CELEX: 62017CJ0183
Odvolanie
Rozvojová spolupráca
Plnenie rozpočtu Európskej únie prostredníctvom nepriameho hospodárenia
Žaloba o neplatnosť
Prípustnosť
Napadnuteľné akty
Rozhodnutie o zverení úlohy plnenia rozpočtu inej osobe, než ktorej bola zverená pôvodne
Rozhodnutie o nezverení ďalších úloh plnenia rozpočtu subjektu, ktorý bol pôvodne vybratý
Nariadenie (ES, Euratom) č. 2342/2002
Článok 43
Delegované nariadenie (EÚ) č. 1268/2012
Článok 43
Pojem ‚medzinárodná organizácia‘
Podmienky
Návrh na náhradu škody

Svojimi odvolaniami International Management Group (ďalej len „IMG“) navrhuje zrušiť rozsudky Všeobecného súdu Európskej únie z 2. februára 2017, International Management Group/Komisia (T‑29/15, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok T‑29/15“,
EU:T:2017:56
), a z 2. februára 2017, International Management Group/Komisia (T‑381/15, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok T‑381/15“,
EU:T:2017:57
) (spolu ďalej len „napadnuté rozsudky“), ktorými tento súd zamietol jej žalobu podanú vo veci T‑29/15 proti vykonávaciemu rozhodnutiu Komisie C(2014) 9787 final zo 16. decembra 2014 o zmene a doplnení vykonávacieho rozhodnutia Komisie C(2013) 7682 final o ročnom akčnom pláne na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu, ktorý má byť financovaný zo všeobecného rozpočtu Európskej únie (ďalej len „rozhodnutie zo 16. decembra 2014“), a vo veci T‑381/15 jednak proti rozhodnutiu Európskej komisie uvedenému v jej liste IMG z 8. mája 2015 (ďalej len „rozhodnutie z 8. mája 2015“ a spolu s rozhodnutím zo 16. decembra 2014 len „sporné rozhodnutia“), a jednak obsahujúcu návrh na náhradu škody spôsobenej rozhodnutím z 8. mája 2015.
Právna úprava
Rozpočtové pravidlá z roku 2002
Nariadenie č. 1605/2002
Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 248, 2002, s. 1
; Mim. vyd. 01/004, s. 74), zmenené nariadením Rady (ES, Euratom) č. 1995/2006 z 13. decembra 2006 (
Ú. v. EÚ L 390, 2006, s. 1
) (ďalej len „nariadenie č. 1605/2002“), bolo s účinnosťou od 1. januára 2013 zrušené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 z 25. októbra 2012, o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia č. 1605/2002 (
Ú. v. EÚ L 298, 2012, s. 1
). Článok 212 písm. a) nariadenia č. 966/2012 však okrem iného stanovil, že články 53 a 53d nariadenia č. 1605/2002 sa naďalej uplatňujú na všetky záväzky prijaté do 31. decembra 2013.
Článok 53 nariadenia č. 1605/2002 uvádza:
„Komisia plní rozpočet v súlade s ustanoveniami uvedenými v článkoch 53a až 53d jedným z týchto spôsobov:
a)
centralizovane;
b)
prostredníctvom zdieľaného alebo decentralizovaného hospodárenia;
c)
prostredníctvom spoločného hospodárenia s medzinárodnými organizáciami.“
Článok 53d tohto nariadenia okrem iného stanovuje:
„1.   Ak Komisia plní rozpočet prostredníctvom spoločného hospodárenia… na medzinárodné organizácie [sa] delegujú niektoré úlohy plnenia rozpočtu…
…
2.   Jednotlivé dohody uzatvorené s medzinárodnou organizáciou na poskytnutie financovania musia obsahovať podrobné ustanovenia týkajúce sa vykonávania úloh zverených takejto medzinárodnej organizácii.
…“
Nariadenie č. 2342/2002
Nariadenie Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia č. 1605/2002 (
Ú. v. ES L 357, 2002, s. 1
; Mim. vyd. 01/004, s. 145), zmenené nariadením Komisie (ES, Euratom) č. 478/2007 z 23. apríla 2007 (
Ú. v. EÚ L 111, 2007, s. 13
) (ďalej len „nariadenie č. 2342/2002“ a spolu s nariadením č. 1605/2002 „rozpočtové pravidlá z roku 2002“), bolo s účinnosťou od 1. januára 2013 zrušené delegovaným nariadením Komisie (EÚ) č. 1268/2012 z 29. októbra 2012 o pravidlách uplatňovania nariadenia č. 966/2012 (
Ú. v. EÚ L 362, 2012, s. 1
) (ďalej spolu s nariadením č. 966/2012 len „rozpočtové pravidlá z roku 2012“).
Článok 43 nariadenia č. 2342/2002, nazvaný „Spoločné hospodárenie“, obsahoval okrem iného odsek 2, podľa ktorého:
„Medzinárodnými organizáciami uvedenými v článku 53d nariadenia [č. 1605/2002] sú:
a)
medzinárodné verejnoprávne organizácie [organizácie podľa medzinárodného práva verejného –
neoficiálny preklad
] zriadené medzivládnymi dohodami a špecializované agentúry zriadené takýmito organizáciami;
…“
Rozpočtové pravidlá z roku 2012
Nariadenie č. 966/2012
Nariadenie č. 966/2012 v súlade s jeho článkom 214 prvým pododsekom nadobudlo účinnosť 27. októbra 2012. Uvedené nariadenie sa podľa druhého pododseku tohto článku uplatňuje od 1. januára 2013, a to bez toho, aby boli dotknuté osobitné dátumy uplatňovania stanovené pre niektoré z jeho článkov.
Medzi týmito článkami sa nachádza článok 58, nazvaný „Spôsoby plnenia rozpočtu“, ktorý sa uplatňuje len na záväzky prijaté od 1. januára 2014 a ktorý obsahuje odsek 1 v znení:
„Komisia plní rozpočet:
a)
priamo (ďalej len ‚priame hospodárenie‘), prostredníctvom svojich útvarov…
b)
zdieľaným hospodárením s členskými štátmi (ďalej len ‚zdieľané hospodárenie‘); alebo
c)
nepriamo (ďalej len ‚nepriame hospodárenie‘)… zverením úloh súvisiacich s plnením rozpočtu:
i)
tretím krajinám alebo subjektom, ktoré tieto krajiny určili;
ii)
medzinárodným organizáciám a ich agentúram;
…“
Pokiaľ ide o články 84 až 86 nariadenia č. 966/2012, tie sa uplatňujú od 1. januára 2013.
V zmysle článku 84 tohto nariadenia s názvom „Rozhodnutia o financovaní“:
„1.   Každý výdavok sa musí viazať, potvrdiť, povoliť a vyplatiť.
2.   S výnimkou rozpočtových prostriedkov, ktoré môžu byť použité bez základného aktu…, viazaniu výdavku predchádza rozhodnutie o financovaní, ktoré prijme inštitúcia alebo subjekty, na ktoré inštitúcia delegovala právomoci.
3.   V rozhodnutí o financovaní uvedenom v odseku 2 sa stanoví sledovaný cieľ, očakávané výsledky, spôsob vykonávania a jeho celková suma. Obsahuje aj opis akcií, ktoré sa majú financovať, informácie o sume pridelenej na jednotlivé akcie a orientačný harmonogram plnenia.
V prípade nepriameho hospodárenia sa v rozhodnutí o financovaní stanoví tiež subjekt alebo osoba poverené podľa článku 58 ods. 1 písm. c), kritériá použité pri výbere subjektu alebo osoby a úloh[y], ktorými sú poverení.
…“
Podľa článku 85 ods. 1 uvedeného nariadenia, nazvaného „Druhy záväzkov“:
„Rozpočtový záväzok je operácia, ktorou sa vyhradia rozpočtové prostriedky potrebné na uhradenie následných platieb určených na plnenie právnych záväzkov.
Právny záväzok je úkon, ktorým povoľujúci úradník prijíma záväzok, z ktorého vyplýva zaťaženie rozpočtu, alebo taký záväzok vytvára.
…“
Článok 86 toho istého nariadenia s názvom „Pravidlá vzťahujúce sa na záväzky“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„V prípade každého opatrenia, ktoré môže viesť k vzniku výdavkov hradených z rozpočtu, zodpovedný povoľujúci úradník vytvorí rozpočtový záväzok pred prijatím právneho záväzku voči tretím stranám…“
Delegované nariadenie č. 1268/2012
Článok 43 delegovaného nariadenia č. 1268/2012, nazvaný „Osobitné ustanovenia pre nepriame hospodárenie s medzinárodnými organizáciami“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Medzinárodnými organizáciami uvedenými v článku 58 ods. 1 písm. c) bode ii) nariadenia [č. 966/2012] sú:
a)
medzinárodné organizácie verejného sektora [organizácie podľa medzinárodného práva verejného –
neoficiálny preklad
] zriadené medzivládnymi dohodami a špecializované agentúry zriadené takýmito organizáciami;
…“
Nariadenie (EÚ, Euratom) č. 883/2013
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 883/2013 z 11. septembra 2013 o vyšetrovaniach vykonávaných Európskym úradom pre boj proti podvodom (OLAF), ktorým sa zrušuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nariadenie Rady (Euratom) č. 1074/1999 (
Ú. v. EÚ L 248, 2013, s. 1
), nadobudlo účinnosť 1. októbra 2013.
Článok 7 tohto nariadenia, nazvaný „Vyšetrovací postup“, okrem iného vo svojom odseku 6 stanovuje:
„Keď sa vyšetrovaniami preukáže, že by mohlo byť vhodné prijať ochranné administratívne opatrenia na ochranu finančných záujmov Únie, [OLAF] bezodkladne informuje dotknutú inštitúciu, orgán, úrad alebo agentúru o prebiehajúcom vyšetrovaní. Poskytnuté informácie musia obsahovať:
…
Dotknutá inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra môže kedykoľvek v úzkej spolupráci s [OLAF‑om] rozhodnúť prijať primerané ochranné opatrenia vrátane opatrení na zabezpečenie dôkazov, pričom o takomto rozhodnutí bezodkladne informuje [OLAF].“
Okolnosti predchádzajúce sporom
Odvolateľka
Podľa svojich stanov, ako sú uvedené v spise predloženom Súdnemu dvoru, bola IMG založená 25. novembra 1994 ako medzinárodná organizácia, nazvaná „International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina“, so sídlom v Belehrade (Srbsko), a to s cieľom umožniť členským štátom zúčastňujúcim sa na obnove Bosny a Hercegoviny mať na tento účel určený subjekt. Keďže IMG odvtedy postupne rozšírila svoju oblasť pôsobnosti, následne uzavrela 13. júna 2012 dohodu o sídle s Belgickým kráľovstvom.
Pôvodné rozhodnutie
Dňa 7. novembra 2013 prijala Komisia na základe článku 84 nariadenia č. 966/2012 vykonávacie rozhodnutie C(2013) 7682 final o ročnom akčnom pláne na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu, ktorý má byť financovaný zo všeobecného rozpočtu Európskej únie (ďalej len „pôvodné rozhodnutie“).
Článok 1 tohto rozhodnutia stanovuje, že sa schvaľuje ročný akčný plán na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu, ako sa uvádza v prílohách 1 a 2.
Článok 3 uvedeného rozhodnutia stanovuje, že úlohy plnenia rozpočtu prostredníctvom spoločného hospodárenia môžu byť zverené subjektom uvedeným v jeho prílohách 1 a 2, a to s výhradou uzavretia dohody o delegovaní.
Príloha 2 rovnakého rozhodnutia opisuje druhú akciu, ktorá je súčasťou ročného akčného plánu na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu. Časti 5 a 8 uvedenej prílohy uvádzajú v podstate, že túto akciu predstavuje program rozvoja obchodu, ktorého náklady odhadované na 10 miliónov eur budú financované z prostriedkov Európskej únie, pričom jeho vykonávanie bude prebiehať prostredníctvom spoločného hospodárenia s IMG. Bod 8.3.1 uvedenej prílohy uvádza IMG ako medzinárodnú organizáciu už usadenú v Mjanmarsku/Barme a zapojenú do vykonávania projektov financovaných Úniou v tomto štáte.
Rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a skutočnosti, ktoré mu predchádzali
Dňa 17. februára 2014 OLAF informoval Komisiu, že začal vyšetrovanie týkajúce sa postavenia IMG.
Dňa 24. februára 2014 generálny tajomník Komisie postúpil túto informáciu generálnemu riaditeľovi GR pre medzinárodnú spoluprácu a rozvoj uvedenej inštitúcie, pričom ho upozornil na možnosť prijať ochranné opatrenia na základe článku 7 ods. 6 nariadenia č. 883/2013.
Dňa 26. februára 2014 tento generálny riaditeľ prijal ochranné opatrenia na základe uvedeného ustanovenia, pričom ich odôvodnil skutočnosťou, že počiatočná analýza OLAF‑u odhalila pochybnosti, pokiaľ ide o postavenie IMG (ďalej len „ochranné opatrenia z 26. februára 2014“). Tieto ochranné opatrenia spočívali v podstate v dočasnom zákaze jednak uzatvorenia akejkoľvek novej dohody o delegovaní s IMG v rámci nepriameho hospodárenia s rozpočtom Únie na základe nariadenia č. 966/2012 a jednak rozšírenia ktorejkoľvek už uzavretej dohody o delegovaní uzatvorenej s IMG v rámci spoločného hospodárenia s rozpočtom Únie na základe nariadenia č. 1605/2002.
Dňa 25. apríla 2014 ten istý riaditeľ zaslal IMG list (ďalej len „list z 25. apríla 2014“), v ktorom ju informoval o troch nových skutočnostiach v spise Komisie týkajúcich sa po prvé toho, že päť členských štátov Únie, ktoré IMG uviedla ako svojich členov, sa za nich nepovažuje, po druhé toho, že generálny tajomník Organizácie Spojených národov (OSN) uviedol, že IMG nepredstavuje špecializovanú agentúru OSN, a po tretie toho, že existujú pochybnosti o splnomocnení osôb, ktoré zastupovali niektoré štáty pri podpise zakladajúceho aktu IMG. Generálny riaditeľ GR Komisie pre medzinárodnú spoluprácu a rozvoj tiež uviedol, že vzhľadom na pochybnosti založené týmito skutočnosťami, pokiaľ ide o postavenie IMG, dal svojim službám pokyn, aby vo vzťahu k nej dočasne pozastavili využívanie postupov umožňujúcich plnenie rozpočtových úloh prostredníctvom medzinárodných organizácií.
Dňa 15. decembra 2014 bola Komisii doručená správa, ktorú vypracoval OLAF v nadväznosti na svoje vyšetrovanie (ďalej len „správa OLAF‑u“), spolu s radom odporúčaní. V tejto správe OLAF v podstate dospel k záveru, že IMG nepredstavuje medzinárodnú organizáciu v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, pričom Komisii odporučil, aby voči IMG uložila sankcie a prikročila k vymáhaniu súm, ktoré jej boli poskytnuté v takomto postavení.
Nasledujúci deň Komisia prijala rozhodnutie zo 16. decembra 2014 na základe článku 84 nariadenia č. 966/2012. Podľa článku 1 tohto rozhodnutia sa príloha 2 pôvodného rozhodnutia nahrádza novou prílohou, ktorej oddiely 1 a 4.3 v zásade stanovujú, že vykonávanie programu rozvoja obchodu podľa tohto pôvodného rozhodnutia bude zabezpečené v rámci nepriameho hospodárenia, avšak nie IMG, ale spoločnosťou Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH (ďalej len „GIZ“).
Rozhodnutie z 8. mája 2015
Dňa 16. januára 2015 právna služba Komisie vypracovala správu s názvom „Právna analýza [správy OLAF‑u] o vyšetrovaní… týkajúcom sa [IMG]“ (ďalej len „stanovisko právnej služby“).
Dňa 8. mája 2015 Komisia zaslala IMG list, ktorého cieľom bolo informovať ju o zamýšľaných opatreniach Komisie v nadväznosti na správu OLAF‑u a v ktorom ju informovala, že hoci sa rozhodla nepostupovať v zmysle väčšiny z odporúčaní OLAF‑u, rozhodla okrem iného, že kým nedôjde k absolútnej istote, pokiaľ ide o otázku postavenia IMG ako medzinárodnej organizácie, jej služby s ňou neuzavrú žiadnu novú dohodu o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia s medzinárodnými organizáciami podľa nariadenia č. 966/2012. Práve táto časť uvedeného listu predstavuje rozhodnutie z 8. mája 2015 uvedené v bode 1 tohto rozsudku.
Napadnuté rozsudky
Napadnutý rozsudok T‑29/15
IMG podala návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 21. januára 2015 a zapísaným pod číslom veci T‑29/15 žalobu na zrušenie rozhodnutia zo 16. decembra 2014.
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 24. marca 2015 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti voči tejto žalobe, ktorá bola založená na nenapadnuteľnosti rozhodnutia zo 16. decembra 2014, a to jednak z dôvodu neexistencie jeho záväzných právnych účinkov a jednak z dôvodu jeho výlučne potvrdzujúcej povahy vo vzťahu k listu z 25. apríla 2014, ktorým bola IMG informovaná o existencii ochranných opatrení z 26. februára 2014.
Uznesením z 30. júna 2015 Všeobecný súd spojil konanie o tejto námietke s konaním vo veci samej a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
Dňa 2. februára 2017 Všeobecný súd vydal napadnutý rozsudok T‑29/15, ktorým zamietol žalobu IMG a uložil jej povinnosť nahradiť trovy konania. V tejto súvislosti najprv v bodoch 28 až 78 uvedeného rozsudku dospel k záveru, že námietka neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia, nie je dôvodná, keďže rozhodnutie zo 16. decembra 2014 má záväzné právne účinky vzhľadom na to, že jednak s konečnou platnosťou odňalo IMG možnosť uzatvoriť dohodu o delegovaní a jednak nepredstavuje len výlučne potvrdzujúci akt vo vzťahu k listu z 25. apríla 2014, takže žaloba IMG proti tomuto rozhodnutiu musí byť vyhlásená za prípustnú. Následne v bodoch 79 až 169 a 174 uvedeného rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že ani jednému zo siedmich žalobných dôvodov IMG nemožno vyhovieť a že jej žaloba preto musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
Napadnutý rozsudok T‑381/15
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 14. júla 2015 a zapísaným pod číslom veci T‑381/15 podala IMG žalobu na zrušenie rozhodnutia z 8. mája 2015 a návrh na náhradu ním spôsobenej škody.
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 25. septembra 2015 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti voči tejto žalobe založenú na nenapadnuteľnosti rozhodnutia z 8. mája 2015, a to osobitne z dôvodu neexistencie jeho záväzných právnych účinkov.
Uznesením z 29. januára 2016 Všeobecný súd spojil konanie o tejto námietke s konaním vo veci samej a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
Dňa 2. februára 2017 Všeobecný súd vydal napadnutý rozsudok T‑381/15, v ktorom konštatoval, že už nie je potrebné rozhodnúť o časti žaloby IMG, vo zvyšnej časti túto žalobu zamietol a uložil IMG povinnosť nahradiť trovy konania. V tejto súvislosti najprv v bodoch 41 až 53 a 75 uvedeného rozsudku dospel k záveru, že rozhodnutie z 8. mája 2015 má záväzné právne účinky, keďže IMG odňalo možnosť, aby jej boli zverené nové úlohy plnenia rozpočtu v rámci režimu nepriameho hospodárenia s medzinárodnými organizáciami v zmysle článku 58 ods. 1 nariadenia č. 966/2012, a že žaloba IMG o neplatnosť je z tohto dôvodu prípustná. Všeobecný súd ďalej v bodoch 76 až 160 uvedeného rozsudku rozhodol, že žiadnemu z ôsmich žalobných dôvodov uvedených IMG nemožno vyhovieť a že jej žaloba o neplatnosť musí byť preto zamietnutá ako nedôvodná. Napokon v bodoch 170 až 173 toho istého rozsudku Všeobecný súd zamietol návrh IMG na náhradu škody ako nedôvodný.
Okrem toho v bodoch 174 až 184 napadnutého rozsudku T‑381/15 Všeobecný súd rozhodol o žiadosti Komisie smerujúcej k tomu, aby boli zo spisu vyňaté dva dokumenty predložené IMG, a to správa OLAF‑u a stanovisko právneho servisu. Túto žiadosť zamietol, pokiaľ ide o prvú časť, a vyhovel jej, pokiaľ ide o druhú časť.
Návrhy účastníkov konania a konanie pred Súdnym dvorom
Svojím odvolaním vo veci C‑183/17 P IMG navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok T‑29/15 v rozsahu, v akom ním bola jej žaloba o neplatnosť zamietnutá ako nedôvodná,
–
rozhodol s konečnou platnosťou o veci tak, že zruší rozhodnutie zo 16. decembra 2014, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
Svojím odvolaním vo veci C‑184/17 P IMG navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok T‑381/15 v rozsahu, v akom ním boli jej žaloba o neplatnosť a návrh na náhradu škody zamietnuté ako nedôvodné,
–
rozhodol s konečnou platnosťou vo veci tak, že zruší rozhodnutie z 8. mája 2015 a uloží Únii povinnosť nahradiť škodu spôsobenú týmto rozhodnutím, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol obe odvolania a uložil IMG povinnosť nahradiť súvisiace trovy konania.
Komisia okrem toho podala dve vzájomné odvolania, ktorými sa domáha, aby Súdny dvor:
–
v oboch veciach zrušil napadnuté rozsudky v rozsahu, v akom zamietol jej námietky neprípustnosti, s konečnou platnosťou rozhodol vo veci tak, že zamietne žaloby ako neprípustné a uložil IMG povinnosť nahradiť trovy konania,
–
okrem toho vo veci C‑184/17 P nariadil, aby bola správa OLAF‑u vyňatá zo súdneho spisu.
IMG navrhuje, aby Súdny dvor tieto dve vzájomné odvolania zamietol a uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Listom z 8. februára 2018 boli účastníci konania vyzvaní, aby predložili svoje pripomienky k prípadnému spojeniu oboch vecí na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozhodnutia Súdneho dvora. IMG v odpovedi uviedla, že nemá v tejto veci námietky. Komisia v stanovenej lehote nereagovala.
Rozhodnutím z 20. marca 2018 boli tieto veci po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta spojené na účely ústnej časti konania a rozhodnutia Súdneho dvora.
O vzájomných odvolaniach
Argumentácia účastníkov konania
Komisia v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd dospel v bodoch 57 až 63 napadnutého rozsudku T‑29/15 a v bodoch 44 až 48 napadnutého rozsudku T‑381/15 k nesprávnemu záveru, že sporné rozhodnutia majú záväzné právne účinky, keďže IMG odňali možnosť uzatvárať dohody o delegovaní v rámci nepriameho riadenia projektov financovaných z rozpočtu EÚ. Podľa Komisie je nepochybne pravda, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 zmenilo pôvodné rozhodnutie tým, že IMG nahradilo spoločnosťou GIZ ako vybraným subjektom, s ktorým sa má uzatvoriť osobitná dohoda o delegovaní, a že rozhodnutie z 8. mája 2015 uvádza, že Komisia už nebude uzatvárať nové dohody o delegovaní s IMG. Nič to však podľa nej nemení na skutočnosti, že IMG nemala žiadne právo na to, aby s ňou boli takéto dohody uzatvorené, čo predstavuje situáciu, z ktorej musí vyplývať, že sporné rozhodnutia mali voči nej nanajvýš faktické účinky.
Komisia v druhom rade uvádza, že na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bodoch 49 až 52 napadnutého rozsudku T‑29/15, rozhodnutie o financovaní, ako je rozhodnutie zo 16. decembra 2014, musí byť považované za akt s výlučne vnútornou pôsobnosťou, ktorý nevyvoláva žiadne záväzné právne účinky vo vzťahu k tretím stranám.
V treťom a poslednom rade Komisia tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 nepredstavuje len výlučne potvrdzujúci akt vo vzťahu k listu z 25. apríla 2014, ktorým bola IMG informovaná o prijatí ochranných opatrení z 26. februára 2014. Na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd konštatoval v bodoch 70 až 73 napadnutého rozsudku T‑29/15, uvedené rozhodnutie totiž podľa nej neobsahovalo žiadne nové skutkové ani právne okolnosti. Okrem toho, hoci zmienené ochranné opatrenia a uvedené rozhodnutie sú založené na rôznych právnych základoch a boli prijaté v rámci odlišných postupov, ako to Všeobecný súd konštatoval v bodoch 74 až 76 tohto rozsudku, stále podľa Komisie platí, že druhé z nich bolo len priamym a automatickým dôsledkom tých prvých.
Okrem toho vo svojom vzájomnom odvolaní vo veci C‑184/17 P Komisia tvrdí, že IMG nemá byť poskytnutý prístup k správe OLAF‑u.
V dôsledku toho Komisia žiada Súdny dvor, aby túto správu vyňal zo súdneho spisu.
IMG spochybňuje dôvodnosť týchto jednotlivých tvrdení.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenia Komisie týkajúce sa neexistencie záväzných právnych účinkov napadnutých rozhodnutí uvedené v bode 45 tohto rozsudku, z ustálenej judikatúry vyplýva, že za ustanovenia alebo opatrenia, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť, by sa mali považovať tie z nich, ktoré boli prijaté inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky spôsobilé ovplyvniť záujmy fyzickej alebo právnickej osoby tým, že podstatným spôsobom menia jej právne postavenie (rozsudky Súdneho dvora z 11. novembra 1981, IBM/Komisia,
60/81
,
EU:C:1981:264
, bod
; z 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco a i./Komisia,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, bod
, a z 13. októbra 2011, Deutsche Post a Nemecko/Komisia,
C‑463/10 P a C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, bod
).
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o rozhodnutie zo 16. decembra 2014, Všeobecný súd najskôr uviedol v bodoch 37 až 42 napadnutého rozsudku T‑29/15, ktoré Komisia nekritizuje, že toto rozhodnutie predstavuje rozhodnutie o financovaní, ktoré uvedená inštitúcia prijala na základe článku 84 nariadenia č. 966/2012 a ktorého nielen právnymi účinkami, ale aj samotným účelom je zmeniť pôvodné rozhodnutie tak, že spoločnosť GIZ bude určená ako subjekt poverený vykonávaním opatrenia na rozvoj obchodu v rámci akčného programu pre Mjanmarsko/Barmu na rok 2013 namiesto IMG.
V rámci tejto analýzy Všeobecný súd okrem iného v bode 38 uvedeného rozsudku konštatoval, že medzi účastníkmi konania je nesporné, že pôvodné rozhodnutie určilo IMG ako poverený subjekt len „s výhradou uzavretia dohody o delegovaní“.
Vzhľadom na tieto skutočnosti Všeobecný súd ďalej v bodoch 44 až 48 a 57 až 63 toho istého rozsudku konštatoval, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 vyvoláva záväzné právne účinky spôsobilé ovplyvniť záujmy IMG tým, že ju pozbavia akejkoľvek možnosti uzatvoriť dohodu o delegovaní.
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že článok 84 ods. 2 nariadenia č. 966/2012, na základe ktorého bolo prijaté tak pôvodné rozhodnutie, ako aj rozhodnutie zo 16. decembra 2014, stanovuje, že viazaniu výdavku predchádzajú takéto rozhodnutia. Ako to vyplýva z článku 85 ods. 1 a článku 86 ods. 1 tohto nariadenia, toto viazanie výdavku zodpovedá operácii pozostávajúcej pre rozpočtový subjekt najprv z vytvorenia rozpočtového záväzku pre výdavok a následne prijatia právneho záväzku voči tretej strane, ktorej sú určené platby konkretizujúce tento výdavok. Z toho vyplýva, že Komisia správne tvrdí, že v čase prijatia rozhodnutia zo 16. decembra 2014 nebol voči IMG prijatý žiadny právny záväzok, a teda že IMG nemala žiadny nárok na to, aby s ňou bola uzatvorená dohoda o delegovaní.
Ako však uviedol Všeobecný súd v bodoch 42 a 59 napadnutého rozsudku T‑29/15, v rozhodnutí o viazaní sa v súlade s článkom 84 ods. 3 nariadenia č. 966/2012 stanovia „[poverený] subjekt alebo osoba…, kritériá použité pri [ich] výbere a úloh[y], ktorými sú poverení“. Pôvodné rozhodnutie teda vybralo IMG ako poverený subjekt pre jedno z opatrení plánovaných v rámci akčného programu pre Mjanmarsko/Barmu na rok 2013.
Okrem toho z článku 53d ods. 2 nariadenia č. 1605/2002 uplatniteľného v čase prijatia pôvodného rozhodnutia vyplýva, že cieľom dohody o delegovaní, o akú ide v tomto rozhodnutí, je spresniť podmienky plnenia rozpočtových úloh, ktoré boli už v danom prípade predtým pridelené medzinárodnej organizácii. Uzavretiu takejto dohody teda musí nevyhnutne predchádzať prijatie rozhodnutia o financovaní, ktorým sa takéto úlohy zveria uvedenej organizácii, a môže k nemu dôjsť iba s touto organizáciou. V súvislosti s tým má strata postavenia povereného subjektu pre dané úlohy automaticky za následok stratu možnosti uzavrieť zodpovedajúcu dohodu o delegovaní. Pritom účelom a právnymi účinkami rozhodnutia zo 16. decembra 2014 bolo práve určenie spoločnosti GIZ ako povereného subjektu, aby sa Komisii umožnilo uzavrieť dohodu o delegovaní s týmto subjektom namiesto IMG.
Za týchto okolností Všeobecný súd v bodoch 44, 45, 57, 59, 60 a 62 napadnutého rozsudku T‑29/15 správne rozhodol, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 spôsobilo v prípade IMG tak stratu postavenia ako subjektu, ktorý bol vybratý ako poverený rozpočtovou úlohou, ako aj stratu akejkoľvek skutočnej možnosti uzavrieť zodpovedajúcu dohodu o delegovaní.
Strata takéhoto právneho postavenia pritom zjavne predstavuje záväzné právne účinky spôsobilé ovplyvniť záujmy IMG. Pokiaľ ide o stratu akejkoľvek skutočnej možnosti uzatvoriť zodpovedajúcu dohodu o delegovaní, ako sa uvádza v bode 57 tohto rozsudku, takáto strata je automatickým dôsledkom uvedenej straty právneho postavenia, a z tohto dôvodu tiež predstavuje záväzné právne účinky.
Z týchto dôvodov musí byť odvolací dôvod uvádzaný Komisiou na podporu jej vzájomného odvolania vo veci C‑183/17 P v rozsahu, v akom sa zakladá na neexistencii záväzných právnych účinkov rozhodnutia zo 16. decembra 2014, zamietnutý ako nedôvodný.
Pokiaľ ide o rozhodnutie z 8. mája 2015, treba predovšetkým uviesť, že v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, toto rozhodnutie nevyjadruje budúci úmysel, ale skutočne prijaté a existujúce rozhodnutie o tom, že sa už nebudú uzatvárať žiadne dohody o delegovaní „kým nedôjde k absolútnej istote, pokiaľ ide o otázku postavenia IMG ako medzinárodnej organizácie“. Z tohto dôvodu sa ním dotknutej osobe odníma akákoľvek reálna možnosť, že by jej boli zverené nové úlohy plnenia rozpočtu a poskytnuté zodpovedajúce finančné prostriedky v rámci nepriameho riadenia rozpočtu Únie, ako to uviedol Všeobecný súd v bodoch 44 a 45 napadnutého rozsudku T‑381/15.
Súdny dvor pritom už rozhodol, že ak má rozhodnutie prijaté Komisiou v rámci výkonu vlastných právomocí voči konkrétnej osobe za následok už len z dôvodu jeho prijatia, že táto osoba stratí akúkoľvek šancu reálne využívať financovanie Únie, tento účinok sa musí považovať za záväzný právny účinok uvedeného rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. apríla 1997, Geotronics/Komisia,
C‑395/95 P
,
EU:C:1997:210
, body
a
).
Z týchto dôvodov musí byť aj odvolací dôvod uvádzaný Komisiou na podporu jej vzájomného odvolania vo veci C‑184/17 P v rozsahu, v akom sa zakladá na neexistencii záväzných právnych účinkov rozhodnutia z 8. mája 2015, zamietnutý ako nedôvodný.
Pokiaľ ide v druhom rade o tvrdenie Komisie uvedené v bode 46 tohto rozsudku, podľa ktorého rozhodnutie o financovaní, o aké ide v prejednávaných veciach, musí byť považované za akt, ktorý nevyvoláva žiadne záväzné právne účinky vo vzťahu k tretím stranám, je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že akty, ktoré majú právne účinky iba vo vnútornej sfére inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie, ktoré sú ich autormi, v zásade nie sú aktmi, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. februára 1988, Les Verts/Parlament,
190/84
,
EU:C:1988:94
, bod
, a zo 6. apríla 2000, Španielsko/Komisia,
C‑443/97
,
EU:C:2000:190
, bod
).
V prejednávanej veci však stačí konštatovať, že vzhľadom na to, že z dôvodov uvedených v bodoch 57 až 59 tohto rozsudku Všeobecný súd dospel k správnemu záveru, že predmetom rozhodnutia zo 16. decembra 2014 je vyvolanie záväzných právnych účinkov vo vzťahu k IMG, tomuto súdu nemožno vytýkať, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 49 až 52 napadnutého rozsudku T‑29/15 zamietol ako nedôvodné tvrdenie Komisie o tom, že uvedené rozhodnutie vyvoláva právne účinky iba vo vnútornej sfére Komisie.
V treťom a poslednom rade Komisia tvrdí, že ako sa uvádza v bode 47 tohto rozsudku, rozhodnutie zo 16. decembra 2014 malo byť kvalifikované ako „akt výlučne potvrdzujúci skorší akt“, konkrétne list z 25. apríla 2014, ktorým bola IMG informovaná o prijatí ochranných opatrení z 26. februára 2014.
V tejto súvislosti sa akt považuje za akt výlučne potvrdzujúci skorší akt, ak neobsahuje žiadne nové skutkové alebo právne skutočnosti vo vzťahu k skoršiemu aktu (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. apríla 1970, Nebe/Komisia,
24/69
,
EU:C:1970:22
, bod
, a z 3. apríla 2014, Komisia/Holandsko a ING Groep,
C‑224/12 P
,
EU:C:2014:213
, bod
).
V prejednávanej veci Všeobecný súd dospel v bodoch 70 až 73 napadnutého rozsudku T‑29/15 k záveru, že zatiaľ čo z preskúmania obsahu ochranných opatrení z 26. februára 2014 vyplynulo, že dôsledkom týchto opatrení bolo dočasné pozastavenie uzatvárania akejkoľvek dohody o delegovaní, ako je dohoda, ktorej sa týka pôvodné rozhodnutie, s IMG, z preskúmania rozhodnutia zo 16. decembra 2014 vyplynulo, že obsahom tohto rozhodnutia bolo, ako jeho záväzný právny účinok, odňatie možnosti IMG uzatvoriť uvedenú dohodu, a to osobitne a definitívne.
Tým Všeobecný súd poukázal na nové právne a skutkové okolnosti, ktorými sa vyznačuje rozhodnutie zo 16. decembra 2014 vo vzťahu k ochranným opatreniam z 26. februára 2014.
Z týchto dôvodov musí byť odvolací dôvod uvádzaný Komisiou na podporu jej vzájomného odvolania vo veci C‑183/17 P v rozsahu, v akom sa zakladá na povahe rozhodnutia zo 16. decembra 2014 ako „aktu výlučne potvrdzujúceho skorší akt“, zamietnutý ako nedôvodný.
Keďže žiadny z odvolacích dôvodov predložených Komisiou na podporu jej vzájomných odvolaní nebolo možné prijať, je potrebné tieto vzájomné odvolania zamietnuť v celom rozsahu.
Okrem toho nie je potrebné rozhodnúť o žiadosti Komisie smerujúcej k tomu, aby bola správa OLAF‑u vyňatá zo spisu, keďže táto žiadosť sa stala bezpredmetnou vzhľadom na to, že Komisia na pojednávaní oznámila Súdnemu dvoru, že z vlastnej iniciatívy poskytla túto správu IMG.
O hlavných odvolaniach
IMG na podporu svojich odvolaní smerujúcich k zrušeniu napadnutých rozsudkov v rozsahu, v akom nimi boli zamietnuté jej žaloby o neplatnosť ako nedôvodné, uvádza štyri odvolacie dôvody vo veci C‑183/17 P a päť odvolacích dôvodov vo veci C‑184/17 P. Uvádza tiež rôzne výhrady týkajúce sa toho, ako Všeobecný súd naložil s niektorými dokumentmi obsiahnutými v súdnych spisoch.
Okrem toho IMG na podporu svojho odvolania smerujúceho k zrušeniu napadnutého rozsudku T‑381/15 v rozsahu, v akom ním bol zamietnutý jej návrh na náhradu škody ako nedôvodný, uvádza šiesty odvolací dôvod vo veci C‑184/17 P.
Je potrebné preskúmať najskôr druhý odvolací dôvod, ktorý IMG predložila v oboch spojených veciach.
O druhom odvolacom dôvode vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P
Argumentácia účastníkov konania
IMG v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia ani zjavne nesprávneho posúdenia pri prijatí sporných rozhodnutí na základe dôvodov založených na pochybnostiach tohto orgánu, pokiaľ ide o jej postavenie ako medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012. V skutočnosti sa dôkazy uvádzané Komisiou na odôvodnenie jej pochybností týkali iba časti zo šestnástich členských štátov IMG, a nie právneho postavenia tohto subjektu ako medzinárodnej organizácie v zmysle uvedených finančných nariadení.
V druhom rade sa podľa nej Všeobecný súd dopustil skreslenia skutkových okolností, keď tým, že súhrnne odmietol tvrdenia IMG na napadnutie dôvodnosti sporných rozhodnutí namiesto toho, aby preskúmal množstvo dokumentov predložených dotknutým subjektom v prílohe jeho vyjadrení (stanovy, zápisnica o založení, dohoda o sídle s Belgickým kráľovstvom, vyhlásenia veľvyslancov atď.) na preukázanie jeho postavenia ako medzinárodnej organizácie. Tieto dôkazy, ktoré podľa IMG mala Komisia k dispozícii v čase, keď prijala sporné rozhodnutia, preukazujú, že IMG je organizáciou podľa medzinárodného práva verejného založenou v roku 1994 na základe medzivládnej dohody, ktorú uzavrelo šestnásť členských štátov, ako aj Úrad Európskeho spoločenstva pre humanitárnu pomoc (ECHO) v nadväznosti na zasadnutie pracovnej skupiny Úradu vysokého komisára OSN pre utečencov, a to s cieľom umožniť členským štátom zúčastňujúcim sa na obnove Bosny a Hercegoviny mať na tento účel určený subjekt.
Komisia v odpovedi tvrdí, že otázka, ktorú je potrebné riešiť s cieľom preskúmať zákonnosť napadnutých rozsudkov, nie je otázka, či IMG má alebo nemá postavenie medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, ale skôr otázka, či vzhľadom na pochybnosti existujúce v tejto súvislosti táto inštitúcia mohla rozhodnúť o tom, že už IMG nebude poverovať úlohami plnenia rozpočtu na základe tohto postavenia. V tejto súvislosti sa podľa Komisie tvrdenia IMG uvedené v bode 76 tohto rozsudku obmedzujú na spochybňovanie posúdenia skutkového stavu a dôkazov, ktoré vykonal Všeobecný súd, a ako také by mali byť zamietnuté ako neprípustné, pretože nespadajú do preskúmania Súdnym dvorom v rámci odvolania. Okrem toho tvrdenie, že skutočnosti uvádzané Komisiou na odôvodnenie pochybností vyjadrených v sporných rozhodnutiach sa týkajú iba časti zo šestnástich členov IMG, nebolo uvedené v prvostupňovom konaní, a preto je potrebné ho zamietnuť ako neprípustné v štádiu odvolacieho konania, pretože ide o nové tvrdenie. V každom prípade sa podľa Komisie Všeobecný súd nedopustil ani nesprávneho právneho posúdenia, ani skreslenia dôkazov predložených IMG, keď dospel k záveru, že existujúce pochybnosti v súvislosti s postavením IMG ako medzinárodnej organizácie odôvodňujú sporné rozhodnutia.
IMG vo svojej replike dodáva, že jej tvrdenia spochybňujú právnu dôvodnosť odôvodnenia, ktoré použil Všeobecný súd v napadnutých rozsudkoch, pokiaľ ide o zákonnosť sporných rozhodnutí z hľadiska rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, a preto sú prípustné.
Posúdenie Súdnym dvorom
–
O prípustnosti
Keďže Komisia spochybňuje prípustnosť časti výhrad uvádzaných IMG na podporu druhého odvolacieho dôvodu v oboch z jej odvolaní, na úvod je potrebné pripomenúť, že odvolateľ je oprávnený napadnúť pred Súdnym dvorom výklad a uplatnenie práva Únie vykonané Všeobecným súdom v prvostupňovom konaní (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. júla 2000, Salzgitter/Komisia,
C‑210/98 P
,
EU:C:2000:397
, bod
, a z 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco a i./Komisia,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, bod
) a v rámci toho uviesť odvolacie dôvody smerujúce k spochybneniu dôvodnosti posúdenia, ktoré vykonal tento súd v napadnutom rozsudku (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. júna 2011, Diputación Foral de Vizcaya a i./Komisia,
C‑465/09 P až C‑470/09 P
, neuverejnený,
EU:C:2011:372
, bod
, a zo 4. septembra 2014, Španielsko/Komisia,
C‑197/13 P
,
EU:C:2014:2157
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci pritom IMG svojimi výhradami uvedenými v bode 76 tohto rozsudku namieta proti pochybeniu, ktorého sa dopustil Všeobecný súd pri uplatňovaní rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 v bodoch 102 až 106 a 113 napadnutého rozsudku T‑29/15, ako aj v bodoch 98 až 103 a 108 až 109 napadnutého rozsudku T‑381/15 v odpovedi na žalobné dôvody, ktorými IMG spochybnila zákonnosť sporných rozhodnutí z hľadiska týchto pravidiel.
Okrem toho je potrebné uviesť, že tvrdenie, podľa ktorého sa skutočnosti uvádzané Komisiou na odôvodnenie pochybností vyjadrených v týchto rozhodnutiach týkajú iba časti zo šestnástich členov IMG, smeruje ku kritike dôvodnosti posúdenia Všeobecného súdu uvedeného jednak v bode 103 napadnutého rozsudku T‑29/15 odkazujúcom na jeho bod 89, ktorý sám odkazuje na bod 85 uvedeného rozsudku, a jednak v bode 98 napadnutého rozsudku T‑381/15, ktorý odkazuje na jeho bod 85, v zmysle ktorého uvedené rozhodnutia musia byť vzhľadom na kontext, v ktorom boli prijaté, považované za rozhodnutia odôvodnené okrem iného týmito skutočnosťami. Z tohto dôvodu takáto výhrada nemôže byť vzhľadom na judikatúru citovanú v bode 80 tohto rozsudku zamietnutá ako neprípustná v štádiu odvolania z dôvodu, že nebola uvedená v prvostupňovom konaní.
Preto je namieste vychádzať z toho, že výhrady predložené IMG na podporu jej druhého odvolacieho dôvodu v oboch zo spojených vecí, a tým aj samotné tieto odvolacie dôvody, sú prípustné.
–
O veci samej
Pokiaľ ide o vec samu, je potrebné konštatovať, že druhý odvolací dôvod hlavných odvolaní sa týka bodov 102 až 106 a 113 napadnutého rozsudku T‑29/15, ako aj bodov 98 až 103, 108 a 109 napadnutého rozsudku T‑381/15.
V tejto súvislosti IMG pred Všeobecným súdom spochybnila jednak zákonnosť rozhodnutia zo 16. decembra 2014 vzhľadom na rozpočtové pravidlá z rokov 2002 a 2012 a jednak zákonnosť rozhodnutia z 8. mája 2015 vzhľadom na rozpočtové pravidlá z roku 2012. V tejto súvislosti okrem iného uviedla, že ako konštatoval Všeobecný súd v bodoch 102 a 104 napadnutého rozsudku T‑29/15 a v bode 96 rozsudku T‑381/15, je organizáciou podľa medzinárodného práva verejného zriadenou na základe medzivládnej dohody v zmysle týchto pravidiel, čo vyplýva z dokumentov predložených tak Komisii, ako aj Všeobecnému súdu.
Všeobecný súd na vyvrátenie týchto tvrdení najprv v bodoch 103 a 105 napadnutého rozsudku T‑29/15, ako aj v bode 98 napadnutého rozsudku T‑381/15 skonštatoval, že Komisia v sporných rozhodnutiach vyjadrila pochybnosti, pokiaľ ide o postavenie IMG ako medzinárodnej organizácie, pričom vychádzala zo skutočností uvedených v liste z 25. apríla 2014, ako sú uvedené v bode 24 tohto rozsudku.
Všeobecný súd ďalej v bodoch 104 až 105 napadnutého rozsudku T‑29/15 a v bode 102 rozsudku T‑381/15 dospel k záveru, že tvrdenia a podklady predložené IMG nemôžu preukázať neodôvodnenosť pochybností, ktoré vyjadrila Komisia v sporných rozhodnutiach na základe predmetných skutočností.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že z článkov 53 a 53d ods. 1 nariadenia č. 1605/2002, ako aj z článku 58 ods. 1 nariadenia č. 966/2012, ktoré zrušilo a nahradilo nariadenie č. 1605/2002, vyplýva, že Komisia môže okrem iného plniť rozpočet EÚ delegovaním úloh plnenia rozpočtu na medzinárodné organizácie.
Z týchto ustanovení vyplýva, že ak Komisia zamýšľa prijať rozhodnutie o delegovaní úloh plnenia rozpočtu na určený subjekt na tomto základe, má povinnosť uistiť sa, že tento subjekt má postavenie medzinárodnej organizácie.
Okrem toho, ak Komisia po prijatí rozhodnutia, ktorým sa úlohy plnenia rozpočtu zverujú určitému subjektu v postavení medzinárodnej organizácie, prijme rozhodnutia, ako sú sporné rozhodnutia, a to na základe skutočností, ktoré podľa jej názoru toto postavenie spochybňujú, uvedené rozhodnutia musia byť odôvodnené tak právne, ako aj fakticky.
V tejto súvislosti pojem „medzinárodná organizácia“ uvedený v článkoch 53 a 53d nariadenia č. 1605/2002 a v článku 58 nariadenia č. 966/2012 bol definovaný v rovnakom znení v článku 43 ods. 2 nariadenia č. 2342/2002 a neskôr v článku 43 ods. 1 nariadenia č. 1268/2012, ktoré zrušilo a nahradilo nariadenie č. 2342/2002. Podľa oboch posledných uvedených ustanovené tento pojem zahŕňa okrem iného „[organizácie podľa medzinárodného práva verejného] zriadené medzivládnymi dohodami a špecializované agentúry zriadené takýmito organizáciami“.
V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že Všeobecný súd neoveril zákonnosť sporných rozhodnutí vzhľadom na túto definíciu, ale obmedzil sa na potvrdenie toho, že tvrdenia a dôkazy predložené IMG nespochybňujú pochybnosti Komisie, pokiaľ ide o postavenie IMG ako medzinárodnej organizácie.
Toto potvrdenie však vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, keďže žiadna zo skutočností uvedených pred Všeobecným súdom na preukázanie odôvodnenosti pochybností Komisie, tak ako sú pripomenuté v bode 86 tohto rozsudku, nie je právne spôsobilá odôvodniť ich.
Pokiaľ ide o prvú z týchto skutočností týkajúcu sa otázky, či viaceré členské štáty, prezentované zo strany IMG ako jej členovia, nimi aj skutočne sú, z vlastných konštatovaní Všeobecného súdu vyplýva, že pochybnosti Komisie sa v tejto súvislosti týkali iba „niektorých“ z členov IMG, a to presnejšie piatich z celkového počtu šestnásť. Takéto pochybnosti však aj za predpokladu, že sú dôvodné, nemôžu viesť v medzinárodnom práve k tomu, že by pripravili subjekt, ktorého členmi tieto štáty neboli alebo nimi prestali byť, o postavenie „medzinárodnej organizácie“, a to o to viac, ak ako v prejednávanej veci dotknuté členské štáty predstavujú len výrazne menšinovú časť členov daného subjektu.
Pokiaľ ide o druhú skutočnosť týkajúcu sa existencie pochybností o splnomocnení osôb, ktoré zastupovali niektoré štáty pri podpise zakladajúceho aktu IMG, rovnako treba uviesť, že táto skutočnosť by prípadne mohla spochybniť platnosť aktu podpisu zakladajúceho aktu IMG, a to najmä zo strany týchto štátov, ale nie platnosť jej samotného založenia, keďže prípadné nezrovnalosti v zastúpení, na ktoré sa poukazuje, sa týkali len obmedzeného počtu zúčastnených štátov.
Pokiaľ ide o tretiu skutočnosť, podľa ktorej generálny tajomník OSN údajne pre OLAF uviedol, že IMG nepredstavuje špecializovanú agentúru OSN, stačí konštatovať, že táto skutočnosť je z právneho hľadiska úplne irelevantná. Ako totiž vyplýva z bodu 91 tohto rozsudku, rozpočtové pravidlá z rokov 2002 a 2012 na to, aby mohol byť daný subjekt kvalifikovaný ako „medzinárodná organizácia“, vôbec nevyžadujú, aby bol agentúrou OSN. Okrem toho je v prejednávanej veci nesporné, že IMG nikdy netvrdila, že by bola takouto agentúrou, ale ako to jasne vyplýva zo zistení Všeobecného súdu uvedených v bode 85 tohto rozsudku, domáha sa uznania postavenia „organizácie podľa medzinárodného práva verejného zriadenej medzivládnou dohodou“.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné konštatovať, že druhý odvolací dôvod, ktorý uvádza IMG na podporu oboch zo svojich odvolaní vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P, založený na tom, že Všeobecný súd v napadnutých rozsudkoch nesprávne rozhodol, že Komisia sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia ani zjavne nesprávneho posúdenia, keď prijatie sporných rozhodnutí odôvodnila svojimi pochybnosťami o postavení IMG ako „medzinárodnej organizácie“ v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, je dôvodný. Preto je potrebné týmto odvolacím dôvodom vyhovieť bez toho, aby bolo potrebné skúmať, či je toto rozhodnutie Všeobecného súdu založené aj na skreslení skutkových okolností.
O dôsledkoch, ktoré je potrebné vyvodiť z vyhovenia druhým odvolacím dôvodom
Pokiaľ ide o dôsledky, ktoré je potrebné vyvodiť z nesprávneho právneho posúdenia konštatovaného v predchádzajúcom bode, v prvom rade je potrebné konštatovať, že zamietnutie žalobných dôvodov IMG založených na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustila Komisia pri odôvodnení sporných rozhodnutí svojimi pochybnosťami o postavení IMG ako medzinárodnej organizácie, predstavuje nevyhnutnú oporu výroku napadnutých rozsudkov v rozsahu, v akom nimi boli zamietnuté žaloby tohto subjektu o neplatnosť.
Preto je potrebné zrušiť napadnuté rozsudky v rozsahu, v akom sa nimi zamietli žaloby IMG o neplatnosť ako nedôvodné, a to bez toho, aby bolo potrebné skúmať ostatné žalobné dôvody a výhrady uvedené IMG na podporu jej odvolaní.
V druhom rade, ako sa uvádza v bode 33 tohto rozsudku, IMG vo veci T‑381/15 predložila aj návrh na náhradu škody, ktorá jej bola spôsobená rozhodnutím z 8. mája 2015, keďže Komisia v tomto rozhodnutí uviedla, že už s IMG nebude uzatvárať nové dohody o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia s rozpočtom Únie.
Ako pritom vyplýva z bodov 170 a 172 napadnutého rozsudku T‑381/15, Všeobecný súd aj tento návrh na náhradu škody zamietol s odvolaním sa na nesprávne právne posúdenie uvedené v bode 97 tohto rozsudku a v dôsledku tohto posúdenia.
Preto je tiež opodstatnené zrušiť napadnutý rozsudok T‑381/15 v rozsahu, v akom sa ním zamietol návrh na náhradu škody ako nedôvodný.
O žalobách o neplatnosť a o návrhu na náhradu škody
Ak to stav konania vo vzťahu k jeho časti dovoľuje, Súdny dvor môže podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sám vydať konečné rozhodnutie vo veci o tejto časti konania a vrátiť zvyšok veci na rozhodnutie Všeobecnému súdu.
V prejednávanej veci je namieste, aby Súdny dvor vydal konečný rozsudok o dvoch žalobách o neplatnosť, keďže to pri nich stav konania dovoľuje. Ako totiž vyplýva z bodov 92 až 96 tohto rozsudku, napadnuté rozhodnutia sú protiprávne, keďže skutočnosti, ktoré Komisia uviedla na ich podporu, nie sú spôsobilé spochybniť postavenie IMG ako medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012. Preto je potrebné zrušiť uvedené rozhodnutia v celom ich rozsahu.
Pokiaľ ide o návrh na náhradu škody podaný vo veci T‑381/15, je potrebné pripomenúť, že ako bolo uvedené v bode 101 tohto rozsudku, Všeobecný súd ho zamietol opierajúc sa výlučne o svoje posúdenie, podľa ktorého sa Komisia nedopustila nesprávneho právneho posúdenia ani zjavne nesprávneho posúdenia, keď prijatie rozhodnutia z 8. mája 2015 odôvodnila svojimi pochybnosťami o postavení IMG ako medzinárodnej organizácie. Hoci z predchádzajúcich bodov tohto rozsudku vyplýva, že toto posúdenie predstavuje nesprávne právne posúdenie, stále je potrebné preskúmať ďalšie tvrdenia účastníkov konania týkajúce sa uvedeného návrhu na náhradu škody, a to najmä pokiaľ ide o existenciu a rozsah škody vzniknutej IMG, ktoré navyše neboli predmetom diskusie v konaní na Súdnom dvore.
Vzhľadom na tieto skutočnosti je potrebné dospieť k záveru, že v tejto časti stav konania nedovoľuje rozhodnúť vo veci, a v dôsledku toho v tomto rozsahu vrátiť vec na rozhodnutie Všeobecnému súdu.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže v prejednávanej veci Komisia nemala úspech vo veciach C‑183/17 P, C‑184/17 P a T‑29/15, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v týchto troch veciach v súlade s návrhmi IMG.
Pokiaľ ide naopak o vec T‑381/15, je potrebné pripomenúť, že hoci Komisia nemala úspech v rámci žaloby o neplatnosť, ktorú podala IMG, stav konania nedovoľuje rozhodnúť o návrhu na náhradu škody, ktorý bol podaný spolu s touto žalobou o neplatnosť, a vec musí byť vrátená na rozhodnutie Všeobecnému súdu.
V dôsledku toho je podľa článku 137 rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku potrebné určiť, že o trovách konania v uvedenej veci sa rozhodne neskôr.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

1.
Rozsudky Všeobecného súdu Európskej únie z 2. februára 2017, International Management Group/Komisia (
T‑29/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:56
), a z 2. februára 2017, International Management Group/Komisia (
T‑381/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:57
), sa zrušujú.

2.
Vykonávacie rozhodnutie Komisie C(2014) 9787 final zo 16. decembra 2014, ktorým sa mení vykonávacie rozhodnutie C(2013) 7682 final o akčnom programe na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu, ktorý sa má financovať zo všeobecného rozpočtu Európskej únie, sa zrušuje.

3.
Rozhodnutie Európskej komisie o tom, že s International Management Group už nebudú uzatvárané nové dohody o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia uvedené v jej liste z 8. mája 2015, sa zrušuje.

4.
Vec T‑381/15 sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie na rozhodnutie o návrhu International Management Group na náhradu škody, ktorá bola tomuto subjektu spôsobená rozhodnutím Komisie uvedeným v bode 3 tohto výroku.

5.
Vzájomné odvolania sa zamietajú.

6.
Komisia je povinná nahradiť trovy konania vo veciach C‑183/17 P, C‑184/17 P a T‑29/15.

7.
O trovách konania vo veci T‑381/15 sa rozhodne neskôr.

Podpisy
(
*1
)	Jazyky konania: angličtina a francúzština.