CELEX: 62014TJ0348
Bendra užsienio ir saugumo politika
Ribojamosios priemonės, taikomos atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje
Lėšų įšaldymas
Asmenų, subjektų ir įstaigų, kurių lėšos ir ekonominiai ištekliai įšaldomi, sąrašas
Ieškovo pavardės įtraukimas
Pareiga motyvuoti
Teisinis pagrindas
Teisė į gynybą
Teisė į veiksmingą teisminę gynybą
Piktnaudžiavimas įgaliojimais
Įtraukimo į sąrašą kriterijų nepaisymas
Akivaizdi vertinimo klaida
Teisė į nuosavybę

Ginčo aplinkybės
Ieškovas Oleksandr Viktorovych Yanukovych yra verslininkas ir buvusio Ukrainos prezidento Viktor Fedorovych Yanukovych sūnus.
Ši byla susijusi su ribojamosiomis priemonėmis, nustatytomis atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje po demonstracijų Nepriklausomybės aikštėje Kijeve (Ukraina) numalšinimo 2014 m. vasario mėn.
2014 m. kovo 5 d. Europos Sąjungos Taryba, remdamasi ESS 29 straipsniu, priėmė Sprendimą 2014/119/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje (
OL L 66, 2014, p. 26
). Tą pačią dieną Taryba, remdamasi SESV 215 straipsnio 2 dalimi, priėmė Reglamentą (ES) Nr. 208/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje (
OL L 66, 2014, p. 1
).
Sprendimo 2014/119 2 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„2014 m. kovo 3 d. Taryba sutarė daugiausia dėmesio, nustatant ribojamąsias priemones, skirti asmenų, pripažintų atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, ir asmenų, atsakingų už žmogaus teisių pažeidimus, turto įšaldymui ir susigrąžinimui, siekiant įtvirtinti ir remti teisinę valstybę ir pagarbą žmogaus teisėms Ukrainoje.“
Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„ 1.   Įšaldomos visos priede išvardytiems asmenims, pripažintais [pripažintiems] atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, asmenų, atsakingų [asmenims, atsakingiems] už žmogaus teisių pažeidimus Ukrainoje, ir su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms priklausančios, jų nuosavybės teise turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
2.   Lėšos ar ekonominiai ištekliai negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai atiduoti naudotis priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms arba jų naudai.“
Šių lėšų įšaldymo priemonių taikymo tvarka nustatyta to paties straipsnio kitose dalyse.
Pagal Sprendimą 2014/119 Reglamentu Nr. 208/2014 įpareigojama imtis lėšų įšaldymo priemonių ir nustatyta tokio lėšų įšaldymo taikymo tvarka, iš esmės analogiška tame sprendime įtvirtintai tvarkai.
Asmenų, kuriems taikomi Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014 (toliau kartu – 2014 m. kovo mėn. aktai), pavardės nurodytos Sprendimo 2014/119 priede ir Reglamento Nr. 208/2014 I priede esančiame (identiškame) sąraše (toliau – sąrašas) kartu su jų įtraukimo motyvais.
Ieškovo pavardė įtraukta į sąrašą kartu su identifikuojamąja informacija „buvusio Prezidento [Yanukovych] sūnus, verslininkas“ ir nurodyti šie motyvai:
„Asmuo, kurio atžvilgiu Ukrainoje atliekamas tyrimas dėl dalyvavimo nusikaltimuose, susijusiuose su Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimu ir neteisėtu jų pervedimu už Ukrainos ribų.“
2014 m. kovo 6 d. Taryba
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbė pranešimą asmenims, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, numatytos 2014 m. kovo mėn. aktuose (
OL C 66, 2014, p. 1
). Pagal šį pranešimą „[a]titinkami asmenys gali pateikti Tarybai prašymą (kartu su patvirtinamaisiais dokumentais) persvarstyti sprendimą įtraukti juos į <...> sąrašą“.
Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014 buvo iš dalies pakeisti atitinkamai 2014 m. balandžio 14 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimu 2014/216/BUSP, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 2014/119 (
OL L 111, 2014, p. 91
), ir 2014 m. balandžio 14 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 381/2014, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 208/2014 (
OL L 111, 2014, p. 33
). Įgyvendinimo sprendimu 2014/216 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 381/2014 iš dalies pakeista ieškovo identifikuojamoji informacija.
2014 m. keičiantis raštais ieškovas ginčijo jo pavardės įtraukimo į sąrašą pagrįstumą ir prašė Tarybos atlikti peržiūrą. Jis taip pat paprašė leisti jam susipažinti su minėtą įtraukimą pagrindžiančia informacija ir įrodymais.
Taryba atsakė į ieškovo peržiūros prašymą. Ji pažymėjo mananti, kad ieškovui nustatytos ribojamosios priemonės vis dar pagrįstos dėl 2014 m. kovo mėn. aktų motyvuose išdėstytų priežasčių. Kalbant apie ieškovo prašymą leisti susipažinti su byla, Taryba nusiuntė jam kelis jo bylos medžiagoje esančius dokumentus, tarp jų – Ukrainos valdžios institucijų 2014 m. kovo 3 d. dokumentą (toliau – 2014 m. kovo 3 d. raštas), 2014 m. liepos 8 d. dokumentą ir 2014 m. spalio 10 d. dokumentą.
2015 m. sausio 29 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2015/143, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2004/119 (
OL L 24, 2015, p. 16
), ir Reglamentą (ES) 2015/138, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 208/2014 (
OL L 24, 2015, p. 1
) (toliau kartu – 2015 m. sausio mėn. aktai).
Sprendime 2015/143 nuo 2015 m. sausio 31 d. patikslinti asmenų, kuriems taikomas lėšų įšaldymas, įtraukimo į sąrašą kriterijai. Konkrečiau kalbant, Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalis pakeista šiuo tekstu:
„1.   Įšaldomos visos priede išvardytiems asmenims, pripažintiems atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, asmenims, atsakingiems už žmogaus teisių pažeidimus Ukrainoje, ir su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms priklausančios, jų nuosavybės teise turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
Šio sprendimo tikslais, asmenys, pripažinti atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą – tai, be kita ko, asmenys, kurių atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos atlieka tyrimą:
a)
dėl Ukrainos viešųjų lėšų ar turto pasisavinimo arba dėl bendrininkavimo atliekant tokius veiksmus; arba
b)
dėl valstybės pareigūno piktnaudžiavimo tarnyba siekiant gauti nepagrįstos naudos sau arba siekiant suteikti nepagrįstos naudos trečiajam asmeniui, taip padarant žalą Ukrainos viešosioms lėšoms ar turtui, arba dėl bendrininkavimo atliekant tokius veiksmus.“
Reglamentu 2015/138 buvo iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 208/2014, atsižvelgiant į Sprendimą 2015/143.
2015 m. vasario 2 d. raštu Taryba pranešė ieškovui apie savo ketinimą palikti galioti jam nustatytas ribojamąsias priemones, nusiuntė jam 2014 m. gruodžio 30 d. Ukrainos valdžios institucijų dokumentą (toliau – 2014 m. gruodžio 30 d. raštas) ir informavo apie galimybę pateikti pastabų. 2015 m. vasario 17 d. rašte ieškovas paprašė Tarybos peržiūrėti savo poziciją ir pateikti jam galimų kitų įrodymų, kurie pagrįstų Tarybos poziciją.
2015 m. kovo 5 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2015/364, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/119 (
OL L 62, 2015, p. 25
), ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/357, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 208/2014 (
OL L 62, 2015, p. 1
) (toliau kartu – 2015 m. kovo mėn. aktai).
Sprendimu 2015/364 buvo iš dalies pakeistas Sprendimo 2014/119 5 straipsnis, pratęsiant ribojamųjų priemonių taikymą ieškovui iki 2016 m. kovo 6 d. Atsižvelgiant į tai, sąrašas buvo pakeistas Sprendimu 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentu 2015/357.
Atlikus šiuos pakeitimus ieškovo pavardė palikta sąraše kartu su identifikuojamąja informacija „buvusio Prezidento sūnus, verslininkas“ ir nurodyti nauji motyvai:
„Asmuo, kurio atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos vykdo baudžiamąjį procesą dėl viešųjų lėšų ar turto pasisavinimo.“
2015 m. kovo 6 d. rašte Taryba informavo ieškovą apie tai, kad jam taikomos ribojamosios priemonės paliekamos galioti.
Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014 paskutinį kartą buvo iš dalies pakeisti 2016 m. kovo 4 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2016/318 (
OL L 60, 2016, p. 76
) ir 2016 m. kovo 4 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2016/311, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 208/2014 (
OL L 60, 2016, p. 1
).
Sprendimu 2016/318 buvo iš dalies pakeistas Sprendimo 2014/119 5 straipsnis, pratęsiant ribojamųjų priemonių taikymą ieškovui iki 2017 m. kovo 6 d.
Procesas ir šalių reikalavimai
2014 m. gegužės 14 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktas šis ieškovo ieškinys.
2014 m. rugsėjo 22 d. Taryba pateikė atsiliepimą į ieškinį. 2014 m. rugsėjo 26 d. ji pateikė atsiliepimo į ieškinį priedų papildymą ir 2014 m. spalio 3 d. – papildomą dokumentą. Remdamasi Nurodymų Bendrojo Teismo kancleriui 18 straipsnio 4 dalies antra pastraipa, ji taip pat pateikė motyvuotą prašymą necituoti tų dokumentų turinio viešai prieinamuose šios bylos dokumentuose. Ieškovas pateikė prieštaravimus dėl prašymo užtikrinti konfidencialumą.
Europos Komisija Bendrojo Teismo kanceliarijai 2014 m. rugsėjo 16 d. pateikė dokumentą, kuriuo paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Tarybos reikalavimų. 2014 m. lapkričio 12 d. nutartimi Bendrojo Teismo devintosios kolegijos pirmininkas leido jai įstoti į bylą. Komisijos įstojimo į bylą paaiškinimai pateikti 2014 m. gruodžio 22 d. Per nustatytus terminus ieškovas ir Taryba pateikė savo pastabas dėl minėtų paaiškinimų.
2014 m. rugsėjo 16 d. Ukraina Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė dokumentą, kuriame prašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Tarybos reikalavimų. 2014 m. gruodžio 24 d. Ukraina Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė raštą, kuriame informavo Bendrąjį Teismą, kad išstoja iš bylos. 2015 m. kovo 11 d. nutartimi Bendrojo Teismo devintosios kolegijos pirmininkas nutarė išbraukti Ukrainą kaip į bylą įstojusią šalį.
2014 m. lapkričio 21 d. ieškovas pateikė dubliką, o 2015 m. sausio 15 d. Taryba pateikė tripliką.
2015 m. balandžio 8 d. ieškovas Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė dokumentą, kuriame patikslino savo reikalavimus taip, kad jais būtų siekiama panaikinti ir Sprendimą 2015/143, Reglamentą 2015/138, Sprendimą 2015/364, Įgyvendinimo reglamentą 2015/357, kiek šie aktai su juo susiję. Kitos šalys pateikė pastabas per nustatytą terminą. 2015 m. lapkričio 30 d. ieškovas Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė dokumentą, kuriame buvo naujų įrodymų.
Atsižvelgdamas į devintosios kolegijos siūlymą ir remdamasis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 28 straipsniu, Bendrasis Teismas nusprendė perduoti bylą nagrinėti išplėstinei kolegijai.
Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas (devintoji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
2016 m. balandžio 5 d. Bendrojo Teismo devintosios išplėstinės kolegijos pirmininkas, išklausęs šalis, nurodė sujungti šią bylą ir bylą T‑346/14,
Yanukovych / Taryba
, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis, kaip numatyta Procedūros reglamento 68 straipsnyje.
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus per 2016 m. balandžio 29 d. posėdį.
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti, pirma, Sprendimą 2014/119, iš dalies pakeistą Įgyvendinimo sprendimu 2014/216, ir Reglamentą Nr. 208/2014, iš dalies pakeistą Įgyvendinimo reglamentu Nr. 381/2014, antra, Sprendimą 2015/143 ir Reglamentą 2015/138 ir, trečia, Sprendimą 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentą 2015/357 tiek, kiek jie su juo susiję,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba, palaikoma Komisijos, Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, jeigu būtų iš dalies panaikinti 2014 m. kovo mėn. aktai, nurodyti, kad ieškovo atžvilgiu paliekami galioti Sprendimo 2014/119 padariniai, kol įsigalios dalinis Reglamento Nr. 208/2014 panaikinimas, ir, jeigu būtų iš dalies panaikinti 2015 m. kovo mėn. aktai, nurodyti, kad ieškovo atžvilgiu paliekami galioti iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/119 padariniai, kol įsigalios dalinis Reglamento Nr. 208/2014, iš dalies pakeisto Įgyvendinimo reglamentu 2015/357, panaikinimas,
—
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
1.
Dėl reikalavimo panaikinti pirminės redakcijos 2004 m. kovo mėn. aktus, iš dalies pakeistus atitinkamai Įgyvendinimo sprendimu 2014/216 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 381/2014, kiek jie taikomi ieškovui
Ieškinio reikalavimą dėl pirminės redakcijos 2014 m. kovo mėn. aktų, iš dalies pakeistų Įgyvendinimo sprendimu 2014/216 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 381/2014, panaikinimo ieškovas grindžia septyniais pagrindais. Ieškinio pirmasis pagrindas grindžiamas teisinio pagrindo nebuvimu. Antrasis – piktnaudžiavimu įgaliojimais. Trečiasis – motyvavimo trūkumu. Ketvirtasis – įtraukimo į sąrašą kriterijų nepaisymu. Penktasis – akivaizdžia vertinimo klaida. Šeštasis – teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, o septintasis – teisės į nuosavybę pažeidimu.
Ketvirtajame pagrinde, kurį tikslinga išnagrinėti pirmiausia, ieškovas, be kita ko, teigia, kad jo pavardės įtraukimas į sąrašą vien dėl to, kad jo atžvilgiu atliekamas tyrimas, remiantis reikšminga teismo praktika, neatitinka kriterijų, numatytų 2014 m. kovo mėn. aktuose, kuriuose minimi „asmenys, pripažinti atsakingais“ už valstybės lėšų pasisavinimą, ir kad bet kokiu atveju Taryba neįvykdė įrodinėjimo pareigos.
Be to, pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo ieškovas teigia, kad nuo 2015 m. sausio 31 d. iki kovo 6 d., t. y. nuo 2015 m. sausio mėn. aktų įsigaliojimo iki 2015 m. kovo mėn. aktų įsigaliojimo, pirminiai jo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvai taip pat neatitinka įtraukimo kriterijų, iš dalies pakeistų Sprendimu 2015/143.
Taryba, palaikoma Komisijos, pirmiausia pabrėžia, kad pagal reikšmingą teismo praktiką pati Taryba turi nustatyti asmenis, kuriuos galima laikyti atsakingais už valstybės lėšų pasisavinimą remiantis neprieštaringa informacija, ir kad sąvoką „pripažinti“ reikėtų aiškinti plačiai, kad ji, be kita ko, apimtų asmenis, kurie persekiojami baudžiamąja tvarka dėl tokių veiksmų.
Ji taip pat teigia, jog jos turimi įrodymai patvirtina, kad ieškovo atžvilgiu buvo pradėtas baudžiamasis procesas ir kad buvo nustatyti didelio masto valstybės lėšų pasisavinimo ir neteisėto jų pervedimo už Ukrainos ribų veiksmai. Be to, ji nesutinka, kad turi būti bendrai taikoma tariama pareiga patikrinti, ar atitinkamos valstybės teisės aktais užtikrinamas teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymas.
Šiuo klausimu primintina, kad, nors Taryba turi didelę diskreciją nustatyti bendruosius kriterijus, į kuriuos reikia atsižvelgti siekiant taikyti ribojamąsias priemones, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje garantuojama veiksminga teisminė kontrolė reikalauja, kad atlikdamas motyvų, kuriais pagrįstas sprendimas įtraukti konkretaus asmens pavardę į asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą arba palikti ją šiame sąraše, teisėtumo kontrolę Europos Sąjungos teismas įsitikintų, kad šis sprendimas, kuris konkrečiai susijęs su šiuo asmeniu, būtų pagrįstas pakankamai svariu faktiniu pagrindu. Tai reiškia, kad turi būti tikrinami dėstant motyvus, kuriais pagrįstas šis sprendimas, nurodyti faktai, todėl teisminė kontrolė yra ne apribota nurodytų motyvų abstrakčios tikimybės vertinimu, bet susijusi su tuo, ar šie motyvai arba bent vienas jų, laikytinas pakankamu, kad pats savaime patvirtintų šį sprendimą, yra pakankamai tiksliai ir aiškiai pagrįsti (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 21 d. Sprendimo Anbouba / Taryba,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
,
ir
punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).
Nagrinėjamu atveju Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalyje numatytas kriterijus reiškia, kad ribojamosios priemonės taikomos asmenims, pripažintiems atsakingais už valstybės lėšų pasisavinimą. Be to, iš minėto sprendimo 2 konstatuojamosios dalies matyti, kad šios priemonės Tarybos patvirtintos „siekiant įtvirtinti ir remti teisinę valstybę <...> Ukrainoje“.
Ieškovo pavardė į sąrašą įtraukta motyvuojant tuo, kad jis buvo „[a]smuo, kurio atžvilgiu Ukrainoje atliekamas tyrimas dėl dalyvavimo nusikaltimuose, susijusiuose su Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimu ir neteisėtu jų pervedimu už Ukrainos ribų“.
Grįsdama ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvą, Taryba remiasi 2014 m. kovo 3 d. raštu. Šio rašto pirmoje dalyje nurodyta, kad „Ukrainos teisėsaugos tarnybos“ iškėlė kelias baudžiamąsias bylas, siekdamos ištirti buvusių aukšto rango pareigūnų, kurių pavardės iš karto toliau išvardytos, padarytus nusikaltimus, ir kad dėl minėtų nusikaltimų pradėtas tyrimas leido nustatyti didelio masto valstybės lėšų pasisavinimą ir vėlesnį neteisėtą šių lėšų pervedimą už Ukrainos ribų. Antroje rašto dalyje pridurta, kad „atliekant tyrimą tikrinamas kitų aukšto rango pareigūnų, buvusios valdžios atstovų, dalyvavimas tokio paties pobūdžio nusikalstamose veikose“ ir kad apie šio tyrimo pradėjimą numatyta netrukus jiems pranešti. Šių kitų asmenų, tarp jų – ieškovo, pavardės taip pat toliau išvardytos.
Neginčijama, kad šiuo vieninteliu pagrindu ieškovas pripažintas „atsaking[u] už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą“, kaip nurodyta Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalyje. Iš Tarybos šioje instancijoje pateiktų įrodymų tik 2014 m. kovo 3 d. raštas yra ankstesnis nei 2014 m. kovo mėn. aktai, todėl tų aktų teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant tik į šį įrodymą.
Reikia konstatuoti, kad nors minėtas raštas gautas iš trečiosios valstybės aukštos teisėsaugos institucijos, jame yra tik bendro pobūdžio ir abstraktus teiginys, kuriuo ieškovo, kaip ir kitų buvusių aukšto rango pareigūnų, pavardė siejama su tyrimu, per kurį iš esmės nustatyta valstybės lėšų pasisavinimo faktų. Rašte nepateikta detalių dėl nustatytų faktų, kurie buvo tikrinami per Ukrainos valdžios institucijų vykdomą tyrimą, ir juo labiau dėl individualios ieškovo atsakomybės (net ir preziumuojamos), susijusios su tais faktais (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimą Azarov /Taryba,
T‑332/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:48
,
punktą; pagal analogiją taip pat žr. 2015 m. spalio 26 d. Sprendimą Portnov / Taryba,
T‑290/14
,
EU:T:2015:806
,
ir
punktus).
Toliau reikėtų pažymėti, kad, priešingai nei byloje, kurioje priimtas 2014 m. vasario 27 d. Sprendimas Ezz ir kt. / Taryba (
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
–
punktai), vėliau jis apeliacine tvarka patvirtintas 2015 m. kovo 5 d. Sprendimu Ezz ir kt. / Taryba (
C‑220/14 P
,
EU:C:2015:147
), – abiem šiais sprendimais remiasi Taryba, – nagrinėjamu atveju, pirma, ji neturėjo informacijos apie faktus ar Ukrainos valdžios institucijų ieškovui inkriminuojamas konkrečias veikas ir, antra, 2014 m. kovo 3 d. raštas, net vertinamas kartu su kitais duomenimis, negali būti pakankamai svarus faktinis pagrindas, kaip jis suprantamas pagal šio sprendimo 41 punkte nurodytą teismo praktiką, norint įtraukti ieškovo pavardę į sąrašą dėl to, kad jis buvo pripažintas „atsakingu“ už valstybės lėšų pasisavinimą (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 26 d. Sprendimo Portnov / Taryba,
T‑290/14
,
EU:T:2015:806
,
–
punktus).
Kad ir kokia buvo proceso dėl ieškovo stadija, Taryba negalėjo nustatyti jam ribojamųjų priemonių nežinodama, kokiomis konkrečiai valstybės lėšų pasisavinimo veikomis jį kaltino Ukrainos valdžios institucijos. Iš tikrųjų tik turėdama duomenų apie šias veikas Taryba galėjo nustatyti, kad jos, pirma, galėjo būti kvalifikuojamos kaip valstybės lėšų pasisavinimas ir, antra, galėjo kelti pavojų Ukrainos teisinei valstybei, kurią įtvirtinti ir remti, kaip nurodyta šio sprendimo 42 punkte, siekiama nustatant nagrinėjamas ribojamąsias priemones (2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Klyuyev / Taryba,
T‑341/14
,
EU:T:2016:47
,
punktas ir 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Azarov / Taryba,
T‑331/14
,
EU:T:2016:49
,
punktas).
Be to, būtent kompetentinga Sąjungos institucija kilus ginčui turi įrodyti motyvų, nurodytų dėl atitinkamo asmens, pagrįstumą, o ne šis asmuo turi pateikti šių motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų (2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
ir
punktai ir 2013 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Taryba / Fulmen ir Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
,
ir
punktai).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ieškovo pavardės įtraukimas į sąrašą neturi faktinio pagrindo, kurio pakaktų užtikrinti, kad būtų paisoma asmenų, kuriems taikomos ginčijamos ribojamosios priemonės, nustatytos Sprendimu 2014/119, nustatymo kriterijų.
Be to, konstatuotina, kad šis pažeidimas tęsėsi, kol įsigaliojo 2015 m. kovo mėn. aktai, kuriais pakeistas sąrašas ir iš dalies pakeisti ieškovo įtraukimo į sąrašą motyvai.
Remiantis šia išvada, nereikia priimti sprendimo dėl ieškovo reikalavimo, kuriuo siekiama, kad jo pavardės įtraukimas 2014 m. kovo mėn. aktais būtų pripažintas neteisėtu nuo 2015 m. sausio 31 d. iki 2015 m. kovo 6 d., t. y. nuo 2015 m. sausio mėn. aktų įsigaliojimo iki 2015 m. kovo mėn. aktų įsigaliojimo. Atsižvelgiant į tai, kad 2014 m. kovo mėn. aktai panaikinami, kiek jie taikomi ieškovui, laikoma, kad tuo laikotarpiu ribojamosios priemonės jam nebuvo taikytos.
Todėl reikia pritarti ieškinio ketvirtajam pagrindui ir panaikinti Sprendimą 2014/119, iš dalies pakeistą Įgyvendinimo sprendimu 2014/216, kiek jis taikomas ieškovui, nesant poreikio priimti sprendimą dėl kitų pagrindų.
Panaikinus Sprendimą 2014/119, taip pat reikia panaikinti, kiek jis taikomas ieškovui, Reglamentą Nr. 208/2014 (iš dalies pakeistą Įgyvendinimo reglamentu Nr. 381/2014), kuriam priimti, kaip nustatyta SESV 215 straipsnio 2 dalyje, reikia, kad būtų priimtas sprendimas pagal ES sutarties V antraštinės dalies 2 skyrių.
2.
Dėl reikalavimo panaikinti 2014 m. kovo mėn. aktus, iš dalies pakeistus 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, tiek, kiek jie taikomi ieškovui
Pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo ieškovas prašė leisti išplėsti ieškinio apimtį taip, kad jis apimtų 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktų, kiek jie susiję su ieškovu, panaikinimą.
Pastabose dėl pareiškimo dėl reikalavimų patikslinimo Taryba nurodė, kad, pirma, Bendrasis Teismas pagal SESV 275 straipsnį neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl reikalavimų išplėtimo taip, kad jie apimtų Sprendimą 2015/143, kuris priimtas, be kita ko, remiantis ESS 29 straipsniu, ir, antra, prašymas išplėsti reikalavimus taip, kad jie apimtų Sprendimą 2015/143, nepriimtinas, nes ieškovas neturi teisės pareikšti ieškinio. Dėl likusios dalies Taryba ginčija ieškinio patikslinimo pagrįstumą.
Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos nagrinėti Sprendimo 2015/143 teisėtumą
Pažymėtina, kad, kaip matyti, be kita ko, iš toliau pateikto ieškinio pirmojo pagrindo nagrinėjimo, ieškovas, nors formaliai nepateikia neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo pagal SESV 277 straipsnį, reikalaudamas panaikinti 2015 m. kovo mėn. aktus, kuriais jo pavardė palikta sąraše, remiasi įtraukimo kriterijaus neatitiktimi ES sutarties tikslams. Kadangi Sprendimu 2015/143 tas įtraukimo kriterijus buvo iš dalies pakeistas, reikia konstatuoti, kad prašydamas panaikinti Sprendimą 2015/143 ieškovas iš tikrųjų siekia remtis nepriimtinumu grindžiamu prieštaravimu, kuriuo grindžiamas jo reikalavimas dėl 2015 m. kovo mėn. aktų panaikinimo (pagal analogiją žr. 2013 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Post Bank Iran / Taryba,
T‑13/11
,
EU:T:2013:402
,
punktą).
Šiuo klausimu primintina, kad SESV 275 straipsnio antroje pastraipoje aiškiai numatyta, kad, nukrypstant nuo šio straipsnio pirmos pastraipos nuostatų, Sąjungos teismas turi jurisdikciją „priimti sprendimus dėl pagal [SESV] 263 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytas sąlygas pateiktų ieškinių, peržiūr[ėdamas] [ESS] V antraštinės dalies 2 skyriaus pagrindu Tarybos priimtų sprendimų, patvirtinančių ribojančias priemones, nukreiptas prieš fizinius ar juridinius asmenis, teisėtumą“. Taigi, priešingai Tarybos teiginiams, minėta nuostata taikytina visiems remiantis ES sutarties V antraštinės dalies 2 skyriumi Tarybos priimtiems sprendimams, susijusiems su ribojamosiomis priemonėmis, nukreiptomis prieš fizinius ar juridinius asmenis, nesvarbu, ar jie yra visuotinai taikomi, ar individualūs sprendimai. Pagal ją neatimta galimybė, grindžiant ieškinį dėl individualiai taikomos ribojamosios priemonės, ginčyti visuotinai taikomos nuostatos teisėtumą pateikiant jos neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą (2014 m. liepos 16 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba,
T‑578/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:678
,
ir
punktai; šiuo klausimu taip pat žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Azarov / Taryba,
T‑331/14
,
EU:T:2016:49
,
punktą).
Todėl, priešingai, nei teigia Taryba, Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nagrinėti Sprendimo 2015/143, kiek juo iš dalies pakeista Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalis, teisėtumą.
Šis nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas bus išnagrinėtas kartu su ieškinio pirmuoju pagrindu, kuriuo ieškovas grindžia reikalavimą dėl 2015 m. kovo mėn. aktų panaikinimo ir teigia, kad jam taikomas įtraukimo kriterijus neatitinka ES sutarties tikslų.
Dėl nepriimtinumo pagrindo, grindžiamo ieškovo teisės pareikšti ieškinį dėl Reglamento 2015/138 nebuvimu
Kalbant apie klausimą dėl ieškovo teisės pareikšti ieškinį nebuvimo, kurį dėl Reglamento Nr. 2015/138 nurodė Taryba, pažymėtina, kad Reglamentas Nr. 208/2014 buvo iš dalies pakeistas Reglamentu 2015/138 tik patikslinant įtraukimo kriterijus, susijusius su asmenų, atsakingų už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, lėšų įšaldymu.
Reglamente 2015/138 ieškovo pavardė konkrečiai nenurodyta ir jis priimtas neatlikus išsamios sąrašo peržiūros. Šis aktas susijęs tik su bendraisiais įtraukimo į sąrašą kriterijais ir taikytinas objektyviai apibrėžtoms situacijoms, darant teisinį poveikį bendrai ir abstrakčiai nustatytoms asmenų ir subjektų kategorijoms, o ne su ieškovo pavardės įtraukimu į šį sąrašą. Todėl jis nei tiesiogiai, nei konkrečiai nesusijęs su ieškovu, ir jo prašymas patikslinti reikalavimus prašant panaikinti šį aktą nepriimtinas (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Azarov /Taryba,
T‑331/14
,
EU:T:2016:49
,
ir
punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).
Reikia pritarti Tarybos prieštaravimui ir atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, kiek juo prašoma panaikinti Reglamentą 2015/138.
Dėl esmės
Savo reikalavimą panaikinti 2014 m. kovo mėn. aktus, iš dalies pakeistus 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, ieškovas grindžia septyniais pagrindais. Ieškinio pirmasis pagrindas grindžiamas teisinio pagrindo nebuvimu. Antrasis – piktnaudžiavimu įgaliojimais. Trečiasis – motyvavimo trūkumu. Ketvirtasis – įtraukimo į sąrašą kriterijų nepaisymu. Penktasis – akivaizdžia vertinimo klaida. Šeštasis – teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, o septintasis – teisės į nuosavybę pažeidimu.
Iš pradžių tikslinga nagrinėti šeštąjį pagrindą, grindžiamą teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, tada – trečiąjį pagrindą, grindžiamą pareigos motyvuoti pažeidimu, ir galiausiai kitus pagrindus ta tvarka, kuria jie nurodyti.
Dėl ieškinio šeštojo pagrindo, grindžiamo teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu
Ieškinio šeštajame pagrinde ieškovas skundžiasi, kad su juo tinkamai nesikonsultuota prieš paliekant jo pavardę sąraše ir konkrečiau jam nenustatytas pakankamas terminas ir nesuteikta pakankamai informacijos, kad jis galėtų ginčyti savo pavardės palikimą sąraše.
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija ieškovo argumentus.
Pirmiausia reikia priminti, kad Pagrindinių teisių chartijos, kuri pagal ES sutartį turi tokią pačią teisinę galią kaip ir Sutartys, 41 straipsnio 2 dalies a punkte įtvirtintos teisės į gynybą paisymas apima teisę būti išklausytam ir teisę susipažinti su bylos medžiaga, o teisė į veiksmingą teisminę gynybą, kuri įtvirtinta šios Chartijos 47 straipsnyje, reikalauja, kad suinteresuotasis asmuo galėtų sužinoti dėl jo priimto sprendimo motyvus (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
‐
punktus).
Todėl, priimdama sprendimą palikti asmenį, subjektą ar įstaigą įtrauktą į asmenų, subjektų ar įstaigų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą, Taryba turi paisyti šio asmens, subjekto ar įstaigos teisės būti iš anksto išklausytam, jeigu sprendime dėl palikimo sąraše prieš jį remiasi naujais duomenimis, kurie nenurodyti pradiniame sprendime dėl įtraukimo į šį sąrašą (2014 m. birželio 4 d. Sprendimo Sina Bank / Taryba,
T‑67/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:348
,
punktas ir jame nurodyta teismų praktika; šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Prancūzija / People's Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad ieškovo pavardės palikimas sąraše, priėmus 2015 m. kovo mėn. aktus, pagrįstas vien 2014 m. gruodžio 30 d. raštu.
Šiuo klausimu taip pat pažymėtina, kad prieš priimdama sprendimą palikti ieškovo pavardę sąraše Taryba nusiuntė ieškovui 2014 m. gruodžio 30 d. raštą (žr. šio sprendimo 17 punktą). Be to, 2015 m. vasario 2 d. raštu Taryba pranešė ieškovui apie savo ketinimą jam palikti galioti ribojamąsias priemones, informuodama apie galimybę pateikti pastabų (žr. šio sprendimo 17 punktą).
Tai reiškia, kad ieškovas galėjo susipažinti su informacija ir įrodymais, kuriais remdamasi Taryba jam paliko galioti ribojamąsias priemones, ir galėjo laiku pateikti pastabas (žr. šio sprendimo 17 punktą).
Be to, ieškovas neįrodė, kad tariami sunkumai, susiję su gauta informacija ir turėtu laiku atsakyti į Tarybos nurodytus kaltinimus, sutrukdė laiku patikslinti reikalavimus ar suformuluoti gynybos argumentus.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog pranešimas apie įrodymus vykstant procedūrai buvo pakankamas, kad būtų užtikrintas ieškovo naudojimasis teise į gynybą ir teise į veiksmingą teisminę gynybą.
Taigi ieškinio šeštąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, grindžiamo pareigos motyvuoti pažeidimu
Ieškinio trečiajame pagrinde ieškovas teigia, kad, pirma, jo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvuose nepateikta jokių detalių apie ginčijamus faktus ir su juo susijusią procedūrą, kurios patvirtintų kaltinimą, kad jis atsakingas už valstybės lėšų pasisavinimą ir neteisėtą jų pervedimą už Ukrainos ribų, ir, antra, šie motyvai yra stereotipiniai.
Taryba ginčija ieškovo argumentus.
Pirmiausia primintina, kad SESV 296 straipsnyje ir Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies c punkte reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie ginčijamo akto pobūdžio ir jo priėmimo aplinkybių. Iš jo turi būti matomas aiškus ir nedviprasmiškas aktą priėmusios institucijos pagrindimas, kad suinteresuotasis asmuo galėtų susipažinti su nustatytos priemonės motyvais, o jurisdikciją turintis teismas – vykdyti kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes (žr. 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimo Ben Ali / Taryba,
T‑200/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:216
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Nereikalaujama motyvuojant aktą tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes vertinant, ar akto motyvai atitinka SESV 296 straipsnio ir Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies c punkto reikalavimus, reikia atsižvelgti ne tik į jo tekstą, bet ir į kontekstą bei visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas. Taigi, asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis jam suprasti dėl jo nustatytos priemonės reikšmę. Be to, akto motyvų tikslumo laipsnis turi būti proporcingas faktinėms galimybėms ir techninėms ar su terminais susijusioms sąlygoms, kuriomis jis turi būti priimtas (žr. 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimo Ben Ali / Taryba,
T‑200/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:216
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Konkrečiai kalbant, lėšų įšaldymo priemonės motyvai iš principo negali būti suformuluoti tik bendrai ir stereotipiškai. Atsižvelgiant į šio sprendimo 79 punkte nurodytas išlygas, tokioje priemonėje, atvirkščiai, reikia nurodyti specialias ir konkrečias priežastis, dėl kurių Taryba mano, kad atitinkami teisės aktai taikytini suinteresuotajam asmeniu (žr. 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimo Ben Ali / Taryba,
T‑200/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:216
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad, kaip ir pradiniuose įtraukimo į sąrašą motyvuose, 2015 m. kovo mėn. aktais iš dalies pakeistuose motyvuose (žr. šio sprendimo 20 punktą) išdėstytos aplinkybės, sudarančios ieškovo įtraukimo pagrindą, t. y. aplinkybė, kad jo atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos vykdo baudžiamąjį procesą dėl valstybės lėšų ar turto pasisavinimo.
Be to, ieškovui taikomos priemonės paliktos galioti jam žinomomis aplinkybėmis, nes keičiantis su šia byla susijusiais raštais jis susipažino su 2014 m. gruodžio 30 d. raštu, kuriuo Taryba pagrindė jam taikomų priemonių palikimą galioti ir kuriame Taryba pateikė paaiškinimus dėl jo pavardės įtraukimo į sąrašą (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
ir
punktus ir juose nurodytą teismo praktiką, taip pat 2013 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑35/10 ir T‑7/11
,
EU:T:2013:397
,
punktą), įskaitant veikų, kuriomis jis kaltinamas, išsamų aprašymą.
Kalbant apie tariamą įtraukimo motyvų stereotipiškumą, pažymėtina, kad, nors šiuose motyvuose nurodyti argumentai yra tokie patys kaip ir tie, kuriais remiantis ribojamosios priemonės nustatytos kitiems sąraše nurodytiems fiziniams asmenims, jais siekiama apibūdinti konkrečią ieškovo, dėl kurio, kaip ir kitų asmenų, anot Tarybos, pradėtas teismo procesas, susijęs su tyrimais dėl valstybės lėšų pasisavinimo Ukrainoje, situaciją (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
punktą).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad 2014 m. kovo mėn. aktuose, iš dalies pakeistuose 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, pakankamai teisiškai išdėstytos teisinės ir faktinės aplinkybės, kurios, tų aktų autoriaus nuomone, sudaro jų pagrindą.
Taigi ieškinio trečiąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, grindžiamo teisinio pagrindo nebuvimu
Ieškinio pirmajame pagrinde ieškovas teigia, kad Sprendimas 2014/119, iš dalies pakeistas 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, neatitinka ESS 29 straipsnyje nustatytų tikslų, todėl neturi teisinio pagrindo, ir kad dėl Sprendimo 2014/119 negaliojimo Reglamentas Nr. 208/2014, iš dalies pakeistas 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, taip pat yra negaliojantis, nes nėra galiojančio sprendimo, priimto remiantis ES sutarties V antraštinės dalies 2 skyriumi ir leidžiančio remtis SESV 215 straipsniu.
Taryba ginčija ieškovo argumentus.
– Dėl pagrindinio ieškovo argumento, grindžiamo įtraukimo į sąrašą kriterijaus neproporcingumu atsižvelgiant į ES sutarties tikslus
Pagrindiniu savo argumentu ieškovas iš esmės teigia, kad Sprendimu 2014/119 nesiekiama dviejų tikslų, kuriais jis pagrįstas, t. y. įtvirtinti ir remti teisinę valstybę ir užtikrinti pagarbą žmogaus teisėms Ukrainoje, ar kitų bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) tikslų, nustatytų ESS 21 straipsnio 2 dalies b punkte. Jis priduria, kad su juo susijusių motyvų dalinis pakeitimas 2015 m. kovo mėn. aktais po to, kai įtraukimo į sąrašą kriterijaus taikymo apimtis išplėsta 2015 m. sausio mėn. aktais, buvo nepagrįstas, nes Taryba neįrodė, kad jis sukėlė grėsmę demokratijai, teisinei valstybei ar žmogaus teisėms Ukrainoje arba tvariam ekonominiam ir socialiniam Ukrainos vystymuisi.
Todėl reikia išnagrinėti Sprendimo 2014/119, iš dalies pakeisto Sprendimu 2015/143, 1 straipsnio 1 dalyje numatyto įtraukimo kriterijaus atitiktį BUSP tikslams, būtent šio kriterijaus proporcingumą minėtų tikslų atžvilgiu.
Iš pradžių primintina, kad su BUSP susiję ES sutarties tikslai įtvirtinti, be kita ko, ESS 21 straipsnio 2 dalies b punkte, kuriame numatyta:
„Sąjunga nustato ir įgyvendina bendrą politiką ir veiksmus bei siekia aukšto lygio bendradarbiavimo visose tarptautinių santykių srityse, kad: <…> įtvirtintų ir remtų demokratiją, teisinę valstybę, žmogaus teises ir tarptautinės teisės principus.“
Be to, primintina, kad Sprendimo 2014/119 2 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„2014 m. kovo 3 d. Taryba sutarė daugiausia dėmesio, nustatant ribojamąsias priemones, skirti asmenų, pripažintų atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, ir asmenų, atsakingų už žmogaus teisių pažeidimus, turto įšaldymui ir susigrąžinimui, siekiant įtvirtinti ir remti teisinę valstybę ir pagarbą žmogaus teisėms Ukrainoje.“
Šiuo pagrindu Sprendimo 2014/119, iš dalies pakeisto Sprendimu 2015/143, 1 straipsnio 1 dalyje numatytas toks kriterijus:
„ 1. Įšaldomos visos priede išvardytiems asmenims, pripažintiems atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, asmenims, atsakingiems už žmogaus teisių pažeidimus Ukrainoje, ir su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms priklausančios, jų nuosavybės teise turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
Šio sprendimo tikslais, asmenys, pripažinti atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą – tai, be kita ko, asmenys, kurių atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos atlieka tyrimą:
a)
dėl Ukrainos viešųjų lėšų ar turto pasisavinimo arba dėl bendrininkavimo atliekant tokius veiksmus <...>“
Galiausiai primintina, kad ieškovo įrašymo į sąrašą motyvai, priėmus 2015 m. kovo mėn. aktus, yra tokie:
„Asmuo, kurio atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos vykdo baudžiamąjį procesą dėl viešųjų lėšų ar turto pasisavinimo.“
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad, kaip pripažino Taryba savo procesiniuose dokumentuose, ribojamosios priemonės ieškovui nustatytos vieninteliu tikslu – įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje. Todėl ieškovo argumentai, kad Sprendime 2014/119 nustatytais įtraukimo kriterijais neįgyvendinami kiti BUSP tikslai, yra nereikšmingi.
Taigi reikia patikrinti, ar įtraukimo kriterijus, numatytas Sprendime 2014/119 ir iš dalies pakeistas Sprendimu 2015/143, susijęs su asmenimis, kurie pripažinti atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, atitinka tame pačiame sprendime nurodytą tikslą įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje.
Šiuo klausimu primintina, kad remiantis teismo praktika dėl ribojamųjų priemonių, susijusių su padėtimi Tunise ir Egipte, tokių tikslų, kokie nurodyti ESS 21 straipsnio 2 dalies b ir d punktuose, galima pasiekti įšaldant lėšas, kai ši priemonė, kaip šiuo atveju, taikoma tik pripažintiems atsakingais už valstybės lėšų pasisavinimą asmenims ir su jais susijusiems asmenims, subjektams ar įstaigoms, t. y. asmenims, kurių veiksmai, kaip įtariama, galėjo sukelti grėsmę valdžios institucijų ir su jomis susijusių įstaigų tinkamai veiklai (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 28 d. Sprendimo Trabelsi ir kt. / Taryba,
T‑187/11
,
EU:T:2013:273
,
punktą; 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
punktą ir 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimo Ben Ali / Taryba,
T‑200/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:216
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad, pirma, įtraukimo kriterijus, kiek jis susijęs su ieškovu, grindžiamas su „valstybės lėšų pasisavinimu“ susijusiais nusikaltimais ir, antra, šis kriterijus patenka į teisinį pagrindą, aiškiai apibrėžtą Sprendimu 2004/119 ir siekiu įgyvendinti ES sutarties tikslą, kuriuo jis paremtas ir kuris nurodytas šio sprendimo 2 konstatuojamojoje dalyje, t. y. tikslą įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje.
Šiuo klausimu primintina, kad teisinės valstybės principo laikymasis yra viena iš pagrindinių vertybių, kuriomis grindžiama Sąjunga, kaip matyti iš ESS 2 straipsnio, taip pat ES sutarties ir Pagrindinių teisių chartijos preambulių. Be to, remiantis ESS 49 straipsniu teisinės valstybės principo laikymasis yra būtinoji narystės Sąjungoje sąlyga. Teisinės valstybės sąvoka taip pat įtvirtinta 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos preambulėje, kur ji suformuluota kaip „teisės viršenybė“.
Teisingumo Teismo ir Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje, Europos Tarybos veikloje, kurią vykdo Europos komisija „Demokratija per teisę“, pateikiamas neišsamus principų ir normų, kuriuos gali apimti teisinės valstybės sąvoka, sąrašas. Tarp jų yra šie principai: teisėtumo, teisinio saugumo, taip pat savavališko naudojimosi vykdomosios valdžios galiomis draudimo; nepriklausomų ir nešališkų teismų; veiksmingos teisminės kontrolės, įskaitant pagrindinių teisių paisymą, ir lygybės prieš įstatymą (šiuo klausimu žr. teisinės valstybės kriterijų sąrašą, kurį Europos komisija „Demokratija per teisę“ priėmė per 106‑ąją plenarinę sesiją (2006 m. kovo 11–12 d., Venecijoje)). Be to, kai kuriuose Sąjungos išorės veiksmų srities teisės aktuose, be kita ko, nurodyta kova su korupcija – kaip principas, kurį apima teisinės valstybės sąvoka (žr., pavyzdžiui, 2006 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1638/2006, išdėstantį bendrąsias nuostatas, kurios nustato Europos kaimynystės ir partnerystės priemonę (
OL L 310, 2006, p. 1
)).
Tačiau, nors negalima atmesti galimybės, kad tam tikri veiksmai, susiję su valstybės lėšų pasisavinimu, gali sukelti grėsmę teisinei valstybei, negalima sutikti su tuo, kad bet koks valstybės lėšų pasisavinimas, įvykdytas trečiojoje šalyje, pateisina Sąjungos įsikišimą siekiant įtvirtinti ir remti teisinę valstybę šioje šalyje, naudojantis savo įgaliojimais BUSP srityje. Kad būtų galima konstatuoti, jog valstybės lėšų pasisavinimas gali pateisinti Sąjungos veiksmus BUSP srityje, pagrįstus tikslu įtvirtinti ir remti teisinę valstybę, ginčijami veiksmai bent jau turi būti tokie, kad jais gali būti pažeisti instituciniai ir teisiniai atitinkamos šalies pagrindai.
Šiomis aplinkybėmis įtraukimo kriterijus gali būti laikomas atitinkančiu Sąjungos teisės sistemą tik tada, jei jis gali atitikti aukštesnės galios teisės normų, kurių turi būti laikomasi jį nustatant, reikalavimus ir, konkrečiai kalbant, tikslą įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje. Toks aiškinimas leidžia paisyti plačios diskrecijos, kuria Taryba naudojasi nustatydama bendrus įtraukimo kriterijus, ir taip užtikrinama Sąjungos teisės aktų teisėtumo, atsižvelgiant į pagrindines teises, kontrolė (iš principo išsami) (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 16 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba,
T‑578/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:678
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi šį kriterijų reikia aiškinti taip, kad jis taikomas ne visiems valstybės lėšų pasisavinimo veiksmams abstrakčiai, o tik tiems valstybės lėšų ar turto pasisavinimo veiksmams, kurie, atsižvelgiant į pasisavintų lėšų ar turto mastą ar rūšį arba į tų veiksmų padarymo aplinkybes, bent jau gali pažeisti institucinius ir teisinius Ukrainos pagrindus, ypač teisėtumo, savavališko naudojimosi vykdomosios valdžios galiomis draudimo, veiksmingos teisminės kontrolės ir lygybės prieš įstatymą principus, ir galiausiai gali sutrukdyti laikytis teisinės valstybės principo šioje šalyje (žr. šio sprendimo 100 punktą). Taip aiškinamas, įtraukimo kriterijus atitinka susijusius ES sutarties tikslus ir yra jiems proporcingas.
– Dėl kitų ieškovo argumentų
Pirmiausia ieškovas teigia, kad į tikslą įtvirtinti ir remti teisinę valstybę pirmą kartą atsižvelgta per vėlai – 2014 m. kovo 3 d. Užsienio reikalų tarybos išvadose dėl Ukrainos.
Kadangi šiuo argumentu ieškovas teigia, jog jo įtraukimo į sąrašą motyvas buvo politiniai interesai, reikia pažymėti, kad vien argumento, grindžiamo tariamu pavėluotu atsižvelgimu į tikslą įtvirtinti ir remti teisinę valstybę, nepakanka siekiant įrodyti, kad priimdama 2014 m. kovo mėn. aktus Taryba nesirėmė deklaruotu ir teisėtu tikslu įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje ir kad šis tikslas iš pradžių nebuvo motyvas palikti galioti ieškovui taikomas priemones 2015 m. kovo mėn. aktais.
Dėl to, kad šiuo argumentu ieškovas faktiškai reiškia kaltinimą, susijusį su piktnaudžiavimu įgaliojimais, pakanka nurodyti, kad tai yra toliau nagrinėjamo ieškinio antrojo pagrindo dalykas.
Antra, ieškovas teigia, kad įtraukimo į sąrašą kriterijaus išplėtimo 2015 m. sausio mėn. aktais (žr. šio sprendimo 15 punktą) negalima tinkamai aiškinti taip, jog pakanka vien tyrimo, kad šis kriterijus būtų tenkinamas. Antraip Taryba deleguotų Ukrainos valdžios institucijoms įgaliojimus spręsti dėl Sąjungos ribojamųjų priemonių taikymo ir Sąjunga nevykdytų jokios kontrolės.
Šiuo klausimu, nors Sąjungos teismas konstatavo, kad asmens pripažinimas atsakingu už nusikaltimo padarymą nebūtinai reiškia jo nuteisimą už šį nusikaltimą (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
C‑220/14 P
,
EU:C:2015:147
,
ir
punktus), iš šio sprendimo 49 punkte paminėtos teismo praktikos matyti, kad būtent kompetentinga Sąjungos institucija kilus ginčui turi patvirtinti motyvų, nurodytų dėl atitinkamo asmens, pagrįstumą, o ne šis asmuo turi pateikti šių motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų.
Nagrinėjamu atveju įtraukimo į sąrašą kriterijus, nurodytas 2014 m. kovo mėn. aktuose ir iš dalies pakeistas 2015 m. sausio mėn. aktais, leidžia Tarybai, remiantis 2014 m. vasario 27 d. Sprendimu Ezz ir kt. / Taryba (
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
), atsižvelgti į tyrimą dėl valstybės lėšų pasisavinimo veiksmų kaip į aplinkybę, kuri tam tikrais atvejais gali pagrįsti ribojamųjų priemonių nustatymą, nepaneigiant to, kad atsižvelgiant į šio sprendimo 107 punkte nurodytą teismo praktiką ir šio sprendimo 89‐102 punktuose pateiktą įtraukimo į sąrašą kriterijaus aiškinimą vien faktas, kad asmens atžvilgiu atliekamas tyrimas dėl nusikaltimų, susijusių su lėšų pasisavinimu, savaime negali pateisinti Tarybos veiksmų pagal ESS 21 ir 29 straipsnius. Todėl įtraukimo į sąrašą kriterijaus negalima laikyti įgaliojimų spręsti dėl ribojamųjų priemonių taikymo delegavimu Ukrainos valdžios institucijoms.
Trečia, ieškovas teigia, kad kriterijaus išplėtimas 2015 m. sausio mėn. aktais taip, kad jis apimtų asmenis, „kurių atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos atlieka tyrimą <...> dėl valstybės pareigūno piktnaudžiavimo tarnyba siekiant gauti nepagrįstos naudos sau arba siekiant suteikti nepagrįstos naudos trečiajam asmeniui, taip padarant žalą Ukrainos valstybės lėšoms ar turtui, arba dėl bendrininkavimo atliekant tokius veiksmus“, neatitinka BUSP tikslų.
Pakanka konstatuoti, kad šis įtraukimo kriterijaus išplėtimas šioje byloje nereikšmingas, nes ieškovo pavardė į sąrašą įtraukta remiantis vien tuo, kad jo atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos pradėjo baudžiamąjį procesą dėl valstybės lėšų ar turto pasisavinimo, o ne tuo, kad jis, kaip valstybės pareigūnas, piktnaudžiavo įgaliojimais.
Ketvirta, ieškovas siekia ginčyti valdžios pasikeitimo Ukrainoje po 2014 m. įvykių teisėtumą. Jis teigia, kad daugybė įrodymų patvirtina, jog dabartinė Ukrainos valdžia pati kelia grėsmę demokratijai ir teisinei valstybei, pažeidžia ir toliau ketina sistemingai pažeidinėti žmogaus teises, ir pabrėžia, kad jis nebus teisingai, nepriklausomai ar nešališkai vertinamas Ukrainos teisėsaugos ar teisminių institucijų. Jis remiasi tuo, kad, pirma, teisė į gynybą ir teisė į teisingą bylos nagrinėjimą Ukrainoje neegzistuoja ir, antra, žmogaus teisių padėtis šioje šalyje yra apgailėtina.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad Ukraina nuo 1995 m. yra Europos Tarybos narė ir ratifikavo Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją, o naująją Ukrainos valdžią legitimia pripažino Sąjunga ir tarptautinė bendrija. Todėl Taryba nepadarė klaidos, kai rėmėsi įrodymais, kuriuos jai pateikė aukšta šios šalies teisėsaugos institucija, kad ieškovo atžvilgiu vykdomas baudžiamasis procesas dėl kaltinimų pasisavinus valstybės lėšas ar turtą, ir kai neginčijo Ukrainos valdžios ir teismų sistemos teisėtumo ir legitimumo.
Be abejo, negalima atmesti galimybės, kad ieškovui pateikus duomenų, galinčių įrodyti, kad faktai apie veiksmus, dėl kurių jis kaltinamas, akivaizdžiai neteisingi ar iškraipyti, Taryba privalėtų patikrinti jai pateiktą informaciją ir prireikus prašyti papildomos informacijos ar įrodymų.
Šioje byloje ieškovas nurodo, kad, pirma, jo atžvilgiu vykdomas politinis persekiojimas, kurį turėtų įrodyti jam pateiktų kaltinimų skaičius (kai kurie kaltinimai yra neteisingi ir politiškai motyvuoti), antra, dabartinės valdžios atstovai padarė daug viešų pareiškimų, įvardydami ieškovą kaltu dėl įvairių nusikaltimų, ir, trečia, jo atžvilgiu vykstančiuose procesuose padaryta daug procedūrinių pažeidimų. Apskritai, jis išreiškia abejonių dėl naujosios Ukrainos valdžios legitimumo, Ukrainos teismų sistemos nešališkumo ir žmogaus teisių padėties Ukrainoje.
Tačiau šios aplinkybės negalėjo paneigti ieškovui pateiktų kaltinimų, susijusių su tiksliai nustatytais valstybės lėšų pasisavinimo faktais, įtikimumo, kuris toliau aptariamas nagrinėjant ieškinio ketvirtąjį pagrindą, ir nebuvo pakankamos siekiant įrodyti, kad konkrečiai ieškovo padėčiai turėjo įtakos jo nurodomos su Ukrainos teismų sistema susijusios problemos, kilusios vykstant su juo susijusioms procedūroms, kuriomis pagrįstas ribojamųjų priemonių nustatymas jo atžvilgiu. Todėl šios bylos aplinkybėmis Taryba neprivalėjo papildomai tikrinti įrodymų, kuriuos jai pateikė Ukrainos institucijos.
Galiausiai tiek, kiek nagrinėdamas ieškovo argumentus Bendrasis Teismas turėtų priimti sprendimą dėl Ukrainos valdžios pasikeitimo teisėtumo ir nagrinėti įvairių tarptautinių institucijų šiuo klausimu išdėstyto vertinimo, įskaitant Tarybos politinio vertinimo, pagrįstumą, reikia konstatuoti, kad toks nagrinėjimas nepatenka į Bendrojo Teismo atliekamos aktų, sudarančių šios bylos dalyką, kontrolės sritį (šiuo klausimu žr. 2013 m. balandžio 25 d. Sprendimo Gbagbo / Taryba,
T‑119/11
,
EU:T:2013:216
,
punktą).
– Išvada dėl ieškinio pirmojo pagrindo
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Sprendimo 2014/119, iš dalies pakeisto Sprendimu 2015/143, 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas įtraukimo į sąrašą kriterijus atitinka ESS 21 straipsnyje nurodytus BUSP tikslus, kiek jis apima asmenis, pripažintus atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, kuris gali sukelti grėsmę teisinei valstybei Ukrainoje.
Tokia pati išvada darytina ir dėl reikalavimo panaikinti Reglamentą Nr. 208/2014. Šiame reglamente nustatyta lėšų įšaldymo priemonė, numatyta sprendime, kuris priimtas pagal ES sutarties V antraštinės dalies 2 skyrių, taigi jis atitinka SESV 215 straipsnį, nes yra galiojantis sprendimas, kaip nurodyta tame straipsnyje.
Todėl ieškinio pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo, grindžiamo piktnaudžiavimu įgaliojimais
Ieškinio antrajame pagrinde ieškovas teigia, kad tikrasis tikslas, kurio Taryba siekė aptariamomis ribojamosiomis priemonėmis, buvo įsiteikti vadinamajai tarpinei Ukrainos valdžiai siekiant sudaryti Sąjungai palankią Ukrainos vyriausybę – toks yra Sąjungos politinis tikslas, o ne įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje. Tai turėtų patvirtinti faktas, kad Taryba nenustatė, jog vykdomas koks nors baudžiamasis procesas ieškovo atžvilgiu dėl valstybės lėšų pasisavinimo ir neteisėto jų pervedimo už Ukrainos ribų.
Konkrečiau kalbant apie 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktus, reikia nurodyti, kad piktnaudžiavimas įgaliojimais yra dar akivaizdesnis, nes, pirma, Taryba išplėtė įtraukimo į sąrašą kriterijus, užuot išbraukusi ieškovo pavardę iš sąrašo, ir, antra, išplėsdama minėtus kriterijus ji iš esmės delegavo Ukrainos vyriausybei visišką kontrolę dėl šių kriterijų.
Taryba ginčija ieškovo argumentus.
Pirmiausia reikia priminti, kad teisės aktas tik tada laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais, jei, remiantis objektyviais, reikšmingais ir neprieštaringais duomenimis, paaiškėja, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau iš esmės siekiant kitų nei nurodytieji tikslų arba siekiant išvengti Sutartyje numatytos konkrečiomis aplinkybėmis taikytinos procedūros (žr. 2009 m. spalio 14 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šioje byloje primintina, kad 2014 m. kovo mėn. aktuose, ir pirminės redakcijos, ir iš dalies pakeistuose 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, buvo numatytos ribojamosios priemonės asmenims, pripažintiems atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, siekiant remti teisinę valstybę Ukrainoje.
Remiantis išvadomis, padarytomis dėl ieškinio pirmojo pagrindo, konstatuotina, kad, pirma, Sprendimu 2014/119 siekiamas tikslas atitinka vieną iš ESS 21 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytų tikslų ir, antra, šį tikslą ketinama pasiekti ginčijamomis priemonėmis.
Ieškovas neįrodė, kad priimdama 2014 m. kovo mėn. aktus ar juos iš dalies keisdama 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais Taryba iš principo siekė kito tikslo, nei įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje.
Šios išvados nepaneigia ieškovo nurodyta aplinkybė, kad aptariamomis ribojamosiomis priemonėmis galėjo būti
de facto
ar sąmoningai paskatintas Ukrainos ir Sąjungos suartėjimas.
Be to, pažymėtina, kad tariamas baudžiamojo proceso nebuvimas ar vien ikiteisminio tyrimo Ukrainoje egzistavimas yra aplinkybės, kurių nepakanka Tarybos piktnaudžiavimui įgaliojimais pagrįsti, nes remdamasi svariu faktiniu pagrindu, kaip matyti iš ieškinio ketvirtojo pagrindo nagrinėjimo (žr. šios sprendimo 131‐153 punktus), ji žinojo apie veiksmus, kuriais kaltinamas ieškovas, ir pažymėtina, kad jie gali pagrįsti priemones, kuriomis siekiama įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje.
Priešingai, nei teigia ieškovas, pažymėtina, kad, pirma, 2015 m. sausio mėn. aktais Taryba neišplėtė įtraukimo į sąrašą kriterijų, o tik patikslino „lėšų pasisavinimo“ sąvoką ir kad bet kokiu atveju įtraukimo kriterijaus patikslinimas nereikšmingas kalbant apie ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą 2014 m. kovo mėn. aktais teisėtumo vertinimą (žr. šio sprendimo 50‐52 punktus) ir todėl nereiškia, kad jo pavardė turėtų būti išbraukta iš sąrašo. Antra, kaip pažymėta šio sprendimo 108 punkte, įtraukimo į sąrašą kriterijaus negalima laikyti įgaliojimų spręsti dėl aptariamų ribojamųjų priemonių taikymo delegavimu Ukrainos valdžios institucijoms.
Todėl ieškinio antrąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, grindžiamo įtraukimo į sąrašą kriterijų nepaisymu
Ieškinio ketvirtajame pagrinde ieškovas teigia, kad jo pavardė įtraukta į sąrašą nesilaikant Sprendime 2014/119, iš dalies pakeistame Sprendimu 2015/143, nustatytų įtraukimo į sąrašą kriterijų.
Taryba ginčija ieškovo argumentus.
– Dėl pagrindinio ieškovo argumento
Pagrindiniu argumentu ieškovas iš esmės teigia, kad jo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvai, iš dalies pakeisti 2015 m. kovo mėn. aktais, neatitinka įtraukimo į sąrašą kriterijų, iš dalies pakeistų 2015 m. sausio mėn. aktais.
Pirmiausia pažymėtina, kad nuo 2015 m. kovo 7 d. ieškovui taikomos naujos ribojamosios priemonės, nustatytos 2015 m. kovo mėn. aktais, remiantis įtraukimo į sąrašą kriterijumi, kuris numatytas Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalyje ir „patikslintas“ 2015 m. sausio mėn. aktais. Sprendimas 2015/364 nėra vien patvirtinamasis aktas – tai savarankiškas sprendimas, kurį priėmė Taryba, atlikusi Sprendimo 2014/119 5 straipsnio trečioje pastraipoje numatytą periodinę peržiūrą.
Todėl ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą 2015 m. kovo mėn. aktais teisėtumą reikia nagrinėti atsižvelgiant visų pirma į įtraukimo į sąrašą kriterijų, patikslintą 2015 m. sausio mėn. aktais, tada – į įtraukimo į sąrašą motyvus ir galiausiai atsižvelgiant į įrodymus, kuriais pagrįstas minėtas įtraukimas.
Visų pirma dėl įtraukimo į sąrašą kriterijaus primintina, kad pagal šį kriterijų, iš dalies pakeistą 2015 m. sausio mėn. aktais, numatyta, jog aptariamos ribojamosios priemonės taikomos, be kita ko, asmenims, „pripažintiems atsakingais“ už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, tarp jų – asmenims, „kurių atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos atlieka tyrimą“ dėl Ukrainos valstybės lėšų ar turto pasisavinimo (žr. šio sprendimo 15 punktą). Be to, kaip paaiškinta dėl ieškinio pirmojo pagrindo, šį kriterijų reikia aiškinti taip, kad jis taikomas ne visiems valstybės lėšų pasisavinimo veiksmams abstrakčiai, o tik tiems, kurie gali sutrukdyti laikytis teisinės valstybės principo Ukrainoje (žr. šio sprendimo 102 punktą).
Toliau dėl ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvų primintina, kad nuo 2015 m. kovo 7 d. ieškovas į sąrašą įtrauktas remiantis tuo, kad jo atžvilgiu „Ukrainos valdžios institucijos vykdo baudžiamąjį procesą dėl viešųjų lėšų ar turto pasisavinimo“ (žr. šio sprendimo 20 punktą).
Galiausiai dėl įrodymų, kuriais pagrįstas ieškovo įtraukimas į sąrašą, primintina, kad, kaip pripažįsta Taryba, iš dalies pakeistų ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvų teisėtumą iš principo reikia vertinti atsižvelgiant į 2014 m. gruodžio 30 d. raštą, kuriame aprašyta įvairių ieškovo atžvilgiu vykdomų tyrimų eiga.
Šiame rašte nurodytas ikiteisminis tyrimas ieškovui iškeltoje baudžiamojoje byloje dėl faktų, kvalifikuotų kaip valstybės lėšų pasisavinimas ir sudarančių jo pavardės įtraukimo į sąrašą pagrindą. Konkrečiau kalbant, šis tyrimas atliekamas dėl dviejų nusikaltimų: mokesčių ir kitų privalomų mokėjimų slėpimo, pirmiausia, dokumentų klastojimo veiksmais ir pasikėsinimo pasisavinti valstybės turtą pagal fiktyvų mokesčio kreditą, susijusį su pridėtinės vertės mokesčiu.
Šiomis aplinkybėmis, pirma, reikia konstatuoti, kad šis raštas, kuris yra įrodymas, kuriuo Taryba rėmėsi priimdama 2015 m. kovo mėn. aktus, pakankamai įrodo faktą, kad 2015 m. kovo mėn. aktų priėmimo dieną ieškovo atžvilgiu buvo vykdomi baudžiamieji procesai, susiję su valstybės lėšų ar turto pasisavinimu.
Antra, reikia patikrinti, ar ieškovo pavardės palikimas sąraše priėmus 2015 m. kovo mėn. aktus, remiantis tuo, kad jo atžvilgiu vykdomas baudžiamasis procesas dėl šių nusikaltimų, atitinka įtraukimo į sąrašą kriterijų, patikslintą 2015 m. sausio mėn. aktais ir aiškinamą taip, kaip nurodyta nagrinėjant ieškinio pirmąjį pagrindą (žr. šio sprendimo 136 punktą).
Atsižvelgiant į nusikaltimus, kuriais kaltinamas ieškovas, nurodytus 2014 m. gruodžio 30 d. rašte, pirma, primintina, kad persekiojimas už ekonominius nusikaltimus, pavyzdžiui, valstybės lėšų pasisavinimą, yra svarbi kovos su korupcija priemonė, o kova su korupcija, kalbant apie Sąjungos išorės veiksmus, yra principas, kurį aprėpia teisinės valstybės sąvoka (žr. šio sprendimo 99 punktą).
Antra, primintina, kad nusikaltimai, kuriais kaltinamas ieškovas, vertintini atsižvelgiant į platesnį kontekstą, t. y. kad nemaža dalis buvusios Ukrainos valdžios atstovų įtariami padarę sunkių valstybės lėšų valdymo nusikaltimų, kurie kelia didelę grėsmę instituciniams ir teisiniams šalies pagrindams ir, be kita ko, pažeidžia teisėtumo, savavališko naudojimosi vykdomosios valdžios galiomis draudimo, veiksmingos teisminės kontrolės ir lygybės prieš įstatymą principus (žr. šio sprendimo 100‐102 punktus).
Be to, vertinant apskritai ir atsižvelgiant į ieškovo artimumą Ukrainos valdžiai, būtent buvusiam prezidentui, aptariamos ribojamosios priemonės padeda veiksmingai persekioti už nusikaltimus, susijusius su valstybės lėšų pasisavinimu, kuriais padaryta žala Ukrainos institucijoms, ir leidžia Ukrainos institucijoms lengviau pasiekti, kad būtų grąžintos tokios pasisavintos lėšos. Tai leidžia teismams, jeigu baudžiamasis persekiojimas pasirodo esąs pagrįstas, lengviau nubausti už korupcinius veiksmus, kuriuos tariamai įvykdė buvusios valdžios atstovai, ir taip padeda remti teisinę valstybę toje šalyje (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 96 punkte nurodytą teismo praktiką).
Todėl darytina išvada, kad ieškovo pavardės įtraukimas į sąrašą 2015 m. kovo mėn. aktais, remiantis 2014 m. gruodžio 30 d. rašte pateiktais įrodymais, atitinka įtraukimo į sąrašą kriterijų, iš dalies pakeistą 2015 m. sausio mėn. aktais ir aiškinamą atsižvelgiant į tikslą, kuriuo jis pagrįstas, t. y. įtvirtinti ir remti teisinę valstybę Ukrainoje.
– Dėl kitų ieškovo argumentų
Pirmiausia ieškovas teigia, kad jo atžvilgiu tik vykdomas tyrimas, kuris neatitinka įtraukimo į sąrašą kriterijaus, nes nėra teismo procesas.
Šiuo klausimu, pirma, primintina, kad 2014 m. kovo mėn. aktuose nustatytas įtraukimo į sąrašą kriterijus, iš dalies pakeistas 2015 m. sausio mėn. aktais, leidžia Tarybai atsižvelgti į tyrimą dėl valstybės lėšų pasisavinimo faktų kaip į aplinkybę, prireikus galinčią pagrįsti ribojamųjų priemonių nustatymą. Antra, reikia konstatuoti, kad Taryba turi įrodyti motyvų, nurodytų dėl atitinkamo asmens, pagrįstumą, remdamasi pakankamai tvirtu faktiniu pagrindu, kaip jis suprantamas pagal šio sprendimo 41 punkte nurodytą teismų praktiką, nepriklausomai nuo to, ar ikiteisminis tyrimas, atliekamas ieškovo atžvilgiu, yra tikro baudžiamojo proceso, kaip tai suprantama pagal Ukrainos baudžiamojo proceso kodeksą, dalis (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Klyuyev / Taryba,
T‑341/14
,
EU:T:2016:47
,
punktą, ir 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Azarov / Taryba,
T‑331/14
,
EU:T:2016:49
,
punktą).
Iš tikrųjų, teismo proceso, kaip tai suprantama pagal Ukrainos baudžiamojo proceso kodeksą, pradėjimas yra aplinkybė, į kurią Taryba gali atsižvelgti nustatydama faktus, pagrindžiančius ribojamųjų priemonių priėmimą Sąjungos lygiu, ir vertindama būtinybę priimti tokias priemones, kad būtų užtikrintas veiksmų, kurių ėmėsi nacionalinės valdžios institucijos, poveikis. Tačiau ribojamųjų priemonių nustatymas priklauso Tarybos kompetencijai, ji savarankiškai sprendžia dėl tokių priemonių priėmimo būtinybės ir tikslingumo atsižvelgiant į BUSP tikslus, nepriklausomai nuo atitinkamos trečiosios šalies institucijų prašymo priimti tokias priemones ir bet kokių kitų veiksmų, kurių jos ėmėsi nacionaliniu lygiu, jeigu Taryba remiasi pakankamai svariu faktiniu pagrindu, kaip tai suprantama pagal reikšmingą teismų praktiką (žr. šio sprendimo 41 punktą).
Toliau ieškovas teigia, kad, pirma, priešingai, nei nurodyta 2014 m. gruodžio 30 d. rašte, mokesčių ir kitų privalomų mokėjimų slėpimas nėra valstybės lėšų pasisavinimas ir, antra, tame rašte nurodytas kaltinimas pasikėsinus pasisavinti valstybės turtą yra neparemtas įrodymais ir neatitinka įtraukimo į sąrašą kriterijaus, nes susijęs su pasikėsinimu įvykdyti nusikaltimą.
Nors tenka apgailestauti, kad Taryba negavo išsamesnės informacijos dėl ieškovui pateiktų kaltinimų, jo argumentai nepaneigia nei Ukrainos valdžios institucijų pradėto tyrimo egzistavimo, nei faktų, dėl kurių Ukrainos valdžios institucijos pradėjo tyrimą, o Taryba nustatė ribojamąsias priemones, tikėtinumo. Šiais argumentais ginčijami procedūriniai aspektai, pavyzdžiui, tikro „baudžiamojo proceso“ nebuvimas, arba atsikertama į tų institucijų ieškovui pateiktus kaltinimus, taip pat dėl faktų, kuriais jis kaltinimas, kvalifikavimo pagal Ukrainos baudžiamąją teisę – klausimo, susijusio su šių kaltinimų pagrįstumu.
Dėl to reikia konstatuoti, kad Taryba turi patikrinti ne ieškovo atžvilgiu vykdomo tyrimo pagrįstumą, o tik sprendimo įšaldyti lėšas pagrįstumą atsižvelgiant į turimą informaciją (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
C‑220/14 P
,
EU:C:2015:147
,
punktą).
Galiausiai ieškovas teigia, kad Taryba turėjo itin kruopščiai tikrinti šioje byloje nagrinėjamų ribojamųjų priemonių faktinį pagrindą, atsižvelgdama į ypatingą padėtį Ukrainoje. Konkrečiai jis nurodo šias aplinkybes: pirma, Ukraina nėra Europos Sąjungos narė, antra, jam pareikšti kaltinimai yra politiniai veiksmai, trečia, nėra poslinkių aptariamoje baudžiamojoje byloje, ketvirta, Ukrainoje nebuvo nešališko ir teisingo proceso, kiek tai susiję su sprendimų priėmimu stadijoje iki kaltinimų pateikimo, penkta, teismai nustatė, kad tam tikra Ukrainos valdžios institucijų perduota informacija buvo neteisinga, ir, šešta, tam, kad pateiktų ar patikrintų įrodymus ir informaciją, pateisinančius naują įtraukimą į sąrašą, Taryba turėjo laiko.
Šie argumentai jau atmesti nagrinėjant ieškinio pirmąjį pagrindą (žr. šio sprendimo 111–116 punktus). Tiek, kiek jais siekiama įrodyti, kad Taryba šiuo atžvilgiu padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, jie aptarti toliau nagrinėjant ieškinio penktąjį pagrindą.
Dėl ieškinio penktojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžia vertinimo klaida
Ieškinio penktajame pagrinde ieškovas teigia, kad Taryba negali tinkamai remtis vien kaltinimais, apie kuriuos jai pranešė valstybė narė ar trečioji šalis, ir turi pati tikrinti tų kaltinimų tikrumą. Todėl Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes, įtraukdama ieškovo pavardę į sąrašą ir palikdama ją tame sąraše, rėmėsi nepatvirtintais kaltinimais.
Taryba ginčija ieškovo argumentus.
Pažymėtina, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 41 punkte nurodytą teismo praktiką, Taryba savo įrodinėjimo pareigą įvykdė. Priimdama 2015 m. kovo mėn. aktus Taryba turėjo daugiau patvirtintos informacijos dėl valstybės lėšų pasisavinimo faktų, kuriais, Ukrainos institucijų teigimu, pagrįstas tyrimų pradėjimas ieškovo atžvilgiu. Taryba apie šiuos faktus sužinojo, be kita ko, iš 2014 m. gruodžio 30 d. rašto, kuris ieškovui nusiųstas prieš priimant minėtus aktus.
Be to, kadangi ieškovo įtraukimas į sąrašą pagrįstas Ukrainos teisėsaugos institucijos aktu, kuris aprašytas 2014 m. gruodžio 30 d. rašte, t. y. tuo, kad pradėtas tyrimas dėl valstybės lėšų pasisavinimo, negalima kaltinti Tarybos nepatikrinus informacijos, kurią pateikė viena iš aukščiausių šalies teisėsaugos institucijų ir kuria patvirtinta, kad duomenys apie tokių tyrimų buvimą yra teisingi ir patvirtinti (žr. šio sprendimo 111–116 punktus).
Taryba turėjo ne patikrinti ieškovo atžvilgiu vykdomų tyrimų pagrįstumą, bet tik patikrinti sprendimo įšaldyti lėšas atsižvelgiant į šiuos tyrimus pagrįstumą (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
C‑220/14 P
,
EU:C:2015:147
,
punktą) – tai ji padarė priimdama 2015 m. kovo mėn. aktus, remdamasi įrodymais, patvirtinančiais baudžiamųjų procesų vykdymą dėl tiksliai aprašytų faktų, susijusių su valstybės lėšų pasisavinimu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškinio penktąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ieškinio septintojo pagrindo, grindžiamo teisės į nuosavybę pažeidimu
Ieškinio septintajame pagrinde ieškovas teigia, kad, pirma, ribojamosios priemonės jam nustatytos nesuteikus tinkamų garantijų, kuriomis remdamasis jis galėtų gintis prieš Tarybą. Antra, šios priemonės patvirtintos pažeidžiant įtraukimo į sąrašą kriterijų. Trečia, įtraukimo į sąrašą motyvuose nebenurodytas nusikaltimas, susijęs su Ukrainos valstybės lėšų neteisėtu pervedimu už Ukrainos ribų. Ketvirta, Taryba neįrodė, kad visų – o ne dalies – lėšų įšaldymas šioje byloje buvo proporcingas, atsižvelgiant į tai, kad, pirma, ieškovui pateiktuose kaltinimuose nenurodyta, kad tariamai pasisavintas nekilnojamasis turtas parduotas ar jo nebegalima atgauti kitu būdu, ir, antra, lėšų įšaldymas nepagrįstas tiek, kiek įšaldytos lėšos viršija tariamai pasisavinto turto vertę, nurodytą 2014 m. gruodžio 30 d. rašte.
Taryba ginčija ieškovo argumentus.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad pirmasis ir antrasis argumentai buvo išnagrinėti ir atmesti nagrinėjant atitinkamai ieškinio šeštąjį ir ketvirtąjį pagrindus.
Be to, reikia atmesti trečiąjį ieškovo argumentą, kad įtraukimo į sąrašą motyvuose nebenurodytas nusikaltimas, susijęs su Ukrainos valstybės lėšų neteisėtu pervedimu už Ukrainos ribų. Nors neteisėtas valstybės lėšų pervedimas už Ukrainos ribų nebenurodytas įtraukimo į sąrašą motyvuose, iš dalies pakeistuose 2015 m. kovo mėn. aktais, vien nuorodos į valstybės lėšų pasisavinimą, jei ji pagrįsta, pakanka ribojamosioms priemonėms ieškovo atžvilgiu pagrįsti.
Dėl ketvirtojo argumento, iš esmės susijusio su ribojamųjų priemonių neproporcingumu, reikia priminti, kad pagal proporcingumo principą, kaip bendrąjį Sąjungos teisės principą, reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų siekiamiems tikslams pasiekti. Todėl, esant galimybei rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai ribojančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba (
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Šioje byloje ieškovo teisė į nuosavybę iš tikrųjų suvaržyta, nes jis, be kita ko, negali disponuoti Sąjungos teritorijoje esančiomis savo lėšomis, nebent gauna specialų leidimą, ir jam negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai perduotos naudotis lėšos ar ekonominiai ištekliai.
Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad nagrinėjant ieškinio pirmąjį ir ketvirtąjį pagrindus nustatyta, kad, pirma, Sprendimo 2014/119, iš dalies pakeisto Sprendimu 2015/143, 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas įtraukimo į sąrašą kriterijus atitinka BUSP tikslus ir, antra, ieškovo pavardės įtraukimas į sąrašą atitinka įtraukimo į sąrašą kriterijų (žr. šio sprendimo 89–117 ir 135–145 punktus).
Toliau taip pat atmestinas ieškovo argumentas, kad, pirma, neteigiama, jog tariamai pasisavintas nekilnojamasis turtas parduotas ar jo nebegalima kitu būdu atgauti, ir, antra, lėšų įšaldymas nepagrįstas tiek, kiek įšaldytos lėšos viršija tariamai pasisavinto turto vertę, nurodytą 2014 m. gruodžio 30 d. rašte.
Reikia konstatuoti, kad, kaip pažymėjo Taryba, pirma, šiame rašte nurodyti skaičiai tėra orientacinė tariamai pasisavinto turto vertė ir, antra, apibrėžti įšaldomų lėšų sumą būtų ypač sudėtinga ar praktiškai neįmanoma.
Be to, ribojamųjų priemonių sukelti nepatogumai nėra neproporcingi siekiamiems tikslams, atsižvelgiant į tai, kad, pirma, šios priemonės pagal savo pobūdį yra laikinos ir gali būti atšauktos, todėl jomis nepažeidžiamas nuosavybės teisės „esmė“, ir, antra, nuo jų gali būti nukrypstama siekiant patenkinti susijusių asmenų pagrindinius poreikius ir padengti proceso išlaidas ar nenumatytas išlaidas (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
T‑256/11
,
EU:T:2014:93
,
punktą).
Taigi ieškinio septintąjį pagrindą ar atitinkamai visą ieškinį reikia atmesti tiek, kiek juo prašoma panaikinti ieškovo pavardės palikimą sąraše 2015 m. kovo mėn. aktais.
Dėl Sprendimo 2014/119 padarinių palikimo galioti
Jeigu 2014 m. aktai būtų iš dalies panaikinti, Taryba, remdamasi teisinio saugumo pagrindais, prašo pripažinti, kad Sprendimo 2014/119 padariniai paliekami galioti, kol įsigalios dalinis Reglamento Nr. 208/2014 panaikinimas. Jeigu būtų iš dalies panaikinti 2015 m. kovo mėn. aktai, ji taip pat prašo palikti galioti iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/119 padarinius, kol įsigalios dalinis Reglamento Nr. 208/2014, iš dalies pakeisto Įgyvendinimo reglamentu 2015/357, panaikinimas.
Ieškovas prieštarauja Tarybos reikalavimui.
Reikia priminti, kad Bendrasis Teismas, pirma, panaikino pirminės redakcijos Sprendimą 2014/119 ir pirminės redakcijos Reglamentą Nr. 208/2014, kiek jie taikomi ieškovui, ir, antra, atmetė ieškinį, kiek juo prašyta panaikinti Reglamentą 2015/138 ir 2015 m. kovo mėn. aktus, kiek jie taikomi ieškovui.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kaip priminta šio sprendimo 134 punkte, Sprendimas 2015/364 nėra vien patvirtinamasis aktas – tai savarankiškas sprendimas, kurį priėmė Taryba, atlikusi Sprendimo 2014/119 5 straipsnio trečioje pastraipoje numatytą periodinę peržiūrą. Šiomis aplinkybėmis, nors 2014 m. kovo mėn. aktų, kiek jie taikomi ieškovui, panaikinimas apima ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą panaikinimą laikotarpiu iki 2015 m. kovo mėn. aktų įsigaliojimo, jis negali turėti poveikio šio įtraukimo į sąrašą teisėtumui laikotarpiu po minėtų aktų įsigaliojimo.
Todėl nebūtina priimti sprendimo dėl Tarybos prašymo palikti galioti Sprendimo 2014/119 padarinius.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 2 dalį, jeigu byloje yra kelios pralaimėjusios šalys, Bendrasis Teismas sprendžia, kaip turi būti paskirstytos išlaidos.
Kadangi Taryba pralaimėjo bylą tiek, kiek ji susijusi su ieškinyje nurodytu reikalavimu panaikinti aktus, iš jos priteisiamos su šiuo reikalavimu susijusios išlaidos, kaip to reikalavo ieškovas. Kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, kiek ji susijusi su pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo nurodytu reikalavimu panaikinti aktus, iš jo priteisiamos su šiuo reikalavimu susijusios išlaidos, kaip to reikalavo Taryba.
Be to, remiantis Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalimi, įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos pačios padengia savo išlaidas. Taigi Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
2014 m. kovo 5 d. Tarybos sprendimą 2014/119/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje, iš dalies pakeistą 2014 m. balandžio 14 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimu 2014/216/BUSP, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 2014/119, ir 2014 m. kovo 5 d. Tarybos reglamentą (ES) Nr. 208/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje, iš dalies pakeistą 2014 m. balandžio 14 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 381/2014, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 208/2014, panaikinti iki 2015 m. kovo 5 d. Tarybos sprendimo (BUSP) 2015/364, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/119, ir 2015 m. kovo 5 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/357, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 208/2014, įsigaliojimo tiek, kiek Oleksandr Viktorovych Yanukovych pavardė įtraukta į asmenų, subjektų ir įstaigų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos Sąjungos Taryba padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos O. V. Yanukovych patirtos bylinėjimosi išlaidos, kiek jos susijusios su ieškinyje nurodytu reikalavimu panaikinti.

4.
O. V. Yanukovych padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos, kiek jos susijusios su pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo nurodytu reikalavimu panaikinti.

5.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Berardis
Czúcz
Pelikánová
Popescu
Buttigieg
Paskelbta 2016 m. rugsėjo 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Ginčo aplinkybės

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl teisės

1. Dėl reikalavimo panaikinti pirminės redakcijos 2004 m. kovo mėn. aktus, iš dalies pakeistus atitinkamai Įgyvendinimo sprendimu 2014/216 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 381/2014, kiek jie taikomi ieškovui

2. Dėl reikalavimo panaikinti 2014 m. kovo mėn. aktus, iš dalies pakeistus 2015 m. sausio ir kovo mėn. aktais, tiek, kiek jie taikomi ieškovui

Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos nagrinėti Sprendimo 2015/143 teisėtumą

Dėl nepriimtinumo pagrindo, grindžiamo ieškovo teisės pareikšti ieškinį dėl Reglamento 2015/138 nebuvimu

Dėl esmės

Dėl ieškinio šeštojo pagrindo, grindžiamo teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu

Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, grindžiamo pareigos motyvuoti pažeidimu

Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, grindžiamo teisinio pagrindo nebuvimu

– Dėl pagrindinio ieškovo argumento, grindžiamo įtraukimo į sąrašą kriterijaus neproporcingumu atsižvelgiant į ES sutarties tikslus

– Dėl kitų ieškovo argumentų

– Išvada dėl ieškinio pirmojo pagrindo

Dėl ieškinio antrojo pagrindo, grindžiamo piktnaudžiavimu įgaliojimais

Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, grindžiamo įtraukimo į sąrašą kriterijų nepaisymu

– Dėl pagrindinio ieškovo argumento

– Dėl kitų ieškovo argumentų

Dėl ieškinio penktojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžia vertinimo klaida

Dėl ieškinio septintojo pagrindo, grindžiamo teisės į nuosavybę pažeidimu

Dėl Sprendimo 2014/119 padarinių palikimo galioti

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.