CELEX: 62015CJ0562
Преюдициално запитване
Сравнителна реклама
Директива 2006/114/ЕО
Член 4
Директива 2005/29/ЕО
Член 7
Обективно сравняване на цените
Заблуждаващо бездействие
Реклама, в която се сравняват цените на стоки, продавани в различни по големина и по формат магазини
Законосъобразност
Съществена информация
Степен и носител на информацията

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, букви а) и в) от Директива 2006/114/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно заблуждаващата и сравнителната реклама (
ОВ L 376, 2006 г., стр. 21
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 229) и на член 7 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (
ОВ L 149, 2005 г., стр. 22
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).
Запитването е отправено във връзка със спор между ITM Alimentaire International SASU (наричано по-нататък „ITM“) и Carrefour Hypermarchés SAS (наричано по-нататък „Carrefour“) относно предприета от последното телевизионна рекламна кампания, в която цените на стоки на водещи марки в магазини от дистрибуторска фирма Carrefour се сравняват с тези в магазини от конкурентни дистрибуторски фирми.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съгласно член 2, буква б) от Директива 2006/114 за целите на същата директива „заблуждаваща реклама“ означава „всяка реклама, която по какъвто и да е начин, включително чрез нейното представяне, подвежда или може да подведе лицата, до които е адресирана или достига, и поради това може да повлияе на тяхното икономическо поведение или по тези причини нанася или може да нанесе вреди на конкурент“.
Член 4 от Директивата гласи:
„По отношение на сравнението, сравнителната реклама се допуска при следните условия:
a)
не е заблуждаваща по смисъла на член 2, буква б), член 3 и член 8, параграф 1 от настоящата директива или членове 6 и 7 от Директива 2005/29 […];
б)
сравнява стоки или услуги, предназначени за задоволяване на едни и същи нужди или предвидени за една и съща цел;
в)
обективно сравнява една или повече основни, относими, проверими и представителни характеристики на съответните стоки и услуги, които могат да включват и цена;
г)
не уврежда доверието в или омаловажава търговски марки, търговски наименования, други отличителни марки, стоки, услуги, дейности или обстоятелства за конкурент;
д)
за стоки с наименование за произход, във всеки случай се отнася до стоки с едно и също наименование;
е)
не използва по непочтен начин известността на търговска марка, търговско наименование или други отличителни знаци на конкурент или на наименование за произход на конкурентни стоки;
ж)
не представя стоки или услуги като имитация или копия на стоки или услуги, носещи защитена търговска марка или търговско наименование;
з)
не създава объркване сред търговци, рекламодатели и конкуренти или между търговски марки, търговски наименования, други отличителни знаци, стоки или услуги на рекламодателя и тези на конкурент“.
Член 6 от Директива 2005/29 е озаглавен „Заблуждаващи действия“ и предвижда:
„1.   Заблуждаваща е тази търговска практика, която съдържа невярна информация и следователно е невярна, или по някакъв начин, включително когато посредством цялостното представяне заблуждава или е възможно да заблуди средният потребител, дори и ако съдържащата се в нея информацията е фактически точна, по отношение на един или повече от посочените по-долу елементи, и във всички случаи подтиква или е възможно да подтикне потребителя да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел:
[…]
г)
цената или начина, по който е формирана цената или съществуването на специфично ценово предимство;
[…]“.
Член 7 от Директива 2005/29 е озаглавен „Заблуждаващи бездействия“ и предвижда:
„1.   Заблуждаваща е тази търговска практика, която във фактически контекст, отчитайки всички характеристики и обстоятелства и ограниченията на средството за комуникация, пропуска съществена информация, необходима на средния потребител съгласно контекста, за да вземе решение за сделка на база осведоменост[,] и следователно подтиква или е възможно да подтикне средния потребител да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел.
2.   Заблуждаващо бездействие е също и търговска практика при която отчитайки характеристиките, описани в параграф 1, търговецът укрива или предоставя по неясен, неразбираем, двусмислен или несвоевременен начин такава съществена информация по смисъла на [посочения параграф], или когато пропуска да определи целта на търговската практика, ако вече не е ясна от контекста, и когато, и в двата случая това подтиква или е възможно да подтикне средния потребител да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел.
3.   Когато средствата за комуникация при осъществяване на търговска практика налагат ограничения в пространството или времето, тези ограничения и всякакви мерки, предприети от търговеца за предоставяне на информация на потребителите чрез други средства, ще бъдат взети предвид при вземане на решението дали има пропусната информация.
[…]“.
Френското право
Член L. 121‑8 от Сode de la consommation (Кодекс за защита на потребителите) в редакцията му, в сила към датата на настъпване на разглежданите в главното производство факти, гласи:
„Всяка реклама, която експлицитно или имплицитно идентифицира конкурент или предлагани от него стоки или услуги, е допустима само ако:
1°
не е заблуждаваща или подвеждаща;
2°
сравнява стоки или услуги, предназначени за задоволяване на едни и същи нужди или предвидени за една и съща цел;
3°
обективно сравнява една или повече основни, относими, проверими и представителни характеристики на съответните стоки или услуги, които могат да включват и цената“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
През декември 2012 г. Carrefour предприема голяма телевизионна рекламна кампания, озаглавена „гаранция на Carrefour за най-ниска цена“, в която цените на 500 стоки на водещи марки в магазините от дистрибуторска фирма Carrefour се сравняват с цените на същите стоки в магазини от конкурентни дистрибуторски фирми, в това число и в магазини Intermarché, като на потребител, който успее да намери същите стоки на друго място на по-ниска цена, се предлага да се плати разликата в цените в двоен размер.
В излъчените рекламни спотове се подчертават разлики в цените в полза на Carrefour, като в частност продаваните в магазини от дистрибуторската фирма Intermarché стоки са показани като обикновено по-скъпи от тези от Carrefour. От втория телевизионен спот нататък всички подбрани за целите на сравнението магазини Intermarché са супермаркети, а всички магазини Carrefour са хипермаркети. Информация за това е посочена само на заглавната страница на уебсайта на Carrefour в написана с малки букви бележка, че гаранцията „e валидна единствено за магазините Carrefour и Carrefour Planet“ и че тя следователно „не е валидна за магазините Carrefour Market, Carrefour Contact, Carrefour City“. В телевизионните спотове под наименованието Intermarché с по-малки букви се изписва думата „Super“.
На 2 октомври 2013 г., след като вече е поискало от Carrefour да преустанови доброволно разпространението на рекламата, ITM — дружеството, отговарящо за стратегията и търговската политика на дистрибуторските фирми за хранителни стоки „groupe des Mousquetaires“, сред които по-специално и на Intermarché Hyper и Intermarché Super — предявява иск пред Tribunal de commerce de Paris (Търговски съд Париж, Франция) срещу Carrefour, като иска то да бъде осъдено да му плати обезщетение за претърпени вреди, заедно със съответните лихви, в размер на 3 милиона евро, да му бъде забранено да излъчва съответната реклама, както и да използва каквато и да било сравнителна реклама, основана на сходни сравнителни методи, да преустанови под страх от имуществена санкция разпространението в интернет на осемте рекламни спота, да му бъде разпоредено под страх от имуществена санкция да преустанови всякакви представяния на установени въз основа на необективна сравнителна методология разлики в средните цени на отделни дистрибуторски фирми, както и да бъде публикувано решението по делото.
С решение от 31 декември 2014 г. Tribunal de commerce de Paris осъжда Carrefour да плати на ITM обезщетение в размер от 800000 EUR, уважава исканията за забрана на излъчването на рекламата и разпорежда публикуване на решението.
Посочената юрисдикция по-специално приема, че като е възприело заблуждаващ метод за подбор на търговските обекти, с който е изопачило представителния характер на сравнението на цените, Carrefour не е спазило изискванията за обективност по член L. 121‑8 от Сode de la consommation и че такива нарушения на неутралността и на обективността на сравнителна рекламна кампания представляват нелоялна конкуренция. Тя отбелязва също и че от посочената на уебсайта на Carrefour информация потребителите не могат ясно да разберат, че сравнението е направено между различни по големина магазини.
Carrefour обжалва решението пред Cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж, Франция) и в хода производството по подготовка на делото иска да се отправи преюдициално запитване до Съда.
Пред споменатата юрисдикция Carrefour твърди, че тълкуването на Директива 2006/114, която член L. 121‑8 от Сode de la consommation транспонира, е необходимо за разрешаване на спора в главното производство, а именно дали сравняване на цени на избрани стоки се допуска само ако те се продават в еднакви по големина или по формат магазини.
ITM се противопоставя на искането за отправяне на преюдициално запитване, като твърди, че разглежданият въпрос не е необходим за разрешаване на спора в главното производство, тъй като последният се отнася не до това дали е забранено да се сравняват цени на стоки, подавани в различни по големина или по формат магазини, а до това дали рекламата е заблуждаваща, когато потребителите не са ясно и обективно уведомени за разликата във формата или големината на сравняваните магазини.
Съдията, на когото е възложена подготовката на делото, отбелязва, че първоинстанционното решение разглежда основно принципа на реклама чрез сравняване на магазини с различни формати и че Сour d’appel трябва да се произнесе по всички спорни въпроси, в това число и по посочения. Освен това той изтъква, че принципът на реклама чрез сравняване на цени в различни по формат магазини се счита за съответстващ на Директива 2006/114, като Cour d’appel de Paris би трябвало да установи дали фактът, че магазините, чиито цени се сравняват, са различни по големина или по формат, представлява съществена информация по смисъла на Директива 2005/29, която задължително трябва да се предостави на потребителя, и ако това е така, в каква степен и/или на какъв носител тази информация трябва да се разпространи.
При тези условия Cour d’appel de Paris решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
[Трябва ли] член 4, букви а) и в) от [Директива 2006/114], съгласно който „сравнителната реклама се допуска [при условие че] не е заблуждаваща“, [и] обективно сравнява една или повече основни, относими, проверими и представителни характеристики на съответните стоки и услуги“, […] да се тълкува в смисъл, че сравняване на цени на продавани от дистрибуторски фирми стоки се допуска само при условие че стоките се продават в еднакви по формат или по големина магазини[?]
2)
[Ф]актът, че магазините, чиито цени се сравняват, са различни по размери и по формати, [представлява ли] съществена информация по смисъла на Директива [2005/29], която задължително трябва да се предостави на потребителя[?]
3)
При положителен отговор, […] в каква степен и/или на какъв носител тази информация трябва да се разпространи до потребителя[?]“.
По преюдициалните въпроси
С трите въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 4, букви а) и в) от Директива 2006/114 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска реклама като разглежданата в главното производство, в която се сравняват цените на стоки, продавани в различни по големина или по формат магазини. Освен това тя иска да се установи дали фактът, че магазините, чиито цени се сравняват, са различни по големина или по формат, представлява съществена информация по смисъла на член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2005/29, към който член 4, буква a) от Директива 2006/114 препраща, и евентуално в каква степен и на какъв носител тази информация трябва да се разпространи.
Следва да се отбележи, че Директива 2006/114 кодифицира отнасящата се до заблуждаващата и сравнителната реклама Директива 84/450/ЕИО на Съвета от 10 септември 1984 г. (
ОВ L 250, 1984 г., стр. 17
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 153), която след многократни изменения е отменена и заменена с Директива 2006/114, така че практиката на Съда по тълкуване на Директива 84/450 е изцяло приложима и към попадащите в приложното поле на Директива 2006/114 положения.
С оглед на това следва да се напомни, че Директива 2006/114 осъществява изчерпателно хармонизиране на условията за разрешаване на сравнителната реклама в държавите членки и че подобно хармонизиране предполага по естеството си, че обстоятелството дали сравнителната реклама е разрешена трябва да се преценява единствено в светлината на критериите, определени от законодателя на Съюза (решения от 8 април 2003 г., Pippig Augenoptik,
C‑44/01
,
EU:C:2003:205
, т.
и от 18 ноември 2010 г., Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, т.
).
Освен това съгласно установената практика на Съда сравнителната реклама допринася да бъдат показани обективно предимствата на различни сравними стоки и по този начин стимулира конкуренцията между доставчиците на стоки и услуги в полза на потребителите, поради което изискванията към такава реклама трябва да се тълкуват в най-благоприятния за нея смисъл, като при това се гарантира, че сравнителната реклама не се използва по антиконкурентен или нелоялен начин или по начин, който би засегнал интересите на потребителите (вж. в този смисъл решения от 25 октомври 2001 г., Toshiba Europe,
C‑112/99
,
EU:C:2001:566
, т.
и
, от 19 септември 2006 г., Lidl Belgium,
C‑356/04
,
EU:C:2006:585
, т.
и от 18 ноември 2010 г., Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
При все това обаче, от една страна, член 4 от Директива 2006/114 не налага изискване стоките, чиито цени се сравняват, да се продават в сходни по формат или по големина магазини, и от друга страна, сравняването на цени на продавани в различни по формат или по големина магазини сравними стоки само по себе си може да допринесе за постигането на напомнените в предходната точка на настоящото решение цели на сравнителната реклама, без при това да засяга нито изискването за лоялна конкуренция, нито интересите на потребителите.
Поради това реклама, в която се сравняват цените на стоки, продавани в различни по големина или по формат магазини, може да се счита за допустима по смисъла на член 4 от Директива 2006/114 само ако всички посочени в същия член условия са изпълнени.
Такава реклама трябва в частност обективно да сравнява цените и да не е заблуждаваща.
Всъщност, от една страна, от член 4, буква в) от Директива 2006/114 следва, че цените трябва да се сравняват обективно (вж. в този смисъл решение от 19 септември 2006 г., Lidl Belgium,
C‑356/04
,
EU:C:2006:585
, т.
).
При определени обстоятелства обаче разликата в големината или формата на магазините, от които са взети сравняваните от рекламодателя цени, може да наруши обективността на сравнението. Това може да се случи и когато рекламодателят и конкурентите му, от които той е взел цените, са част от дистрибуторски фирми, всяка от които притежава гама от различни по големина и по формат магазини, и рекламодателят сравнява цените в по-големите или с по-висок формат магазини от собствената си дистрибуторска фирма с тези, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми, без да укаже това в рекламата.
Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точки 43 и 57 от заключението си, цените на потребителските стоки могат да варират в зависимост от формата или големината на магазина, така че подобно асиметрично сравнение може да доведе до изкуствено създаване или увеличаване на разликата между цените на рекламодателя и тези на конкурентите му в зависимост от подбора на сравняваните магазини.
От друга страна, член 4, буква а) от Директива 2006/114 изисква сравнителната реклама да не е заблуждаваща по смисъла на член 2, буква б) от същата директива или на членове 6 и 7 от Директива 2005/29.
От посочените разпоредби следва, че сравнителната реклама е заблуждаваща, когато по някакъв начин, чрез действие или бездействие, може да подведе потребителите, до които е адресирана, и да повлияе върху икономическото им поведение или по тази причина да нанесе вреди на конкурент. Съгласно член 4, буква a) от Директива 2006/114, във връзка с член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2005/29, заблуждаваща по-специално е рекламата, която пропуска съществена информация, необходима на средния потребител съгласно контекста, за да вземе решение за сделка на база осведоменост, или която укрива или предоставя по неясен, неразбираем, двусмислен или несвоевременен начин такава информация и която следователно подтиква или е възможно да подтикне средния потребител да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел.
Директива 2005/29 не дава определение на понятието „съществена информация“, но видно от член 7, параграфи 1 и 2 от същата директива, такава е информацията, от която средният потребител се нуждае според контекста, за да вземе решение за сделка на база осведоменост и пропускането на която следователно може да го подтикне да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел.
Националните юрисдикции следва да проверяват с оглед на обстоятелствата във всеки конкретен случай дали предвид потребителите, до които е адресирана, дадена реклама може да има заблуждаващ характер (вж. в този смисъл решения от 18 ноември 2010 г., Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, т.
и цитираната съдебна практика, както и от 12 май 2011 г., Ving Sverige,
C‑122/10
,
EU:C:2011:299
, т.
). За тази цел те трябва, от една страна, да вземат предвид как средният потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен, възприема стоките или услугите, предмет на разглежданата реклама, и от друга страна, да отчетат всички релевантни по отношение на делото обстоятелства с оглед — както произтича от член 3 от Директива 2006/114 — на съдържащите се в спорната реклама сведения и като цяло на всички нейни елементи (вж. в този смисъл решение от 18 ноември 2010 г., Lidl,
C‑159/09
,
EU:C:2010:696
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
В случая реклама, в която рекламодателят, за да сравни цените на стоките, които продава в магазините си, с тези, които се продават в конкурентите магазини, вземе, от една страна, цените в по-големите или с по-висок формат магазини от дистрибуторската си фирма, и от друга страна, цените в по-малките или с по-нисък формат магазини на конкурентни дистрибуторски фирми, при положение че всяка една от тези дистрибуторски фирми притежава гама от различни по големина и формат магазини, може да подведе средния потребител, създавайки впечатление у него, че за сравнението са взети предвид всички магазини на дистрибуторските фирми и че разликите в посочените цени са валидни за всички магазини от всяка дистрибуторска фирма, независимо от големината или формата им, докато в случая, като се имат предвид посочените в точка 27 от настоящото решение съображения, това не е така.
Тази реклама може да повлияе на икономическото поведение на потребителя и да го принуди да вземе решение с погрешното убеждение, че ще се възползва от разликите в посочените в рекламата цени, ако си купи съответните стоки от който и да е магазин от дистрибуторската фирма на рекламодателя, а не от такъв от конкурентна дистрибуторска фирма.
Ето защо такава реклама би могла да е заблуждаваща по смисъла на член 4, буква а) от Директива 2006/114.
Това не би било така обаче, ако потребителят е уведомен, че в разглежданата реклама се сравняват цените в по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя с цените в по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми, тъй като в такъв случай потребителят ще знае, че би могъл да се възползва от посочените в рекламата разлики в цените само ако купува съответните стоки в по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя. Следователно в контекста на реклама, в която се сравняват цените в магазини от дистрибуторски фирми, всяка една от които притежава гама от различни по големина и по формат магазини, посочената информация е необходима за потребителя, за да вземе решение на база осведоменост дали да купи съответните стоки от магазините на рекламодателя, а не от такива на негови конкуренти, и за да не бъде подтикнат да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел. В този контекст следователно тази информация е съществена по смисъла на член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2005/29.
От изложените съображения следва, че реклама като разглежданата в главното производство — в която се сравняват цените на стоки, продавани в различни по големина или формат магазини, когато тези магазини са част от дистрибуторски фирми, всяка една от които притежава гама от различни по големина и формат магазини, и рекламодателят сравнява цените в по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската си фирма с тези, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми — не отговаря на изискването по член 4, буква в) от Директива 2006/114 за обективност на сравнението и е заблуждаваща по смисъла на член 4, буква a) от същата директива, освен ако потребителите са уведомени, че се сравняват цени от по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя с такива, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми.
Относно това до каква степен и на какъв носител трябва да се предостави тази съществена информация, следва да се отбележи, че Директива 2005/29 не съдържа каквото и да било предписание. При все това обаче, от една страна, от член 7, параграф 2 от посочената директива следва, че такава съществена информация не може да се предоставя по неясен, неразбираем, двусмислен или несвоевременен начин, а от друга страна, от член 7, параграфи 1 и 3 от същата директива следва, че при преценката дали е пропуснато да се предостави информацията трябва да се отчитат ограниченията на използваното средство за комуникация, както и, когато това средство налага ограничения в пространството или времето, всяка предприета от търговеца мярка за предоставяне на информацията на разположение на потребителя с други средства.
По отношение на реклама като разглежданата в главното производство от изложените дотук съображения следва, че информацията — за това, че се сравняват цени в по-големи или с по-висок формат магазини на дистрибуторската фирма на рекламодателя с такива в по-малки или от по-нисък формат магазини на конкурентни дистрибуторски фирми — представлява елемент, без който е много вероятно рекламата да не отговори на изискването за обективност на сравнението и да разкрие заблуждаващ характер. Поради това тази информация трябва не само да е ясно представена, но и, както посочва генералният адвокат в точки 75—79 от заключението си, да се съдържа в самото рекламно съобщение.
Запитващата юрисдикция следва да провери с оглед на обстоятелствата в конкретния случай дали разглежданата в главното производство реклама не нарушава изискването за обективност на сравнението и дали не разкрива заблуждаващ характер, като вземе предвид напомнените в точка 31 от настоящото решение факти, и в частност предоставените в самата реклама сведения за магазините от дистрибуторската фирма на рекламодателя и за тези от конкурентни дистрибуторски фирми, чиито цени се сравняват, тъй като тези факти са релевантни за преценката както на обективността на сравнението, така и на заблуждаващия характер на споменатата реклама.
С оглед на всички гореизложени съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че:
—
Член 4, букви а) и в) от Директива 2006/114, във връзка с член 7, параграфи 1—3 от Директива 2005/29, трябва да се тълкува в смисъл, че реклама като разглежданата в главното производство — в която се сравняват цените на стоки, продавани в различни по големина или по формат магазини, когато тези магазини са част от дистрибуторски фирми, всяка една от които притежава гама от различни по големина и по формат магазини, и рекламодателят сравнява цените в по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската си фирма с такива, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми — би могла да е недопустима по смисъла на първата от посочените разпоредби освен ако потребителите са уведомени ясно със самото рекламно съобщение, че сравнението е между цени, взети от по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя, и цени, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми.
—
Запитващата юрисдикция следва да прецени дали такава реклама е допустима, да провери дали с оглед на обстоятелствата в конкретния случай разглежданата в главното производство реклама не нарушава изискването за обективност на сравнението и/или дали не разкрива заблуждаващ характер, от една страна, като вземе предвид как тя се възприема от средния потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен, и от друга страна, като отчете съдържащите се в самата реклама сведения по-специално за това от какви магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя и от конкурентни дистрибуторски фирми са взети цените, които се сравняват, както и всички останали елементи на рекламата.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Член 4, букви а) и в) от Директива 2006/114/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно заблуждаващата и сравнителната реклама, във връзка с член 7, параграфи 1—3 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“), трябва да се тълкува в смисъл, че реклама като разглежданата в главното производство — в която се сравняват цените на стоки, продавани в различни по големина или по формат магазини, когато тези магазини са част от дистрибуторски фирми, всяка една от които притежава гама от различни по големина и по формат магазини, и рекламодателят сравнява цените в по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската си фирма с такива, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми — би могла да е недопустима по смисъла на първата от посочените разпоредби освен ако потребителите са уведомени ясно със самото рекламно съобщение, че сравнението е между цени, взети от по-големи или с по-висок формат магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя, и цени, взети от по-малки или с по-нисък формат магазини от конкурентни дистрибуторски фирми.

Запитващата юрисдикция следва да прецени дали такава реклама е допустима, да провери дали с оглед на обстоятелствата в конкретния случай разглежданата в главното производство реклама не нарушава изискването за обективност на сравнението и/или дали не разкрива заблуждаващ характер, от една страна, като вземе предвид как тя се възприема от средния потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен, и от друга страна, като отчете съдържащите се в самата реклама сведения по-специално за това от какви магазини от дистрибуторската фирма на рекламодателя и от конкурентни дистрибуторски фирми са взети цените, които се сравняват, както и всички останали елементи на рекламата.

Подписи
(
)	Език на производството: френски.