CELEX: 62021CJ0377
Predhodno odločanje
Socialna politika
Direktiva 97/81/ES
Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom
Določba 4
Načelo prepovedi diskriminacije
Načelo pro rata temporis
Upoštevanje v okviru določitve plače poklicnega gasilca, zaposlenega s polnim delovnim časom, delovne dobe, ki jo je pridobil kot prostovoljni gasilec, v skladu z načelom pro rata temporis

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago določbe 4 Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenega 6. junija 1997 (v nadaljevanju: okvirni sporazum), ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 267).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med RM, poklicnim gasilcem, na eni strani ter ville de Mons (mesto Mons, Belgija) in Zone de secours Hainaut-Centre (reševalno območje Hainaut-Centre, Belgija) na drugi strani, v zvezi z upoštevanjem njegove delovne dobe, ki jo je pridobil  kot prostovoljni gasilec, pri izračunu njegove plače.

Pravni okvir

Pravo Unije
V skladu z določbo 1, točka (a), okvirnega sporazuma je namen tega sporazuma „omogočiti odpravo diskriminacije delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in izboljšati kakovost dela s krajšim delovnim časom“.
Določba 2 okvirnega sporazuma določa:
„1.      Ta sporazum velja za delavce, ki delajo s krajšim delovnim časom in so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje, kot ju opredeljujejo veljavni zakoni, kolektivne pogodbe ali praksa v vsaki državi članici.
2.      Po posvetovanju s socialnimi partnerji, opravljenem na podlagi domače zakonodaje, kolektivnih pogodb ali prakse, lahko države članice in/ali socialni partnerji na ustrezni ravni, skladno z notranjo prakso odnosov med delodajalci in delojemalci, iz stvarnih [objektivnih] razlogov v celoti ali delno izključijo iz sporazuma delavce, ki občasno delajo s krajšim delovnim časom. Tako odločitev je treba občasno preveriti in ugotoviti, ali stvarni [objektivni] razlogi zanjo še vedno veljajo.“
Določba 3 okvirnega sporazuma določa:
„V tem sporazumu:
(1)      Izraz ‚delavec, ki dela s krajšim delovnim časom‘ pomeni delavca, ki običajno opravi manj delovnih ur, izračunano tedensko ali na podlagi enoletnega povprečja, kakor znese običajen delovni čas primerljivega delavca, zaposlenega s polnim delovnim časom.
(2)      Izraz ‚primerljiv delavec, zaposlen s polnim delovnim časom‘ pomeni delavca, zaposlenega v istem podjetju s polnim delovnim časom, ki ima istovrstno pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, opravlja enako ali podobno delo/poklic, pri čemer je treba upoštevati druge okoliščine, na primer daljšo delovno dobo in izobrazbo/spretnost.
Če v istem podjetju ni primerljivega delavca, zaposlenega s polnim delovnim časom, se primerjava opravi s sklicevanjem na ustrezno kolektivno pogodbo, ali če take pogodbe ni, domačo zakonodajo, kolektivne pogodbe ali prakso.“
Določba 4 okvirnega sporazuma določa:
„1.      Pogoji zaposlitve delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ne smejo biti manj ugodni od pogojev primerljivih delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, zgolj zato, ker delajo krajši delovni čas. Te delavce se sme različno obravnavati le iz stvarnih [objektivnih] razlogov.
2.      Kjer je primerno, se uporabi načelo
pro rata temporis
.
[…]“

Belgijsko pravo

Zakon z dne 5. marca 2002
Direktiva 97/81 je bila v belgijsko pravo prenesena z loi du 5 mars 2002 relative au principe de non-discrimination en faveur des travailleurs à temps partiel (zakon z dne 5. marca 2002 o načelu prepovedi diskriminacije delavcev s krajšim delovnim časom) (
Moniteur belge
z dne 13. marca 2002, str. 10641, v nadaljevanju: zakon z dne 5. marca 2002). V skladu s členom 2 tega zakona, se ta zakon uporablja le za delavca, ki na podlagi pogodbe o zaposlitvi opravlja delo za plačilo in pod nadzorom druge osebe, to je za delavca, ki ga zavezuje pogodba o zaposlitvi.

Kraljevi odlok z dne 20. marca 2002, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 2. junija 2002
V skladu s členom 1 arrêté royal du 20 mars 2002 fixant les dispositions générales relatives à la valorisation pécuniaire des services antérieurs accomplis par des membres volontaires des services publics d’incendie recrutés en tant que membres professionnels (kraljevi odlok z dne 20. marca 2002 o splošnih določbah glede vrednotenja dosežene delovne dobe prostovoljnih članov javne gasilske službe, ki so zaposleni kot poklicni člani (
Moniteur belge
z dne 30. marca 2002, str. 13592), kakor je bil spremenjen z arrêté royal du 2 juin 2006 (kraljevi odlok z dne 2. junija 2006) (
Moniteur belge
z dne 22. junija 2006, str. 31874):
„Prostovoljni člani javne gasilske službe, ki se zaposlijo kot poklicni člani […], prejemajo plačilo, ki ustreza razredu, v katerega so bili uvrščeni ob zaposlitvi.
[…] pri izračunu tega plačila se poklicnim članom javnih gasilskih služb, ki so bili zaposleni od 9. aprila 2002, prizna delovna doba, ki je enaka številu let prostovoljnega dela v javni gasilski službi.
[…] poklicnim članom javnih gasilskih služb, ki so bili zaposleni pred 9. aprilom 2002, se za izračun plačila lahko prizna delovna doba, ki je enaka številu let prostovoljnega dela v javni gasilski službi. Ta valorizacija plačila se uporablja samo za storitve, opravljene od 1. januarja 2005.“
Iz gradiva zakonodajnega postopka v zvezi s spremembo tega člena 1 s kraljevim odlokom z dne 2. junija 2006 je razvidno, da ta „občinam omogoča, vendar jih ne obvezuje, da gasilcem, ki so postali poklicni gasilci pred začetkom veljavnosti kraljevega odloka, priznajo delovno dobo, pri kateri se upoštevajo vsa leta, ko so delali kot prostovoljni gasilci. Iz tega sledi, da vsi gasilci ne bodo avtomatično upravičeni do te delovne dobe. […] Vsaka občina se lahko ob upoštevanju svojih finančnih zmožnosti odloči, ali bo uporabila novo ureditev ali ne.“

Delovnopravni predpisi in predpisi o denarnih prejemkih mesta Mons
Člen 12 statuts administratif et pécuniaire du personnel non enseignant de la ville de Mons (delovnopravni predpisi in predpisi o denarnih prejemkih neučnega osebja mesta Mons) (v nadaljevanju: delovnopravni predpisi in predpisi o denarnih prejemkih mesta Mons) določa:
„Upravičene storitve, opravljene v polnem obsegu […], se lahko upoštevajo v celoti.
Upravičene storitve, opravljene v nepopolnem obsegu […], se lahko upoštevajo v višini števila let, ki bi jih predstavljale, če bi bile opravljene v polnem obsegu, pomnoženega z ulomkom, katerega števec je število dejansko opravljenih tedenskih delovnih ur, imenovalec pa število tedenskih delovnih ur, ki ustreza polnemu delovnemu času.“
Člen 13a teh predpisov se glasi:
„Od 1. julija 2007 in na podlagi [kraljevega odloka z dne 20. marca 2002, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 2. junija 2002,] se pri izračunu plače poklicnih gasilcev upošteva delovna doba, enakovredna številom let, ko so v javni gasilski službi delali kot prostovoljni gasilci, na naslednji način:
1.      za uslužbence, ki so se zaposlili pred 9. aprilom 2002: sorazmerno z dejansko opravljenim delom (število efektivno opravljenih delovnih ur na leto, v skladu z določbami člena 12 predpisov o denarnih prejemkih);
2.      za uslužbence, ki so se zaposlili po 9. aprilu 2002: brez upoštevanja obsega dela (z odstopanjem od določb, na podlagi katerih se upravičene storitve vrednotijo sorazmerno z obsegom opravljenih storitev: člen 12 predpisov o denarnih prejemkih),
[…].“
Člen 14(1) navedenih predpisov določa:
„Pod enakimi pogoji in do višine največ šestih let so za izračun prejemkov upravičene tudi storitve s polnim ali krajšim delovnim časom, opravljene v belgijskem zasebnem sektorju; v drugi državi članici Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, če jih je mogoče šteti za neposredno koristne, in sicer, da so uslužbencu zagotovile izkušnje, ki jih lahko uporabi pri opravljanju nalog v upravi […].“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
RM je bil v obdobju od 1. januarja 1982 do 31. julija 2002 zaposlen kot prostovoljni gasilec v mestu Mouscron (Belgija).
V tem obdobju je bil na podlagi pogodbe o zaposlitvi zaposlen v zasebnem sektorju kot voznik tovornjaka od 30. julija 1990 do 11. februarja 1995 in od 23. marca 1995 do 8. februarja 1998 ter kot varnostnik od 9. februarja 1998 do 30. marca 2001.
RM je bil 1. aprila 2001 s poskusno dobo imenovan za poklicnega gasilca-voznika v mestu Mons, nato pa od 1. aprila 2002 za stalno.
Za izračun plače poklicnih gasilcev se upošteva njihova „delovna doba za plačilo“, ki se pod določenimi pogoji določi z vrednotenjem delovne dobe, ki so jo opravili v javnem in zasebnem sektorju.
V skladu z delovnopravni predpisi in predpisi o denarnih prejemkih mesta Mons je slednje RM priznalo delovno dobo za plačilo za obdobje pred njegovim imenovanjem za poklicnega gasilca-voznika tako:
–        za obdobje od 1. januarja 1982 do 29. julija 1990: 3 mesece in 17 dni, kar ustreza sorazmernemu deležu 811 ur, ki jih je opravil kot prostovoljni gasilec v gasilski enoti v mestu Mouscron (v skladu s členom 13a teh predpisov), in
–        za obdobje od 30. julija 1990 do 30. marca 2001: šest let, ki ustrezajo najdaljšemu obdobju, ki ga je mogoče obračunati za delo v zasebnem sektorju (kot je določeno v členu 14 navedenih predpisov).
S 1. januarjem 2015 so gasilske službe v Belgiji iz organizacije na občinski ravni prešle na „območni“ sistem, ki vključuje 34 „reševalnih območij“, poklicni gasilci, ki so službovali v eni od občin, pa so postali člani operativnega osebja reševalnega območja, v katero je vključena ta občina.
Tako je RM od tega datuma postal gasilec pri reševalnem območju Hainaut‑Centre, ki je zanj uporabljalo enako delovno dobo, kot jo je pred tem priznalo mesto Mons.
RM je 14. julija 2015 od reševalnega območja Hainaut-Centre zahteval popravek višine plače, ker njegova delovna doba za plačilo, ki jo je pridobil kot prostovoljni gasilec, ni bila pravilno upoštevana. Zahteval je, da se v celoti upošteva obdobje, v katerem je delal kot prostovoljni gasilec, to je od 1. januarja 1982 do 31. julija 2002, kar pomeni skupaj 20 let in 7 mesecev, ne da bi se upošteval natančen obseg njegovega dela. Menil je namreč, da vrednotenje tega dela po načelu
pro rata temporis
ustvarja neupravičeno različno obravnavanje delavcev s polnim delovnim časom in delavcev s krajšim delovnim časom. Zato je menil, da je upravičen do letnega plačila, ki ustreza najvišjemu plačnemu razredu, in sicer tistemu, ki je vezan na delovno dobo 25 let ali več, saj je ob upoštevanju vseh let službovanja kot prostovoljni gasilec na dan 1. januarja 2015 njegova delovna doba znašala 33 let.
Z odločbo z dne 3. februarja 2016 je reševalno območje Hainaut‑Centre zavrnilo to zahtevo za popravek na podlagi člena 13a delovnopravnih predpisov in predpisov o denarnih prejemkih mesta Mons in ugotovilo, da je treba, ker je RM nastopil službo pred 9. aprilom 2002, njegovo delovno dobo za plačilo, ki jo je pridobil  kot prostovoljni gasilec, upoštevati le v sorazmerju z dejansko opravljenim delom.
Poleg tega je RM 15. aprila 2016 od mesta Mons zahteval povračilo plač, ki so mu pripadale od nastopa službe, pri čemer se je oprl na trditve, ki so bile vsebinsko v bistvu enake trditvam, navedenim v utemeljitvi zahteve za popravek, ki jo je predložilo  reševalno območje Hainaut-Centre.
Mesto Mons je 6. maja 2016 ta zahtevek zavrnilo iz v bistvu enakih razlogov, kot jih je navedlo reševalno območje Hainaut-Centre in ki so navedeni v točki 21 te sodbe, in sicer zaradi obveznosti, da se v skladu delovnopravnimi predpisi in predpisi o denarnih prejemkih mesta Mons leta službe, ki jih je opravil kot prostovoljni gasilec, ovrednotijo sorazmerno z dejansko opravljenim delom.
RM je 23. maja 2016 pri Tribunal du travail du Hainaut, division de Mons (delovno sodišče v Hainautu, oddelek v Monsu, Belgija), vložil tožbo zoper mesto Mons in Zone de secours Hainaut-Centre.
To sodišče je s sodbo z dne 25. februarja 2019 ugodilo zahtevku RM in odločilo, da je treba leta službe, ki jih je opravil kot prostovoljni gasilec, v celoti ovrednotiti pri določanju njegove delovne dobe za plačilo, ne da bi se upošteval obseg dela, ki ga je RM dejansko opravil.
Mesto Mons in reševalno območje Hainaut-Centre sta se zoper to sodbo pritožila pri predložitvenem sodišču, ki je cour du travail de Mons (Belgija).
To sodišče poudarja, da iz sodbe Cour constitutionnelle (ustavno sodišče, Belgija) z dne 9. julija 2013 izhaja, da prostovoljni in poklicni gasilci opravljajo podobne naloge v isti enoti in da sta zato primerljivi kategoriji. V skladu s to sodbo „prostovoljni gasilci namenijo del svojega prostega časa gasilski službi, v razmerju do katere se zavežejo […]; Prejmejo plačilo v sorazmerju s številom ur intervencij na minimalni osnovi povprečne urne postavke poklicnih gasilcev v istem razredu […], ki so vključeni v posebno ureditev socialne varnosti“.  Iz te sodbe je tudi razvidno, da prostovoljni gasilci prostovoljno opravljajo dejavnost kot dodatek k poklicni dejavnosti ali drugemu statusu, zato zanje velja drugačna ureditev dela in delovnega časa kot za poklicne gasilce.
Poleg tega so belgijska sodišča in zlasti Conseil d’État (državni svet, Belgija) navedli, da je dejavnost prostovoljnega gasilca pomožna dejavnost, pri kateri gre za delovno razmerje zakonske, in ne pogodbene narave.
Po mnenju predložitvenega sodišča spada določitev delovne dobe za plačilo za delavce s krajšim delovnim časom na področje uporabe določbe 4 okvirnega sporazuma, saj je plačilo del „pogojev za zaposlitev“ v smislu te določbe, kot naj bi izhajalo iz sodbe z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi  (C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329).
V tem okviru to sodišče tudi ugotavlja, da čeprav se nacionalna zakonodaja, s katero je bil ta okvirni sporazum prenesen v belgijski pravni red, in sicer zakon z dne 5. marca 2002, uporablja le za delavce, ki imajo sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, vendarle meni, da prostovoljni gasilci spadajo na področje uporabe tega okvirnega sporazuma, saj je njihovo delovno razmerje opredeljeno z nacionalno zakonodajo v smislu določbe 2, točka (1), tega okvirnega sporazuma.
Poleg tega dejstvo, da za plačo RM od njegovega imenovanja za poklicnega gasilca velja ureditev dela s polnim delovnim časom, ne preprečuje, da bi se ta oseba pri določitvi svoje delovne dobe za plačilo v zvezi z  obdobjem, v katerem je delala s krajšim delovnim časom, sklicevala na zakonodajo, ki se nanaša na delavce s krajšim delovnim časom.
Glede na to predložitveno sodišče dvomi o razlagi določbe 4 okvirnega sporazuma in zlasti o obsegu uporabe načela
pro rata temporis
za namene določitve delovne dobe za plačilo RM.
V teh okoliščinah je Cour d’appel de Mons (pritožbeno sodišče v Monsu, Belgija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbo 4 okvirnega sporazuma […] razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom, v skladu s katerimi se za izračun višine plače poklicnih gasilcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, delo, ki ga opravi oseba kot prostovoljni gasilec  s krajšim delovnim časom, za namen določitve delovne dobe za plačilo vrednoti glede na obseg opravljenega dela, to je glede na trajanje dejansko opravljenega dela po načelu
pro rata temporis
, in ne glede na obdobje, v katerem je bilo delo opravljeno?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za izračun plače poklicnih gasilcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, na podlagi delovne dobe za plačilo vrednoti delo, ki so ga ti gasilci prej opravljali kot prostovoljni gasilci s krajšim delovnim časom, po načelu
pro rata temporis
, to je na podlagi dela, ki so ga dejansko opravili, in ne na podlagi obdobja, v katerem je bilo to delo opravljeno.
Na prvem mestu je treba ugotoviti, ali spor v postopku v glavni stvari spada na področje uporabe okvirnega sporazuma.
V zvezi s tem je treba, prvič, spomniti, da je področje uporabe
ratione personae
okvirnega sporazuma opredeljeno v njegovi določbi 2, točka 1 (sodba z dne 1. marca 2012, O'Brien, C‑393/10, EU:C:2012:110, točka 28). Na podlagi te določbe se navedeni sporazum uporablja za „delavce, ki delajo s krajšim delovnim časom in so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje, kot ju opredeljujejo veljavni zakoni, kolektivne pogodbe ali praksa v vsaki državi članici“.
Sodišče je odločilo, da je treba pojem „delavci, ki delajo s krajšim delovnim časom in so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje“ razlagati v smislu nacionalnega prava (sodba z dne 1. marca 2012, O'Brien,  C‑393/10, EU:C:2012:110, točka 32). Iz samega besedila določbe 2, točka 1, okvirnega sporazuma je namreč razvidno, da je področje njegove uporabe opredeljeno široko. Poleg tega opredelitev pojma „delavec, ki dela s krajšim delovnim časom“ v smislu tega okvirnega sporazuma, ki je določena v njegovi določbi 3, točka 1, zajema vse delavce brez razlikovanja glede na javni ali zasebni status delodajalca, s katerim so povezani (sodba z dne 1. marca 2012  O'Brien,  C‑393/10, EU:C:2012:110, točka 37 in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je predložitveno sodišče poudarilo, da se nacionalna zakonodaja, s katero je bil okvirni sporazum prenesen v belgijski pravni red, in sicer zakon z dne 5. marca 2002, uporablja le za delavce, ki imajo sklenjeno pogodbo o zaposlitvi. Belgijska sodišča pa naj bi pojasnila, da spada dejavnost prostovoljnih gasilcev v okvir delovnega razmerja zakonske, in ne pogodbene narave.
Vendar je treba ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah  36 in 37 te sodbe, ugotoviti, da prostovoljni gasilci spadajo na področje uporabe okvirnega sporazuma, ker je njihovo delovno razmerje opredeljeno z nacionalno zakonodajo v smislu določbe 2, točka 1, tega okvirnega sporazuma, kot je poudarilo to sodišče.
Drugič, spomniti je treba, da določba 4, točka 1, okvirnega sporazuma določa, da pogoji zaposlitve delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ne smejo biti manj ugodni od pogojev primerljivih delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, samo zato, ker delajo krajši delovni čas, razen če je različna obravnava utemeljena z objektivnimi razlogi.
V postopku v glavni stvari pa RM izpodbija metodo, uporabljeno za izračun plače, ki mu pripada kot poklicnemu gasilcu, to je kot delavcu s polnim delovnim časom. Glede na to se sklicuje na obstoj različnega obravnavanja, ki je v nasprotju z določbo 4 okvirnega sporazuma, ker naj bi uporaba pravil o upoštevanju njegove delovne dobe za plačilo za obdobje, v katerem je opravljal dejavnost prostovoljnega gasilca s krajšim delovnim časom, negativno vplivala na višino te plače.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče presodilo, da je cilj okvirnega sporazuma spodbujanje dela s krajšim delovnim časom na eni strani in odprava diskriminacije med delavci s krajšim in delavci s polnim delovnim časom na drugi strani (sodbi z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi, C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329, točka 24, in z dne 5. maja 2022, Universiteit Antwerpen in drugi, C‑265/20, EU:C:2022:361, točka 41).
Ob upoštevanju teh ciljev je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razumeti tako, da izraža načelo socialnega prava Unije, ki ga ni mogoče razlagati ozko (sodba z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi, C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329, točka 32 in navedena sodna praksa).
Zgolj dejstvo, da je delavec pridobil status delavca, zaposlenega s polnim delovnim časom, pa ne izključuje možnosti, da se v nekaterih okoliščinah sklicuje na načelo prepovedi diskriminacije iz določbe 4 okvirnega sporazuma, kadar se zatrjevana diskriminacija nanaša na obdobja, ki jih je dopolnil kot delavec s krajšim delovnim časom (glej po analogiji v zvezi z okvirnim sporazumom o delu za določen čas, sklenjenim 18. marca 1999 (v nadaljevanju: okvirni sporazum o delu za določen čas), ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368), sodbo z dne 18. oktobra 2012, Valenza in drugi, od C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, točki 34 in 35 ter navedena sodna praksa).
Takojšnja izključitev uporabe okvirnega sporazuma v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, bi kljub cilju, določenemu v navedeni določbi 4, zmanjšala obseg varstva zadevnih delavcev pred diskriminacijo in pomenila neprimerno ozko razlago te določbe, kar bi bilo v nasprotju s sodno prakso Sodišča (glej po analogiji v zvezi z okvirnim sporazumom o delu za določen čas sodbo z dne 18. oktobra 2012, Valenza in drugi, od C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, točka 37 in navedena sodna praksa).
Zato se okvirni sporazum uporablja za spor v postopku v glavni stvari, saj se RM, čeprav je zdaj zaposlen za polni delovni čas, sklicuje na ta okvirni sporazum v zvezi z obdobjem, v katerem je delal s krajšim delovnim časom.
Tretjič, Komisija v svojih pisnih pripombah s sklicevanjem na določbo 2, točka 2, okvirnega sporazuma trdi, da RM zaradi občasne narave svoje dejavnosti ne spada pod pojem „delavec s krajšim delovnim časom“ v smislu tega okvirnega sporazuma.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da določba 2, točka 2, okvirnega sporazuma državam članicam ali socialnim partnerjem omogoča, da delavce s krajšim delovnim časom, ki delajo občasno, v celoti ali delno izključijo iz njegovih določb. Vendar ta izključitev nikakor ni samodejna, saj je, kot priznava Komisija, odvisna od številnih postopkov in pogojev.
Iz predložitvene odločbe in pisnih stališč, predloženih Sodišču, pa ni razvidno, da bi Kraljevina Belgija izkoristila možnost, ki jo predvideva ta določba. Vsekakor mora nacionalno sodišče in ne Sodišče opraviti potrebna preverjanja, da bi presodilo, ali gre za tak primer v postopku v glavni stvari (glej v tem smislu sodbo z dne 12. oktobra 2004, Wippel, C‑313/02, EU:C:2004:607, točka 39).
Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da ta spor spada na področje uporabe okvirnega sporazuma.
Na drugem mestu, za razlago določbe 4 okvirnega sporazuma je treba najprej preveriti, ali delovna doba za plačilo iz postopka v glavni stvari spada pod pojem „pogoji za zaposlitev“ v smislu določbe 4, točka 1.
V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da finančni pogoji, kot so ti v zvezi s plačili, spadajo pod ta pojem (glej v tem smislu sodbo z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi, C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329, točka 33).
Poleg tega morajo pristojni nacionalni organi pri določanju tako sestavnih delov plačila kot njihove višine za delavce s krajšim delovnim časom uporabiti načelo prepovedi diskriminacije, kot je določeno v določbi 4 okvirnega sporazuma (sodba z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi, C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329, točka 40), pri čemer je treba po potrebi upoštevati načelo
pro rata temporis
(sodba z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi, C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329, točka 38).
V tem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da se delovna doba za plačilo upošteva pri izračunu plače poklicnih gasilcev, tako da je to element, ki določa višino tega plačila.
Zato zadevna delovna doba za plačilo spada pod pojem „pogoji za zaposlitev“ v smislu določbe 4 okvirnega sporazuma.
Dalje, za presojo, ali ureditev upoštevanja delovne dobe za plačilo iz postopka v glavni stvari ustreza zahtevam iz določbe 4 okvirnega sporazuma, je treba opozoriti, da zahteva po enakovrednosti delovnih pogojev med delavci s polnim delovnim časom in delavci s krajšim delovnim časom, ki izhaja iz načela prepovedi diskriminacije iz določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma, ne vpliva na ustrezno uporabo načela
pro rata temporis
v skladu z določbo 4, točka 2 (glej v tem smislu sodbo z dne 3. marca 2021, Fogasa, C‑841/19, EU:C:2021:159, točki 41 in 42 ter navedena sodna praksa).
Upoštevanje obsega dela, ki ga dejansko opravi delavec s krajšim delovnim časom, v primerjavi z delom delavca s polnim delovnim časom, je objektivni razlog v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma, ki upravičuje sorazmerno zmanjšanje pravic in delovnih pogojev delavca s krajšim delovnim časom (sklep z dne 3. marca 2021,  Fogasa, C‑841/19, EU:C:2021:159, točka 43 in navedena sodna praksa).
Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, določa, da se za izračun plače poklicnih gasilcev, ki so se kot RM zaposlili pred 9. aprilom 2002, delovna doba prizna na podlagi števila let, ki so jih opravili kot prostovoljni gasilci, določenega sorazmerno z dejansko opravljenim delom.
Uporaba za take poklicne gasilce elementa, ki določa višino njihovih prejemkov, kot je delovna doba za plačilo, ki ustreza odstotku časa, ki so ga opravili kot delavci s krajšim delovnim časom, v primerjavi s časom, ki so ga opravili delavci s polnim delovnim časom, ki opravljajo isto dejavnost, pomeni ustrezno uporabo načela
pro rata temporis
v smislu določbe 4, točka 2, okvirnega sporazuma (glej v tem smislu sklep z dne 3. marca 2021, Fogasa, C‑841/19, EU:C:2021:159, točka 45).
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da v obravnavanem primeru uporaba načela
pro rata temporis
za določitev delovne dobe za plačilo poklicnih gasilcev, ki so kot prostovoljni gasilci opravljali delo s krajšim delovnim časom, pomeni ustrezno uporabo tega načela v smislu določbe 4, točka 2, okvirnega sporazuma.
Te ugotovitve ne omaje dejstvo, ki ga je RM poudaril v svojem pisnem stališču, da se za poklicne gasilce, zaposlene po 9. aprilu 2002, upošteva delovna doba za plačilo, ki je enaka številu let delovne dobe, ki so jo opravili kot prostovoljni gasilci, pri čemer se ne upošteva obseg dela, ki so ga dejansko opravili.
Določba 4, točka 2, okvirnega sporazuma določa, da se načelo
pro rata temporis
uporablja „kadar je to primerno“. Zato ta določba ne nalaga uporabe tega načela in tudi ne preprečuje odprave njegove uporabe na področju, na katerem se je prej uporabljalo. Drugačno stališče bi bilo v nasprotju s cilji okvirnega sporazuma, katerega namen je med drugim, kot je navedeno v določbi 1, točka (a), izboljšati kakovost dela s krajšim delovnim časom.
Vsekakor morebitno različno obravnavanje dveh kategorij delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ne bi spadalo v načelo prepovedi diskriminacije, ki je določeno v okvirnem sporazumu (glej po analogiji v zvezi z okvirnim sporazumom o delu za določen čas sodbo z dne 13. januarja 2022, MIUR in Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, točka 72 in navedena sodna praksa).
Poleg tega je treba v zvezi z izračunom dela, ki ga je RM dejansko opravil, ko je bil prostovoljni gasilec, opozoriti, da je Sodišče v primeru prostovoljnega gasilca iz mesta Nivelles (Belgija) že razsodilo, da je treba za položaj, v katerem mora delavec v času dežurstva biti na svojem domu, biti na razpolago delodajalcu in priti na delovno mesto v osmih minutah, šteti, da spada pod pojem „delovni čas“ v smislu člena 2 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381). To pa ne velja za primere, ko je delavec dežuren v okviru sistema dežurstva, ki od njega zahteva, da je ves čas na voljo, ne da bi moral biti prisoten na tem mestu (glej sodbo z dne 21. februarja 2018, Matzak, C‑518/15, EU:C:2018:82, točki 60 in 65).
Nazadnje je treba tudi poudariti, da je ugotovitev iz točke 60 te sodbe, da zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, pomeni ustrezno uporabo načela
pro rata temporis
, pogojena s tem, da je določitev delovne dobe za plačilo neposredno odvisna od obsega dela, ki ga je opravil zadevni delavec, in ne izključno od dolžine delovne dobe, ki jo je pridobil. V slednjem primeru se načelo
pro rata temporis
ne bi uporabljalo (glej v tem smislu sodbo z dne 10. junija 2010, Bruno in drugi, C‑395/08 in C‑396/08, EU:C:2010:329, točki 65 in 66).
V obravnavanem primeru se zdi, da je iz predložitvene odločbe jasno razvidno, da je določitev delovne dobe za plačilo RM neposredno odvisna od obsega dela, ki ga je opravil. Vendar mora potrebna preverjanja  v zvezi s tem opraviti predložitveno sodišče.
Glede na vse navedene ugotovitve je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za izračun plače poklicnih gasilcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, na podlagi delovne dobe za plačilo upošteva obseg dela, ki so ga predhodno opravili kot prostovoljni gasilci s krajšim delovnim časom, in sicer po načelu
pro rata temporis
, to je na podlagi dejansko opravljenega dela.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Določbo 4 Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenega 6. junija 1997, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za izračun plače poklicnih gasilcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, na podlagi delovne dobe za plačilo upošteva obseg dela, ki so ga predhodno opravili kot prostovoljni gasilci s krajšim delovnim časom, in sicer po načelu
pro rata
temporis
, to je na podlagi dejansko opravljenega dela.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.