:384
, bod
).
V prvom rade žalobca vytýka Ombudsmanovi, že ho vylúčil z fázy pohovorov bez akéhokoľvek odôvodnenia, pričom žiadosť o preskúmanie mala byť odôvodnená a doručená v krátkej časovej lehote, a to mu bránilo účinne podať administratívny opravný prostriedok. Ombudsman tým porušil zásadu riadnej správy vecí verejných.
V tomto ohľade treba konštatovať, že hoci Ombudsman neinformoval žalobcu o tom, že napriek jeho zásluhám nebol pozvaný na pohovory, žalobca nežiadal od Ombudsmana ďalšie spresnenia, aby mohol podať žiadosť o preskúmanie.
Za týchto podmienok sa žalobca nemôže sťažovať na zlú správu vecí verejných, pokiaľ sám jednak nepožiadal správny orgán o spresnenia a jednak v očakávaní požadovaných spresnení ani nepožiadal o predĺženie lehoty na podanie žiadosti o preskúmanie.
V druhom rade žalobca vytýka Ombudsmanovi, že mu poskytol nepresné, nekoherentné a nesprávne informácie.
V tomto ohľade je pravda, že Ombudsman skutočne v napadnutom rozhodnutí uznal, že niektoré informácie boli nesprávne alebo nepresné, takže by žalobcu pravdepodobne viedli k podaniu sťažnosti.
Treba však konštatovať, že tieto nepresnosti nemôžu spôsobiť neplatnosť napadnutého rozhodnutia, keďže práve v štádiu odpovede na sťažnosti žalobcu bola táto oprava vykonaná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. mája 2000, Elkaïm a Mazuel/Komisia,
T‑173/99
,
EU:T:2000:142
, bod
).
Štvrtý žalobný dôvod treba teda zamietnuť.
Z toho vyplýva, že návrhy na zrušenie napadnutého rozhodnutia sa musia zamietnuť bez toho, aby sa zohľadnila príloha D1 dupliky. Konanie v časti týkajúcej sa žiadosti žalobcu zo 7. apríla 2017 uvedené v bode 37 vyššie sa preto zastavuje.
2.

O návrhoch na náhradu škody
Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie mu spôsobilo majetkovú a nemajetkovú ujmu.
V súlade s ustálenou judikatúrou v prípade, že návrh na náhradu škody úzko súvisí s návrhom na zrušenie, zamietnutie návrhu na zrušenie buď ako neprípustného, alebo ako nedôvodného spôsobuje tiež zamietnutie návrhu na náhradu škody (pozri rozsudok z 30. septembra 2003, Martínez Valls/Parlament,
T‑214/02
,
EU:T:2003:254
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci, keďže existuje úzka súvislosť medzi návrhmi na zrušenie a návrhmi na náhradu škody a keďže návrhy na zrušenie boli zamietnuté, vyplýva z toho, že aj návrhy na náhradu škody sa musia zamietnuť.
Z uvedených skutočností vyplýva, že žaloba sa musí zamietnuť v celom rozsahu.
V.

O trovách
Podľa článku 134 rokovacieho poriadku Všeobecný súd uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Na základe článku 135 ods. 1 rokovacieho poriadku však Všeobecný súd môže výnimočne rozhodnúť, ak si to vyžaduje spravodlivé zaobchádzanie, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť iba časť trov konania druhého účastníka, resp. vôbec mu nemusí uložiť povinnosť nahradiť trovy konania.
Za okolností prejednávanej veci Všeobecný súd na jednej strane uvádza, že Ombudsman sa dopustil nedbanlivosti, ktorú sám uznal, tým, že nesprávne oznámil žalobcovi, že jeho prihláška nebola odporučená na účely vykonania pohovoru, a na strane druhej sa domnieva, že Ombudsman nespresnil žalobcovi podrobné dôvody, pre ktoré sa neriadil zoznamom uchádzačov vyhotoveným na základe zásluh, ktorý mu predložil poradný výbor, ktorý pritom sám zriadil.
Za týchto podmienok možno konanie v tejto veci považovať za čiastočne spôsobené konaním Ombudsmana.
Takéto okolnosti predstavujú výnimočný dôvod, ktorý odôvodňuje, aby každý z účastníkov konania znášal svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Costas Popotas a Európsky ombudsman znášajú svoje vlastné trovy konania.

Collins
Kănčeva
Barents
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 22. marca 2018.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: gréčtina.