CELEX: 62021CJ0377
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Direktyva 97/81/EB
Bendrasis susitarimas dėl darbo ne visą darbo dieną
4 straipsnis
Nediskriminavimo principas
Pro rata temporis principas
Atsižvelgimas pagal pro rata temporis principą į įgytą savanorio ugniagesio stažą apskaičiuojant visą darbo dieną dirbančio profesionalaus ugniagesio darbo užmokestį

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1997 m. birželio 6 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną (toliau – Bendrasis susitarimas), pateikto 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC (
OL L 14, 1998, p. 9
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 267) priede, 4 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant profesionalaus ugniagesio RM ir Monso (Belgija) miesto savivaldybės bei
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba, Belgija) ginčą dėl atsižvelgimo į jo įgytą savanorio ugniagesio stažą apskaičiuojant darbo užmokestį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pagal Bendrojo susitarimo 1 straipsnio a punktą šio susitarimo tikslas – „sudaryti sąlygas, kurios panaikintų darbuotojų, dirbančių ne visą darbo dieną, diskriminaciją ir gerintų darbo ne visą darbo dieną kokybę“.
Bendrojo susitarimo 2 straipsnyje nurodyta:
„1.
Šis susitarimas taikomas ne visą darbo dieną dirbantiems darbuotojams, kurie sudarė darbo sutartį arba kurių darbo santykius apibrėžia kiekvienoje valstybėje narėje galiojantys įstatymai, kolektyvinės sutartys arba praktika.
2.
Valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais ir remdamosi nacionaline teise, kolektyvinėmis sutartimis arba praktika, ir (arba) atitinkamo lygio socialiniai partneriai remdamiesi nacionaline darbo santykių praktika pramonėje gali dėl objektyvių priežasčių netaikyti visų arba kai kurių šio susitarimo sąlygų laikiniems darbuotojams, dirbantiems ne visą darbo dieną. Būtina nuolat peržiūrėti minėtas išimtis, nustatant ar jų priežastys išlieka objektyvios ir pagrįstos.“
Bendrojo susitarimo 3 straipsnyje nurodyta:
„Šiame susitarime:
1.
„Darbuotojas, dirbantis ne visą darbo dieną“ – darbuotojas, kurio įprastų darbo valandų skaičius, apskaičiuotas per savaitę arba pagal ne ilgesnį kaip vienerių metų darbo laiko vidurkį, yra mažesnis už panašaus darbuotojo, dirbančio visą darbo dieną, darbo valandas.
2.
„Panašus darbuotojas, dirbantis visą darbo dieną“ – toje pačioje įmonėje visą darbo dieną dirbantis darbuotojas, kuris sudarė to paties tipo darbo sutartį arba palaiko tokius pačius darbo santykius ir atlieka tą patį arba panašų darbą (profesines pareigas), tinkamai atsižvelgiant į kitus motyvus, įskaitant darbo stažą ir kvalifikaciją (įgūdžius).
Jeigu įmonėje nėra panašaus darbuotojo, dirbančio visą darbo laiką, lyginama atsižvelgiant į taikytiną kolektyvinę sutartį arba, jei nėra taikytinos kolektyvinės sutarties, lyginama atsižvelgiant į nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis arba praktiką.“
Bendrojo susitarimo 4 straipsnyje numatyta:
„1.
Darbuotojams, dirbantiems ne visą darbo dieną, negali būti sudaromos blogesnės darbo sąlygos negu panašioje situacijoje esantiems darbuotojams, dirbantiems visą darbo dieną, tik dėl tos priežasties, kad jie dirba ne visą darbo dieną, nebent šis nevienodas požiūris yra objektyviai pagrįstas.
2.
Prireikus taikomas
prorata temporis
principas.
<…>“
Belgijos teisė
2002 m. kovo 5 d. įstatymas
Direktyva 97/81 į Belgijos teisės sistemą perkelta 2002 m. kovo 5 d.
loi relative au principe de non-discrimination en faveur des travailleurs à temps partiel
(Įstatymas dėl darbuotojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nediskriminavimo principo;
Moniteur belge
, 2002 m. kovo 13 d., p. 10641, toliau – 2002 m. kovo 5 d. įstatymas). Pagal šio įstatymo 2 straipsnį jis taikomas tik darbuotojui, kuris pagal darbo sutartį dirba už darbo užmokestį, vadovaujant kitam asmeniui, t. y. darbuotojui, su kuriuo sudaryta darbo sutartis.
2002 m. kovo 20 d. Karaliaus dekretas, iš dalies pakeistas 2006 m. birželio 2 d. Karaliaus dekretu
2002 m. kovo 20 d. Karaliaus dekreto dėl bendrųjų nuostatų, taikomų nustatant viešųjų priešgaisrinės apsaugos tarnybų savanorių, įdarbintų kaip profesionalūs ugniagesiai, ankstesnės tarnybos piniginę vertę (
Moniteur belge
, 2002 m. kovo 30 d., p. 13592), iš dalies pakeisto 2006 m. birželio 2 d. Karaliaus dekretu (
Moniteur belge
, 2006 m. birželio 22 d., p. 31874), 1 straipsnyje nurodyta:
„Įdarbinus viešųjų priešgaisrinės apsaugos tarnybų savanorius profesionaliais ugniagesiais <…>, darbo užmokestis jiems mokamas pagal lygį, kuris jiems suteiktas įdarbinant.
<…> Viešųjų priešgaisrinės apsaugos tarnybų profesionaliems ugniagesiams, įdarbintiems nuo 2002 m. balandžio 9 d., apskaičiuojant šį darbo užmokestį pripažįstamas jų savanorystės metų viešosios priešgaisrinės apsaugos tarnyboje stažas.
<…> Stažas, prilygstantis savanorystės metų viešosios priešgaisrinės apsaugos tarnyboje skaičiui, apskaičiuojant darbo užmokestį gali būti skaičiuojamas ir viešųjų priešgaisrinės apsaugos tarnybų profesionaliems ugniagesiams, pradėjusiems tarnybą iki 2002 m. balandžio 9 dienos. Šios nuostatos dėl piniginės vertės taikomos tik darbui, atliktam nuo 2005 m. sausio 1 d.“
Iš teisėkūros darbų, susijusių su šio 1 straipsnio pakeitimu 2006 m. birželio 2 d. Karaliaus dekretu, matyti, kad pagal jį „savivaldybėms leidžiama, bet jos neįpareigojamos, pripažinti ugniagesių, tapusių profesionalais iki Karaliaus dekreto įsigaliojimo, stažą, atsižvelgiant į visus metus, kuriuos jie savanoriavo. Darytina išvada, kad ne visi ugniagesiai automatiškai įgyja teisę į šį darbo stažą. <…> Kiekviena savivaldybė, atsižvelgdama į savo finansines galimybes, gali nuspręsti taikyti naujus teisės aktus arba jų netaikyti“.
Monso miesto administraciniai ir finansiniai įstatai
Monso miesto darbuotojų, kurie nėra mokytojai, administracinių ir finansinių įstatų (toliau – Monso miesto administracinis ir finansinis įstatai) 12 straipsnyje nustatyta:
„Į reikalavimus atitinkantį darbą, atliktą pilnai <…>, gali būti atsižvelgta visiškai.
Į reikalavimus atitinkantį darbą, atliktą nepilnai <…>, galima atsižvelgti remiantis metų skaičiumi, kurį jis sudarytų, jei būtų atliktas pilnai, padauginus iš trupmenos, kurios skaitiklis yra faktinis savaitinių darbo valandų skaičius, o vardiklis – savaitinių darbo valandų skaičius, atitinkantis visas darbo valandas.“
Šių įstatų 13a straipsnis suformuluotas taip:
„Nuo 2007 m. liepos 1 d., taikant [2002 m. kovo 20 d. Karaliaus dekretą, iš dalies pakeistą 2006 m. birželio 2 d. Karaliaus dekretu], priešgaisrinės tarnybos profesionaliems ugniagesiams, apskaičiuojant jų darbo užmokestį, pripažįstamas darbo stažas, lygiavertis tarnybos metų, išdirbtų savanoriu viešojoje priešgaisrinėje tarnyboje, skaičiui, laikantis šios tvarkos:
1)
iki 20020409 įdarbintiems tarnautojams: proporcingai faktiniam darbo laikui (faktinio darbo valandų skaičius per metus apskaičiuojamas vadovaujantis finansinių įstatų 12 straipsniu);
2)
po 20020409 įdarbintiems tarnautojams: neatsižvelgiant į atlikto darbo apimtį (nukrypstant nuo nuostatų, numatančių, kad reikalavimus atitinkantis darbas įvertinamas proporcingai atlikto darbo apimčiai, vadovaujantis finansinių įstatų 12 straipsniu),
<…>“
Šių įstatų 14 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Skaičiuojant darbo užmokestį, tos pačios sąlygos taip pat taikomos pilnai ar nepilnai, bet ne ilgiau kaip šešerius metus privačiame sektoriuje Belgijoje, kitoje Europos Sąjungos ar Europos ekonominės erdvės valstybėje narėje dirbtam darbui, jeigu jis gali būti laikomas tiesiogiai naudingas, t. y. jeigu jo metu darbuotojas įgijo patirties, kuri buvo naudinga jo pareigoms administracijoje atlikti. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Laikotarpiu nuo 1982 m. sausio 1 d. iki 2002 m. liepos 31 d. RM buvo Mukrono miesto (Belgija) savanoris ugniagesys.
Šiuo laikotarpiu pagal darbo sutartis privačiame sektoriuje nuo 1990 m. liepos 30 d. iki 1995 m. vasario 11 d. ir nuo 1995 m. kovo 23 d. iki 1998 m. vasario 8 d. jis dirbo sunkiasvorių krovininių transporto priemonių vairuotoju, o nuo 1998 m. vasario 9 d. iki 2001 m. kovo 30 d. – sargu.
Nuo 2001 m. balandžio 1 d. RM buvo paskirtas profesionaliu ugniagesiu Monso mieste, iš pradžių kaip stažuotojas, o nuo 2002 m. balandžio 1 d. – galutinai.
Apskaičiuojant profesionalių ugniagesių darbo užmokestį atsižvelgiama į jų „darbo užmokesčio stažą“, kuris nustatomas atsižvelgiant į jų darbo viešajame ir privačiame sektoriuose trukmę tam tikromis sąlygomis.
Remdamasis Monso miesto administraciniais ir finansiniais įstatais, šis miestas pripažino RM, kiek tai susiję su laikotarpiu iki jo paskyrimo profesionaliu ugniagesiu vairuotoju, įgijusį tokį darbo užmokesčio stažą:
–
nuo 1982 m. sausio 1 d. iki 1990 m. liepos 29 d.: 3 mėnesių ir 17 dienų, proporcingai atitinkančių 811 valandų ugniagesio Mukrono priešgaisrinės apsaugos tarnyboje darbą (pagal šių įstatų 13a straipsnį), ir
–
nuo 1990 m. liepos 30 d. iki 2001 m. kovo 30 d.: šešerių metų, atitinkančių maksimalų darbo privačiame sektoriuje laikotarpį, į kurį galima atsižvelgti (kaip numatyta šių įstatų 14 straipsnyje).
2015 m. sausio 1 d. Belgijos priešgaisrinės tarnybos iš savivaldybėms pavaldžių organizacijų buvo perorganizuotos į sistemą, sudarytą iš 34 „gelbėjimo zonų“, o savivaldybėje dirbę profesionalūs ugniagesiai-gelbėtojai tapo tos gelbėjimo zonos, kuriai priklauso savivaldybė, operatyvinio personalo nariais.
Taigi nuo tos dienos RM tapo
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba) ugniagesiu-gelbėtoju, kuriam buvo taikomas toks pat darbo stažas, kokį anksčiau jam buvo pripažinęs Monso miestas.
2015 m. liepos 14 d. RM paprašė
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba) patikslinti jo darbo užmokesčio dydį, motyvuodamas tuo, kad į jo, kaip savanorio ugniagesio, įgytą darbo užmokesčio stažą buvo atsižvelgta neteisingai. Jis paprašė įtraukti visą laikotarpį, kurį jis buvo ugniagesys savanoris, t. y. nuo 1982 m. sausio 1 d. iki 2002 m. liepos 31 d., o tai atitinka iš viso 20 metų ir 7 mėnesius, neatsižvelgiant į tikslią jo darbo apimtį. Iš esmės jis laikėsi nuomonės, kad vertinant šį darbą pagal
pro rata temporis
principą nepagrįstai skirtingai vertinami visą darbo dieną ir ne visą darbo dieną dirbantys darbuotojai. Taigi jis manė turįs teisę į metinį darbo užmokestį, atitinkantį aukščiausią pakopą, t. y. teisę į 25 ar daugiau metų darbo užmokesčio stažą turintį darbuotoją, nes, atsižvelgiant į visus jo, kaip ugniagesio savanorio, metus, jo darbo užmokesčio stažas 2015 m. sausio 1 d. buvo 33 metai.
2016 m. vasario 3 d. sprendimu
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba) atmetė šį prašymą dėl klaidų ištaisymo, remdamasi Monso miesto administracinių ir finansinių nuostatų 13a straipsniu, ir konstatavo, kad atsižvelgiant į tai, jog RM pradėjo dirbti iki 2002 m. balandžio 9 d., į jo darbo užmokesčio stažą, įgytą esant ugniagesiu savanoriu, reikia atsižvelgti tik proporcingai jo realiai atliktam darbui.
2016 m. balandžio 15 d. RM pareikalavo iš Monso miesto sumokėti nesumokėtą darbo užmokestį nuo tarnybos pradžios, remdamasis argumentais, iš esmės identiškais nurodytiems grindžiant
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba) pateiktą prašymą dėl klaidų ištaisymo.
2016 m. gegužės 6 d. Monso miestas atmetė šį reikalavimą iš esmės dėl tų pačių motyvų, kuriuos pateikė
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba) ir kurie nurodyti šio sprendimo 21 punkte, t. y. dėl pareigos pagal Monso miesto administracinius ir finansinius įstatus vertinti savanorio ugniagesio tarnybos metus proporcingai faktiškai atliktam darbui.
2016 m. gegužės 23 d. RM
Tribunal du travail du Hainaut, division de Mons
(Heno provincijos darbo bylų teismas, Monso skyrius, Belgija) pareiškė ieškinį Monso miestui ir
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba).
2019 m. vasario 25 d. sprendimu šis teismas patenkino RM prašymą ir nusprendė, kad tarnybos metai, kuriais jis buvo ugniagesys savanoris, turi būti pilnai įtraukti į jo darbo užmokesčio stažą, neatsižvelgiant į RM realiai atlikto darbo apimtį.
Monso miestas ir
Zone de secours Hainaut-Centre
(Heno provincijos centro gelbėjimo tarnyba) apskundė šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui –
Cour du travail de Mons
(Monso darbo bylų teismas, Belgija).
Šis teismas pažymi, kad iš 2013 m. liepos 9 d.
Cour constitutionnelle
(Konstitucinis Teismas, Belgija) sprendimo matyti, jog savanoriai ir profesionalūs ugniagesiai atlieka panašias užduotis tame pačiame korpuse, todėl jie yra panašios kategorijos. Šiame sprendime teigiama, kad „ugniagesiai savanoriai dalį savo laisvo laiko skiria priešgaisrinei tarnybai, kuriai yra įsipareigoję <…>; jie gauna pašalpą, proporcingą intervencijos valandų skaičiui, ne mažesnę nei vidutinis valandinis darbo užmokestis, numatytas tos pačios kategorijos profesionaliems darbuotojams <…>, kuriems taikoma speciali socialinės apsaugos sistema“. Iš šio sprendimo taip pat matyti, kad savanoriai ugniagesiai vykdo savanorišką veiklą, kuri yra papildoma, palyginti su profesine veikla ar kitokiu statusu, todėl jiems taikoma kitokia įdarbinimo ir darbo laiko sistema nei profesionaliems ugniagesiams.
Be to, Belgijos teismai, be kita ko,
Conseil d’État
(Valstybės Taryba, Belgija), patikslino, kad ugniagesio savanorio veikla yra papildoma veikla, priskiriama prie statutinių, o ne sutartinių darbo santykių.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, darbuotojų, dirbančių ne visą darbo dieną, darbo užmokesčio stažo nustatymas patenka į Bendrojo susitarimo 4 straipsnio taikymo sritį, nes darbo užmokestis yra „darbo sąlyg[ų]“, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą, dalis, kaip tai matyti iš 2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt. (
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
).
Šiomis aplinkybėmis šis teismas taip pat pažymi, kad nors nacionalinės teisės aktas, kuriuo šis Bendrasis susitarimas buvo perkeltas į Belgijos teisės sistemą, t. y. 2002 m. kovo 5 d. įstatymas, taikomas tik darbuotojams, dirbusiems pagal darbo sutartį, jis vis dėlto mano, kad šis Bendrasis susitarimas taikomas ir savanoriams ugniagesiams, nes jų darbo santykiai apibrėžti nacionalinės teisės aktuose, kaip tai suprantama pagal to paties Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 1 dalį.
Be to, aplinkybė, kad RM darbui nuo to momento, kai jis buvo paskirtas profesionaliu ugniagesiu, taikoma darbo visą darbo dieną tvarka, visiškai nekliudo jam, kiek tai susiję su jo darbo užmokesčio stažo už laikotarpį, per kurį jis dirbo ne visą darbo dieną, nustatymu, remtis teisės aktais, susijusiais su ne visą darbo dieną dirbančiais darbuotojais.
Atsižvelgiant į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl Bendrojo susitarimo 4 straipsnio aiškinimo, visų pirma dėl
prorata temporis
principo taikymo srities, siekiant nustatyti RM darbo užmokesčio stažą.
Esant šioms sąlygoms,
cour du travail de Mons
(Monso darbo bylų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar <…> Bendrojo susitarimo <…> 4 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias, apskaičiuojant visai darbo dienai įdarbintų profesionalių ugniagesių atlyginimą, darbas, atliktas būnant ugniagesiu savanoriu ne visą darbo dieną, vertinamas, kiek tai susiję su darbo užmokesčio stažo nustatymu, atsižvelgiant į darbo apimtį, t. y. į faktinio darbo trukmę remiantis principu
prorata temporis
, o ne į laikotarpį, per kurį buvo atliekamas šis darbas?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrojo susitarimo 4 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias, apskaičiuojant visą darbo dieną įdarbintų profesionalių ugniagesių darbo užmokestį, į darbo užmokesčio stažą, įgytą dirbant ugniagesiu savanoriu ne visą darbo dieną, atsižvelgiama pagal
prorata temporis
principą, t. y. atsižvelgiama į faktiškai dirbtą laiką, o ne į laikotarpį, kuriuo buvo dirbama.
Pirma, reikia nustatyti, ar pagrindinė byla patenka į Bendrojo susitarimo taikymo sritį.
Šiuo klausimu reikia priminti, pirma, kad Bendrojo susitarimo taikymo sritis
ratione personae
apibrėžta jo 2 straipsnio 1 dalyje (2012 m. kovo 1 d. Sprendimo O’Brien,
C‑393/10
,
EU:C:2012:110
,
punktas). Pagal šią nuostatą šis susitarimas taikomas „ne visą darbo dieną dirbantiems darbuotojams, kurie sudarė darbo sutartį arba kurių darbo santykius apibrėžia kiekvienoje valstybėje narėje galiojantys įstatymai, kolektyvinės sutartys arba praktika“.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad sąvoka „darbuotojai, dirbantys ne visą darbo dieną, kurie sudarė darbo sutartį arba [susiję] darbo santyk[iais]“, turi būti aiškinama pagal nacionalinę teisę (2012 m. kovo 1 d. Sprendimo O’Brien,
C‑393/10
,
EU:C:2012:110
,
punktas). Be to, iš pačios Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad jo taikymo sritis suprantama plačiai. Bendrojo susitarimo 3 straipsnio 1 punkte įtvirtinta sąvoka „darbuotojai, dirbantys ne visą darbo dieną“, kaip tai suprantama pagal šį susitarimą, apima visus darbuotojus, nedarant skirtumo pagal tai, ar jų darbdavys yra privatus, ar viešas (2012 m. kovo 1 d. Sprendimo O'Brien,
C‑393/10
,
EU:C:2012:110
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nacionalinės teisės aktas, kuriuo į Belgijos teisės sistemą perkeliamas Bendrasis susitarimas, t. y. 2002 m. kovo 5 d. įstatymas, taikomas tik darbuotojams, su kuriais sudaryta darbo sutartis. Belgijos teismai patikslino, kad savanorių ugniagesių veikla susijusi su statutiniais, o ne su sutartiniais darbo santykiais.
Vis dėlto atsižvelgiant į šio sprendimo 36 ir 37 punktuose nurodytą jurisprudenciją reikia konstatuoti, kad, kaip pažymi šis teismas, ugniagesiai savanoriai patenka į Bendrojo susitarimo taikymo sritį, nes jų darbo santykiai yra apibrėžti nacionalinės teisės aktuose, kaip tai suprantama pagal šio Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 1 dalį.
Antra, reikia priminti, kad Bendrojo susitarimo 4 straipsnio 1 punkte numatyta, jog darbuotojams, dirbantiems ne visą darbo dieną, negali būti sudaromos blogesnės darbo sąlygos nei panašiems darbuotojams, dirbantiems visą darbo dieną, tik dėl tos priežasties, kad jie dirba ne visą darbo dieną, nebent šis nevienodas požiūris yra objektyviai pagrįstas.
Pagrindinėje byloje RM ginčija metodą, taikytą apskaičiuojant jam, profesionaliam ugniagesiui, t. y. visą darbo dieną dirbančiam darbuotojui, mokėtiną darbo užmokestį. Atsižvelgdamas į tai, jis nurodo, kad egzistuoja skirtingas požiūris, prieštaraujantis Bendrojo susitarimo 4 straipsniui, nes taisyklių, susijusių su atsižvelgimu į jo darbo užmokesčio stažą, įgytą būnant ugniagesiu savanoriu ne visą darbo dieną, taikymas, jo teigimu, turi neigiamą poveikį šio darbo užmokesčio dydžiui.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog Bendruoju susitarimu siekiama, viena vertus, skatinti darbą ne visą darbo dieną ir, kita vertus, pašalinti diskriminaciją tarp darbuotojų, dirbančių ne visą darbo dieną, ir darbuotojų, dirbančių visą darbo dieną (2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt.,
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
,
punktas ir 2022 m. gegužės 5 d. Sprendimo Universiteit Antwerpen ir kt.,
C‑265/20
,
EU:C:2022:361
,
punktas).
Atsižvelgiant į šiuos tikslus, Bendrojo susitarimo 4 straipsnis turi būti suprantamas kaip įtvirtinantis vieną iš Sąjungos socialinės teisės principų, kuris negali būti aiškinamas siaurai (2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt.,
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vien tai, kad darbuotojas įgijo visą darbo dieną dirbančio darbuotojo statusą, neatima iš jo galimybės tam tikromis aplinkybėmis remtis nediskriminavimo principu, įtvirtintu Bendrojo susitarimo 4 straipsnyje, kai tariama diskriminacija susijusi su laikotarpiais, kuriuos jis dirbo ne visą darbo dieną (žr. pagal analogiją dėl 1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (toliau – Bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis), pridėto prie 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (
OL L 175, 1999, p. 43
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368), 2012 m. spalio 18 d. Sprendimo Valenza ir kt., nuo
C‑302/11 iki C‑305/11
,
EU:C:2012:646
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Iškart atmetus galimybę taikyti Bendrąjį susitarimą esant tokiai situacijai, kaip pagrindinėje byloje, priešingai, nei siekiama minėtu 4 straipsniu, būtų sumažinta atitinkamiems darbuotojams suteiktos apsaugos nuo diskriminacijos apimtis ir šis straipsnis būtų nepagrįstai aiškinamas siaurai, o tai prieštarautų Teisingumo Teismo jurisprudencijai (pagal analogiją, kalbant apie Bendrąjį susitarimą dėl darbo pagal terminuotas sutartis, žr. 2012 m. spalio 18 d. Sprendimo Valenza ir kt., nuo
C‑302/11 iki C‑305/11
,
EU:C:2012:646
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi Bendrasis susitarimas taikytinas pagrindinėje byloje, nes RM, nors dabar ir dirba visą darbo dieną, remiasi šiuo bendruoju susitarimu, kiek tai susiję su laikotarpiu, kai dirbo ne visą darbo dieną.
Trečia, rašytinėse pastabose Komisija, remdamasi Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 2 dalimi, teigia, kad RM nepatenka į sąvoką „darbuotojas, dirbantis ne visą darbo dieną“, kaip tai suprantama pagal šį Bendrąjį susitarimą, dėl atsitiktinio jo veiklos pobūdžio.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš tiesų pagal Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms ar socialiniams partneriams leidžiama visiškai ar iš dalies netaikyti šio susitarimo nuostatų retkarčiais ne visą darbo dieną dirbantiems darbuotojams. Tačiau toks netaikymas jokiu būdu nėra automatinis, nes, kaip pripažįsta Komisija, jam taikomos tam tikros procedūros ir sąlygos.
Nei iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nei iš Teisingumo Teismui pateiktų rašytinių pastabų nematyti, kad Belgijos Karalystė pasinaudojo šioje nuostatoje numatyta galimybe. Bet kuriuo atveju ne Teisingumo Teismas, o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atlikti būtinus patikrinimus, kad įvertintų, ar taip yra pagrindinėje byloje (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 12 d. Sprendimo Wippel,
C‑313/02
,
EU:C:2004:607
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad šis ginčas patenka į Bendrojo susitarimo taikymo sritį.
Antra, aiškinant Bendrojo susitarimo 4 straipsnį, pirmiausia reikia išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas darbo užmokesčio stažas patenka į sąvoką „darbo sąlygos“, kaip ji suprantama pagal šio 4 straipsnio 1 dalį.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad finansinės sąlygos, kaip antai susijusios su darbo užmokesčiu, patenka į šią sąvoką (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt.,
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
,
punktą).
Be to, nustatydamos darbo užmokesčio sudedamąsias dalis ir jų dydį kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos turi ne visą darbo dieną dirbančių darbuotojų atžvilgiu taikyti Bendrojo susitarimo 4 straipsnyje įtvirtintą nediskriminavimo principą (2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt.,
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
,
punktas) ir prireikus atsižvelgti į
prorata temporis
principą (2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt.,
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad apskaičiuojant profesionalių ugniagesių darbo užmokestį atsižvelgiama į darbo užmokesčio stažą, todėl tai yra veiksnys, lemiantis šio darbo užmokesčio dydį.
Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjamas darbo užmokesčio stažas patenka į sąvoką „darbo sąlygos“, kaip ji suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 straipsnį.
Be to, siekiant įvertinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama darbo užmokesčio stažo taikymo tvarka atitinka Bendrojo susitarimo 4 straipsnio reikalavimus, reikia priminti, kad vienodo požiūrio į visą darbo dieną dirbančius darbuotojus ir ne visą darbo dieną dirbančius darbuotojus, kiek tai susiję su darbo sąlygomis, reikalavimas, kylantis iš 4 straipsnio 1 dalyje numatyto nediskriminavimo principo, taikomas nepažeidžiant tinkamo
prorata temporis
principo taikymo, kaip numatyta minėto 4 straipsnio 2 dalyje (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 3 d. Nutarties Fogasa,
C‑841/19
,
EU:C:2021:159
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Iš tikrųjų tai, kad atsižvelgiama į darbuotojo, dirbančio ne visą darbo dieną, realiai per visą jo darbo laikotarpį dirbtą laiką, palyginti su darbo laiku, kurį išdirbo darbuotojas, dirbęs visos darbo dienos režimu, yra objektyvus kriterijus, kaip jis suprantamas pagal Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną 4 straipsnio 1 dalį, kuriuo vadovaujantis galima proporcingai sumažinti jo teises ir darbo sąlygas (2021 m. kovo 3 d.Nutarties Fogasa,
C‑841/19
,
EU:C:2021:159
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose numatyta, kad apskaičiuojant profesionalaus ugniagesio, kuris, kaip antai RM, buvo įdarbintas iki 2002 m. balandžio 9 d., darbo užmokestį pripažįstamas stažas, lygus ugniagesio savanorio tarnybos metų skaičiui, nustatytam atsižvelgiant į jo faktiškai dirbtą darbą.
Vis dėlto tai, kad tokių profesionalių ugniagesių atveju jų darbo užmokesčio dydį lemiančio veiksnio, kaip antai darbo užmokesčio stažo, atitinkančio jų, kaip ne visą darbo dieną dirbusių darbuotojų, procentinę darbo laiko dalį, taikymas, palyginti su visą darbo dieną dirbusių darbuotojų, atliekančių tą pačią veiklą, darbo laiku, yra tinkamas
prorata temporis
principo taikymas, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 straipsnio 2 dalį (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 3 d.Nutarties Fogasa,
C‑841/19
,
EU:C:2021:159
,
punktą).
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šiuo atveju
prorata temporis
principo taikymas siekiant nustatyti profesionalių ugniagesių, kurie kaip ugniagesiai savanoriai dirbo ne visą darbo dieną, darbo užmokesčio stažą yra tinkamas šio principo taikymas, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 straipsnio 2 dalį.
Šios išvados nepaneigia aplinkybė, kurią RM nurodė savo rašytinėse pastabose, kad profesionalių ugniagesių, įdarbintų nuo 2002 m. balandžio 9 d., atveju atsižvelgiama į darbo užmokesčio stažą, prilygstantį jų, kaip ugniagesių savanorių, tarnybos metų skaičiui, nepaisant jų realiai atliktų darbų apimties.
Iš tiesų Bendrojo susitarimo 4 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad
prorata temporis
principas taikomas „prireikus“. Todėl ši nuostata šio principo taikyti neįpareigoja ir juo labiau nekliudo panaikinti jo taikymo tokiai sričiai, kuriai jis buvo taikomas anksčiau. Jei būtų teigiama priešingai, tai prieštarautų Bendrojo susitarimo tikslams, kuriais, kaip nurodyta jo 1 straipsnio a punkte, siekiama pagerinti darbo ne visą darbo dieną kokybę.
Bet kuriuo atveju galimas skirtingas požiūris į šių dviejų kategorijų ne visą darbo dieną dirbančius darbuotojus nepatenka į šiame Bendrajame susitarime įtvirtinto nediskriminavimo principo taikymo sritį (pagal analogiją, kalbant apie Bendrąjį susitarimą dėl darbo pagal terminuotas sutartis, žr. 2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio scolastico Regionale per la Campania,
C‑282/19
,
EU:C:2022:3
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be kita ko, dėl RM faktiškai atlikto darbo, kai jis buvo ugniagesys savanoris, nustatymo primintina, kad, kiek tai susiję su Nivelio miesto (Belgija) ugniagesiu savanoriu, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad situacija, kai darbuotojas priverstas savo gyvenamojoje vietoje budėti, būti darbdavio žinioje ir per aštuonias minutes atvykti į darbo vietą, turi būti laikoma patenkančia į „darbo laiko“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (
OL L 299, 2003, p. 9
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381) 2 straipsnį. Tačiau kitaip yra tuo atveju, kai darbuotojas dirba pasyviojo budėjimo režimu, pagal kurį jis turi būti visada pasiekiamas, tačiau neprivalo būti darbo vietoje (žr. 2018 m. vasario 21 d. Sprendimo Matzak,
C‑518/15
,
EU:C:2018:82
,
ir
punktus).
Galiausiai taip pat reikia pažymėti, kad šio sprendimo 60 punkte pateikta išvada, jog pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisės nuostatos reiškia tinkamai taikomą
prorata temporis
principą, yra teisinga su sąlyga, kad darbo užmokesčio stažas nustatomas tiesiogiai atsižvelgiant į atitinkamo darbuotojo atlikto darbo kiekį, o ne tik į jo įgyto darbo stažo trukmę. Iš tiesų pastaruoju atveju
prorata temporis
principas nebūtų taikomas (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 10 d. Sprendimo Bruno ir kt.,
C‑395/08 ir C‑396/08
,
EU:C:2010:329
,
ir
punktus).
Šiuo atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, atrodo, matyti, kad RM darbo užmokesčio stažas nustatomas tiesiogiai atsižvelgiant į jo atlikto darbo kiekį. Vis dėlto šiuo klausimu reikalingus patikrinimus turi atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Bendrojo susitarimo 4 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias, apskaičiuojant visą darbo dieną įdarbintų profesionalių ugniagesių darbo užmokestį, į stažą, įgytą dirbant ugniagesiu savanoriu ne visą darbo dieną, atsižvelgiama pagal
prorata temporis
principą, t. y. atsižvelgiama į faktiškai dirbtą laiką.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1997 m. birželio 6 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, esančio 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC, priede, 4 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias, apskaičiuojant visą darbo dieną įdarbintų profesionalių ugniagesių darbo užmokestį, į stažą, įgytą dirbant ugniagesiu savanoriu ne visą darbo dieną, atsižvelgiama pagal
prorata temporis
principą, t. y. atsižvelgiama į faktiškai dirbtą laiką
.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.