CELEX: 62019CJ0121
Обжалване
Марка на Европейския съюз
Заявка за регистрация на фигуративна марка, съдържаща словния елемент „EDISON“
Тълкуване на термините в заглавието на клас от Ницската спогодба и в придружаващия го азбучен списък

С жалбата си Edison SpA иска отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 7 декември 2018 г., Edison/EUIPO (EDISON) (
T‑471/17
, непубликувано, по-нататък наричано обжалваното решение,
EU:T:2018:887
), с което този съд е отхвърлил жалбата му срещу решение на пети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 28 април 2017 г. (преписка R 1355/2016‑5) относно фигуративна марка на Европейския съюз „EDISON“.
Правна уредба
Ницската класификация
В осмото издание на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки (по-нататък наричана „Ницската класификация“), заглавието на клас 4 съответства на следното описание:
„Промишлени масла и греси; смазки; препарати за абсорбиране на прах, омокрящи и свързващи средства; горива (включително моторно гориво) и осветителни вещества; свещи, фитили за осветление“.
От друга страна, в азбучния списък на стоките съгласно поредността на класовете (по-нататък наричан „азбучният списък“), който придружава осмото издание на Ницската класификация, сред стоките, описани като спадащи към клас 4 от нея, се посочват „горива“.
Регламент (ЕО) № 207/2009
Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (
ОВ L 78, 2009 г., стр. 1
) кодифицира Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146) и го отменя.
Член 75 от Регламент № 207/2009, озаглавен „Мотивиране на решенията“, гласи:
„Решенията на [EUIPO] се мотивират. Те се основават единствено на основанията, по които страните са имали възможност да вземат позиция“.
Обстоятелства, предхождащи спора, и спорното решение
В точки 1—14 от обжалваното съдебно решение „са изложени обстоятелствата, предхождащи спора, и съдържанието на спорното решение“. За нуждите на настоящото дело те могат да се обобщят, както следва.
На 18 август 2003 г., Edison подава в EUIPO заявка за регистрация на марка на Европейския съюз
Марката, чиято регистрация се иска, е следният фигуративен знак:
В заявката за регистрация са посочени всички стоки, спадащи към клас 4 от Ницската класификация.
Редакцията на Ницската класификация в сила към датата на подаване на заявката за регистрация е осмото издание, публикувано през юни 2001 г. и влязло в сила на 1 януари 2002 г. То е заменено с деветото издание, публикувано през юни 2006 г. и влязло в сила през януари 2007 г.
Марката, чиято регистрация е поискана, е регистрирана на 19 август 2013 г.
На 15 юни 2015 г. Edison подава в EUIPO заявление за регистриране на отказ от част от спадащите към клас 4 стоки, за които марката е регистрирана. По-конкретно то предлага да преформулира списъка на стоките, първоначално посочени в този клас, по следния начин: „Електроенергия; петрол, горива, горива на въглеводородна основа, газообразни горива, газ пропан, природен газ, светилен газ, въглища, горива, бензин, керосин, нафта, дизелови горива, добавки за горива, бензен, бензол, коксови въглища, течности за обработка на метали, етанол, газьол, ланолин, индустриални масла и греси; смазочни масла; препарати за абсорбиране на прах, омокрящи и свързващи средства; горива (включително моторно гориво) осветителни вещества; свещи, фитили за осветление“.
С писмо от 22 юни 2015 г. проверителката уведомява Edison, че заявлението му от 15 юни 2015 г. не може да се уважи, тъй като това би довело до разширяване на списъка на стоките, посочени при регистрацията на фигуративната марка на Европейския съюз „EDISON“.
С писма от 25 юли и 24 декември 2015 г. и 22 април 2016 г. жалбоподателят представя становището си по този въпрос.
С решение от 13 юни 2016 г. проверителката отхвърля искането на Edison от 15 юни 2015 г. само относно включването на „електроенергия“ в списъка на стоките, спадащи към клас 4 посочени при регистрацията на фигуративната марка на Европейския съюз „EDISON“.
На 25 юли 2016 г. Edison подава до EUIPO жалба срещу решението на проверителката на основание членове 58—64 от Регламент № 207/2009.
С решение от 28 април 2017 г. (наричано по-нататък „спорното решение“) пети апелативен състав на EUIPO отхвърля жалбата. Той приема по-специално че що се касае до клас 4, в осмото издание на Ницската класификация изразът „електроенергия“ не е възпроизведен нито в общите указания, нито в азбучния списък на изброените стоки. В приложение на Съобщение № 2/12 на председателя на EUIPO от 20 юни 2012 г. относно използването на заглавията на класовете в списъците на стоки и услуги за заявките и регистрациите на марка на Общността тя приема, че няма как Edison да е имал намерение да претендира този продукт в момента на подаването на заявката за регистрация.
От друга страна, апелативният състав отхвърля довода на Edison, че „горивата“, като продукт, включен в азбучния списък като спадащ към клас 4, и уточнението „включително моторно гориво“, възпроизведено в заглавието на посочения клас, включват всяка материя, годна да позволи задвижването на мотор включително негоримите материи като електроенергията. В това отношения той счита, че в момента на подаването на заявката за регистрация в Европейския съюз използването на електричеството за задвижването на мотори все още е ограничено и представените от Edison доказателства не са достатъчни, за да се установи, че електроенергията е една от стоките, спадащи към клас 4, посочени при регистрацията на фигуративната марка на Европейския съюз „EDISON“, като „алтернативно гориво“. Той приема освен това, че категорията на стоките, обхванати от английския термин „fuel“ (горива) включва само горивни материали, които могат да се използват за производството на електроенергия, а не самата електроенергия, която е нематериална стока.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 28 юли 2017 г. Edison подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение.
В подкрепа на жалбата си Edison повдига едно-единствено основание — незаконното изключване в това решение на електроенергията от стоките, спадащи към клас 4 от осмото издание на Ницската класификация, въз основа на схващането, че този продукт не попада в обхвата на термините „горива (включително моторно гориво)“„осветителни вещества“ и „горива“, по смисъла на осмото издание на Ницската класификация.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля изложеното от Edison основание и поради това отхвърля жалбата.
Исканията на страните в производството по обжалване
С жалбата си Edison иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение и
–
да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
EUIPO иска Съдът да отхвърли жалбата и да осъди Edison да заплати съдебните разноски.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си Edison излага две основания, първото — неправилно тълкуване на термините „осветителни вещества“, „горива (включително моторни горива)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“ по смисъла на осмото издание на Ницската класификация, а второто — нарушение на процесуалните му права и на член 75 от Регламент № 207/2009.
По първото основание
Доводи на страните
С първото си основание Edison упреква Общия съд за това, че неправилно изключва електроенергията от клас 4 от осмото издание на Ницската класификация.
На първо място Edison твърди, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като заявява в точки 41, 46 и 54 от обжалваното решение, че доказването, че електроенергията не спада към клас 4 от осмото издание на Ницската класификация, произтича от факта, че терминът „електроенергия“ е включен в публикуван от EUIPO примерен и неизчерпателен списък, съдържащ примери на стоки и на услуги, които, макар да са включени в азбучния списък на стоките, спадащи към клас 4 в деветото издание на Ницската класификация, „не са ясно обхванати от буквалния смисъл“ на заглавието на посочения клас. Според Edison този списък е само съобщение на EUIPO, което не е правно обвързващо и подлежи на обжалване. Освен това този списък, изготвен на 8 февруари 2016 г., не се прилагал по отношение на заявлението му за отказ, подадено на 15 юни 2015 г.
На второ място Edison поддържа, че Общият съд не е преценил правилно значението на термините „„осветителни вещества“, „горива (включително моторни горива)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“ по смисъла на осмото издание на Ницската класификация, поради което неправилно изключил електроенергията от клас 4 от нея. Според Edison Общият съд взел предвид единствено „онтологичните“ характерни особености на електроенергията, пренебрегвайки нейните т.нар. „функционални“ характерни особености.
Според Edison по този начин Общият съд не се е съобразил не само с критериите за преценка, изведени от генералния адвокат Bot в заключението му по дело The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
), но също и с възприетия от СОИС функционален подход, разгласен на сайта ѝ в интернет. Като се позовава на решение от 19 юни 2012 т., Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), Edison отбелязва, че що се отнася до определенията на категории, не следва на общите обяснения, съдържащи се в заглавната част на класовете от Ницската класификация да се придава „най-познатият смисъл или първият, който идва в съзнанието“, а трябва да се търси техният смисъл в езика на операторите и регулаторите на пазара. То подчертава, че обратно на това, което се твърди в спорното решение, през 2003 г., когато е подадена заявката за регистрация на спорната фигуративна марка, на икономическите оператори, както и на компетентните органи, е било известно голямото значение на електроенергията като алтернативно гориво. В подкрепа на доводите си Edison се позовава на различни регулаторни текстове и работи.
На трето място Edison изтъква, че доводите на Общия съд са противоречиви, тъй като в точка 44 от обжалваното съдебно решение той се позовава на декларация, публикувана от Световната организация на интелектуалната собственост (СОИС) и достъпна на сайта ѝ в интернет, в който се заявява, че „макар електроенергията да е нематериална, може да се счита, че тя е аналогична на другите материални горива, като бензина и керосина, спадащи към клас 4“. Според Edison в тази декларация се заявява точно обратното, а именно че функционалната характерна особеност на електричеството, която е способността му да произвежда енергия, трябва да надделее над онтологичните му характерни особености.
На четвърто място, Edison упреква Общия съд за становището му, че решението да се включи електричеството в клас 4 на деветото издание на Ницската класификация не е достатъчно, за да докаже, че електричеството е спадало към този клас още при режима на осмото издание на тази класификация, по мнението на компетентните органи. Във връзка с това Edison отбелязва, че в точка 41 от обжалваното съдебно решение Общият съд греши, като основава доводите си на факта, че такова решение за включване е било взето от експертния комитет на СОИС едва през октомври 2003 г., тоест след депозирането на спорната заявка за регистрация. Според Edison посоченото решение за включване всъщност е изготвено през юни 2003 г., тоест преди депозирането на заявката за регистрация на неговата фигуративна марка през август 2003 г. Общият съд проявил прекомерен формализъм, когато решил да вземе предвид датата, на която същото решение за включване е било прието.
На пето място, Edison оспорва съдебната практика, на която се основава Общият съд в точка 48 от обжалваното решение, за да прецени значението на термина „гориво“. В това отношение Edison счита, че решение от 14 март 2017 г., Edison/EUIPO — Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, непубликувано,
EU:T:2017:163
), не е релевантно, тъй като е опорочено от грешки.
На шесто място, като се позовава на митническата тарифна номенклатура и на решения от 15 юли 1964 г., Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), и от 27 април 1994 г., Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), Edison поддържа, че както в правото на Съюза, така и в националното право електроенергията се счита за стока по смисъла на член 28 ДФЕС. То твърди също че в правото на марките, както вече в правото на конкуренцията, електроенергията би трябвало да се разглежда по същия начин както въглищата, природния газ и петрола и че поради това би било проява на дискриминация в правото на марките да се прави разграничение между електроенергия и тези други блага. Така също като тези блага електроенергията трябвало да се счита за спадаща към понятието „гориво“, като продукт, включен в азбучния списък на стоките, спадащи към клас 4 в осмото издание на Ницската класификация.
На седмо място Edison оспорва направената от Общия съд преценка на различните доказателства, представени от него, за да докаже, че електроенергията спада към понятието „гориво“ и следователно към клас 4 от осмото издание на Ницската класификация.
Първо, Edison упреква Общия съд за това, че в точка 51 от обжалваното съдебно решение приема, че становищата, изразени от Европейската агенция за околната среда (ЕАОС), Department of Energy and Climate Change (департамент за енергията и измененията на климата, Обединеното кралство) или от Sustainable Energy Authority (орган за енергията от възобновяеми източници, Ирландия) са ирелевантни за тълкуването на понятието „гориво“.
Второ, Edison упреква Общия съд за това, че не е разгледал някои документи, представени от него на апелативния състав, за да докаже, че от края на седемдесетте години в обществения дебат електроенергията се счита за „алтернативно гориво“.
EUIPO счита, че първото основание трябва да се отхвърли отчасти като недопустимо и отчасти по същество.
Съображения на Съда
На първо място, тъй като в първото си основание Edison упреква Общия съд за това, че не е възприел „функционален“ подход, за да прецени значението на термините „осветителни вещества“, „горива (включително моторно гориво)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“, веднага трябва да се отбележи, че Edison не посочва точно точките от обжалваното решение, предмет на изложените от него доводи. По силата на член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда обаче с изтъкнатите в жалбата правни основания и доводи ясно се указват оспорените части от мотивите на съдебния акт на Общия съд (определение от 7 юни 2018 г., Gaki/Europol,
C‑671/17 P
, непубликувано,
EU:C:2018:416
, т.
и цитираната съдебна практика)
При всяко положение, дори да се приеме, че тези доводи трябва да се разбират в смисъл, че с тях по същество се цели да се оспори методологията, следвана от Общия съд, за да провери дали електричеството се включва в изразите „осветителни вещества“, „горива (включително моторно гориво)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“, следва да се посочи, че в точки 38—56 от обжалваното съдебно решение Общият съд преценява значението на тези термини на основата на буквална преценка, чието съдържание и обхват от гледна точка на практиката на Съда излага в точки 29—37 от това решение.
Следва да се отбележи обаче, че Edison не излага никаква критика относно прилагането и тълкуването от страна на Общият съд на тази съдебната практика, нито, a fortiori, доказва, че възприетият в тези точки подход на Общия съд е опорочен от грешка при прилагане на правото.
Всъщност в подкрепа на „функционалния“ подход, който предлага, Edison само посочва критериите за преценка, изведени от генералния адвокат Bot в заключението му по дело The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
, т.
и
).
Както обаче с основание отбелязва Общият съд в точка 29 от обжалваното решение, от точка 61 от решение от 19 юни 2012 г., Chartered Institute of Patent Attorneys, (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), следва, че в заявката си за регистрация заявителят трябва да посочи достатъчно ясно и точно стоките или услугите, които иска да бъдат защитени с марката, за да позволи на компетентните органи и на икономическите оператори само въз основа на нея да определят обхвата на исканата защита. В това решение Съдът обаче не утвърждава подхода, предложен от генералния адвокат Bot в точка 74 от заключението му по това дело, според който икономическите оператори трябва да могат да установят точно „характерните особености и основните обективни свойства на посочените стоки и услуги“.
С оглед на изложеното по-горе тези доводи трябва при всяко положение да се отхвърлят като необосновани.
На второ място, тъй като Edison упреква Общия съд за допусната от него грешка при прилагане на правото, като неправилно в точки 41, 46 и 54 от обжалваното съдебно решение се позовава на публикуван от EUIPO указателен и неизчерпателен списък, съдържащ примери на стоки и услуги, които макар да са включени в азбучния списък на стоките, спадащи към клас 4 от деветото издание на Ницската класификация, „не спадат ясно към буквалния смисъл“ на заглавието на този клас, за да заключи, че електроенергията е изключена от заглавието на клас 4 от Ницската класификация, следва да се приеме, че тези доводи са неотносими.
В това отношение следва да се припомни, че твърденията, с които се оспорват изложени от съображения за изчерпателност мотиви на решение на Общия съд, не могат да бъдат основание за отмяна на това решение и следователно са неотносими (вж. в този смисъл решение от 26 март 2019 г., Комисия/Италия,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, т.
и цитираната съдебна практика).
Използването на „впрочем“ в точки 41, 46 и 54 от обжалваното съдебно решение обаче показва, че Общият съд се позовава на този публикуван от EUIPO списък, за да приеме, че електроенергията не попада в обхвата на изразите „осветителни вещества“, „горива (включително моторно гориво)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“ по смисъла на клас 4 от осмото издание на Ницската класификация само от съображения за изчерпателност.
Наистина, както следва от точки 39, 43 и 48 от обжалваното решение, основният мотив, поради който Общият съд приема, че електроенергията не спада към клас 4 от Ницската класификация, е че според техния общ и обикновен смисъл изразите „осветителни вещества“, „горива (включително моторно гориво)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“ не включват електроенергията.
На трето място, тъй като Edison упреква Общия съд, че е опорочил доводите си с противоречие, като се позовава в точка 44 от обжалваното съдебно решение на публикувана от СОИС декларация на сайта ѝ в интернет, за да стигне до извода, че електроенергията не спада към „горива (включително моторно гориво)“, следва да се отбележи, че този довод се основава на непълен прочит на посоченото съдебно решение. Наистина, макар в точка 44 от обжалваното съдебно решение Общият съд да приема, че от тази декларация следва, че „независимо че електроенергията е нематериален елемент, тя може да се счита за аналогична на другите материални горива, като бензина и керосина, спадащи към клас 4“, той все пак добавя в същата точка, че въпреки тази функционална прилика буквалното значение на понятието „горива“ не включва електроенергията.
На четвърто място, що се касае до довода на Edison, че Общият съд е пропуснал да вземе предвид факта, че електроенергията е включена в примерния неизчерпателен списък, публикуван от EUIPO, съдържащ примери на стоки и на услуги, които, независимо че са включени в азбучния списък на стоките, спадащи към клас 4 от деветото издание на Ницската класификация, „не се включват ясно в буквалния смисъл“ на заглавието на този клас, следва да се припомни, че само Общият съд е компетентен да преценява стойността, която следва да се придаде на доказателствата, които са му били представени (вж. в този смисъл определение от 11 ноември 2003 г., Martinez/Парламент,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, т.
и цитираната съдебна практика).
От Общия съд не може да се изисква, с изключение на задължението да спазва общите принципи и процесуалните правила относно тежестта на доказване и събирането на доказателства и на задължението да не изопачава доказателствата, изрично да мотивира преценката си, що се отнася до значението на всяко представено му доказателство, по-специално когато счита, че те са без значение или са неотносими за разрешаването на спора (решение от 3 декември 2009 г., Evropaïki Dynamiki/Комисия,
C‑476/08 P
, непубликувано,
EU:C:2009:752
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая следва да се отбележи, че в точка 41 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда решението да се включи „електроенергията“ в публикувания от EUIPO примерен неизчерпателен списък и приема, че „това решение не е доказателство“, тъй като в момента на подаването на спорната заявка за регистрация посоченото решение все още е било в стадия на изготвянето. Edison не доказва, дори не твърди, че тази преценка е опорочена поради изопачаване. Следователно повдигнатите във връзка с това доводи са недопустими.
На пето място, тъй като Edison упреква Общия съд за това, че в точка 48 от обжалваното съдебно решение неправилно основава доводите си на решение от 14 март 2017 г., Edison/EUIPO — Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, непубликувано,
EU:T:2017:163
), следва да се подчертае, че Edison само критикува последното посочено решение, тъй като нямало стойност на прецедент и съдържало логически грешки. Edison обаче не излага достатъчно точно причините, поради които позоваването от Общият съд на това решение може да опорочи доводите в обжалваното съдебно решение поради грешка при прилагане на правото. От това следва, че този довод трябва да се отхвърли като недопустим.
Наистина, както следва от член 256, параграф 1 ДФЕС, от член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз и от член 168, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на Съда, жалбата трябва точно да посочва пороците на решението, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя такова искане, тъй като в противен случай жалбата или съответното основание ще бъдат недопустими (решение от 21 януари 2016 г., Galp Energía España и др./Комисия,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, т.
и цитираната съдебна практика).
На шесто място, доводът, с който Edison само възпроизвежда по същия начин изложеното в първоинстанционното производство пред Общия съд твърдение за нарушение, изведено от това, че електроенергията следва да се счита по същия начин както въглищата, газа и петрола, за гориво, трябва да се отхвърли като недопустим, тъй като Edison не посочва никаква грешка при прилагане на правото, допусната в това отношение от Общият съд в обжалваното решение.
Важно е в това отношение да се подчертае, че жалбата е недопустима, доколкото само повтаря вече изложените пред Общия съд основания и доводи, включително тези, които са били основани на изрично отхвърлени от тази юрисдикция факти, без дори да съдържа доводи, насочени по-конкретно към установяване на грешката при прилагане на правото, която опорочава решението на Общия съд. Всъщност такава жалба в действителност представлява само искане за преразглеждане на подадената до Общия съд искова молба или жалба, което е извън компетентността на Съда в производството по жалба (решение от 26 януари 2017 г., Mamoli Robinetteria/Комисия,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, т.
и цитираната съдебна практика)
На седмо място, когато става въпрос, първо, за доводите на Edison, че в точка 51 от обжалваното съдебно решение Общият съд греши, като приема, че становището на AEE, департамента за енергията и изменението на климата или на органа за енергията от възобновяеми източници са ирелевантни за тълкуването на понятието „горива“, така както го разбират икономическите оператори, достатъчно е да се припомни, че жалбата е ограничена до правните въпроси. Поради това единствено Общият съд е компетентен да установява относимите факти, както и да преценява значението, което трябва да бъде придадено на представените пред него доказателства, освен в случай на изопачаване на фактите или доказателствата (решение от 19 октомври 2017 г., Agriconsulting Europe/Комисия,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, т.
и цитираната съдебна практика).
Второ, що се отнася до твърдението, че Общият съд не е разгледал някои приложения, представени на апелативния състав, от точки 52 и 53 от обжалваното съдебно решение се установява, че макар Общият съд да не посвещава изложение на всяко от тези приложения, той все пак ги разглежда взети заедно и приема, че те не са достатъчни, за да докажат, че към датата на подаване на заявката за регистрация икономическите оператори разбират понятието „горива“ като включващо електроенергията.
С тази критика се цели също да се оспори значението, което Общият съд придава на представените пред него доказателства, което според цитираната в точка 55 от настоящото решение съдебна практика не е от компетентността на Съда.
Поради това този довод е недопустим.
Следователно първото основание трябва да бъде отхвърлено частично като недопустимо, частично като неотносимо и частично по същество.
По второто основание
Доводи на страните
С второто основание Edison твърди, че с обжалваното съдебно решение са нарушени процесуалните му права и е нарушен член 75 от Регламент № 207/2009.
Първо, Edison упреква Общия съд за това, че е потвърдил спорното решение, въпреки че то е прието в нарушение на процесуалните му права. Според Edison, като пропуска да отговори по същество на искането за вписване на отказ, EUIPO обръща тежестта на доказване на незаконосъобразността на отказа да се впише частичният отказ относно електроенергията, така че то се оказало принудено да изложи причини, обосноваващи включването, вместо да оспори основанията на EUIPO за изключването.
Второ, Edison поддържа, че Общият съд само е потвърдил спорното решение, въпреки че било опорочено от липса на мотиви, тъй като в него нямало мотиви, обосноваващи изключването на електричеството от „осветителни вещества“, „горива (включително моторно гориво)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“ по смисъла на клас 4 от осмото издание на Ницската класификация. От друга страна, Edison счита, че е нелогично да се твърди едновременно, както прави Общият съд, че електрическите автомобили са на пазара, и да се отрича, че икономическите оператори разглеждат електроенергията като гориво, било то алтернативно.
EUIPO иска второто основание да се отхвърли.
Съображения на Съда
На първо място, тъй като Edison упреква Общия съд за това, че потвърждава спорното решение, въпреки че то е прието в нарушение на процесуалните му права, следва да се отбележи, че Edison само възпроизвежда буквално доводите, които вече са били изложени пред Общия съд, без да посочи конкретно грешката при прилагане на правото, която опорочавала обжалваното съдебно решение, нито, a fortiori, да уточни точните точки от него, в които имало такава грешка при прилагане на правото,
Поради това в съответствие със съдебната практика, цитирана в точка 54 от настоящото решение, този довод трябва да се отхвърли като недопустим.
На второ място, тъй като Edison упреква Общия съд за това, че потвърждава спорното решение, въпреки че e опорочено от липса на мотиви, достатъчно е да се отбележи, че в точки 39—42, 43—47 и 48—54 от обжалваното съдебно решение Общият съд прави разширен анализ на мотивите, обосноваващи изключването на електричеството от „осветителни вещества“, „горива (включително моторно гориво)“ и „горива за двигатели с вътрешно горене“ по смисъла на клас 4 от осмото издание на Ницската класификация.
Освен това твърдението на Edison, че обжалваното съдебно решение било опорочено поради противоречие в мотивите, също трябва да се отхвърли като необосновано, тъй като то изхожда от непълен прочит на това решение, особено на точки 52 и 53 от него. Всъщност, макар в точка 52 от посоченото решение Общият съд да приема, че с оглед на представените от Edison доказателства „някои“ модели коли, захранвани частично или изцяло електроенергия, вече са пуснати на пазара, той все пак констатира в следващата точка от същото решение, че разработването на европейския пазар на модели автомобили, захранвани с електроенергия, реално се е осъществило едва няколко години след спорната заявка за регистрация. Така този анализ не може да е опорочен от някакво противоречие.
От това следва, че второто основание на жалбата трябва да се отхвърли отчасти като недопустимо и отчасти по същество.
С оглед на всички изложени по-горе съображения жалбата следва да се отхвърли в нейната цялост.
По съдебните разноски
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като е загубило делото, Edison следва да бъде осъдено да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на EUIPO.

По изложените съображения Съдът (девети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Edison SpA да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.