CELEX: 62018TJ0170
Skupna zunanja in varnostna politika
Omejevalni ukrepi glede na razmere v Demokratični republiki Kongo
Zamrznitev sredstev
Podaljšanje vpisa imena tožeče stranke na seznam zadevnih oseb
Obveznost obrazložitve
Pravica do obrambe
Obveznost Sveta, da sporoči nove elemente, ki upravičujejo podaljšanje omejevalnih ukrepov
Napačna uporaba prava
Očitna napaka pri presoji
Lastninska pravica
Pravica do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja
Sorazmernost
Domneva nedolžnosti
Ugovor nezakonitosti
Prilagoditev predlogov

)
Dejansko stanje
Tožeča stranka, Alex Kande Mupompa, je državljan Demokratične republike Kongo.
Ta zadeva spada v okvir omejevalnih ukrepov, ki jih je naložil Svet Evropske unije z namenom vzpostavitve trajnega miru v Demokratični republiki Kongo ter izvajanja pritiskov na osebe in subjekte, ki kršijo embargo na orožje glede te države.
Svet je 18. julija 2005 na podlagi členov 60, 301 in 308 ES sprejel Uredbo (ES) št. 1183/2005 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov za osebe, ki kršijo embargo na orožje glede Demokratične republike Kongo (
UL 2005, L 193, str. 1
).
Svet je 20. decembra 2010 na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep 2010/788/SZVP o omejitvenih ukrepih proti Demokratični republiki Kongo in razveljavitvi Skupnega stališča 2008/369/SZVP (
UL 2010, L 336, str. 30
).
Svet je 12. decembra 2016 na podlagi člena 215 PDEU sprejel Uredbo (EU) 2016/2230 o spremembi Uredbe št. 1183/2005 (
UL 2016, L 336
I, str. 1).
Svet je istega dne na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep (SZVP) 2016/2231 o spremembi Sklepa 2010/788 (
UL 2016, L 336
I, str. 7).
V uvodnih izjavah od 2 do 4 Sklepa 2016/2231 je navedeno:
„(2)
Svet je 17. oktobra 2016 sprejel sklepe, v katerih je izrazil globoko zaskrbljenost zaradi političnih razmer v Demokratični republiki Kongo (v nadaljnjem besedilu: DR Kongo). Zlasti je odločno obsodil skrajno nasilje, ki je izbruhnilo 19. in 20. septembra 2016 v Kinšasi, in opozoril, da je to še dodatno prispevalo k brezizhodnemu položaju, v katerem se je znašla država, ker v ustavno določenem roku, tj. do 20. decembra 2016, ni razpisala predsedniških volitev.
(3)
Svet je poudaril, da se mora vlada DR Kongo jasno zavezati, da bo spoštovala človekove pravice in pravno državo ter končala vse zlorabe pravosodnega sistema v politične namene, da bi lahko zagotovili ustrezno okolje za izvedbo dialoga in volitev. Vse akterje je tudi pozval, naj se odrečejo uporabi nasilja.
(4)
Svet je izrazil pripravljenost uporabiti vsa razpoložljiva sredstva, vključno z omejevalnimi ukrepi proti tistim, ki so odgovorni za hude kršitve človekovih pravic in spodbujanje k nasilju, ter tistim, ki poskušajo ovirati sporazumno in miroljubno rešitev krize, s katero bi ustregli želji ljudstva DR Kongo, da izvoli svoje predstavnike.“
Člen 3(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„Omejitveni ukrepi, določeni v členu 4(1) ter členu 5(1) in (2), se uveljavijo za osebe in subjekte, ki:
(a)
ovirajo sporazumno in miroljubno rešitev, ki bi omogočila izvedbo volitev v [Demokratični republiki Kongo], tudi z nasilnimi dejanji, represijo ali pozivanjem k nasilju ali s spodkopavanjem pravne države;
(b)
sodelujejo pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo];
(c)
so povezani z osebami in subjekti iz točk (a) in (b);
kot so navedeni na seznamu v Prilogi II.“
V skladu s členom 4(1) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, „[d]ržave članice sprejmejo ukrepe, ki so potrebni, da se osebam iz člena 3 prepreči vstop na njihovo ozemlje ali tranzit prek njega“. Člen 4(2) tega sklepa določa, da „[d]ržave članice na podlagi odstavka 1 niso zavezane k temu, da lastnim državljanom zavrnejo vstop na svoje ozemlje“.
Člen 5(1), (2) in (5) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„1.   Zamrznejo se vsa sredstva, drugo finančno premoženje in gospodarski viri, ki so v lasti oseb ali subjektov iz člena 3 oziroma jih ti neposredno ali posredno nadzorujejo ali ki jih imajo subjekti v lasti teh oseb ali subjektov oziroma jih ti neposredno ali posredno nadzorujejo ali delujejo v njihovem imenu oziroma po njihovih navodilih in so navedeni v prilogah I in II.
2.   Osebam ali subjektom iz odstavka 1 se niti neposredno niti posredno ne dajo na voljo sredstva, drugo finančno premoženje ali gospodarski viri niti ne smejo od njih imeti koristi.
[…]
5.   V zvezi z osebami in subjekti iz člena 3(2) lahko pristojni organ države članice pod pogoji, za katere meni, da so primerni, odobri sprostitev ali dajanje na voljo določenih zamrznjenih sredstev ali gospodarskih virov, potem ko je ugotovil, da so zadevna sredstva ali gospodarski viri:
(a)
potrebni za zadovoljitev osnovnih potreb oseb in subjektov ter vzdrževanih družinskih članov teh fizičnih oseb, vključno s plačili za živila, najemnine ali hipoteke, zdravila in zdravljenje, davke, zavarovalne premije in pristojbine za javne storitve;
(b)
namenjeni izključno za plačilo zmernih strokovnih honorarjev in za povrnitev nastalih izdatkov, povezanih z zagotavljanjem pravnih storitev;
[…]
(d)
potrebni za izredne stroške, če je pristojni organ o razlogih, zaradi katerih meni, da bi bilo treba izdati posebno odobritev, uradno obvestil pristojne organe drugih držav članic in Komisijo vsaj dva tedna pred odobritvijo.“
Člen 6(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„2.   Svet na predlog države članice ali visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko pripravi oziroma spremeni seznam iz Priloge II.“
Člen 7(2) in (3) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„2.   Svet o svoji odločitvi iz člena 6(2), vključno z razlogi za uvrstitev na seznam, obvesti zadevno osebo ali subjekt, bodisi neposredno, če je naslov znan, bodisi z objavo obvestila, s čimer da tej osebi ali subjektu možnost, da predloži pripombe.
3.   V primeru predložitve pripomb ali novih materialnih dokazov Svet ponovno preuči svojo odločitev in o tem ustrezno obvesti zadevno osebo ali subjekt.“
V skladu s členom 9(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, se „[u]krepi iz člena 3(2) […] uporabljajo do 12. decembra 2017“, in „[č]e Svet meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, jih po potrebi obnovi ali spremeni“.
Člen 2b(1) Uredbe št. 1183/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2016/2230, določa:
„1.   Priloga Ia vsebuje fizične ali pravne osebe, subjekte ali organe, ki jih je Svet uvrstil na seznam iz katerega koli od naslednjih razlogov:
[…]
(b)
načrtovanje, vodenje in izvajanje dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo“.
Svet je 29. maja 2017 zlasti na podlagi člena 31(2) PEU in člena 6(2) Sklepa 2010/788 sprejel Izvedbeni sklep (SZVP) 2017/905 o izvajanju Sklepa 2010/788 (
UL 2017, L 138
I, str. 6). Svet je istega dne sprejel Izvedbeno uredbo (EU) 2017/904 o izvajanju člena 9(2) Uredbe št. 1183/2005 (
UL 2017, L 138
I, str. 1).
V uvodni izjavi 2 Izvedbene uredbe 2017/904 in Izvedbenega sklepa 2017/905 je navedeno:
„Svet je 12. decembra 2016 sprejel Sklep (SZVP) 2016/2231, s katerim se je odzval na oviranje volilnega procesa in s tem povezane kršitve človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo (DR Kongo). V sklepih, ki jih je sprejel 6. marca 2017, je izrazil resno zaskrbljenost zaradi političnih razmer v DR Kongo, ki so posledica zastoja pri uresničevanju vključujočega političnega dogovora z dne 31. decembra 2016, in varnostnih razmer v več regijah v državi, kjer je bila zaznana prekomerna uporaba sile.“
Ime tožeče stranke je bilo z Izvedbenim sklepom 2017/905 dodano na seznam oseb in subjektov iz Priloge II k Sklepu 2010/788 (v nadaljevanju: sporni seznam), z Izvedbeno uredbo 2017/904 pa na seznam oseb in subjektov iz Priloge Ia k Uredbi št. 1183/2005.
V Prilogi II k Sklepu 2010/788, kakor je bil spremenjen z Izvedbenim sklepom 2017/905, in v Prilogi Ia k Uredbi št. 1183/2005, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo 2017/904, je Svet sprejetje omejevalnih ukrepov zoper tožečo stranko utemeljil s temi razlogi:
„Alex Kande Mupompa je kot guverner province Kasai Central odgovoren za redno prekomerno uporabo sile, nasilno represijo in izvensodne usmrtitve, ki so jih v tej provinci od leta 2016 zagrešile varnostne sile in kongovska nacionalna policija, vključno z domnevnimi nezakonitimi uboji članov milice Kamiuna Nsapu in civilistov v Mwanza Lomba, Kasai Central, februarja 2017.
Alex Kande Mupompa je torej sodeloval pri načrtovanju, vodenju ali storitvi dejanj, ki pomenijo hudo kršitev človekovih pravic v DR Kongo.“
Svet je 30. maja 2017 v
Uradnem listu Evropske unije
objavil Obvestilo osebam, za katere veljajo omejevalni ukrepi iz Sklepa Sveta 2010/788/SZVP, kot se izvaja z Izvedbenim sklepom Sveta (SZVP) 2017/905, in iz Uredbe Sveta (ES) št. 1183/2005, kot se izvaja z Izvedbeno uredbo Sveta (EU) 2017/904 o omejevalnih ukrepih proti Demokratični republiki Kongo (
UL 2017, C 169, str. 4
). V navedenem obvestilu je bilo med drugim pojasnjeno, da lahko zadevne osebe zahtevek za pregled odločitve o njihovi uvrstitvi na sporni seznam in na seznam oseb in subjektov iz Priloge Ia Uredbe št. 1183/2005 skupaj z dokazili pošljejo Svetu pred 1. oktobrom 2017. V tem obvestilu je bilo še navedeno, da bo Svet vse prejete pripombe upošteval pri naslednjem pregledu v skladu s členom 9 Sklepa 2010/788.
Tožeča stranka in še sedem drugih oseb so s tožbo, ki so jo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile 22. avgusta 2017, v bistvu predlagale razglasitev ničnosti Izvedbene uredbe 2017/904 in Izvedbenega sklepa 2017/905 v delu, v katerem sta se ta akta nanašala nanje. Ta tožba je bila vpisana pod opravilno številko T‑582/17.
Svet je 11. decembra 2017 po koncu postopka pregleda spornih ukrepov na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep (SZVP) 2017/2282 o spremembi Sklepa 2010/788 (
UL 2017, L 328, str. 19
). V skladu s členom 1 tega sklepa je bilo tako besedilo člena 9(2) Sklepa 2010/788 nadomeščeno s tem besedilom:
„Ukrepi iz člena 3(2) se uporabljajo do 12. decembra 2018. Če Svet meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, jih po potrebi obnovi ali spremeni.“
Dejansko stanje po sprejetju Sklepa 2017/2282
Svet je z dopisom z dne 18. decembra 2017 tožeči stranki poslal Sklep 2017/2282. Ob tej priložnosti je Svet predstavnike tožeče stranke obvestil, da namerava posodobiti obrazložitev v zvezi z njo, in ji dal možnost, da v zvezi s tem predloži pripombe.
Svet je 12. aprila 2018 sprejel Izvedbeni sklep (SZVP) 2018/569 o izvajanju Sklepa 2010/788 (
UL 2018, L 95, str. 21
) in Izvedbeno uredbo (EU) 2018/566 o izvajanju člena 9 Uredbe št. 1183/2005 (
UL 2018, L 95, str. 9
). Razlogi za vpis imena tožeče stranke so bili spremenjeni tako:
„Alex Kande Mupompa je bil kot guverner province Osrednji Kasai do oktobra 2017 odgovoren za prekomerno uporabo sile, nasilno represijo in izvensodne usmrtitve, ki so jih v tej provinci od avgusta 2016 zagrešile varnostne sile in kongovska nacionalna policija, vključno z uboji na ozemlju Dibaye februarja 2017.
Alex Kande Mupompa je torej sodeloval pri načrtovanju, vodenju ali storitvi dejanj, ki pomenijo hudo kršitev človekovih pravic v DR Kongo.“
Poleg tega je Splošno sodišče s sodbo z dne 26. marca 2019, Boshab in drugi/Svet (
T‑582/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:193
), tožbo, navedeno v točki 20 zgoraj, zavrnilo.
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 8. marca 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Tožeča stranka je z ločenim aktom, ki ga je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 5. junija 2018, na podlagi člena 86 Poslovnika Splošnega sodišča vložila predlog za prilagoditev tožbe tako, da se tožbeni predlogi razširijo še na Izvedbeni sklep 2018/569 in Izvedbeno uredbo 2018/566 v delu, v katerem se ta akta nanašata nanjo. Svet je 6. julija 2018 predložil stališča glede prilagoditvene vloge.
Predsednik devetega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 12. oktobra 2018 odločil, da se obravnavana zadeva združi z zadevami T‑171/18, Boshab/Svet, T‑172/18, Akili Mundos/Svet, T‑173/18, Ramazani Shadary/Svet, T‑174/18, Mutondo/Svet, T‑175/18, Ruhorimbere/Svet, T‑176/18, Mende Omalanga/Svet, in T‑177/18, Kazembe Musonda/Svet, za pisni in morebitni ustni del postopka.
Splošno sodišče je na podlagi predloga sodnika poročevalca odločilo, da začne ustni del postopka. Splošno sodišče je 15. maja 2019 to zadevo dodelilo devetemu razširjenemu senatu.
Stranki sta na obravnavi 4. julija 2019 ustno podali navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
Sklep 2017/2282 razglasi za ničen v delu, v katerem je ohranjen vpis njenega imena v Prilogi II k Sklepu 2010/788 in v Prilogi Ia k Uredbi št. 1183/2005, kakor sta bila spremenjena z Izvedbenim sklepom 2018/569 oziroma Izvedbeno uredbo 2018/566;
–
plačilo stroškov naloži Svetu.
Svet Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
podredno, v primeru razglasitve ničnosti Sklepa 2017/2282 ali Izvedbenega sklepa 2018/569 ohrani učinke sklepa, razglašenega za ničnega, ki se nanašajo na tožečo stranko, do izteka roka za pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča ali, če je v tem roku vložena pritožba, do njene zavrnitve;
–
plačilo stroškov naloži tožeči stranki.
[…]
Vsebinska presoja
Tožeča stranka v podporo predlogom za razglasitev ničnosti Sklepa 2017/2282 in Izvedbenega sklepa 2018/569 (v nadaljevanju: skupaj: izpodbijana sklepa) navaja štiri tožbene razloge, od katerih se prvi nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do izjave, drugi na napačno uporabo prava in očitno napako pri presoji, tretji na kršitev pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, lastninske pravice in načela sorazmernosti, četrti pa na nezakonitost člena 3(2)(b) Sklepa 2010/788 in člena 2b(1)(b) Uredbe št. 1183/2005.
Prvi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do izjave
Prvi tožbeni nalog ima dva dela, od katerih se prvi nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve, drugi pa na kršitev pravice do izjave.
–
Prvi del prvega tožbenega razloga
V prvem delu prvega tožbenega razloga tožeča stranka trdi, da je Svet kršil obveznost obrazložitve akta, ki posega v položaj, kakor je določena v členu 296 PDEU. Tožeča stranka trdi, da je obrazložitev izpodbijanih sklepov izjemno skopa, saj Svet ni navedel niti nobene natančne obtožbe niti nobenega posamičnega in opredeljivega dejstva, na podlagi katerih bi ji bilo mogoče brez resnega dvoma pripisati očitke, navedene v zvezi z njo v tej obrazložitvi. Po njenem mnenju se izpodbijana sklepa tako opirata le na trditve, ki temeljijo na domnevah, ki jih ni mogoče preveriti in zaradi katerih mora predložiti dokaze o neobstoju splošnih dejstev, ki se ji očitajo, zaradi česar je dokazno breme obrnjeno.
Svet tem trditvam nasprotuje.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je namen obveznosti obrazložitve akta, ki posega v položaj, kakor je določena v členu 296, drugi odstavek, PDEU, zadevni osebi po eni strani dati na voljo dovolj podatkov za ugotovitev, ali je akt dobro utemeljen ali pa vsebuje morebitne napake, na podlagi katerih bi lahko izpodbijala njegovo veljavnost pred sodiščem Unije, in po drugi temu sodišču omogočiti izvajanje nadzora nad zakonitostjo tega akta. Tako določena obveznost obrazložitve je bistveno načelo prava Unije, od katerega so mogoča odstopanja zgolj iz nujnih razlogov. Zato je treba obrazložitev načeloma sporočiti zadevni osebi hkrati z aktom, ki posega v njen položaj, neobstoja obrazložitve pa ni mogoče popraviti s tem, da se zadevna oseba z razlogi za akt seznani med postopkom pred sodiščem Unije (sodba z dne 7. decembra 2011, HTTS/Svet,
T‑562/10
,
EU:T:2011:716
, točka
).
Dalje, obrazložitev mora biti prilagojena naravi zadevnega akta in okoliščinam, v katerih je bil sprejet. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino zadevnega akta, lastnosti podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker je treba zadostnost obrazložitve presojati ne le glede na besedilo tega člena, ampak tudi glede na njegov okvir in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje. Natančneje, akt, ki posega v položaj, je dovolj obrazložen, če je bil sprejet v okviru, ki ga zadevna oseba pozna in ji omogoča, da razume obseg ukrepa, sprejetega v zvezi z njo (sodbi z dne 15. novembra 2012, Svet/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, točka
, in z dne 14. oktobra 2009, Bank Melli Iran/Svet,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
, točka
).
Obveznost obrazložitve, ki je naložena Svetu, se nanaša na eni strani na navedbo pravne podlage sprejetega ukrepa in na drugi strani na okoliščine, na podlagi katerih je mogoče šteti, da je v primeru zadevnih oseb izpolnjen eden izmed pogojev za vpis (sodba z dne 18. septembra 2014, Central Bank of Iran/Svet,
T‑262/12
, neobjavljena,
EU:T:2014:777
, točka
).
Zato je treba preučiti, ali obrazložitev izpodbijanega akta vsebuje izrecno sklicevanje na merilo za sporni vpis, in če je tako, ali je mogoče šteti, da je ta obrazložitev zadostna, tako da tožeči stranki omogoča preveriti utemeljenost izpodbijanega akta in obrambo pred Splošnim sodiščem, slednjemu pa, da opravi nadzor (glej v tem smislu sodbo z dne 18. septembra 2014, Central Bank of Iran/Svet,
T‑262/12
, neobjavljena,
EU:T:2014:777
, točka
).
Nazadnje, v obrazložitvi akta Sveta, s katerim je bil naložen omejevalni ukrep, morajo biti navedeni ne le pravna podlaga tega ukrepa, ampak tudi specifični in konkretni razlogi, iz katerih Svet v okviru izvajanja svoje diskrecijske pravice meni, da mora za zadevno osebo veljati tak ukrep (sodbi z dne 15. novembra 2012, Svet/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, točka
, in z dne 25. marca 2015, Central Bank of Iran/Svet,
T‑563/12
,
EU:T:2015:187
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba poudariti, da je predmet Sklepa 2017/2282 podaljšanje vpisa imena tožeče stranke na sporni seznam z ohranitvijo razlogov, ki jih je Svet navedel ob prvotnem vpisu njenega imena v Izvedbenem sklepu 2017/905, s katerim je bil spremenjen Sklep 2010/788. Svet je z Izvedbenim sklepom 2018/569 posodobil razloge za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam.
Po mnenju tožeče stranke so ti razlogi izjemno skopi, saj Svet ni navedel nobenega natančnega očitka, na podlagi katerega bi ji bilo mogoče pripisati obtožbe, ki so v teh razlogih navedene v zvezi z njo.
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 3(2)(b) Sklepa 2010/788, ki je bil v ta sklep vstavljen s Sklepom 2016/2231, določa, da Priloga II vključuje osebe in subjekte, za katere je Svet menil, da „sodelujejo pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo]“.
Treba je še opozoriti, da se po eni strani obrazložitev Sveta iz Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2017/2282, kar zadeva vpis imena tožeče stranke na sporni seznam, nanaša na njen status guvernerja province Kasai Central (Demokratična republika Kongo) in na udeležbo varnostnih sil v tej provinci pri nesorazmerni uporabi sile, nasilni represiji in izvensodnih usmrtitvah od leta 2016. Svet v zvezi s tem navaja uboje članov milice in civilistov v Mwanza Lombi februarja 2017 (glej točko 18 zgoraj). Po drugi strani je Svet z Izvedbenim sklepom 2018/569 spremenil zgoraj navedeni razlog za vpis s pojasnilom, da je bila tožeča stranka do oktobra 2017 guverner province Kasai Central, in navedbo ubojev, ki so se zgodili februarja 2017, ne več v Mwanza Lombi, ampak na ozemlju Dibaye (glej točko 23 zgoraj).
Torej so v obrazložitvi vpisa imena tožeče stranke na sporni seznam navedeni specifični in konkretni elementi, ki se nanašajo tako na poklicne funkcije, ki jih je izvajala tožeča stranka, kot tudi na vrsto zadevnega dejanja, pri čemer je navedeno, da naj bi bila tožeča stranka vpletena v hude kršitve človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo. Ta obrazložitev torej omogoča razumevanje razlogov, iz katerih je Svet sprejel omejevalne ukrepe zoper tožečo stranko, ki so se nanašali na to, da je zaradi funkcij guvernerja province Kasai Central, ki jih je opravljala do oktobra 2017, domnevno odgovorna za nesorazmerno uporabo sile, nasilno represijo in izvensodne usmrtitve, v katere so bile vpletene kongovske varnostne sile in nacionalna policija te države v provinci Kasai Central od avgusta 2016, vključno z uboji, zagrešenimi v tej provinci februarja 2017.
Kot upravičeno navaja Svet, so s tako obrazložitvijo pojasnjeni specifični in konkretni razlogi, iz katerih so bili pri tožeči stranki izpolnjeni pogoji za vpis, ter je po eni strani v njej zlasti navedena jasno opredeljena pravna podlaga, v kateri je napoteno na pogoje za vpis, po drugi strani pa zadevna obrazložitev temelji na razlogih, ki se nanašajo na dejavnosti tožeče stranke in ji omogočajo razumevanje vzrokov za vpis njenega imena na sporni seznam. Ob tem je bila tožeča stranka seznanjena z okoliščinami sprejetja izpodbijanih sklepov, saj je – kot je bilo navedeno v točkah 20 in 24 zgoraj – pred Splošnim sodiščem v bistvu izpodbijala zakonitost prvega vpisa svojega imena, razlogi za ta vpis pa so v izpodbijanih sklepih zelo podobni. Poleg tega je njena seznanjenost s temi okoliščinami podkrepljena z dopisom, ki ga je poslala Svetu 31. oktobra 2017 in je priložen tožbi kot Priloga A.3.
Torej tožeča stranka razumno ni mogla ne vedeti, da se je Svet – ko je z izpodbijanima sklepoma v bistvu potrdil razloge za prvotni vpis njenega imena na sporni seznam, o katerem je bilo odločeno v Izvedbenem sklepu 2017/905 – skliceval na dejstvo, da je ob upoštevanju njenih funkcij guvernerja province Kasai Central do oktobra 2017 razpolagala z dejansko močjo, da neposredno vpliva na varnostne sile in kongovsko nacionalno policijo v tej provinci, ki naj bi bile vpletene v zgoraj navedena nasilna dejanja.
Na podlagi razlogov za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam je ta lahko učinkovito izpodbijala utemeljenost omejevalnih ukrepov, sprejetih v zvezi z njo. Prav to je tudi storila v drugem delu drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji.
Torej obrazložitev izpodbijanih sklepov zadostuje za to, da lahko tožeča stranka izpodbija njuno veljavnost, Splošno sodišče pa izvede nadzor nad zakonitostjo. Prvi del prvega tožbenega razloga je treba zato zavrniti.
–
Drugi del prvega tožbenega razloga
Tožeča stranka z drugim delom prvega tožbenega razloga trdi, da je Svet kršil njeno pravico do izjave. V zvezi s tem meni, da učinek presenečenja, ki je potreben za ukrep zamrznitve sredstev, sicer res pomeni, da Svetu ni treba opraviti zaslišanja pred prvotnim vpisom imena osebe ali subjekta na seznam, s katerim se naložijo omejevalni ukrepi, vendar ostaja dejstvo, da – kot v obravnavani zadevi – v okviru pregleda take odločitve o prvotnem vpisu ta učinek presenečenja ni več potreben, zato je treba upoštevati načelo kontradiktornosti tako v zvezi s predložitvijo razlogov pred odločitvijo o ohranitvi na spornem seznamu kot tudi v zvezi s pravico do zaslišanja. K temu dodaja, da je pri Svetu zaprosila za zaslišanje, vendar se ta na datum vložitve te tožbe o tovrstni prošnji še ni izrekel.
Tožeča stranka v repliki po eni strani trdi, da se med pripravo različnih poročil, ki jih je Svet uporabil za podkrepitev izpodbijanih sklepov, ni nikoli izjasnila pred Skupnim uradom Združenih narodov za človekove pravice (UNJHRO), kar naj ne bi bilo v skladu z merili, izoblikovanimi v sodni praksi, in naj bi dokazovalo, da bi morala imeti pravico, da se izjasni pred sprejetjem izpodbijanih sklepov, in sicer še toliko bolj, ker naj bi Svetu 31. oktobra 2017 in 15. februarja 2018 predložila elemente, s katerimi naj bi bilo mogoče izpodbijati utemeljenost upoštevanih razlogov. Po drugi strani tožeča stranka trdi, da je Svet v primerjavi s prvotno odločitvijo o vpisu njenega imena na sporni seznam za sprejetje izpodbijanih sklepov upošteval nove dokaze v zvezi z njo.
Svet te trditve izpodbija in poudarja, da Sklep 2017/2282 temelji na razlogih za vpis, enakih tistim, s katerimi je bil utemeljen prvotni vpis imena tožeče stranke na sporni seznam na podlagi Izvedbenega sklepa 2017/905. To naj bi pomenilo, da Svetu ni bilo treba zagotoviti, da bi se tožeča stranka pred sprejetjem Sklepa 2017/2282 izjasnila. Poleg tega Svet v stališčih glede vloge za prilagoditev še navaja, da trditev, ki jih je tožeča stranka navedla v tožbi, ni mogoče prenesti na predlog za prilagoditev, saj je v postopku, ki je privedel do sprejetja Izvedbenega sklepa 2018/569, prišlo do dopisovanja med Svetom in predstavnikom tožeče stranke, tako da je tožeča stranka dobila možnost podaje pripomb o novi obrazložitvi vpisa njenega imena na sporni seznam, kakršno je predlagal Svet.
Najprej je treba opozoriti, da člen 41(2)(a) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) določa, da ima vsaka oseba pravico, da se izjasni pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene.
V skladu s sodno prakso se v okviru postopka, ki se nanaša na sprejetje odločbe o vpisu ali ohranitvi vpisa imena osebe na seznamu iz priloge k aktu o omejevalnih ukrepih, na podlagi pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva zahteva, da pristojni organ Unije zadevni osebi posreduje informacije in dokaze, s katerimi razpolaga zoper zadevno osebo, za utemeljitev svoje odločbe, da se tej osebi omogoči obramba njenih pravic v kar najboljših okoliščinah in da se ta lahko odloči ob popolnem poznavanju razlogov, ali je smiselno, da se obrne na sodišče Unije. Poleg tega mora pristojni organ Unije ob tej obvestitvi tej osebi omogočiti, da učinkovito predstavi svoje stališče glede razlogov, ki so bili navedeni proti njej (sodbi z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točki
in
, ter z dne 12. decembra 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran/Svet,
T‑228/02
,
EU:T:2006:384
, točka
).
V primeru prvotnega akta, s katerim se zamrznejo sredstva osebe ali subjekta, Svetu ni treba zadevni osebi ali subjektu predhodno sporočiti razlogov, s katerimi namerava utemeljiti prvotno vključitev njenega oziroma njegovega imena na seznam oseb in subjektov, katerih sredstva so zamrznjena. Tak ukrep namreč mora, da ne bi bila ogrožena njegova učinkovitost, po svoji naravi omogočati učinek presenečenja in uporabiti ga je treba nemudoma. V takem primeru načeloma zadostuje, da institucija zadevni osebi ali subjektu sporoči razloge in omogoči njeno oziroma njegovo zaslišanje hkrati s sprejetjem sklepa ali takoj potem (sodba z dne 21. decembra 2011, Francija/People's Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, točka
).
Nasprotno pa v primeru poznejšega sklepa o zamrznitvi sredstev, s katerim se ohrani vpis imena osebe ali subjekta, ki je že na seznamu oseb in subjektov, katerih sredstva se zamrznejo, ta učinek presenečenja ni več nujen za zagotovitev učinkovitosti ukrepa, tako da je treba zadevno osebo ali subjekt pred sprejetjem takega sklepa načeloma seznaniti z obremenilnimi dokazi in ji oziroma mu omogočiti, da se o tem izreče (sodba z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, točka
).
Glede tega je Sodišče poudarilo, da je element varstva, ki je zagotovljen z zahtevo po seznanitvi z obremenilnimi dokazi in pravico do podajanja stališč pred sprejetjem aktov, s katerimi se ime osebe ali subjekta ohrani na seznamu oseb ali subjektov, za katere veljajo omejevalni ukrepi, temeljnega in bistvenega pomena za pravico do obrambe. To velja še toliko bolj, ker zadevni omejevalni ukrepi pomembno vplivajo na pravice in svoboščine zadevnih oseb in skupin (sodba z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, točka
).
To pravico do izjave pred sprejetjem takih aktov je treba spoštovati, če Svet v sklep o ohranitvi vpisa njenega imena na tem seznamu vključi nove elemente zoper to osebo, to je elemente, ki jih prvotni sklep o vpisu imena na ta seznam ne vsebuje (glej v tem smislu sodbi z dne 18. junija 2015, Ipatau/Svet,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
, točka
in navedena sodna praksa, ter z dne 7. aprila 2016, Central Bank of Iran/Svet,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, točka
).
Kot poudarja Svet, v obravnavani zadevi sicer drži, da ohranitev vpisa imena tožeče stranke na sporni seznam, o kateri je bilo odločeno v Sklepu 2017/2282, v bistvu temelji na razlogih, enakih tistim, s katerimi je bilo utemeljeno sprejetje prvotnega akta o naložitvi zadevnih omejevalnih ukrepov.
Vendar ta okoliščina sama po sebi še ne more pomeniti, da Svetu ni bilo treba spoštovati pravice tožeče stranke do obrambe in ji še zlasti omogočiti, da učinkovito predstavi svoje stališče glede dejanskih elementov, na podlagi katerih je bil sprejet Sklep 2017/2282 o ohranitvi vpisa njenega imena na sporni seznam.
Obstoj kršitve pravice do obrambe je namreč treba presojati glede na posebne okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vrsto zadevnega akta, okoliščine njegovega sprejetja in pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba poudariti, da so omejevalni ukrepi po naravi varstveni in torej že po opredelitvi začasni, zato je njihova veljavnost vedno odvisna od tega, ali so dejanske in pravne okoliščine, na podlagi katerih so bili sprejeti, še vedno veljavne, in od tega, ali jih je treba, da bi bil njihov cilj uresničen, ohraniti v veljavi (glej v tem smislu sodbo z dne 21. marca 2014, Yusef/Komisija,
T‑306/10
,
EU:T:2014:141
, točki
in
). V tem smislu člen 9(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa, da se omejevalni ukrepi zoper Demokratično republiko Kongo uporabljajo do 12. decembra 2017 in jih Svet, „[č]e […] meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, […] po potrebi obnovi ali spremeni“.
Torej mora Svet ob rednem pregledu teh omejevalnih ukrepov ponovno presoditi položaj in pripraviti analizo učinka takih ukrepov, da bi tako opredelil, ali so omogočili uresničitev ciljev, zastavljenih s prvotnim vpisom imen zadevnih oseb in subjektov na sporni seznam, oziroma ali je mogoče v zvezi z navedenimi osebami in subjekti še vedno priti do enake ugotovitve.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v sodbi z dne 27. septembra 2018, Ezz in drugi/Svet (
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, točka
in navedena sodna praksa), odločilo, da spoštovanje pravice do obrambe pomeni, da mora Svet tožečim strankam pred sprejetjem sklepa o podaljšanju omejevalnih ukrepov v zvezi z njimi predložiti elemente, na podlagi katerih je med rednim pregledom zadevnih ukrepov posodobil informacije, s katerimi je bil utemeljen prvotni vpis njihovega imena na seznam oseb, za katere se uporabljajo tovrstni omejevalni ukrepi.
Tako je treba v obravnavani zadevi – ob upoštevanju prvotnega cilja omejevalnih ukrepov zoper Demokratično republiko Kongo, ki je v bistvu zagotoviti ustrezno okolje za izvedbo volitev in prenehanje vseh kršitev človekovih pravic (glej točko 7 zgoraj) – šteti, da bi moral Svet ob rednem pregledu omejevalnih ukrepov, naloženih tožeči stranki, tej po potrebi predložiti nove elemente, s katerimi je posodobil informacije ne samo glede njenega osebnega položaja, ampak tudi glede političnih in varnostnih razmer v Demokratični republiki Kongo.
Vendar je iz dokumentov v spisu razvidno, da je Svet – ki je to potrdil na obravnavi v odgovor na eno od vprašanj Splošnega sodišča – ob sprejetju Sklepa 2017/2282 poleg informacij, s katerimi je razpolagal že ob prvotnem vpisu imena tožeče stranke na sporni seznam, upošteval tudi informacije iz internega dokumenta z dne 23. oktobra 2017 z referenčno oznako COREU CFSP/1492/17. Prvič, v tem dokumentu z dne 23. oktobra 2017 je navedeno, da na ta datum še ni bil objavljen koledar volitev, neodvisna nacionalna volilna komisija pa je 11. oktobra 2017 napovedala, da bodo za organizacijo volitev potrebni vsaj 504 dnevi. Drugič, v istem dokumentu je bilo navedeno, da je misija Organizacije združenih narodov za stabilizacijo Demokratične republike Kongo (Monusco) po eni strani poročala o poslabšanju varnostnih razmer v številnih delih Demokratične republike Kongo, po drugi strani pa o vse večji regionalni nestabilnosti po odhodu civilistov, ki bežijo z območij, na katerih potekajo konflikti. Tretjič, v navedenem dokumentu je bilo ugotovljeno, da se še vedno krati svoboda združevanja, mnenja in izražanja, o čemer sta pričali prepoved demonstracij zoper neobjavo koledarja volitev, avgusta 2017 pa še blokada družbenih medijev po napovedi splošne stavke.
Prav tako je iz sklepov Sveta z dne 11. decembra 2017 razvidno, da je bil ta ob sprejetju Sklepa 2017/2282 seznanjen s še enim novim elementom, to je napovedjo koledarja volitev, na podlagi katerega je bil 5. novembra 2017 kot datum predsedniških volitev določen 23. december 2018. Vendar tovrstna napoved Sveta še ni omajala v prepričanju, da v Demokratični republiki Kongo še naprej prevladuje
status quo
.
Čeprav je torej Svet s Sklepom 2017/2282 omejevalne ukrepe zoper tožečo stranko podaljšal iz razlogov, ki so bili enaki tistim, upoštevanim ob prvotnem vpisu njenega imena na sporni seznam v Izvedbenem sklepu 2017/905, so novi elementi, navedeni v točkah 73 in 74 zgoraj, novi dokazi, ki jih je Svet upošteval ob sprejetju Sklepa 2017/2282. Torej bi moral pred sprejetjem tovrstnega sklepa zbrati pripombe tožeče stranke o teh elementih, kot je bilo to navedeno v točki 72 zgoraj. Vendar ni sporno, da tega ni storil.
V zvezi s tem sploh ni pomembno, da je bilo po eni strani po prvotnem vpisu imena tožeče stranke na sporni seznam v Uradnem listu objavljeno obvestilo osebam, na katere so se navedeni ukrepi nanašali, s čimer so bile te osebe pozvane, naj Svetu pred 1. oktobrom 2017 predložijo zahtevek za pregled, in da je po drugi strani tožeča stranka to možnost izkoristila prepozno. Svet namreč zaradi tega, ker ima oseba, za katero veljajo omejevalni ukrepi, možnost zahtevati, da se taki ukrepi zanjo prenehajo uporabljati, ne more biti oproščen obveznosti, ki mu je naložena v zvezi s spoštovanjem pravice do obrambe.
Poleg tega iz listin v spisu ni razvidno, da bi lahko tožeča stranka predvidela, da bo Svet v zvezi z razmerami v Demokratični republiki Kongo ugotovil
status quo
ob upoštevanju elementov, opisanih v točkah 73 in 74 zgoraj, kar zadeva neobjavo koledarja volitev, poslabšanje varnostnih razmer in nadaljnje zatiranje javnih svoboščin v številnih regijah v državi, torej elementov, v zvezi s katerimi tožeča stranka pred sprejetjem Sklepa 2017/2282 ni mogla predložiti pripomb. V zvezi s tem je treba spomniti, da so omejevalni ukrepi po naravi začasni (glej točko 69 zgoraj), pri čemer je ta začasnost zagotovljena s samimi določbami Sklepa 2017/2282 (glej točko 21 zgoraj).
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je bil Sklep 2017/2282 sprejet na podlagi postopka, v katerem pravica tožeče stranke do obrambe ni bila spoštovana.
Taka ugotovitev velja tudi za Izvedbeni sklep 2018/569. Čeprav drži, da je Svet pred sprejetjem tega sklepa tožečo stranko obvestil o tem, da namerava posodobiti razloge za vpis njenega imena na sporni seznam, iz spisa ne izhaja, da bi ji bili na datum sprejetja navedenega sklepa predloženi novi elementi, navedeni v internem dokumentu z dne 23. oktobra 2017 z referenčno oznako COREU CFSP/1492/17 in v sklepih Sveta z dne 11. decembra 2017.
Kljub temu pa iz vsega navedenega ni mogoče izpeljati, da je treba izpodbijana sklepa – ker Svet tožeči stranki ni predložil novih elementov, na katere je bilo opozorjeno v točki 79 zgoraj, in ker tožeča stranka ni mogla predložiti pripomb o teh elementih, preden je Svet sprejel ta sklepa – razglasiti za nična.
Sodišče Unije mora namreč ob obstoju nepravilnosti, ki posega v pravico do obrambe, preveriti, ali bi ob upoštevanju vseh dejanskih in pravnih okoliščin obravnavane zadeve zadevni postopek lahko vodil do drugačnega rezultata, če navedene nepravilnosti ne bi bilo in bi si tožeča stranka lahko zagotovila boljšo obrambo (glej v tem smislu sodbi z dne 1. oktobra 2009, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Svet,
C‑141/08 P
,
EU:C:2009:598
, točke 81, 88, 92, 94 in 107, ter z dne 27. septembra 2018, Ezz in drugi/Svet,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar v obravnavani zadevi nobeden od elementov iz spisa ne kaže na to, da v primeru, da bi bili tožeči stranki predloženi novi elementi, s katerimi je Svet posodobil svojo presojo političnih in varnostnih razmer v Demokratični republiki Kongo, zadevni omejevalni ukrepi v zvezi z njo morda ne bi bili ohranjeni.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni predložila nobenega natančnega indica, ki bi kazal na to, da bi lahko – če bi ji bilo pred sprejetjem izpodbijanih sklepov omogočeno predložiti pripombe o novih elementih, opisanih v točkah 73 in 74 zgoraj – izpodbila vsebino teh sklepov ali njihovo upoštevnost za podaljšanje vpisa njenega imena na sporni seznam.
Poleg tega tožeča stranka v odgovoru na vprašanje, ki ji ga je postavilo Splošno sodišče na obravnavi, ni izpodbijala samega obstoja
statusa quo
v Demokratični republiki Kongo med datumom prvotnega vpisa njenega imena na sporni seznam, o katerem je bilo odločeno 29. maja 2017, in sprejetjem izpodbijanih sklepov o ohranitvi zadevnih omejevalnih ukrepov.
V takih okoliščinah ni mogoče šteti, da bi bil izid postopka lahko drugačen, če bi bili tožeči stranki pred sprejetjem izpodbijanih sklepov predloženi elementi, navedeni v točkah 73 in 74 zgoraj. Torej dejstvo, da je Svet ob podaljšanju omejevalnih ukrepov v zvezi s tožečo stranko upošteval nekatere nove elemente, še ne povzroči nezakonitosti teh sklepov.
Dalje, v delu, v katerem se tožeča stranka v utemeljitev drugega dela prvega tožbenega razloga sklicuje na okoliščino, da se med pripravo poročil UNJHRO, na katera se je skliceval Svet v podporo izpodbijanima sklepoma, pred tem uradom ni nikoli izjasnila, zadostuje ugotovitev, da sodišča Unije niso pristojna za nadzor nad tem, ali so preiskave, ki jih vodijo organi Organizacije Združenih narodov (OZN), skladne s temeljnimi pravicami (glej v tem smislu sodbo z dne 20. julija 2017, Badica in Kardiam/Svet,
T‑619/15
,
EU:T:2017:532
, točka
).
Nazadnje, trditev tožeče stranke, da bi jo moral Svet zaslišati, je treba zavrniti, saj ji niti zadevna ureditev niti splošno načelo spoštovanja pravice do obrambe ne zagotavljata pravice do uradnega zaslišanja (glej po analogiji sodbo z dne 6. septembra 2013, Bank Melli Iran/Svet,
T‑35/10 in T‑7/11
,
EU:T:2013:397
, točka
in navedena sodna praksa).
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba drugi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen in s tem tudi ta tožbeni razlog v celoti.
Drugi tožbeni razlog: napačna uporaba prava in očitna napaka pri presoji
Z drugim tožbenim razlogom tožeča stranka trdi, da je Svet storil napake, ker je ugotovil, da je „sodeloval[a] pri načrtovanju, vodenju ali storitvi dejanj, ki pomenijo hudo kršitev človekovih pravic v DR Kongo“.
Ta tožbeni razlog ima dva dela. S prvim delom tožeča stranka v bistvu trdi, da je Svet napačno uporabil pravo s tem, da je ohranil vpis njenega imena na spornem seznamu zaradi dejanj, ki so v času sprejetja izpodbijanih sklepov že prenehala trajati. Z drugim delom izpodbija presojo Sveta glede njenih funkcij in nalog ter obstoj dovolj natančnih in konkretnih elementov v podporo ohranitvi vpisa njenega imena na sporni seznam.
–
Prvi del drugega tožbenega razloga
S prvim delom drugega tožbenega razloga tožeča stranka trdi, da spadajo dejstva, ki jih je Svet upošteval v razlogih za vpis njenega imena na sporni seznam, v preteklo časovno obdobje. Iz uporabe sedanjika v členu 3(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s sklepom 2016/2231, naj bi bilo namreč razvidno, da morajo dejstva, ki se očitajo osebam ali subjektom, na katere se nanašajo omejevalni ukrepi, v času njihovega podaljšanja še trajati. Ker pa naj tožeča stranka na datum sprejetja izpodbijanih sklepov ne bi bila vpletena v dejstva, ki so se ji očitala, naj bi bili zadevni omejevalni ukrepi brezpredmetni.
Tožeča stranka še dodaja, da je Svet z ohranitvijo teh ukrepov zaradi dejstev, ki niso bila več aktualna, dejansko sprejel prikrito kazensko sankcijo, medtem ko imajo omejevalni ukrepi izključno varstveni namen, njihov cilj pa je naslovnike takih ukrepov pripraviti do tega, da spremenijo svoje ravnanje.
V zvezi s tem je treba poudariti, da – kot je bilo poudarjeno zgoraj v točki 8 – člen 3(2)(b) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa, da se omejevalni ukrepi uveljavijo za osebe in subjekte, ki „sodelujejo pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo]“. Na tej podlagi je bilo ime tožeče stranke najprej vpisano na sporni seznam z Izvedbenim sklepom 2017/905, ker je bila kot guverner province Kasai Central odgovorna za prekomerno uporabo sile, nasilno represijo in izvensodne usmrtitve, ki so jih v provinci Kasai Central v letu 2016 zagrešile varnostne sile in kongovska nacionalna policija, vključno z uboji, storjenimi v tej provinci februarja 2017 (glej točko 18 zgoraj). Svet je s Sklepom 2017/2282 omejevalne ukrepe zoper tožečo stranko podaljšal do 12. decembra 2018, pri čemer je ohranil enake razloge kot pri prvotnem vpisu njenega imena na sporni seznam (glej točko 21 zgoraj), ti razlogi pa so bili zelo podobni tudi po sprejetju Izvedbenega sklepa 2018/569 (glej točko 23 zgoraj).
Vendar pa, prvič, dejstvo, da je v členu 3(2)(b) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, v opredelitvi meril za vpis na sporni seznam uporabljen sedanjik, še ne pomeni, da morajo dejstva, zaradi katerih se ime osebe ali subjekta vpiše na ta seznam, v času sprejetja odločitve o vpisu ali njegovi ohranitvi še trajati. Bilo je namreč že odločeno, da pri vpisu imen oseb in subjektov, na katere se nanašajo omejevalni ukrepi, na seznam sedanjik napotuje na splošni smisel, lasten pravnim opredelitvam, ne pa na dano časovno obdobje (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2008, People's Mojahedin Organization of Iran/Svet,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
, točka
).
Drugič, dejstvo, da je v razlogih za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam napoteno na dejstva, ki so se zgodila pred sprejetjem izpodbijanih sklepov in so bila na ta datuma končana, še ne pomeni nujno, da so omejevalni ukrepi, ki so bili s tema sklepoma ohranjeni zoper njo, brezpredmetni. Ker se je Svet v razlogih za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam odločil sklicevati na konkretne položaje, v katere je bila vpletena policija, ki deluje na ozemlju province Kasai Central, katere guverner je bila tožeča stranka, je očitno, da je šlo lahko samo za dejanja iz preteklosti. Tako sklicevanje se torej ne more šteti za neupoštevno samo zato, ker gre za sporna dejanja, ki so se zgodila v bolj ali manj oddaljeni preteklosti (glej v tem smislu sodbo z dne 22. aprila 2015, Tomana in drugi/Svet in Komisija,
T‑190/12
,
EU:T:2015:222
, točka
).
Ta razlaga je podkrepljena s členom 9(2), drugi stavek, Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2017/2282, v skladu s katerim se zadevni omejevalni ukrepi, če Svet meni, da njihovi cilji niso bili doseženi, po potrebi obnovijo ali spremenijo. Da se tej določbi ne bi odvzel polni učinek, je treba šteti, da omogoča ohranitev na spornem seznamu imen oseb in subjektov, ki niso storili nobene nove kršitve človekovih pravic v obdobju pred pregledom, če je glede na vse upoštevne okoliščine – in zlasti glede na dejstvo, da cilji, zastavljeni z omejevalnimi ukrepi, še niso bili doseženi – ta ohranitev še vedno utemeljena (glej po analogiji sodbo z dne 23. oktobra 2008, People's Mojahedin Organization of Iran/Svet,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
, točka
).
Zato iz razlogov za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam, v nasprotju s trditvijo tožeče stranke, ne izhaja, da imajo omejevalni ukrepi, ki so bili sprejeti v zvezi z njo in so bili podaljšani z izpodbijanima sklepoma, kazensko naravo.
Zato je treba prvi del drugega tožbenega razloga zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (deveti razširjeni senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Alexu Kandeju Mupompi se naloži plačilo stroškov.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 12. februarja 2020.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.