CELEX: 62018TJ0170
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā
Līdzekļu iesaldēšana
Prasītāja vārda iekļaušanas attiecīgo personu sarakstā pagarināšana
Pienākums norādīt pamatojumu
Tiesības uz aizstāvību
Padomes pienākums paziņot jaunos apstākļus, ar kuriem pamatota ierobežojošo pasākumu atjaunināšana
Tiesību kļūda
Acīmredzama kļūda vērtējumā
Tiesības uz īpašumu
Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību
Samērīgums
Nevainīguma prezumpcija
Iebilde par prettiesiskumu
Prasījumu pielāgošana

)
Tiesvedības priekšvēsture
Prasītājs
Alex Kande Mupompa
ir Kongo Demokrātiskās Republikas valstspiederīgais.
Šī lieta ir saistīta ar ierobežojošajiem pasākumiem, ko Eiropas Savienības Padome noteikusi, lai Kongo Demokrātiskajā Republikā tiktu nodibināts ilgstošs miers un lai izdarītu spiedienu uz personām un vienībām, kuras ar savu rīcību pārkāpj šai valstij noteikto ieroču embargo.
2005. gada 18. jūlijā Padome, pamatojoties uz EK līguma 60., 301. un 308. pantu, pieņēma Regulu (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (
OV 2005, L 193, 1. lpp.
).
2010. gada 20. decembrī, pamatojoties uz LES 29. pantu, Padome pieņēma Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku un par Kopējās nostājas 2008/369/KĀDP atcelšanu (
OV 2010, L 336, 30. lpp.
).
2016. gada 12. decembrī, pamatojoties uz LESD 215. pantu, Padome pieņēma Regulu (ES) 2016/2230, ar kuru groza Regulu Nr. 1183/2005 (
OV 2016, L 336
I, 1. lpp.).
Tajā pašā dienā, pamatojoties uz LES 29. pantu, Padome pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2016/2231, ar ko groza Lēmumu 2010/788 (
OV 2016, L 336
I, 7. lpp.).
Lēmuma 2016/2231 2.–4. apsvērums ir formulēti šādi:
“(2)
2016. gada 17. oktobrī Padome pieņēma secinājumus, kuros tā pauda dziļas bažas par politisko situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā (KDR). Jo īpaši tā stingri nosodīja ārkārtīgas vardarbības aktus, kas 19. un 20. septembrī notika Kinšasā, un norādīja, ka minētie akti vēl vairāk ir pasliktinājuši strupceļu, kādā valsts ir nonākusi tāpēc, ka konstitūcijā noteiktajā termiņā – līdz 2016. gada 20. decembrim – nav noorganizētas prezidenta vēlēšanas.
(3)
Padome uzsvēra – lai dialogam un vēlēšanu norisei nodrošinātu labvēlīgu vidi, KDR valdībai ir skaidri jāapņemas nodrošināt cilvēktiesību un tiesiskuma ievērošanu un ir jāizbeidz jebkādā veidā izmantot tiesu sistēmu politiskiem mērķiem. Tā arī aicināja visus iesaistītos dalībniekus atteikties no vardarbības lietošanas.
(4)
Padome arī norādīja, ka ir gatava izmantot visus tās rīcībā esošos līdzekļus, tostarp ierobežojošus pasākumus pret personām, kuras ir atbildīgas par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem, mudina uz vardarbību vai traucē panākt vienošanos par krīzes risinājumu mierīgā ceļā, kas respektē KDR iedzīvotāju vēlmi ievēlēt savus pārstāvjus.”
Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 3. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Ierobežojošos pasākumus, kas paredzēti 4. panta 1. punktā un 5. panta 1. un 2. punktā, piemēro personām un vienībām:
a)
kas virzībai uz vēlēšanām [Kongo Demokrātiskajā Republikā] kavē panākt vienprātīgu un miermīlīgu risinājumu, tostarp veicot vardarbības aktus, represijas vai kūdot uz vardarbību, vai graujot tiesiskumu;
b)
kas iesaistītas tādu darbību plānošanā, vadīšanā vai veikšanā, kas ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi vai cilvēktiesību ļaunprātīga izmantošana [Kongo Demokrātiskajā Republikā];
c)
kas ir saistītas ar personām un vienībām, kas minētas a) un b) apakšpunktā;
kā uzskaitīts II pielikumā.”
Saskaņā ar Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 4. panta 1. punktu “dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu, ka to teritorijās iebrauc vai to teritorijas šķērso personas, kas minētas 3. pantā”. Tā 4. panta 2. punktā ir noteikts, ka “šā panta 1. punkts neliek dalībvalstij aizliegt saviem valstspiederīgajiem ieceļot tās teritorijā”.
Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 5. panta 1., 2. un 5. punktā ir noteikts:
“1.   Iesaldē visus līdzekļus, citus finanšu aktīvus un saimnieciskus resursus, kas tieši vai netieši pieder 3. pantā minētajām personām vai vienībām vai ko tās tieši vai netieši kontrolē, vai kas pieder vienībām, kuras ir tieši vai netieši pakļautas šādām personām vai jebkurai personai vai vienībai, kura rīkojas šādu personu vārdā vai vadībā, kā norādīts I un II pielikumā.
2.   Nekādus līdzekļus, citus finanšu aktīvus vai saimnieciskus resursus nedara tieši vai netieši pieejamus 1. punktā minētajām personām un vienībām vai to interesēs.
[..]
5.   Attiecībā uz 3. panta 2. punktā minētajām personām un vienībām dalībvalsts kompetentā iestāde var atļaut atbrīvot noteiktus iesaldētos līdzekļus vai saimnieciskos resursus vai tos darīt pieejamus ar tādiem nosacījumiem, kādus tā uzskata par atbilstīgiem, ja tā ir konstatējusi, ka attiecīgie līdzekļi vai saimnieciskie resursi ir:
a)
vajadzīgi, lai nodrošinātu attiecīgo personu un vienību un šādu fizisku personu apgādājamo ģimenes locekļu pamatvajadzības, tostarp maksājumus par pārtiku, īri vai hipotēku, medikamentiem un ārstniecisko palīdzību, nodokļu, apdrošināšanas prēmiju un komunālo pakalpojumu maksājumus;
b)
paredzēti vienīgi samērīgai samaksai par kvalificētu darbu un atlīdzībai par izdevumiem, kas saistīti ar juridiskiem pakalpojumiem;
[..]
d)
vajadzīgi ārkārtas izdevumiem, ar noteikumu, ka kompetentā iestāde pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm un Komisijai vismaz divas nedēļas pirms atļaujas piešķiršanas ir paziņojusi pamatojumu, kāpēc tā uzskata, ka būtu jāpiešķir īpaša atļauja.”
Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 6. panta 2. punktā ir paredzēts:
“2.   Padome pēc kādas dalībvalsts vai Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos priekšlikuma izveido un groza II pielikumā iekļauto sarakstu.”
Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 7. panta 2. un 3. punktā ir noteikts:
“2.   Padome 6. panta 2. punktā minēto lēmumu, tostarp pamatojumu iekļaušanai sarakstā, paziņo attiecīgajai personai vai vienībai tieši, ja adrese ir zināma, vai publicējot paziņojumu, dodot šādai personai vai vienībai iespēju paust apsvērumus.
3.   Ja ir iesniegti apsvērumi vai ja ir iesniegti jauni, būtiski pierādījumi, Padome pārskata savu lēmumu un attiecīgi informē attiecīgo personu vai vienību.”
Saskaņā ar Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 9. panta 2. punktu “pasākumus, kas minēti 3. panta 2. punktā, piemēro līdz 2017. gada 12. decembrim” un “tos attiecīgi atjauno vai groza, ja Padome uzskata, ka to mērķi nav sasniegti”.
Savukārt Regulas Nr. 1183/2005, kas grozīta ar Regulu 2016/2230, 2.b panta 1. punktā ir noteikts šādi:
“1.   Regulas Ia pielikumā iekļauj fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras Padome norādījusi, pamatojoties uz kādu no šiem iemesliem:
[..]
b)
tādu darbību plānošana, vadīšana vai veikšana, kas ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi vai cilvēktiesību ļaunprātīga izmantošana [Kongo Demokrātiskajā Republikā].”
2017. gada 29. maijā, pamatojoties uz LES 31. panta 2. punktu un Lēmuma 2010/788 6. panta 2. punktu, Padome pieņēma Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2017/905, ar ko īsteno Lēmumu 2010/788 (
OV 2017, L 138
I, 6. lpp.). Tajā pašā dienā Padome pieņēma Īstenošanas regulu (ES) 2017/904, ar kuru īsteno 9. panta 2. punktu Regulā Nr. 1183/2005 (
OV 2017, L 138
I, 1. lpp.).
Īstenošanas regulas 2017/904 un Īstenošanas lēmuma 2017/905 2. apsvērums ir formulēts šādi:
“Reaģējot uz vēlēšanu procesa kavēšanu un ar to saistītiem cilvēktiesību pārkāpumiem Kongo Demokrātiskajā Republikā (KDR), Padome 2016. gada 12. decembrī pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2016/2231. Padome 2017. gada 6. martā pieņēma secinājumus, kuros tā norādīja, ka ir ļoti norūpējusies par politisko situāciju KDR, ko izraisa 2016. gada 31. decembra iekļaujošās politiskās vienošanās īstenošanas bloķēšana, kā arī par drošības situāciju vairākos valsts reģionos, kur vērojama nesamērīga spēka pielietošana”.
Ar Īstenošanas lēmumu 2017/905 prasītāja vārds tika iekļauts personu un vienību sarakstā, kas ir ietverts Lēmuma 2010/788 II pielikumā (turpmāk tekstā – “strīdīgais saraksts”) un ar Īstenošanas regulu 2017/904 – personu un vienību sarakstā, kas ir ietverts Regulas Nr. 1183/2005 Ia pielikumā.
Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Īstenošanas lēmumu 2017/905, II pielikumā un Regulas Nr. 1183/2005, kas grozīta ar Īstenošanas regulu 2017/904, Ia pielikumā pret prasītāju vērsto ierobežojošo pasākumu noteikšanu Padome pamatoja ar šādiem iemesliem:
“Kā
Kasai Central
provinces gubernators
Alex Kande Mupompa
ir atbildīgs par nesamērīgo spēka pielietošanu, vardarbīgajām represijām un ārpustiesas slepkavībām, ko no 2016. gada
Kasai Central
provincē turpina izdarīt drošības spēki un Kongo valsts policija (
PNC
), ieskaitot tiem piedēvēto
Kamiuna Nsapu
kaujinieku un civiliedzīvotāju nelikumīgu nogalināšanu
Mwanza Lomba
,
Kasai Central
provincē 2017. gada februārī.
Tādējādi
Alex Kande Mupompa
bija iesaistīts tādu darbību plānošanā, vadīšanā vai izdarīšanā KDR, kuras ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi.”
2017. gada 30. maijā Padome
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnes
ī publicēja paziņojumu to personu ievērībai, kurām piemēro ierobežojošus pasākumus, kas paredzēti Lēmumā 2010/788, kuru īsteno ar Īstenošanas lēmumu 2017/905, un Regulā Nr. 1183/2005, kuru īsteno ar Īstenošanas regulu 2017/904 par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (
OV 2017, C 169, 4. lpp.
). Šajā paziņojumā it īpaši bija precizēts, ka attiecīgās personas līdz 2017. gada 1. oktobrim var iesniegt Padomei lūgumu pārskatīt lēmumu par viņu iekļaušanu strīdīgajā sarakstā un Regulas Nr. 1183/2005 I pielikumā ietvertajā sarakstā, lūgumam pievienojot apliecinošus dokumentus. Minētajā paziņojumā bija arī norādīts, ka visi saņemtie apsvērumi tiks ņemti vērā, kad Padome, ievērojot Lēmuma 2010/788 9. pantu, veiks nākamo pārskatīšanu.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 22. augustā, prasītājs, kā arī septiņas citas personas cēla prasību, kuras mērķis būtībā ir atcelt Īstenošanas regulu 2017/904 un Īstenošanas lēmumu 2017/905, ciktāl šie akti attiecas uz tiem. Šī prasība tika reģistrēta ar lietas numuru T‑582/17.
2017. gada 11. decembrī pēc strīdīgo pasākumu pārskatīšanas Padome, pamatojoties uz LES 29. pantu, pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2017/2282, ar ko groza Lēmumu 2010/788 (
OV 2017, L 328 I, 19. lpp
.). Tādējādi ar šī lēmuma 1. pantu Lēmuma 2010/788 9. panta 2. punkta formulējums tika aizstāts ar šādu formulējumu:
“Pasākumus, kas minēti 3. panta 2. punktā, piemēro līdz 2018. gada 12. decembrim. Tos attiecīgi atjauno vai groza, ja Padome uzskata, ka to mērķi nav sasniegti.”
Faktiskie apstākļi pēc Lēmuma 2017/2282 pieņemšanas
Ar 2017. gada 18. decembra vēstuli Padome paziņoja prasītājam Lēmumu 2017/2282. Šajā vēstulē Padome informēja prasītāja pārstāvjus par savu nodomu atjaunināt pamatojumu attiecībā uz prasītāju un deva viņam iespēju sniegt apsvērumus šajā ziņā.
2018. gada 12. aprīlī Padome pieņēma Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2018/569, ar ko īsteno Lēmumu 2010/788 (
OV 2018, L 95, 21. lpp.
), un Īstenošanas regulu (ES) 2018/566, ar kuru īsteno 9. pantu Regulā Nr. 1183/2005 (
OV 2018, L 95, 9. lpp.
). Prasītāja vārda iekļaušanas motīvi tika grozīti šādi:
“Kā
Kasai Central
provinces gubernators līdz 2017. gada oktobrim
Alex Kande Mupompa
ir bijis atbildīgs par nesamērīgo spēka pielietošanu, vardarbīgajām represijām un ārpustiesas slepkavībām, ko no 2016. gada augusta
Kasai Central
izdara drošības spēki un Kongo valsts policija (
PNC
), tostarp par nogalināšanas gadījumiem
Dibaya
teritorijā 2017. gada februārī.
Tādējādi
Alex Kande Mupompa
bija iesaistīts tādu darbību plānošanā, vadīšanā vai izdarīšanā KDR, kuras ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi.”
Turklāt 2019. gada 26. marta spriedumā Boshab u.c./Padome (
T‑582/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:193
) Vispārējā tiesa noraidīja šī sprieduma 20. punktā minēto prasību.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 8. martā, prasītājs cēla šo prasību.
Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 5. jūnijā, prasītājs, pamatojoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantu, iesniedza lūgumu grozīt prasības pieteikumu ar mērķi attiecināt prasības pieteikumā ietvertos prasījumus arī uz Īstenošanas lēmumu 2018/569 un Īstenošanas regulu 2018/566, ciktāl šie akti attiecas uz viņu. Padome apsvērumus par grozījumu rakstu iesniedza 2018. gada 6. jūlijā.
Ar 2018. gada 12. oktobra lēmumu Vispārējās tiesas devītās palātas priekšsēdētājs nolēma apvienot šo lietu ar lietām T‑171/18
Boshab
/Padome, T‑172/18
Akili Mundos
/Padome, T‑173/18
Ramazani Shadary
/Padome, T‑174/18
Mutondo
/Padome, T‑175/18
Ruhorimbere
/Padome, T‑176/18
Mende Omalanga
/Padome un T‑177/18
Kazembe
Musonda
/Padome tiesvedības rakstveida daļai un varbūtējai tiesvedības mutvārdu daļai.
Pēc tiesneša referenta priekšlikuma Vispārējā tiesa nolēma sākt tiesvedības mutvārdu daļu. Vispārējā tiesa 2019. gada 15. maijā nodeva lietu devītajai palātai paplašinātā sastāvā.
Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem tika uzklausīti 2019. gada 4. jūlija tiesas sēdē.
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt Lēmumu 2017/2282, ciktāl tajā ir saglabāta spēkā viņa vārda iekļaušana Lēmuma 2010/788 II pielikumā un Regulas Nr. 1183/2005 Ia pielikumā, kuri attiecīgi ir grozīti ar Īstenošanas lēmumu 2018/569 un Īstenošanas regulu 2018/566;
–
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Padomes prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
pakārtoti, ja Lēmums 2017/2282 vai Īstenošanas lēmums 2018/569 tiek atcelts, saglabāt spēkā atceltā lēmuma sekas attiecībā uz prasītāju līdz apelācijas sūdzības par Vispārējās tiesas spriedumu iesniegšanas termiņa beigām vai arī, ja šajā termiņā ir tikusi iesniegta apelācijas sūdzība, līdz tās noraidīšanai;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
[..]
Par lietas būtību
Savu prasījumu par Lēmuma 2017/2282 un Īstenošanas lēmuma 2018/569 (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētie lēmumi”) atcelšanu atbalstam prasītājs izvirza četrus pamatus, no kuriem pirmais ir balstīts uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, otrais – uz tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, trešais – uz tiesību uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, tiesību uz īpašumu un samērīguma principa pārkāpumu un ceturtais – uz Lēmuma 2010/788 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 1183/2005 2.b. panta 1. punkta b) apakšpunkta prettiesiskumu.
Par pirmo pamatu, kas ir balstīts uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
Pirmajam pamatam ir divas daļas, no kurām pirmā attiecīgi ir balstīta uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un otrā – uz tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu.
–
Par pirmā pamata pirmo daļu
Pirmā pamata pirmajā daļā prasītājs apgalvo, ka Padome neesot izpildījusi LESD 296. pantā noteikto pienākumu norādīt nelabvēlīga akta pamatojumu. Prasītājs norāda, ka apstrīdēto lēmumu pamatojums esot sevišķi lakonisks, jo Padome neesot formulējusi nevienu konkrētu apsūdzību, ne arī nevienu īpašu un identificējumu apstākli, kas ļautu bez nopietnām šaubām attiecināt uz prasītāju pārmetumus, kuri viņam izvirzīti minētajā pamatojumā. Prasītājs uzskata, ka apstrīdētie lēmumi tādējādi ir balstīti tikai uz prezumējošiem apgalvojumiem, kurus nav iespējams pārbaudīt un kuri viņam uzliek pienākumu sniegt negatīvus pierādījumus par viņam inkriminēto vispārējo faktisko apstākļu neesamību, izraisot pierādīšanas pienākuma pāreju.
Padome apstrīd šos argumentus.
Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka pienākuma norādīt nelabvēlīga akta pamatojumu, kā paredzēts LESD 296. panta otrajā daļā, mērķis ir, pirmkārt, sniegt attiecīgajai personai pietiekamu norādi, lai noteiktu, vai attiecīgais akts patiešām ir pamatots vai arī tajā, iespējams, ir pieļauta kļūda, kas ļauj apstrīdēt tā spēkā esamību Eiropas Savienības tiesā, un, otrkārt, ļaut šai tiesai veikt šī akta likumības pārbaudi. Šādi noteiktais pienākums norādīt pamatojumu ir būtisks Savienības tiesību princips, no kura var atkāpties tikai imperatīvu apsvērumu dēļ. Tādējādi pamatojums principā attiecīgajai personai ir jāpaziņo vienlaikus ar tai nelabvēlīgo aktu un pamatojuma neesamību nevar novērst tā, ka attiecīgā persona par akta pamatojumu uzzina tiesvedības laikā Savienības tiesā (spriedums, 2011. gada 7. decembris, HTTS/Padome,
T‑562/10
,
EU:T:2011:716
,
32.
punkts).
Turpinājumā – pamatojumam ir jābūt atbilstošam attiecīgā akta būtībai un kontekstam, kādā tas ir ticis pieņemts. Prasība norādīt pamatojumu ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgās lietas apstākļus, it īpaši tiesību akta saturu, norādītā pamatojuma raksturu un tiesību akta adresātu vai citu ar šo tiesību aktu tieši un individuāli skarto personu interesi saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai akta pamatojums ir pietiekams, ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu tiesisko noteikumu kopumu, ar ko regulē attiecīgo jomu. It īpaši nelabvēlīgs akts ir pietiekami pamatots, ja tas ir pieņemts attiecīgajai personai zināmos apstākļos un ļauj tai izprast pret to noteiktā pasākuma piemērošanas jomu (spriedumi, 2012. gada 15. novembris, Padome/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
54.
punkts, un 2009. gada 14. oktobris, Bank Melli Iran/Padome,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
82.
punkts).
Padomes pienākums norādīt pamatojumu ietver, pirmkārt, pienākumu norādīt pieņemtā pasākuma juridisko pamatu un, otrkārt, apstākļus, kas ļauj uzskatīt, ka attiecīgās personas gadījumā ir izpildīts viens no iekļaušanas sarakstā kritērijiem (spriedums, 2014. gada 18. septembris, Central Bank of Iran/Padome,
T‑262/12
, nav publicēts,
EU:T:2014:777
,
86.
punkts).
Tādējādi ir jāpārbauda, vai apstrīdētā akta pamatojums satur skaidras atsauces uz strīdīgās iekļaušanas sarakstā kritēriju un vai attiecīgajā gadījumā šo pamatojumu var uzskatīt par pietiekamu, lai ļautu prasītājam pārbaudīt apstrīdētā akta pamatotību, aizstāvēt sevi Vispārējā tiesā un šai pēdējai minētajai īstenot savu pārbaudi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 18. septembris, Central Bank of Iran/Padome,
T‑262/12
, nav publicēts,
EU:T:2014:777
,
88.
punkts).
Visbeidzot Padomes akta, ar ko nosaka ierobežojošus pasākumus, pamatojumā ir jānorāda ne tikai šī pasākuma juridiskais pamats, bet arī īpašie un konkrētie iemesli, kuru dēļ Padome, īstenojot savu rīcības brīvību, uzskata, ka attiecīgajai personai ir jāpiemēro šāds pasākums (spriedumi, 2012. gada 15. novembris, Padome/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
52.
punkts, un 2015. gada 25. marts, Central Bank of Iran/Padome,
T‑563/12
,
EU:T:2015:187
,
55.
punkts).
Šajā lietā ir jāuzsver, ka Lēmuma 2017/2282 mērķis ir pagarināt prasītāja vārda iekļaušanu strīdīgajā sarakstā, saglabājot spēkā Padomes pamatojumu, ko tā bija norādījusi, sākotnēji iekļaujot viņa vārdu Īstenošanas lēmumā 2017/905, ar kuru tika grozīts Lēmums 2010/788. Īstenošanas lēmumā 2018/569 Padome atjaunināja prasītāja vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā pamatojumu.
Prasītājs uzskata, ka šis pamatojums ir īpaši lakonisks, jo Padome neesot formulējusi nevienu konkrētu pārmetumu, kas ļautu attiecināt uz viņu minētajos pamatos viņam izvirzītās apsūdzības.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Lēmuma 2010/788 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā, kas šajā lēmumā ir iekļauts ar Lēmumu 2016/2231, ir noteikts, ka II pielikumā ir ietvertas personas un vienības, kuras Padome uzskata par tādām, “kas iesaistītas tādu darbību plānošanā, vadīšanā vai veikšanā, kas ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi vai cilvēktiesību ļaunprātīga izmantošana [Kongo Demokrātiskajā Republikā]”.
Tāpat arī ir jāatgādina, ka, pirmkārt, Padomes norādītais pamatojums Lēmumā 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2017/2282, prasītāja vārda iekļaušanai strīdīgajā sarakstā ir vērsts pret viņa kā Centrālās Kasai [
Kasaï Central
] (Kongo Demokrātiskā Republika) provinces gubernatoru un drošības spēku piedalīšanos nesamērīgā spēku pielietojumā, vardarbīgajās represijās un nāvessoda izpildi bez tiesas sprieduma šajā provincē kopš 2016. gada. Šajā ziņā Padome atsaucas uz kaujinieku un civiliedzīvotāju nogalināšanu Mvanzā Lombā [
Mwanza Lomba
] 2017. gada februārī (skat. šī sprieduma 18. punktu). Otrkārt, Īstenošanas lēmumā 2018/569 Padome grozīja iepriekš minēto iekļaušanas sarakstā pamatojumu, precizējot, ka prasītājs bija Centrālās Kasai provinces gubernators līdz 2017. gada oktobrim, un norādot uz slepkavībām, kas 2017. gada februārī notika nevis vairs Mvanzas Lombas, bet gan Dibajas [
Dibaya
] teritorijā (skat. šī sprieduma 23. punktu).
Tādējādi prasītāja vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā pamatojumā ir identificēti īpašie un konkrētie apstākļi, kas attiecas gan uz prasītāja profesionālo darbību ieņemamajā amatā, gan uz norādītās rīcības veidu, un ir konstatēts, ka prasītājs ir bijis iesaistīts smagos cilvēktiesību pārkāpumos Kongo Demokrātiskajā Republikā. Proti, tas ļauj saprast iemeslus, kuru dēļ Padome noteica ierobežojošos pasākumus attiecībā uz prasītāju, kas vērsti uz apgalvoto šī pēdējā minētā atbildību, ņemot vērā viņa atrašanos Centrālās Kasai provinces gubernatora amatā līdz 2017. gada oktobrim, nesamērīgā spēku pielietojumā, vardarbīgajās represijās un nāvessoda izpildē bez tiesas sprieduma, iesaistot drošības spēkus un Kongo valsts policiju (
PNC
) Centrālajā Kasai no 2016. gada augusta, tostarp šajā provincē 2017. gada februārī izdarītās slepkavības.
Šādā pamatojumā, kā Padome pamatoti apgalvo, ir izklāstīti īpašie un konkrētie iemesli, kuru dēļ prasītājam bija piemērojami iekļaušanas kritēriji, un it īpaši, pirmkārt, tajā ir norādīts skaidri identificēts juridiskais pamats un atsauce uz iekļaušanas kritērijiem un, otrkārt, tas ir balstīts uz apstākļiem saistībā ar prasītāja darbībām, ļaujot viņam saprast iemeslus, ar kādiem tika pamatota viņa vārda iekļaušana strīdīgajā sarakstā. Turklāt apstrīdēto lēmumu pieņemšanas konteksts prasītājam bija zināms, jo būtībā viņš bija apstrīdējis sava vārda sākotnējās iekļaušanas sarakstā tiesiskumu Vispārējā tiesā, kā tas ir minēts šī sprieduma 20. un 24. punktā, un šādas iekļaušanas sarakstā motīvi apstrīdētajos lēmumos ir ļoti līdzīgi. Turklāt tas, ka viņam šis konteksts bija zināms, ir apstiprināts prasības pieteikuma A.3. pielikumā pievienotajā vēstulē, kuru viņš 2017. gada 31. oktobrī bija nosūtījis Padomei.
Tādējādi prasītājs nevarēja pamatoti nezināt, ka Padome, apstrīdētajos lēmumos būtībā apstiprinot viņa vārda sākotnējās iekļaušanas strīdīgajā sarakstā pamatojumu, par ko tika izlemts Īstenošanas lēmumā 2017/905, atsaucās uz apstākli, ka, ņemot vērā viņa atrašanos Centrālās Kasai gubernatora amatā līdz 2017. gada oktobrim, viņam bija pilnvaras tieši ietekmēt drošības un
PNC
spēkus šajā provincē, kuri bija iesaistīti iepriekš minētajos vardarbības aktos.
Ņemot vērā sava vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā pamatojumu, prasītājs varēja lietderīgi apstrīdēt attiecībā uz viņu noteikto ierobežojošo pasākumu pamatotību. Turklāt tieši to viņš ir izdarījis otrā pamata otrajā daļā, kas balstīta uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
No tā izriet, ka apstrīdēto lēmumu pamatojums bija pietiekams, lai ļautu prasītājam apstrīdēt to spēkā esamību un Vispārējai tiesai īstenot tiesiskuma pārbaudi. Tātad pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
–
Par pirmā pamata otro daļu
Pirmā pamata otrajā daļā prasītājs apgalvo, ka Padome esot pārkāpusi viņa tiesības tikt uzklausītam. Viņš uzskata, ka, lai arī līdzekļu iesaldēšanas pasākumam nepieciešamais pārsteiguma efekts ietver to, ka Padomei pirms personas vārda vai vienības nosaukuma sākotnējās iekļaušanas sarakstā, ar kuru noteikti ierobežojošie pasākumus, nav pienākuma rīkot uzklausīšanu, tas tomēr nemaina apstākli, ka, pārskatot lēmumu par šādu sākotnēju iekļaušanu, kā tas ir šajā lietā, minētajam efektam vairs nav jēgas un ir jāievēro sacensības princips gan attiecībā uz pamatojuma paziņošanu pirms lēmuma par paturēšanu strīdīgajā sarakstā, gan attiecībā uz tiesībām tikt uzklausītam. Viņš piebilst, ka ir lūdzis uzklausīšanu Padomē, bet šīs prasības celšanas brīdī tā nebija lēmusi par šo lūgumu.
Replikā prasītājs, pirmkārt, apgalvo, ka viņš nekad neesot ticis uzklausīts Apvienoto Nāciju Organizācijas Kopīgajā cilvēktiesību birojā (
UNJHRO
), kad tika izstrādāti dažādie ziņojumi, kurus Padome izmantoja apstrīdēto lēmumu atbalstam, kas nozīmējot judikatūrā iedibināto kritēriju neievērošanu, un pierādot to, ka pirms apstrīdēto lēmumu pieņemšanas viņš bija jāuzklausa, it īpaši tāpēc, ka 2017. gada 31. oktobrī un 2018. gada 15. februārī viņš esot sniedzis Padomei pierādījumus, kas ļauj apšaubīt norādītā pamatojuma pamatotību. Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka salīdzinājumā ar sākotnējo lēmumu par viņa vārda iekļaušanu strīdīgajā sarakstā Padome apstrīdētā lēmuma pieņemšanai attiecībā uz viņu esot minējusi jaunus pierādījumu elementus.
Padome apstrīd šos argumentus, uzsverot, ka Lēmums 2017/2282 ir balstīts uz to pašu pamatojumu, uz kuru bija balstīta prasītāja vārda sākotnējā iekļaušana strīdīgajā sarakstā saskaņā ar Īstenošanas lēmumu 2017/905. No tā izrietot, ka Padomei nebija pienākuma uzklausīt prasītāju pirms Lēmuma 2017/2282 pieņemšanas. Turklāt savos apsvērumos par grozījumu rakstu Padome apgalvo, ka argumenti, kurus prasītājs ir norādījis savā prasības pieteikumā, neesot attiecināmi uz lūgumu grozīt prasījumus, jo procedūrā, kurā tika pieņemts Īstenošanas lēmums 2018/569, starp Padomi un prasītāja pārstāvi bija notikusi sarakste, kurā viņam tika dota iespēja sniegt apsvērumus par jauno prasītāja vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā paskaidrojuma rakstu, ko bija sagatavojusi Padome.
Vispirms ir jāatgādina, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka ikvienai personai ir tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt.
Saskaņā ar judikatūru procedūrā, kas attiecas uz lēmuma pieņemšanu par personas vārda iekļaušanu vai saglabāšanu akta, ar ko nosaka ierobežojošus pasākumus, pielikumā ietvertajā sarakstā, tiesību uz aizstāvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošana nozīmē, ka kompetentajai Savienības iestādei, lai pamatotu savu lēmumu, ir jāpaziņo attiecīgajai personai tās rīcībā esošā informācija, kas ir vērsta pret šo personu, lai šī persona pēc iespējas labākos apstākļos varētu aizstāvēt savas tiesības un, zinot visus apstākļus, nolemt, vai ir lietderīgi vērsties Savienības tiesā. Turklāt, to paziņojot, kompetentajai Savienības iestādei šai personai ir jāļauj lietderīgi paust savus apsvērumus par iemesliem, kas pret viņu ir vērsti (spriedums, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
111.
un
112.
punkts, un 2006. gada 12. decembris, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Padome,
T‑228/02
,
EU:T:2006:384
,
93.
punkts).
Attiecībā uz pirmo aktu, ar kuru tiek iesaldēti personas vai vienības līdzekļi, Padomei nav pienākuma attiecīgajai personai vai vienībai iepriekš paziņot motīvus, uz kuriem tā plāno balstīt tās vārda sākotnējo iekļaušanu to personu un vienību sarakstā, kuru līdzekļi tiek iesaldēti. Šādam pasākumam – lai netiktu apdraudēta tā efektivitāte – pēc savas būtības ir jāspēj radīt pārsteiguma efektu, un tas būtu jāpiemēro nekavējoties. Šādā gadījumā principā pietiek, ka iestāde paziņo motīvus attiecīgajai personai vai vienībai un nodrošina tiesības tikt uzklausītai lēmuma par līdzekļu iesaldēšanu pieņemšanas laikā vai uzreiz pēc tā pieņemšanas (spriedums, 2011. gada 21. decembris, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
61.
punkts).
Savukārt nākamajā lēmumā par līdzekļu iesaldēšanu, ar kuru personas vārds vai vienības nosaukums, kuras līdzekļi jau ir iesaldēti, tiek saglabāts šajā sarakstā, šis pārsteiguma efekts vairs nav vajadzīgs, lai nodrošinātu pasākuma efektivitāti, kas nozīmē, ka principā pirms šāda lēmuma pieņemšanas ir jāpaziņo apsūdzības pamatā esošā informācija, kā arī attiecīgajai personai vai vienībai ir jādod iespēja tikt uzklausītām (spriedums, 2011. gada 21. decembris, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
62.
punkts).
Šajā ziņā Tiesa uzsvēra, ka aizsardzības aspekts, ko sniedz prasība paziņot apsūdzības pamatā esošo informāciju un tiesības iesniegt apsvērumus pirms tādu aktu pieņemšanas, ar kuriem personas vārds vai vienības nosaukums tiek saglabāts to personu un vienību sarakstā, kurām piemēro ierobežojošos pasākumus, ir fundamentāls un būtisks tiesībām uz aizstāvību. It īpaši tas tā ir tad, ja attiecīgie ierobežojošie pasākumi būtiski ietekmē minēto personu un grupu tiesības un brīvības (spriedums, 2011. gada 21. decembris, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
64.
punkts).
Padomei ir jāievēro šādas personas vai vienības tiesības tikt iepriekš uzklausītām pirms šādu aktu pieņemšanas, ja lēmumā par tās vārda vai nosaukuma iekļaušanas sarakstā saglabāšanu spēkā Padome attiecībā uz to ir konstatējusi jaunus apstākļus, proti, apstākļus, kuri nebija ietverti sākotnējā lēmumā par tās vārda vai nosaukuma iekļaušanu šajā sarakstā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 18. jūnijs, Ipatau/Padome,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
,
26.
punkts un tajā minētā judikatūra, un 2016. gada 7. aprīlis, Central Bank of Iran/Padome,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
,
33.
punkts).
Šajā lietā, protams, kā to uzsver Padome, prasītāja vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā saglabāšana spēkā, par kuru tika izlemts Lēmumā 2017/2282, būtībā ir balstīta uz tiem pašiem motīviem, ar kuriem bija pamatota sākotnējā akta par attiecīgo ierobežojošo pasākumu noteikšanu, pieņemšana.
Tomēr tikai šis apstāklis pats par sevi vien nevar nozīmēt, ka Padomei nebija pienākuma ievērot prasītāja tiesības uz aizstāvību, it īpaši ļaut viņam lietderīgi paust savu viedokli par apstākļiem, uz kuru pamata tā pieņēma Lēmumu 2017/2282 par viņa vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā saglabāšanu spēkā.
Proti, tas, vai ir tikušas pārkāptas tiesības uz aizstāvību, ir jāpārbauda atkarībā no katra gadījuma īpašajiem apstākļiem, tostarp no attiecīgā akta būtības un apstākļiem, kādos tas ir pieņemts, kā arī no attiecīgo jomu regulējošo tiesību normu kopuma (skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
102.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka ierobežojošiem pasākumiem piemīt aizsardzības un pēc definīcijas pagaidu raksturs, un to spēkā esamība vienmēr ir atkarīga no tā, vai to veikšanas pamatā esošie faktiskie un tiesiskie apstākļi joprojām pastāv, kā arī no tā, vai tie būtu jāsaglabā spēkā, lai sasniegtu attiecīgos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 21. marts, Yusef/Komisija,
T‑306/10
,
EU:T:2014:141
,
62.
un
63.
punkts). Šādā nozīmē Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 9. panta 2. punktā ir paredzēts, ka pret Kongo Demokrātisko Republiku vērstos ierobežojošos pasākumus piemēro līdz 2017. gada 12. decembrim un tos “attiecīgi atjauno vai groza, ja Padome uzskata, ka to mērķi nav sasniegti”.
No tā izriet, ka, periodiski pārskatot šos ierobežojošos pasākumus, Padomei ir jāveic situācijas atjaunināts vērtējums un jāizstrādā šādu pasākumu iedarbības bilance, lai noskaidrotu, vai tie ir ļāvuši sasniegt mērķus, kas izvirzīti ar attiecīgo personu vārdu un vienību nosaukumu sākotnējo iekļaušanu strīdīgajā sarakstā, un vai attiecībā uz minētajām personām un vienībām vēl arvien var izdarīt to pašu secinājumu.
Šajā ziņā 2018. gada 27. septembra spriedumā Ezz u.c./Padome (
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
,
316.
punkts un tajā minētā judikatūra) Vispārējā tiesa nosprieda, ka ievērot tiesības uz aizstāvību nozīmē, ka Padome pirms lēmuma atjaunināt pret viņiem vērstos ierobežojošos pasākumus pieņemšanas paziņo prasītājiem apstākļus, kuru dēļ tā, periodiski pārskatot attiecīgos pasākumus, ir atjauninājusi informāciju, ar ko tika pamatota viņu vārda sākotnējā iekļaušana to personu sarakstā, pret kurām vērsti šādi ierobežojoši pasākumi.
Tādējādi šajā lietā, ņemot vērā pret Kongo Demokrātisko Republiku vērsto ierobežojošo pasākumu sākotnējo mērķi, proti, būtībā nodrošināt vēlēšanu norisei labvēlīgu vidi un izbeigt jebkādus cilvēktiesību pārkāpumus (skat. šī sprieduma 7. punktu), ir jāuzskata, ka Padomei, periodiski pārskatot prasītājam noteiktos ierobežojošos pasākumus, bija pienākums vajadzības gadījumā paziņot viņam jaunos apstākļus, kuru dēļ tā ir atjauninājusi informāciju ne tikai attiecībā uz viņa personīgo situāciju, bet arī attiecībā uz politisko un drošības situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā.
Taču no lietas materiāliem izriet, ka Padome, kā tā to apstiprināja tiesas sēdē, atbildot uz Vispārējās tiesas uzdoto jautājumu, ir pieņēmusi Lēmumu 2017/2282, ņemot vērā ne tikai informāciju, kas bija tās rīcībā laikā, kad prasītāja vārds sākotnēji tika iekļauts strīdīgajā sarakstā, bet arī informāciju, kas bija ietverta 2017. gada 23. oktobra iekšējā dokumentā, kura numurs ir COREU CFSP/1492/17. Pirmkārt, šajā 2017. gada 23. oktobra dokumentā ir norādīts, ka līdz šim laikam vēl nav ticis publicēts vēlēšanu kalendārs un ka 2017. gada 11. oktobrī Valsts Neatkarīgā vēlēšanu komiteja bija paziņojusi, ka vēlēšanu rīkošanai ir nepieciešamas vismaz 504 dienas. Otrkārt, šajā pašā dokumentā bija norādīts, ka Apvienoto Nāciju Organizācijas misija Kongo Demokrātiskajā Republikā (
MONUSCO
) bija ziņojusi, pirmkārt, par drošības situācijas pasliktināšanos daudzviet Kongo Demokrātiskajā Republikā un, otrkārt, par reģionālās nestabilitātes palielināšanos pēc civiliedzīvotāju aizbēgšanas no konflikta zonas. Treškārt, minētajā dokumentā tika konstatēts, ka pulcēšanās, uzskatu un vārda brīvības vēl arvien tiek apspiestas, par ko liecinot aizliegums rīkot demonstrācijas pret vēlēšanu kalendāra nepublicēšanu un sociālo plašsaziņas līdzekļu bloķēšana 2017. gada augustā pēc vispārēja streika izsludināšanas.
Tāpat arī no Padomes 2017. gada 11. decembra secinājumiem izriet, ka pēdējā minētā, pieņemot Lēmumu 2017/2282, bija zinājusi vēl vienu atjaunināšanas apstākli, proti, ka atbilstoši 2017. gada 5. novembrī izsludinātajam vēlēšanu kalendāram par prezidenta vēlēšanu datumu bija noteikts 2018. gada 23. decembris. Tomēr šāda izsludināšana neliedza Padomei uzskatīt, ka
statu quo
Kongo Demokrātiskajā Republikā turpinājās.
Tātad, lai arī Padome ar Lēmumu 2017/2282 no jauna noteica prasītājam ierobežojošos pasākumus to pašu motīvu dēļ, kādus tā bija norādījusi viņa vārda sākotnējai iekļaušanai strīdīgajā sarakstā Īstenošanas lēmumā 2017/905, šī sprieduma 73. un 74. punktā norādītie atjaunināšanas iemesli ir jauni elementi, kurus Padome bija ņēmusi vērā, pieņemot Lēmumu 2017/2282. Tādējādi atbilstoši tam, kas tika norādīts šī sprieduma 72. punktā, Padomei pirms šāda lēmuma pieņemšanas bija pienākums saņemt prasītāja apsvērumus par šiem elementiem. Taču nav strīda par to, ka tas tā nebija.
Šajā ziņā nav nozīmes apstāklim, ka, pirmkārt, prasītāja vārds strīdīgajā sarakstā tika iekļauts pēc paziņojuma to personu ievērībai, pret kurām vērsti ierobežojošie pasākumi, publicēšanas
Oficiālajā Vēstnesī
, saskaņā ar kuru šīs personas tika aicinātas iesniegt Padomei pieteikumu veikt pārskatīšanu līdz 2017. gada 1. oktobrim, un ka, otrkārt, prasītājs šo iespēju izmantoja ar novēlošanos. Proti, Padome nevarēja tikt atbrīvota no tai uzliktā pienākumu ievērot tiesības uz aizstāvību, pamatojoties uz to, ka personai, pret kuru vērsti ierobežojošie pasākumi, ir iespēja lūgt, lai šo pasākumu piemērošana tai tiktu izbeigta.
Turklāt no lietas materiāliem neizriet, ka prasītājs varēja paredzēt, ka Padome secinās
statu quo
attiecībā uz situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā, ņemot vērā šī sprieduma 73. un 74. punktā izklāstītos apstākļus saistībā ar vēlēšanu kalendāra nepublicēšanu, drošības situācijas pasliktināšanos un pilsonisko brīvību apspiešanas turpināšanos vairākos valsts reģionos – apstākļus, par kuriem sniegt savus apsvērumus pirms Lēmuma 2017/2282 pieņemšanas prasītājam nebija nodrošināta iespēja. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka ierobežojošajiem pasākumiem ir pagaidu raksturs (skat. iepriekš 69. punktu), kas ir garantēts arī Lēmuma 2017/2282 tiesību normās (skat. šī sprieduma 21. punktu).
Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka Lēmums 2017/2282 ir ticis pieņemts pēc procedūras, kurā prasītāja tiesības uz aizstāvību netika ievērotas.
Šāds secinājums attiecas arī uz Īstenošanas lēmumu 2018/569. Lai arī pirms šī lēmuma pieņemšanas Padome informēja prasītāju par savu nodomu atjaunināt viņa vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā motīvus, no lietas materiāliem neizriet, ka minētā lēmuma pieņemšanas brīdī prasītājam būtu tikuši paziņoti 2017. gada 23. oktobra iekšējā dokumentā ar numuru COREU CFSP/1492/17 un Padomes 2017. gada 11. decembra secinājumos norādītie jaunie apstākļi.
Tomēr no visa iepriekš minētā nevar secināt, ka tas, ka Padome nepaziņoja prasītājam šī sprieduma 79. punktā atgādinātos jaunos apstākļus, kā arī tas, ka prasītājam nebija iespējas sniegt savus apsvērumus par šiem apstākļiem, pirms Padome pieņēma apstrīdētos lēmumus, izraisa šo pēdējo minēto atcelšanu.
Proti, Savienības tiesai, kad tā saskaras ar tiesībām uz aizstāvību saistītu pārkāpumu, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā lietas īpašos faktiskos un tiesību apstākļus, procedūras iznākums būtu atšķirīgs, jo prasītājs būtu varējis labāk nodrošināt savu aizstāvību šāda pārkāpuma neesamības gadījumā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 1. oktobris, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Padome,
C‑141/08 P
,
EU:C:2009:598
,
81.
,
88.
,
92.
,
94.
un
107.
punkts, un 2018. gada 27. septembris, Ezz u.c./Padome,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
,
325.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Taču šajā lietā neviens no lietas materiālos minētajiem apstākļiem neļauj pieņemt – ja prasītājam būtu paziņoti jaunie apstākļi, kuru dēļ Padome atjaunināja savu vērtējumu par politisko un drošības situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā, attiecīgie pret viņu vērstie ierobežojošie pasākumi varēja netikt saglabāti.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka prasītājs nav sniedzis konkrētu norādi – ja pirms apstrīdēto lēmumu pieņemšanas viņam būtu bijusi iespēja sniegt savus apsvērumus par šī sprieduma 73. un 74. punktā izklāstītajiem jaunajiem apstākļiem, viņš būtu varējis apstrīdēt to saturu vai to pamatotību, lai pagarinātu viņa vārda iekļaušanu strīdīgajā sarakstā.
Turklāt, tiesas sēdē atbildot uz Vispārējās tiesas uzdoto jautājumu, prasītājs neapstrīdēja
statu quo
Kongo Demokrātiskajā Republikā esamību laikposmā no viņa vārda sākotnējās iekļaušanas strīdīgajā sarakstā, kas tika izlemta 2017. gada 29. maijā, un apstrīdēto lēmumu pieņemšanu par attiecīgo ierobežojošo pasākumu saglabāšanu spēkā.
Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka, pat ja prasītājam būtu paziņoti šī sprieduma 73. un 74. punktā norādītie apstākļi pirms apstrīdēto lēmumu pieņemšanas, procedūras iznākums būtu bijis atšķirīgs. Arī tas, ka Padome, atjaunojot ierobežojošos pasākumus attiecībā uz prasītāju, ir ņēmusi vērā dažus jaunus apstākļus, nevar izraisīt šo lēmumu prettiesiskumu.
Turklāt, ciktāl prasītājs sava pirmā pamata otrās daļas atbalstam kā argumentu ir izvirzījis apstākli, ka
UNJHRO
, izstrādājot ziņojumus, uz kuriem Padome ir atsaukusies apstrīdēto lēmumu atbalstam, neesot viņu uzklausījis, ir pietiekami norādīt, ka Savienības tiesas nav kompetentas pārskatīt Apvienoto Nāciju Organizācijas struktūru veikto izmeklēšanu atbilstību pamattiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. jūlijs, Badica un Kardiam/Padome,
T‑619/15
,
EU:T:2017:532
,
65.
punkts).
Visbeidzot prasītāja arguments, saskaņā ar kuru Padomei bija pienākums viņu uzklausīt, ir jānoraida, jo nedz attiecīgajā tiesiskajā regulējumā, nedz saskaņā ar vispārējo tiesību uz aizstāvību ievērošanas principu viņam nav piešķirtas tiesības uz formālu uzklausīšanu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2013. gada 6. septembris, Bank Melli Iran/Padome,
T‑35/10 un T‑7/11
,
EU:T:2013:397
,
105.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota un līdz ar to ir jānoraida šis pamats kopumā.
Par otro pamatu, kas ir balstīts uz tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā
Otrajā pamatā prasītājs apgalvo, ka Padome esot pieļāvusi kļūdas, secinot, ka viņš esot bijis “iesaistīts tādu darbību plānošanā, vadīšanā vai izdarīšanā Kongo Demokrātiskajā Republikā, kuras ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi, tos plānojot, vadot un īstenojot”.
Šim pamatam ir divas daļas. Pirmajā daļā prasītājs būtībā apgalvo, ka Padome esot pieļāvusi tiesību kļūdu, saglabājot spēkā viņa vārda iekļaušanu strīdīgajā sarakstā tādu faktisko apstākļu dēļ, kas apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī bija beiguši pastāvēt. Otrajā daļā prasītājs apstrīd Padomes veikto vērtējumu par viņa amata pienākumiem un uzdevumiem, kā arī pietiekami precīzu un konkrētu faktisko apstākļu esamību, lai saglabātu spēkā viņa vārdu iekļaušanu strīdīgajā sarakstā.
–
Par otrā pamata pirmo daļu
Otrā pamata pirmajā daļā prasītājs apgalvo, ka faktiskie apstākļi, kādus Padome ir ņēmusi vērā, norādot viņa vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā motīvus, attiecoties uz laikposmu, kas esot beidzies. Proti, no tagadnes divdabja lietojuma Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 3. panta 2. punktā izrietot, ka personām un vienībām, pret kurām vērsti ierobežojoši pasākumi, pārmestajiem apstākļiem ir jāpastāv pasākumu atjaunošanas brīdī. Tas, ka apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī prasītājs pašreizēji nebija iesaistīts viņam pārmestajos nodarījumos, izraisot attiecīgo ierobežojošo pasākumu aktualitātes zudumu.
Prasītājs piebilst, ka, saglabājot spēkā šos pasākumus vairs neaktuālu apstākļu dēļ, Padome faktiski esot piemērojusi slēptu kriminālsodu, lai gan ierobežojošiem pasākumiem ir tikai aizsargājoša piemērošanas joma, kuras mērķis ir mudināt to adresātus mainīt savu rīcību.
Šajā ziņā, kā atgādināts šī sprieduma 8. punktā, ir jāuzsver, ka Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka ierobežojošie pasākumi tiek vērsti pret personām un vienībām, “kas iesaistītas tādu darbību plānošanā, vadīšanā vai veikšanā, kas ir smagi cilvēktiesību pārkāpumi vai cilvēktiesību ļaunprātīga izmantošana [Kongo Demokrātiskajā Republikā]”. Uz šāda pamata ar Īstenošanas lēmumu 2017/905 prasītāja vārds tika sākotnēji iekļauts strīdīgajā sarakstā, pamatojoties uz to, ka, būdams Centrālās Kasai provinces gubernators, viņš bija atbildīgs par nesamērīgo spēka pielietošanu, vardarbīgajām represijām un nāvessoda izpildi bez tiesas sprieduma, ko 2016. gadā Centrālajā Kasai provincē īstenoja drošības spēki un
PNC
, ieskaitot šajā provincē 2017. gada februārī izdarītās slepkavības (skat. iepriekš 18. punktu). Ar Lēmumu 2017/2282 Padome pagarināja pret prasītāju vērstos ierobežojošos pasākumus līdz 2018. gada 12. decembrim, saglabājot identiskus viņa vārda sākotnējās iekļaušanas strīdīgajā sarakstā motīvus (skat. šī sprieduma 21. punktu), jo šie pēdējie minētie bija ļoti līdzīgi pēc Īstenošanas lēmuma 2018/569 pieņemšanas (skat. šī sprieduma 23. punktu).
Taču, pirmkārt, nevar uzskatīt, ka tagadnes divdabja lietojums iekļaušanas strīdīgajā sarakstā kritēriju definīcijā Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē, ka apstākļiem, uz kuru pamata personas vārds vai vienības nosaukums ir tikuši iekļauti šajā sarakstā, ir jāpastāv līdz brīdim, kad tiek pieņemts lēmums tos iekļaut vai paturēt sarakstā. Proti, jau ir nospriests, ka to personu vārdu vai vienību nosaukumu iekļaušanas jomā, pret kurām ir vērsti ierobežojoši pasākumi, tagadnes divdabis attiecas uz tiesību definīciju vispārējo nozīmi, nevis uz attiecīgo laikposmu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 23. oktobris, People’s Mojahedin Organization of Iran/Padome,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
108.
punkts).
Otrkārt, tas, ka prasītāja vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā motīvos ir atsauce uz apstākļiem, kas radušies pirms apstrīdēto lēmumu pieņemšanas un kas šajā laikā vairs nepastāvēja, obligāti nenozīmē, ka ierobežojošie pasākumi, kas viņam tika noteikti šajos lēmumos, būtu zaudējuši aktualitāti. Protams, ciktāl Padome, izklāstot prasītāja vārda iekļaušanas strīdīgajā sarakstā motīvus, nolēma atsaukties uz konkrētām situācijām, kurās bija iesaistīti Centrālās Kasai provinces, kuras gubernators bija prasītājs, teritorijā darbojošās policijas spēki, varēja būt runa tikai par rīcību pagātnē. Tātad nevar uzskatīt, ka šāda atsauce nav atbilstoša vienīgi tādēļ, ka attiecīgā rīcība tika veikta tālā vai nesenā pagātnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 22. aprīlis, Tomana u.c./Padome un Komisija,
T‑190/12
,
EU:T:2015:222
,
236.
punkts).
Šādu interpretāciju apstiprina Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2017/2282, 9. panta 2. punkta otrais teikums, saskaņā ar kuru attiecīgie ierobežojošie pasākumi tiek pagarināti vai vajadzības gadījumā grozīti, ja Padome uzskata, ka to mērķi nav tikuši sasniegti. Lai šis noteikums nezaudētu savu lietderīgo iedarbību, ir jāuzskata, ka ar šo pantu ir atļauts apstrīdētajā sarakstā paturēt to personu vārdus un vienību nosaukumus, kuras laikposmā pirms tā atjaunināšanas nav pieļāvušas nevienu jaunu cilvēktiesību pārkāpumu, ja vien šī paturēšana sarakstā joprojām ir pamatota, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, it īpaši to, ka ar ierobežojošajiem pasākumiem izvirzītie mērķi nav tikuši sasniegti (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2008. gada 23. oktobris, People’s Mojahedin Organization of Iran/Padome,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
108.
punkts).
Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo prasītājs, motīvi, kuru dēļ viņa vārds tika iekļauts strīdīgajā sarakstā, nepiešķir pret viņu vērstajiem ierobežojošajiem pasākumiem, kas apstrīdētajos lēmumos ir tikuši pagarināti, krimināltiesisku raksturu.
Tādējādi otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (devītā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Alex Kande Mupompa
atlīdzina tiesāšanās izdevumus
.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2020. gada 12. februārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.