CELEX: 62021CJ0613
Pritožba
Javni uslužbenci
Uradniki
Postopek imenovanja na mesto direktorja
Objava prostega delovnega mesta in razpis za prosto delovno mesto
Zavrnitev prijave za delovno mesto in imenovanje drugega kandidata
Nepravilnost v postopku zaposlovanja
Očitna napaka pri presoji
Preglednost
Enako obravnavanje

Evropski parlament s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 14. julija 2021, Carbajo Ferrero/Parlament (
T‑670/19
, neobjavljena,
EU:T:2021:435
; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče, prvič, razglasilo ničnost odločbe Parlamenta z dne 10. decembra 2018 o zavrnitvi prijave F. Carbaja Ferrera in o imenovanju A, drugega kandidata, na delovno mesto direktorja za medije na generalnem direktoratu Parlamenta za komuniciranje (v nadaljevanju: sporna odločba), in drugič, Parlamentu naložilo, da F. Carbaju Ferreru iz naslova povračila premoženjske škode izplača znesek 40.000 EUR.
Dejansko stanje
Dejansko stanje, ki je navedeno v točkah od 1 do 18 izpodbijane sodbe, je mogoče za potrebe tega postopka povzeti tako.
F. Carbajo Ferrero je 21. aprila 1986 začel delati v Parlamentu kot uradnik. V Parlamentu je opravljal razne naloge na področjih tiska, informacij, kulture in medijev.
Parlament je 27. februarja 2018 objavil prosto delovno mesto v skladu s členom 29(1)(a) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: objava prostega delovnega mesta), da bi zapolnil delovno mesto direktorja za medije Generalnega direktorata za komuniciranje (v nadaljevanju: direktor za medije). Rok za oddajo prijav je bil 23. marec 2018. F. Carbajo Ferrero se je na to objavo prijavil 22. marca 2018.
Parlament je prejel tri prijave na objavo prostega delovnega mesta. Vendar je, da bi imel večjo izbiro za zapolnitev delovnega mesta direktorja za medije, 27. marca 2018 objavil razpis za premestitev v skladu s členom 29(1)(b) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: razpis za premestitev). Poleg tega je 13. aprila 2018 v
Uradnem listu Evropske unije
objavil razpis za prosto delovno mesto v skladu s členom 29(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (
UL 2018, C 132 A, str. 1
; v nadaljevanju: razpis za prosto delovno mesto).
V razpisu za prosto delovno mesto je bil kot rok za oddajo prijav določen 27. april 2018. Skupaj se je prijavilo šestnajst kandidatov, od katerih so se trije odzvali na objavo prostega delovnega mesta, eden na razpis za premestitev ter dvanajst na razpis za prosto delovno mesto. Med temi kandidati je oseba A 26. aprila 2018 vložila prijavo na podlagi razpisa za prosto delovno mesto.
Ker direktorja za medije še niso imenovali, je F. Carbajo Ferrero s 1. junijem 2018 začasno prevzel dolžnosti, povezane s tem delovnim mestom, da bi se zagotovilo neprekinjeno delovanje službe znotraj Direktorata za medije.
V okviru postopka imenovanja direktorja za medije je bil ustanovljen svetovalni odbor za imenovanje visokih uradnikov (v nadaljevanju: svetovalni odbor) v skladu s sklepom predsedstva Parlamenta (v nadaljevanju: predsedstvo) z dne 16. maja 2000 o poteku postopka imenovanja visokih uradnikov, kakor je bil spremenjen s sklepom predsedstva z dne 18. februarja 2008 (v nadaljevanju: sklep o poteku postopka).
Svetovalni odbor je na svoji seji 4. oktobra 2018 sprejel merila za primerjalno analizo prijav (v nadaljevanju: merila za primerjalno analizo). Na podlagi teh meril je svetovalni odbor sestavil seznam kandidatov in predsedstvu priporočil, koga naj povabi na razgovor. Predsedstvo je soglasno odobrilo to priporočilo. Med kandidati, ki so bili povabljeni na razgovor, so bili F. Carbajo Ferrero, ki se je prijavil na objavljeno prosto delovno mesto, oseba A, ki se je prijavila na razpis za prosto delovno mesto, in oseba B kot edini kandidat, ki se je prijavil na razpis za premestitev. Preden se je Svetovalni odbor sestal s temi kandidati, je kot osnovo za razgovore določil sedem področij oziroma tem, da bi med razgovori analiziral prijave in po teh razgovorih opravil razvrstitev kandidatov.
Razgovori so bili opravljeni 19. novembra 2018. Na podlagi teh razgovorov je svetovalni odbor predsedstvu predložil obrazloženo poročilo, da bi to odločilo o prijavah. V tem poročilu je razvrstil kandidate glede na dosežke ter mu priložil priporočilo o najbolj kvalificiranih kandidatih za delovno mesto direktorja za medije. Svetovalni odbor je na seji 10. decembra 2018 predlagal tri kandidate za prosto delovno mesto po prednostnem vrstnem redu, pri čemer je bila oseba A na prvem, F. Carbajo Ferrero na drugem in oseba B na tretjem mestu. Predsedstvo se je kot organ za imenovanje (v nadaljevanju: OI) odločilo, da bo upoštevalo priporočilo svetovalnega odbora in na zadevno delovano mesto imenovalo osebo A.
Generalni direktor Generalnega direktorata Parlamenta za komuniciranje je 11. decembra 2018 osebje tega generalnega direktorata obvestil, da se je postopek zaposlovanja končal, in se zahvalil F. Carbaju Ferreru, da je od 1. junija 2018 začasno prevzel dolžnosti v okviru Direktorata za medije tega generalnega direktorata.
Generalni sekretar Parlamenta je 12. decembra 2018 po elektronski pošti obvestil F. Carbaja Ferrera o sporni odločbi.
F. Carbajo Ferrero je 8. marca 2019 na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) zoper sporno odločbo vložil pritožbo, ki je bila 21. junija 2019 zavrnjena.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
F. Carbajo Ferrero je 1. oktobra 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil tožbo na podlagi člena 270 PDEU, s katero je predlagal, prvič, razglasitev ničnosti sporne odločbe, in drugič, povrnitev škode, ki naj bi jo utrpel zaradi te odločbe.
F. Carbajo Ferrero je v podporo svoji tožbi navedel pet tožbenih razlogov.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo preučilo drugi del drugega tožbenega razloga, ki se je nanašal na to, da so bili z izbirnim postopkom kršeni člen 27 Kadrovskih predpisov ter načela pravne varnosti, preglednosti, dobrega upravljanja in enakega obravnavanja.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točkah od 111 do 123 izpodbijane sodbe v bistvu menilo, da je široka diskrecijska pravica, ki jo ima uprava glede načina organizacije izbirnega postopka, omejena s spoštovanjem načela enakega obravnavanja kandidatov in objektivnosti izbire med njimi, ki zahtevata, prvič, da so merila za primerjalno analizo določena pred začetkom zadevnega postopka zaposlovanja, in drugič, da se ta merila za primerjalno analizo med izbirnim postopkom ne smejo spreminjati, da bi se preprečilo, da bi se navedena merila lahko prilagajala glede na prejete prijave. Splošno sodišče je v točki 119 izpodbijane sodbe poudarilo, da sklep o poteku postopka določa sprejetje meril za primerjalno analizo dosežkov na začetku postopka, to je pred prejemom prijav, in ne določa možnosti, da se ta merila spremenijo v fazi razgovorov.
Splošno sodišče pa je ugotovilo, da taka merila, čeprav so v obravnavanem primeru omogočila razvrstitev prijav, da bi se upoštevala le nekatera, niso bila uporabljena niti med razgovori s kandidati niti med analizo odgovorov na vprašanja, postavljena na razgovorih, na podlagi katerih so bili kandidati razvrščeni glede na dosežke. Svetovalni odbor je namreč v drugi fazi izbirnega postopka določil sedem tem za pogovor med razgovorom za ocenjevanje kandidatov, katerih razvrstitev glede na dosežke je bila opravljena izključno na podlagi njihovih odgovorov na vprašanja o teh temah, obravnavanih na teh razgovorih.
Splošno sodišče je v točkah 124 in 125 izpodbijane sodbe menilo, da Parlament ni dokazal, da so bila ista merila za primerjalno analizo dosežkov uporabljena v različnih fazah izbirnega postopka, niti da je bilo predsedstvo kot OI obveščeno, da merila, ki jih je pred prejemom prijav določil svetovalni odbor, niso bila uporabljena za primerjavo dosežkov kandidatov na razgovorih. Zato je Splošno sodišče s tem, da je sprejelo drugi del drugega tožbenega razloga F. Carbaja Ferrera v delu, v katerem se z njim graja nepreglednost različnih faz postopka zaposlovanja in posledično kršitev načela dobrega upravljanja in načela enakega obravnavanja, menilo, da je bila sporna odločba sprejeta po nezakonitem postopku.
Splošno sodišče je sprejelo tudi drugi del tretjega tožbenega razloga in s tem ta tožbeni razlog v celoti v delu, v katerem je pritožnik s tem delom trdil, da je bila v sporni odločbi storjena očitna napaka pri presoji, ker je bila prijava osebe A izbrana, ne da bi bil OI pravilno obveščen o poklicnih izkušnjah F. Carbaja Ferrera. Splošno sodišče je do te presoje prišlo po tem, ko je v točki 139 izpodbijane sodbe ugotovilo, da iz izvlečka poročila o razgovorih s kandidati, na podlagi katerega je OI oprl sprejetje sporne odločbe, ni razvidno, da je posvetovalni odbor ustrezno upošteval poklicne izkušnje F. Carbaja Ferrera v generalnem direktoratu Parlamenta za komuniciranje, saj je bilo v navedenem izvlečku navedeno le, da je bil ta od leta 2009 vodja enote v tem generalnem direktoratu, ne da bi Parlament izpodbijal to, da je bil ta od leta 1999 v tem generalnem direktoratu dejansko vodja enote. Poleg tega v tem izvlečku ni bilo navedeno, da je F. Carbajo Ferrero od 1. junija 2018 začasno prevzel obveznosti, povezane s prostim delovnim mestom.
Ker je Splošno sodišče menilo, da je bila sporna odločba sprejeta po nezakonitem postopku in da je bila z njo storjena očitna napaka pri presoji zaradi netočnosti podatkov, posredovanih OI, je to odločbo razglasilo za nično, ne da bi preučilo druge trditve, ki jih je F. Carbajo Ferrero navedel v utemeljitev tretjega tožbenega razloga, in ne da bi preučilo četrti in peti tožbeni razlog.
Poleg tega je Splošno sodišče delno ugodilo odškodninskemu zahtevku, ki ga je vložil F. Carbajo Ferrero, in sicer v delu, v katerem se je nanašal na povrnitev premoženjske škode, in Parlamentu naložilo, naj mu za povrnitev te škode plača znesek v višini 40.000 EUR.
Predlogi strank pred Sodiščem
Parlament s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
primarno, izpodbijano sodbo razveljavi, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ter pridrži odločitev o stroških, in
–
podredno, izpodbijano sodbo razveljavi, zavrne tožbo in F. Carbaju Ferreru naloži plačilo vseh stroškov.
F. Carbajo Ferrero Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
Parlamentu naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Parlament v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga. S prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejstva s tem, da je razsodilo, da je bil izbirni postopek nezakonit. Z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo ter izkrivilo dejstva in dokaze v zvezi z ugotovitvijo, da sporna odločba vsebuje očitno napako pri presoji. Poleg tega Parlament podredno navaja pritožbeni razlog, ki se nanaša na nezadostno obrazložitev izpodbijane sodbe in kršitev načela sorazmernosti v zvezi z opustitvijo preučitve posledic razglasitve ničnosti sporne odločbe.
Prvi pritožbeni razlog
Prvi pritožbeni razlog ima štiri dele, ki jih je treba preučiti skupaj.
Trditve strank
Parlament s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče pri razlagi sklepa o poteku postopka napačno uporabilo pravo in odločilo na podlagi protislovnih razlogov.
Na prvem mestu. iz točke 4 sklepa o poteku postopka za izbor visokih funkcionarjev naj bi bilo razvidno, da ima ta postopek dve fazi, od katerih je prva, neobvezna, sestavljena iz primerjalne analize dosežkov kandidatov na podlagi prijav in določitve seznama kandidatov, druga pa je razgovor s kandidati s tega seznama. Parlament pojasnjuje, da se merila za primerjalno analizo uporabijo le v prvi fazi te analize, ne da bi ta sklep kakorkoli nalagal uporabo istih meril za primerjalno analizo v okviru druge faze ali prepovedoval, da se po potrebi sprejmejo nova merila. Navaja, da je v okviru zadevnega izbirnega postopka svetovalni odbor sprejel tri merila za primerjalno analizo in nato določil sedem tem za razpravo med razgovori s kandidati. Parlament trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 117 do 119 izpodbijane sodbe menilo, da v drugi fazi izbirnega postopka in razvrstitve glede na dosežke kandidatov ni smel spremeniti meril za primerjalno analizo prijav, ki so bila uporabljena v prvi fazi izbora, napačno uporabilo pravo. S tem naj bi Splošno sodišče upravi odvzelo zelo široko diskrecijsko pravico pri določitvi podrobnih pravil izbirnega postopka.
Na drugem mestu, Parlament trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah od 120 do 124 izpodbijane sodbe menilo, da je svetovalni odbor storil napako, ko ni obvestil predsedstva o neuporabi meril primerjalne analize v fazi razgovorov s kandidati.
Na tretjem mestu, Parlament navaja protislovje v obrazložitvi izpodbijane sodbe. Opozarja, da se je Splošno sodišče v točki 65 te sodbe sklicevalo na očitek, ki ga je F. Carbajo Ferrero navedel v utemeljitev ugovora nezakonitosti zoper sklep o poteku postopka, v skladu s katerim naj „navedeni sklep ne bi določal, da svetovalni odbor sprejme merila za primerjavo dosežkov kandidatov na razgovorih za razvrstitev po dosežkih, niti tega, da se ta merila sporočijo OI“. Vendar naj bi bilo protislovno, da je Splošno sodišče, ne da bi se izrecno izreklo o tem očitku, v celoti zavrnilo ta ugovor nezakonitosti, v točkah od 120 do 124 izpodbijane sodbe pa je ugotovilo, da to, da predsedstvu niso bila predložena merila za primerjalno analizo dosežkov, pomeni napačno uporabo prava.
Parlament z drugim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah 111 in 112 izpodbijane sodbe načelo enakega obravnavanja razlagalo tako, da naj bi iz njega izhajala splošna obveznost, da se navedena merila sprejmejo pred prejemom prijav, skupaj s prepovedjo njihove spremembe med izbirnim postopkom.
V zvezi s tem Parlament izpodbija upoštevnost sodbe z dne 3. marca 1993, Booss in Fischer/Komisija (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), na katero se je Splošno sodišče oprlo pri presoji iz točk 111 in 112 izpodbijane sodbe, da se merila za primerjalno analizo med izbirnim postopkom ne smejo spreminjati. Parlament poudarja, da se je zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, nanašala na objavo prostega delovnega mesta v skladu s členom 29(1)(a) Kadrovskih predpisov, medtem ko se je v obravnavani zadevi predsedstvo odločilo, da bo svoje možnosti izbire razširilo z objavo razpisa za prosto delovno mesto na podlagi člena 29(2) Kadrovskih predpisov. Ta določba pa naj bi določala poseben postopek, v katerem lahko OI uporabi merila, ki niso bila navedena v razpisu za prosto delovno mesto. Parlament meni, da njegove trditve potrjujeta sodbi z dne 19. maja 1983, Mavridis/Parlament (
289/81
,
EU:C:1983:142
, točka
), in z dne 19. maja 1983, Verros/Parlament (
306/81
,
EU:C:1983:143
, točka
).
Parlament dodaja, da splošna prepoved spreminjanja meril za primerjalno analizo med izbirnim postopkom ni združljiva s prvim in tretjim stavkom člena 5 Priloge III h Kadrovskim predpisom.
Parlament Splošnemu sodišču očita tudi, da je v obravnavanem primeru napačno uporabilo načelo enakega obravnavanja. V zvezi s tem poudarja, prvič, da Splošno sodišče ni nikoli menilo, da ni upoštevalo pravnega okvira, določenega z objavami prostega delovnega mesta, razpisa za premestitev in razpisa za prosto delovno mesto. Drugič, meni, da Splošno sodišče ni preverilo, ali so bile teme, o katerih se je govorilo na razgovorih s kandidati, povezane s pogoji, določenimi v razpisu za prosto delovno mesto, in ali se je nekaterim kandidatom dala prednost pred ostalimi.
Parlament s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 120 do 124 izpodbijane sodbe presodilo, da je Parlament kršil načelo preglednosti, ker predsedstvo kot OI ni bilo obveščeno o domnevni nadomestitvi meril za primerjalno analizo dosežkov s sedmimi temami, določenimi za razgovore s kandidati, napačno uporabilo pravo. Poleg tega Parlament navaja, da je Splošno sodišče odločilo
ultra petita
, saj je na prvi stopnji F. Carbajo Ferrero zatrjeval, da je bilo načelo preglednosti kršeno v razmerju do kandidatov in ne v razmerju do predsedstva.
Parlament s četrtim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva s tem, da je v točki 119 izpodbijane sodbe ugotovilo, da razvrščanje kandidatov glede na dosežke ne sme temeljiti „izključno“ na odgovorih kandidatov na sedem tem, o katerih se je govorilo med razgovorom. Parlament v zvezi s tem poudarja, da nobeden od elementov iz spisa ne kaže na to, da predsedstvo pri razvrstitvi ni upoštevalo poklicnih izkušenj in sposobnosti kandidatov. To okoliščino naj bi Splošno sodišče celo priznalo v točki 12 izpodbijane sodbe.
F. Carbajo Ferrero meni, da je treba ta pritožbeni razlog zavrniti.
Presoja Sodišča
Čeprav ima v skladu s sodno prakso Sodišča OI široko diskrecijsko pravico pri primerjanju dosežkov kandidatov in jo lahko izvaja zlasti pri obravnavi prijav na razpisano delovno mesto, mora to pravico izvajati znotraj omejitev, ki jih je določil sam v objavi prostega delovnega (glej v tem smislu sodbo z dne 7. februarja 1990, Culin/Komisija,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
, točka
in navedena sodna praksa).
Na podlagi tega je Splošno sodišče v točki 139 sodbe z dne 28. septembra 2017, Hristov/Komisija in EMA (
T‑495/16 RENV I in T‑495/16 RENV II
, neobjavljena,
EU:T:2017:676
), pravilno ugotovilo, da ima OI, zlasti kadar je prosto delovno mesto zelo visoko, široko diskrecijsko pravico pri primerjavi dosežkov kandidatov za tako delovno mesto. To široko diskrecijsko pravico mora izvajati ob čim popolnejšem upoštevanju vseh upoštevnih predpisov, in sicer ne samo obvestila o prostem delovnem mestu, ampak tudi morebitnih postopkovnih pravil, ki jih je določil za izvajanje svoje diskrecijske pravice. Tako so pravila, ki se uporabljajo za postopek imenovanja, tudi del pravnega okvira, ki ga mora OI strogo upoštevati pri izvajanju svoje široke diskrecijske pravice.
Kot je generalna pravobranilka v bistvu poudarila v točkah od 48 do 52 sklepnih predlogov, je sklep o poteku postopka del teh upoštevnih ureditev, navedeni medsebojno povezani fazi pa sestavljata en sam izbirni postopek. V skladu z enotnim značajem tega postopka merila za primerjalno analizo sprejme svetovalni odbor, kar je določeno v točki 4(a) tega sklepa ter pomeni temelj celotnega navedenega postopka in vse teme, ki so bile predmet razgovorov s kandidati in ki so določene v točki 4(e) istega sklepa, morajo izhajati iz teh meril, da lahko svetovalni odbor presodi primernost kandidatov, ki so bili povabljeni na razgovor, glede na vsako merilo.
Zato je treba ugotoviti, da Splošno sodišče ni napačno razlagalo točke 4 sklepa o poteku postopka s tem, da je v točkah 111, 112, 114 in 119 izpodbijane sodbe menilo, da je široka diskrecijska pravica uprave, ki jo ima glede načina organizacije izbirnega postopka, omejena tako, da je treba, prvič, merila za primerjalno analizo določiti na podlagi objave prostega delovnega mesta, razpisa za premestitev in razpisa za prosto delovno mesto med prvo fazo izbirnega postopka in pred začetkom zadevnega postopka zaposlovanja, torej pred prejemom prijav, in drugič, da se ta merila med izbirnim postopkom ne smejo spreminjati.
Prav tako je Splošno sodišče v točki 118 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da vprašanja, postavljena na razgovorih s kandidati, ne bi smela postati nova merila za primerjalno analizo dosežkov, ki so bila sprejeta po predizboru kandidatov, ki bodo povabljeni na navedene razgovore.
Splošno sodišče se je poleg tega v točkah 111 in 112 izpodbijane sodbe pravilno oprlo na točko 67 sodbe z dne 3. marca 1993, Booss in Fischer/Komisija (
T‑58/91
,
EU:T:1993:15
), ki napotuje na točke od 38 do 40 sodbe z dne 30. oktobra 1974, Grassi/Svet (
188/73
,
EU:C:1974:112
), in na točke od 20 do 22 sodbe z dne 7. februarja 1990, Culin/Komisija (
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
), v skladu s katerimi načelo enakega obravnavanja med potekom zadevnega postopka izbire uradnikov zahteva, da so merila za primerjalno analizo določena pred zadevnim zaposlovanjem in se med postopkom ne smejo spreminjati.
Parlament se sklicuje na sodbi z dne 19. maja 1983, Mavridis/Parlament (
289/81
,
EU:C:1983:142
, točka
), in z dne 19. maja 1983, Verros/Parlament (
306/81
,
EU:C:1983:143
, točka
), v skladu s katerima v okviru posebnega postopka iz člena 29(2) Kadrovskih predpisov ali kadar je bil določen izbirni odbor, na katerega je OI prenesel svojo pristojnost izbire, ni dolžan uporabiti določb Priloge III h Kadrovskim predpisom v zvezi z objavami natečajev in lahko med razpisom za prosto delovno mesto uporabi tudi merila, ki niso določena v obvestilu o prostem delovnem mestu. Vendar ti sodbi nista bili izdani v okviru izbirnega postopka, za katerega je bilo s sklepom, sprejetim posebej za določitev poteka postopka, določeno, da mora svetovalni odbor na podlagi razpisa za prosto delovno mesto določiti merila za primerjalno analizo. Zato z navedenima sodbama ni mogoče podpreti trditve Parlamenta, da je bilo mogoče med zadevnim izbirnim postopkom spremeniti merila za primerjalno analizo.
Zato Parlament ne more trditi, da je Splošno sodišče v točkah od 117 do 119 izpodbijane sodbe s tem, da je menilo, da svetovalni odbor predsedstva kot OI ni obvestil o tem, da merila za primerjalno analizo dosežkov, določena za prvo fazo izbirnega postopka, niso bila uporabljena za primerjavo dosežkov kandidatov na razgovorih, predsedstvo prikrajša za metodo organizacije izbirnega postopka, ki spada v njegovo zelo široko diskrecijsko pravico. Splošno sodišče je namreč v teh točkah zgolj pojasnilo, da zadevni način ne izpolnjuje zahteve, v skladu s katero je treba primerjalno oceno kvalifikacij in sposobnosti kandidatov opraviti na podlagi meril za primerjalno analizo dosežkov, ki so bila določena pred prejemom prijav na podlagi objave prostega delovnega mesta, razpisa za premestitev in razpisa za prosto delovno mesto in ki se med izbirnim postopkom ne smejo spreminjati.
Prav tako je treba zavrniti trditve Parlamenta, da je Splošno sodišče v točkah od 120 do 124 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo.
Prvič, Parlament neutemeljeno trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je menilo, da svetovalni odbor ni pravilno obvestil predsedstva kot OI o tem, da prvotno določena merila za primerjalno analizo dosežkov na razgovorih niso bila uporabljena.
V zvezi s tem je iz točke 123 izpodbijane sodbe, katere vsebina se v pritožbenem postopku ne izpodbija, razvidno, da čeprav je Parlament na prvi stopnji trdil, da je bil seznam tem, ki so bile obravnavane na razgovorih s kandidati, posredovan predsedstvu kot OI, merila za primerjalno analizo dosežkov kandidatov, ki so bila prvotno določena, niso bila uporabljena na razgovorih ali pri analizi odgovorov na vprašanja, postavljena na razgovorih, na podlagi katerih so bili kandidati razvrščeni glede na dosežke, in da svetovalni odbor predsedstva ni obvestil o tem, da ta merila niso bila uporabljena. Splošno sodišče pa je v točki 113 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je treba merila za primerjalno analizo dosežkov predložiti OI, da bi se lahko seznanil in razumel način, kako so bili dosežki kandidatov ocenjeni tako med izbiranjem kandidatov, ki bodo povabljeni na razgovor, kot med razgovori s kandidati za njihovo razvrstitev po prednostnem vrstnem redu. Zato Parlament, ker pred Splošnim sodiščem ni dokazal, da teme, ki so bile določene za razgovore, ustrezajo prvotno določenim merilom za primerjalno analizo dosežkov kandidatov in da so sledile tem merilom, Splošnemu sodišču ne more očitati, da je v točkah od 120 do 124 izpodbijane sodbe preverilo, ali je bilo predsedstvo kot OI obveščeno o tem, da merila za primerjalno analizo dosežkov niso bila uporabljena med razgovori s kandidati.
Drugič, Parlament napačno trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 120 do 124 izpodbijane sodbe odločilo
ultra petita
v zvezi s kršitvijo načela preglednosti. Splošno sodišče je ugotovilo tako kršitev v okviru kršitve načela dobrega upravljanja v zvezi z nespoštovanjem obveznosti obvestitve predsedstva, prvič, o povezavah med temami, ki jih je treba obravnavati na sestankih s kandidati, in merili za primerjalno analizo, določenimi pred prejemom prijav, in drugič, o neuporabi teh meril med razgovori.
Tretjič, v nasprotju s tem, kar trdi Parlament, v obrazložitvi izpodbijane sodbe ni protislovja med točkami od 66 do 73, na eni strani, ter točkami od 120 do 124, na drugi strani. Splošno sodišče se namreč v točkah od 66 do 73 izpodbijane sodbe omejuje na ugotovitev, da sklep o poteku postopka določa splošni okvir izbirnega postopka in da dejstvo, da ta sklep ne določa podrobno načina sestave priporočila, niti ne določa, da so spisi kandidatov dani na voljo predsedstvu skupaj s poročilom o razgovorih in priporočilom, ne zadostuje za ugotovitev, da navedeni sklep krši načela dobrega upravljanja, enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije. Kot je generalna pravobranilka navedla v točki 61 sklepnih predlogov, Splošno sodišče na tej stopnji svoje obrazložitve še ni obravnavalo vprašanja doslednosti meril, uporabljenih med izbirnim postopkom, ali vprašanja obveznosti, da se obvesti predsedstvo, tako da ugotovitev iz točke 74 izpodbijane sodbe ne omaja ugotovitve iz točk od 120 do 124 te sodbe.
Glede trditve, ki jo Parlament navaja, da bi dokazal napačno razlago načela enakega obravnavanja, v skladu s katero prepoved spremembe meril za primerjalno analizo med izbirnim postopkom ni v skladu s členom 5, prvi in tretji stavek, Priloge III h Kadrovskim predpisom, je treba poudariti, kot je navedel F. Carbajo Ferrero, da se ta Priloga III ne uporablja za postopke na podlagi člena 29(2) Kadrovskih predpisov.
V zvezi z očitkom, ki se nanaša na uporabo načela enakega obravnavanja v obravnavanem primeru, je treba najprej ugotoviti, da je brezpredmeten, ker se v njem šteje, da Splošno sodišče ni preučilo ali celo presodilo, da je Parlament kršil pravni okvir, določen v objavi prostega delovnega mesta, razpisu za premestitev in razpisu za prosto delovno mesto. Kot je namreč razvidno iz točke 112 izpodbijane sodbe, sprememba meril za primerjalno analizo dosežkov vključuje tveganje, da bi bila ta merila lahko prilagojena glede na kandidate za zadevno delovno mesto. V zvezi s tem pa preučitev vprašanja, ali takšna sprememba krši navedeni okvir, ni pomembna.
Dalje, enaka presoja velja za preučitev, ali je bilo sedem tem, ki so bile določene za razgovore s kandidati in ki so se izključno upoštevale med razgovori, določenih na podlagi razpisa za prosto delovno mesto. Poleg tega, ker se Parlament na prvi stopnji ni izrecno skliceval niti,
a fortiori
, ni dokazal takega razmerja, ne more trditi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker te preučitve ni opravilo.
Nazadnje, v zvezi s tveganjem, da bi bilo merila za primerjalno analizo dosežkov mogoče prilagoditi glede na kandidate za zadevno delovno mesto, Parlament v bistvu trdi, da tako hipotetično tveganje samo po sebi ne zadostuje in da bi moralo Splošno sodišče zato preveriti, ali se je s temami, obravnavanimi na razgovorih, dejansko dajala prednost nekaterim kandidatom. Parlament se v utemeljitev svoje trditve opira na sodbi z dne 6. februarja 1986, Vlachou/Računsko sodišče (
143/84
,
EU:C:1986:55
), in z dne 13. julija 1989, Caturla‑Poch in de la Fuente Pascual/Parlament (
361/87 in 362/87
,
EU:C:1989:317
), iz katerih naj bi izhajalo, da kadar komisija določi merila presoje po tem, ko prejme seznam kandidatov, pripuščenih k preizkusom, je kršitev načela enakega obravnavanja mogoče ugotoviti šele po preučitvi, ali so ta merila objektivno taka, da dajejo prednost nekaterim kandidatom in postavljajo druge v slabši položaj.
Kot pa generalna pravobranilka poudarja v točki 63 sklepnih predlogov, po eni strani iz te sodne prakse ne izhaja, da je treba za ugotovitev kršitve načela enakega obravnavanja v izbirnem postopku v vsakem posameznem primeru preučiti, ali so bili nekateri kandidati obravnavani ugodno, drugi pa neugodno. Po drugi strani se v zadevah, v katerih sta bili izdani ti sodbi, postavlja vprašanje, ki se razlikuje od vprašanja v središču te zadeve, in sicer razmerje med merili za primerjalno analizo dosežkov in temami, ki jih je treba obravnavati na razgovorih z njimi in ki so bile določene za izbiro najprimernejšega kandidata.
V zvezi z očitkom Parlamenta zoper obrazložitev iz točke 119 izpodbijane sodbe, v skladu s katero v nobenem dokumentu iz spisa ni navedeno, da je razvrstitev kandidatov glede na dosežke temeljila „izključno“ na odgovorih, podanih na razgovorih, zadostuje navesti, da je uporaba tega izraza del presoje Splošnega sodišča. Splošno sodišče je namreč izraz „izključno“ uporabilo, prvič, ker je v točki 118 te sodbe menilo, da vprašanja, postavljena kandidatom na razgovoru, ne smejo postati nova merila za primerjalno analizo dosežkov, ki bi bila sprejeta med izbirnim postopkom, potem ko so bile kandidature že prejete in „razvrščene“, in drugič, ker je v točki 123 izpodbijane sodbe ugotovilo, da merila za primerjalno analizo dosežkov kandidatov niso bila uporabljena med razgovori in pri analizi odgovorov na vprašanja, ki so bila zastavljena med razgovori in na podlagi katerih so bili kandidati razvrščeni glede na dosežke.
Glede na te ugotovitve je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog
Drugi pritožbeni razlog ima dva dela. Parlament s prvim delom tega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da je bila v sporni odločbi storjena očitna napaka pri presoji, ki izhaja iz nepravilnosti informacij, ki so bile predložene predsedstvu v zvezi s kariero F. Carbaja Ferrera. Z drugim delom navedenega pritožbenega razloga trdi, da ta domnevna očitna napaka pri presoji izhaja iz izkrivljanja dejstev in dokazov.
Najprej je treba preučiti drugi del drugega pritožbenega razloga.
Drugi del drugega pritožbenega razloga
–
Trditve strank
Parlament z drugim delom drugega pritožbenega razloga meni, da je Splošno sodišče v točkah 132, 139 in 176 izpodbijane sodbe izkrivilo dejstva in dokaze.
Prvič, Parlament na eni strani trdi, da razlog iz točke 139 izpodbijane sodbe, v skladu s katerim se poklicne izkušnje F. Carbaja Ferrera v Generalnem direktoratu za komuniciranje niso ustrezno upoštevale, ne povzema natančno uvodnega stavka dela poročila svetovalnega odbora o razgovorih, ki se nanaša na F. Carbaja Ferrera, in, na drugi strani, da navedba „je od leta 2009 vodja enote v [Generalnem direktoratu za komuniciranje]“ v tem delu poročila zgolj prikazuje položaj F. Carbaja Ferrera na dan vložitve njegove prijave.
Drugič, Parlament meni, da je Splošno sodišče očitno izkrivilo dokaze s tem, da je v točki 132 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „je Parlament na obravnavi priznal, da izvleček poročila o razgovorih vsebuje netočnost glede datuma, ko je bil F. Carbajo Ferrero imenovan za vodjo oddelka v [Generalnem direktoratu za komuniciranje]“. Trdi, pri čemer se opira na posnetek obravnavi, da ni potrdil obstoja take netočnosti.
Tretjič, Parlament ob izpodbijanju razloga iz točke 176 izpodbijane sodbe, v skladu s katerim je nasprotoval ukrepu procesnega vodstva v zvezi s predložitvijo celotne različice poročila o razgovorih in priporočil svetovalnega odbora, trdi, da je na obravnavi izrecno navedel, da je pripravljen predložiti anonimizirano različico poročila o razgovorih in da je bila njegova volja v nasprotju z odgovorom Splošnega sodišča, da je taka predložitev prepozna. Parlament poudarja, da v skladu s členom 88(1) Poslovnika Splošnega sodišča koristnost ukrepov procesnega vodstva in odločitev v zvezi z njimi spada na področje diskrecijske pravice Splošnega sodišča.
F. Carbajo Ferrero meni, da je treba drugi del drugega pritožbenega razloga zavrniti.
–
Presoja Sodišča
Najprej je treba poudariti, da je Splošno sodišče v točki 139 izpodbijane sodbe navedlo, da je bil F. Carbajo Ferrero „vodja oddelka GD za komuniciranje od leta 2009“, medtem ko je iz izvlečka poročila o razgovorih, priloženega k odločbi o zavrnitvi pritožbe, razvidno, da je od leta 2009 „v tem trenutku“ vodja oddelka tega generalnega direktorata. Vendar ta napaka ne vpliva na ugotovitev iz iste točke 139, da „je [pritožnik] [pojasnil], česar Parlament ni izpodbijal, da je bil od leta 1999 vodja oddelka v navedenem generalnem direktoratu“.
Dalje, Parlament se zaman sklicuje na zvočni posnetek obravnave pred Splošnim sodiščem, da bi dokazal, da na tej obravnavi ni potrdil, da je izvleček poročila o razgovorih vseboval netočnost glede datuma, ko je bil F. Carbajo Ferrero imenovan za vodjo oddelka v Generalnem direktoratu za komuniciranje.
Tudi ob predpostavki, da Parlament na obravnavi ni priznal, da izvleček poročila o razgovorih vsebuje tako netočnost, namreč ne izpodbija ugotovitve Splošnega sodišča iz točke 139 izpodbijane sodbe v zvezi z datumom imenovanja F. Carbaja Ferrera za vodjo oddelka v tem generalnem direktoratu. Glede na okoliščino, da je F. Carbajo Ferrero ta dokaz predložil že v tožbi, zlasti v točkah 7, 94, 99, opombi 21 in prilogi A.5 k tej tožbi, in da Parlament ni dokazal, da ga je izrecno zavrnil na prvi stopnji, ta ne more trditi, da se je Splošno sodišče napačno oprlo na obstoj navedene netočnosti s tem, da je izkrivilo dokaz.
Nazadnje, tudi zadnjega očitka iz drugega dela drugega pritožbenega razloga ni mogoče sprejeti. Iz točke 177 izpodbijane sodbe namreč izhaja, da je Splošno sodišče zavrnitev odreditve ukrepa procesnega vodstva, ki ga je predlagal F. Carbajo Ferrero, obrazložilo s tem, da podatki, ki so mu bili dani na voljo, zadostujejo za presojo zakonitosti sporne odločbe, in ne s tem, da je Parlament temu kakor koli nasprotoval.
V teh okoliščinah je treba ta del drugega pritožbenega razloga zavrniti.
Prvi del drugega pritožbenega razloga
–
Trditve strank
Parlament s prvim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah 139, 143 in 146 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da je bila v sporni odločbi storjena očitna napaka pri presoji, ki izhaja iz netočnosti informacij, ki so bile predložene članom predsedstva v zvezi s kariero F. Carbaja Ferrera.
Najprej, Parlament meni, da Splošno sodišče ni upoštevalo vloge poročila o razgovorih, ki je obvestitev predsedstva o uspešnosti kandidatov med razgovori in ne posredovanje predsedstvu informacij o poklicnih izkušnjah kandidatov. Opozarja, da so bile informacije o usposobljenosti in poklicnih izkušnjah kandidatov že posredovane predsedstvu v okviru prve faze izbirnega postopka in da so te informacije ostale na razpolago predsedstvu med celotnim postopkom. To naj bi bil razlog, iz katerega je v poročilu o razgovorih le uvodoma povzeta funkcija, ki jo kandidati opravljajo in so jo navedli ob vložitvi svojih prijav.
Dalje, Parlament meni, da Splošno sodišče ni upoštevalo svoje sodne prakse, v skladu s katero to, da ima OI v posesti vse spise kandidatov za prosto delovno mesto, zadostuje za zavrnitev tožbenega razloga, ki se nanaša na obstoj morebitnih napak pri kvalifikacijah kandidata iz priporočila, ki ga je izbirni odbor poslal OI.
Nazadnje, Parlament meni, da je Splošno sodišče v točki 139 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da svetovalni odbor pri presoji njegove prijave za razpisano delovno mesto ni ustrezno upošteval izkušenj, ki jih je imel F. Carbajo Ferrero, ker ni upošteval njegovih izkušenj kot začasne odgovorne osebe Direktorata za medije v Generalnem direktoratu za komuniciranje od 1. junija 2018. Ta pa naj v svoji prijavi ne bi navedel teh izkušenj, ki so se začele po roku, določenem za predložitev prijav.
F. Carbajo Ferrero meni, da je treba ta del drugega pritožbenega razloga zavrniti.
–
Presoja Sodišča
V zvezi s prvim očitkom Parlamenta je treba poudariti, prvič, da je moralo Splošno sodišče, kot je razvidno iz točke 137 izpodbijane sodbe, preučiti, ali uprava ni očitno napačno uporabila svoje diskrecijske pravice glede dosežkov F. Carbaja Ferrera. Drugič, kot je razvidno iz točke 90 izpodbijane sodbe, v kateri je opisana vsebina odločbe o zavrnitvi pritožbe, ki jo je ta vložil, je predsedstvo svojo odločbo sprejelo po tem, ko je imelo na voljo vse ustrezne dokumente, in sicer osebne spise vseh kandidatov (življenjepise in motivacijska pisma), preglednico, v kateri so povzete njihove prijave in poročilo o razgovorih, ki ga je pripravil svetovalni odbor, tako da so lahko člani predsedstva, ki so to želeli, pred sejo predsedstva te dokumente pregledali.
Ker pa so imeli člani predsedstva le možnost vpogleda v navedene dokumente, če bi to želeli, Parlament pa – kot izhaja iz točke 143 izpodbijane sodbe – ni dokazal, da so to možnost uporabili v zvezi s spisom F. Carbaja Ferrera, je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da je treba glede na poročilo o razgovorih ugotoviti, ali je svetovalni odbor pravilno obvestil OI o poklicnih izkušnjah F. Carbara Ferrera. Ta očitek torej ni utemeljen.
Glede drugega očitka se Parlament ne more sklicevati na sodbo z dne 13. decembra 1990, Kalavros/Sodišče (
T‑160/89 in T‑161/89
,
EU:T:1990:86
). V zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, je bil namreč v nasprotju z obravnavanim primerom, prvič, dokument, ki vsebuje domnevne napake, predložen OI v okviru prvega preizkusa prijav, pritožnik pa je bil v tej zadevi med kandidati, ki so bili izbrani na koncu tega prvega izbora, tako da te napake, tudi če bi bile dokazane, niso bile take, da bi posegale v njegov položaj. Po drugi strani so imeli v navedeni zadevi, kot je razvidno iz točke 53 navedene sodbe, med končnim izbiranjem člani upravnega odbora in nato Sodišča popoln spis vsakega kandidata, kar ne ustreza položaju, v katerem obstaja zgolj možnost vpogleda pred sejo OI, kar je v nasprotju s tem, kar je bilo v obravnavanem primeru ugotovljeno v točki 90 izpodbijane sodbe. Zato ta očitek ni utemeljen.
V zvezi s tretjim očitkom je Sodišče že razsodilo, da morajo kandidati načeloma komisiji predložiti vse podatke, za katere menijo, da so koristni za preizkus njihove prijave (sodba z dne 12. julija 1989, Belardinelli in drugi/Sodišče,
225/87
,
EU:C:1989:309
, točka
). Tako bi moral F. Carbajo Ferrero svoje izkušnje izrecno navesti kot začasno odgovorna oseba Direktorata za medije v Generalnem direktoratu za komuniciranje, še toliko bolj, ker so se te izkušnje začele po roku, določenem za vložitev prijav. Poleg tega je treba poudariti, da je F. Carbajo Ferrero imel možnost sklicevati se na navedene izkušnje na razgovoru s svetovalnim odborom.
Čeprav Parlament utemeljeno trdi, da je Splošno sodišče napačno menilo, da svetovalni odbor ni ustrezno upošteval izkušenj F. Carbaja Ferrera na razpisanem delovnem mestu kot začasne odgovorne osebe na tem delovnem mestu od 1. junija 2018, pa to neupoštevanje ni tako, da bi omajalo razlog iz točke 145 izpodbijane sodbe, v skladu s katerim je bila pri sporni odločbi storjena očitna napaka pri presoji, ki je posledica tega, da je bila prijava osebe A izbrana, ne da bi bil OI pravilno seznanjen s poklicnimi izkušnjami F. Carbaja Ferrera. Zato je ta očitek brezpredmeten.
Kot je namreč razvidno iz točk 132 in 139 izpodbijane sodbe, je bilo v izvlečku poročila o razgovorih navedeno, da je F. Carbajo Ferrero vodja oddelka v Generalnem direktoratu za komuniciranje od leta 2009, čeprav je bil v navedenem generalnem direktoratu imenovan za vodjo oddelka leta 1999.
V teh okoliščinah je treba ta del drugega pritožbenega razloga in s tem ta pritožbeni razlog v celoti zavrniti.
Podredno uveljavljani pritožbeni razlog
Trditve strank
Parlament s tem pritožbenim razlogom trdi, da mora sodišče Unije, če sporna odločba koristi tretji osebi, predhodno na podlagi preučitve vsakega primera posebej preveriti, ali sankcija razglasitve ničnosti ni pretirana. Pri tej preučitvi bi bilo treba upoštevati naravo storjene nezakonitosti, interese tožeče stranke, interese tretjih oseb in interese službe, pri čemer mora sodišče poleg tega tehtati zadevne interese. Parlament se v zvezi s tem sklicuje zlasti na sodbo z dne 5. decembra 2017, Spadafora/Komisija (
T‑250/16 P
, neobjavljena,
EU:T:2017:866
, točka
), in poudarja, da neobstoj takega preizkusa v izpodbijani sodbi pomeni pomanjkljivo obrazložitev in kršitev načela sorazmernosti.
F. Carbajo Ferrero meni, da je treba ta pritožbeni razlog zavrniti.
Presoja Sodišča
Poudariti je treba, da točka 110 sodbe z dne 5. decembra 2017, Spadafora/Komisija (
T‑250/16 P
, neobjavljena,
EU:T:2017:866
), na katero se sklicuje Parlament, na eni strani določa načelo ponovne vzpostavitve pravnega položaja, v katerem je bil pritožnik, preden je izbirna komisija storila nepravilnost, in izjemo od tega načela, kadar bi razglasitev ničnosti aktov, naslovljenih na tretje osebe in ki so za te ugodni ter ki jo pomeni ta ponovna vzpostavitev, pomenila čezmerno sankcijo za storjeno nepravilnost. Na drugi strani ta točka napotuje na sodbo z dne 31. marca 2004, Girardot/Komisija (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
), in posredno na sodbo z dne 5. junija 1980, Oberthür/Komisija (
24/79
,
EU:C:1980:145
).
V zvezi s to izjemo je treba opozoriti, da je Sodišče v zadnjenavedeni sodbi ugotovilo, da je bila v postopku napredovanja štiridesetih uradnikov storjena nepravilnost v zvezi s tožečo stranko v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, ker njeno ocenjevalno poročilo takrat, ko je odbor za napredovanje odločal o predlogih za napredovanje, še ni bilo sestavljeno, medtem ko so bila ocenjevalna poročila za isto obdobje v zvezi z drugimi uradniki, ki so lahko napredovali, predložena temu odboru in OI, zaradi česar je bila tožeča stranka v manj ugodnem položaju kot ti drugi uradniki, ki so lahko napredovali. Vendar je Sodišče razsodilo, da razglasitev ničnosti napredovanj štiridesetih uradnikov, ki so dejansko napredovali, pomeni čezmerno sankcijo za storjeno nepravilnost in da je dodelitev odškodnine za nepremoženjsko škodo, ki je tožeči stranki nastala v tej zadevi, oblika nadomestila, ki najbolj ustreza njenim interesom in zahtevam službe (sodba z dne 5. junija 1980, Oberthür/Komisija,
24/79
,
EU:C:1980:145
, točki
in
).
V skladu s to sodno prakso je Splošno sodišče v sodbi z dne 31. marca 2004, Girardot/Komisija (
T‑10/02
,
EU:T:2004:94
, točka
), pri čemer je upoštevalo razlog, da Komisija ni dokazala, da je ustrezno preučila dosežke tožeče stranke, preden je zavrnila njene prijave na osem stalnih delovnih mest in upoštevala osem drugih kandidatov, ugotovilo, da bi razglasitev ničnosti odločb o imenovanju na zadevna delovna mesta pomenila pretirano sankcijo za nezakonitost, ki jo je storila Komisija, saj bi bilo v nasprotju z načeli sorazmernosti in varstva zaupanja v pravo ter z interesi službe, če bi se izbranim kandidatom, ki so postali uradniki, samo iz tega razloga odvzele ugodnosti, ki izhajajo iz njihovega imenovanja.
Ne da bi bilo treba pojasniti obseg te izjeme, ki se lahko spreminja glede na posebnosti vsake zadeve, je treba ugotoviti, da se navedena izjema v obravnavanem primeru ne uporablja in da Splošnemu sodišču glede na posebnosti spora, ki mu je bil predložen, ni bilo treba preučiti morebitne pretiranosti razglasitve ničnosti odločbe o imenovanju osebe A na delovno mesto direktorja za medije.
Poudariti je namreč treba – kot je razvidno iz točk 123, 124, 144 in 145 izpodbijane sodbe – da nezakonitost izbirnega postopka, ki je posledica neuporabe meril za primerjalno analizo dosežkov kandidatov na razgovorih z njimi, na eni strani ter očitna napaka pri presoji in napačna primerjava dosežkov kandidatov, ki izhaja iz netočnosti informacij, posredovanih OI, na drugi strani ne vplivata le na oceno prijave F. Carbaja Ferrera, ampak tudi na oceno prijave osebe A.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je interes F. Carbaja Ferrera za razglasitev ničnosti sporne odločbe očiten in da ta razglasitev ničnosti vpliva le na interes osebe A, medtem ko se ta ne more sklicevati na legitimno pričakovanje glede ohranitve svojega imenovanja, saj je F. Carbajo Ferrero to odločbo izpodbijal v rokih za vložitev pravnega sredstva.
V zvezi z interesom službe je treba navesti, da Parlament ne trdi, da je navedel trditve, s katerimi je želel dokazati, da bi razglasitev ničnosti sporne odločbe naletela na posebne težave. Vsekakor ni sporno, da direktorja za medije še niso imenovali, zato so bile F. Carbaju Ferreru od 1. junija 2018 začasno dodeljene dolžnosti, povezane s tem delovnim mestom, da bi se zagotovilo neprekinjeno delovanje službe znotraj Direktorata za medije. V spisu ni dokazov, ki bi kazali na to, da bi začasno opravljanje nalog direktorja za medije pomenilo obstoj kakršne koli težave v tem direktoratu.
Ker v okoliščinah obravnavanega primera Splošnemu sodišču ni bilo treba preučiti, ali razglasitev ničnosti sporne odločbe ni bila nesorazmerna glede na naravo ugotovljenih nezakonitosti, interes osebe A in interes službe, in ker zato izpodbijana sodba v zvezi s tem ni neobrazložena, je treba pritožbeni razlog, uveljavljan podredno, zavrniti.
Ker v tej pritožbi ni mogoče sprejeti nobenega pritožbenega razloga, je treba to pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker je F. Carbajo Ferrero predlagal, naj se Parlamentu naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi pritožbenimi razlogi ni uspel, se mu naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške F. Carbaja Ferrera.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Evropskemu parlamentu se naloži, naj poleg svojih stroškov krije tudi stroške Fernanda Carbaja Ferrera.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.