CELEX: 62019CJ0121
Pritožba
Znamka Evropske unije
Zahteva za registracijo figurativne znamke, ki vsebuje besedni element EDISON
Razlaga izrazov iz naslova razreda Nicejske klasifikacije in abecednega seznama, ki je del te klasifikacije

Družba Edison SpA s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. decembra 2018, Edison/EUIPO (EDISON) (T‑471/17, neobjavljena, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:T:2018:887
), s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 28. aprila 2017 (zadeva R 1355/2016‑5) v zvezi s figurativno znamko Evropske unije EDISON.
Pravni okvir
Nicejska klasifikacija
V osmi izdaji Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen (v nadaljevanju: Nicejska klasifikacija), je naslov razreda 4 ustrezal temu opisu:
„Industrijska olja in maščobe; maziva; sredstva za absorbiranje prahu, omočenje prahu in vezanje prahu; goriva (vključno goriva za motorje) in snovi za osvetljevanje; sveče in stenji za osvetljevanje“.
Poleg tega so bila v „abecednem seznamu proizvodov po vrstnem redu razredov“ (v nadaljevanju: abecedni seznam), ki je bil del osme izdaje Nicejske klasifikacije, med proizvodi, naštetimi kot proizvodi iz razreda 4 te klasifikacije, navedena „goriva“.
Uredba (ES) št. 207/2009
Z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (
UL 2009, L 78, str. 1
) je bila kodificirana in razveljavljena Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146).
Člen 75 Uredbe št. 207/2009, naslovljen „Obrazložitve odločb“, je določal:
„V odločbah [EUIPO] se navedejo razlogi, na katerih odločbe temeljijo. Temeljijo lahko le na razlogih ali dokazih, na katere so imele zadevne stranke priložnost podati pripombe.“
Dejansko stanje in sporna odločba
V točkah od 1 do 14 izpodbijane sodbe je navedeno dejansko stanje in vsebina sporne odločbe. Za potrebe te zadeve ju je mogoče povzeti, kot sledi.
Družba Edison je 18. avgusta 2003 pri EUIPO vložila zahtevo za registracijo znamke Evropske unije.
Znamka, za katero se je zahtevala registracija, je ta figurativni znak:
Zahteva za registracijo se je med drugim nanašala na vse proizvode iz razreda 4 Nicejske klasifikacije.
Različica Nicejske klasifikacije, ki je veljala na dan zahteve za registracijo, je bila osma izdaja, ki je bila objavljena junija 2001 in ki je začela veljati 1. januarja 2002. Nadomeščena je bila z deveto izdajo, ki je bila objavljena junija 2006 in ki je začela veljati januarja 2007.
Znamka, za katero se je zahtevala registracija, je bila registrirana 19. avgusta 2013.
Družba Edison je 15. junija 2015 pri EUIPO vložila zahtevo za vpis odpovedi nekaterim proizvodov iz razreda 4, za katere se je znamka registrirala. Natančneje, predlagala je, naj se seznam proizvodov, prvotno zajetih v tem razredu, na novo opredeli tako: „Električna energija; nafta, goriva, goriva iz ogljikovodikov, plinsko gorivo, plin propana, zemeljski plin, plini za razsvetljavo, premog, goriva, pridobljena iz katrana, bencin, kerozin, nafta, dizelska goriva, dodatki za pogonska goriva, benzen, benzol, premog, ki se lahko pretvori v koks, rezalne tekočine, etanol, dizel, volnena mast, industrijska olja in maščoba; maziva; sredstva za absorbiranje prahu, omočenje prahu in vezanje prahu; goriva (vključno goriva za motorje) in snovi za osvetljevanje; sveče in stenji za osvetljevanje“.
Preizkuševalka je z dopisom z dne 22. junija 2015 družbo Edison obvestila, da njeni zahtevi z dne 15. junija 2015 ni mogoče ugoditi, ker bi povzročila razširitev seznama proizvodov, zajetega ob registraciji figurativne znamke Evropske unije EDISON.
Pritožnica je z dopisi z dne 25. julija 2015, 24. decembra 2015 in 22. aprila 2016 predložila pripombe v zvezi s tem.
Preizkuševalka je z odločbo z dne 13. junija 2016 zavrnila zahtevo družbe Edison z dne 15. junija 2015 le v delu, v katerem se je nanašala na vključitev „električne energije“ na seznam proizvodov iz razreda 4, ki so bili zajeti ob registraciji figurativne znamke Evropske unije EDISON.
Pritožnica je pri EUIPO 25. julija 2016 zoper odločbo preizkuševalke na podlagi členov od 58 do 64 Uredbe št. 207/2009 vložila pritožbo.
Peti odbor za pritožbe pri EUIPO je z odločbo z dne 28. aprila 2017 (v nadaljevanju: sporna odločba) pritožbo zavrnil. Natančneje, ugotovil je, da v osmi izdaji Nicejske klasifikacije izraza „električna energija“ ni niti v besedilu splošnih navedb niti na abecednem seznamu proizvodov, ki so našteti v zvezi z razredom 4. Ob upoštevanju sporočila izvršnega direktorja EUIPO št. 2/12 z dne 20. junija 2012 o uporabi naslovov razredov v seznamih proizvodov in storitev za zahteve za registracijo znamke Skupnosti je torej presodil, da družba Edison ob vložitvi zahteve za registracijo ni mogla imeti namere zahtevati ta proizvod.
Poleg tega je odbor za pritožbe zavrnil trditev družbe Edison, da je z „gorivi“ kot proizvodom, ki je na abecednem seznamu naveden kot proizvod iz razreda 4, in specifikacijo „vključno goriva za motorje“, navedeno v naslovu navedenega razreda, zajeta vsakršna snov, ki lahko omogoča pogon motorja, vključno z negorljivimi snovmi, kot je električna energija. V zvezi s tem je med drugim menil, da je bila uporaba električne energije za pogon motorjev ob vložitvi zahteve za registracijo v Evropski uniji še postranska in da dokazi, ki jih je predložila družba Edison, niso zadostovali za dokaz, da je bila električna energija del proizvodov iz razreda 4, zajetih z registracijo figurativne znamke Evropske unije EDISON, kot „nadomestno gorivo“. Poleg tega je menil, da kategorija izdelkov, ki jih zajema angleški izraz „fuel“ (goriva), zajema le gorljive materiale, ki se lahko uporabljajo za proizvodnjo električne energije, in ne same električne energije, ki naj bi bila neotipljiv proizvod.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba Edison je s tožbo, ki jo je 28. julija 2017 vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, predlagala razveljavitev sporne odločbe.
Družba Edison je v utemeljitev tožbe navedla en sam tožbeni razlog, ki se je nanašal na to, da naj bi bila s to odločbo električna energija nezakonito izključena iz proizvodov iz razreda 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije zaradi ugotovitve, da naj ta proizvod ne bi spadal pod izraze „goriva (vključno goriva za motorje)“, „snovi za osvetljevanje“ in „goriva“ v smislu osme izdaje Nicejske klasifikacije.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo edini tožbeni razlog družbe Edison in s tem zavrnilo tožbo.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
Družba Edison s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi in
–
EUIPO naloži plačilo stroškov.
EUIPO predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev plačila stroškov družbi Edison.
Pritožba
Družba Edison v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na napačno razlago izrazov „snovi za osvetljevanje“, „goriva (vključno goriva za motorje)“ in „goriva“ v smislu osme izdaje Nicejske klasifikacije, drugi pa na kršitev njenih procesnih pravic in člena 75 Uredbe št. 207/2009.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Edison s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno izključilo električno energijo iz razreda 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije.
Družba Edison na prvem mestu trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 41, 46 in 54 izpodbijane sodbe navedlo, da dokaz za to, da električna energija ne spada v razred 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije, izhaja iz dejstva, da je izraz „električna energija“ na informativnem in neizčrpnem seznamu, ki ga je objavil EUIPO in ki vsebuje primere proizvodov in storitev, ki – čeprav so od devete izdaje Nicejske klasifikacije na abecednem seznamu proizvodov iz razreda 4 – „niso jasno zajeti z dobesednim pomenom“ naslova navedenega razreda. Po mnenju družbe Edison je ta seznam le obvestilo EUIPO, ki ni pravno zavezujoče in zoper katero je mogoče vložiti pritožbo. Poleg tega naj se ta seznam, ki naj bi bil sestavljen 8. februarja 2016, ne bi uporabljal za njeno zahtevo za zožitev, vloženo 15. junija 2015.
Družba Edison na drugem mestu trdi, da Splošno sodišče ni pravilno presodilo obsega izrazov „snovi za osvetljevanje“, „goriva (vključno goriva za motorje)“ in „goriva“ v smislu osme izdaje Nicejske klasifikacije, tako da je iz razreda 4 te klasifikacije napačno izključilo električno energijo. Po mnenju družbe Edison naj bi Splošno sodišče upoštevalo le „ontološke“ značilnosti električne energije, pri čemer ni upoštevalo njenih tako imenovanih „funkcionalnih“ značilnosti.
Po mnenju družbe Edison Splošno sodišče tako poleg meril za presojo, ki jih je generalni pravobranilec Y. Bot razvil v sklepnih predlogih v zadevi Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
), ni upoštevalo tudi funkcionalnega pristopa WIPO, kot je objavljen na njenem spletnem mestu. Družba Edison ob sklicevanju na sodbo z dne 19. junija 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), opozarja, da se pri „kategoričnih“ opredelitvah splošnim navedbam iz naslovov razredov Nicejske klasifikacije ne sme prisoditi „najbolj znani pomen ali prvi pomen, na katerega se pomisli“, temveč je treba poiskati njihov pomen v jeziku gospodarskih subjektov in regulatorjev trga. Poudarja, da so se v nasprotju s trditvami iz sporne odločbe gospodarski subjekti, tako kot pristojni organi, leta 2003, ko je bila vložena zahteva za registracijo zadevne figurativne znamke, zavedali pomena električne energije kot nadomestnega goriva. Družba Edison se v utemeljitev svojih trditev sklicuje na več besedil in regulativnih del.
Družba Edison na tretjem mestu trdi, da je razlogovanje Splošnega sodišča protislovno, ker se je to v točki 44 izpodbijane sodbe sklicevalo na izjavo, ki jo je objavila Svetovna organizacija za intelektualno lastnino (WIPO) in ki je na voljo na njenem spletnem mestu, v skladu s katero „je mogoče električno energijo, čeprav je neotipljiv element, šteti za podobno drugim otipljivim gorivom, kot sta bencin in kerozin, iz razreda 4“. Po mnenju družbe Edison ta izjava potrjuje ravno nasprotno, in sicer, da mora funkcionalna značilnost električne energije, namreč njena sposobnost proizvodnje energije, prevladati nad njenimi ontološkimi značilnostmi.
Družba Edison na četrtem mestu Splošnemu sodišču očita, da je menilo, da odločitev o vključitvi električne energije v razred 4 devete izdaje Nicejske klasifikacije ne zadostuje za dokaz, da je električna energija po mnenju pristojnih organov že spadala v ta razred po sistemu osme izdaje te klasifikacije. Družba Edison v zvezi s tem navaja, da je Splošno sodišče v točki 41 izpodbijane sodbe svojo obrazložitev napačno oprlo na to, da je odbor strokovnjakov WIPO tako odločitev o vključitvi sprejel šele oktobra 2003, torej po vložitvi zadevne zahteve za registracijo. Po mnenju družbe Edison je bila namreč navedena odločitev o vključitvi pripravljena junija 2003, torej pred vložitvijo zahteve za registracijo njene figurativne znamke avgusta 2003. Splošno sodišče naj bi torej pri tem, ko se je odločilo upoštevati datum, ko je bila ta odločitev o vključitvi sprejeta, ravnalo pretirano formalistično.
Družba Edison na petem mestu izpodbija sodno prakso, na katero se je Splošno sodišče v točki 48 izpodbijane sodbe oprlo za presojo obsega izraza „goriva“. Družba Edison v zvezi s tem meni, da sodba z dne 14. marca 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:163
), ni upoštevna, ker vsebuje napake.
Družba Edison na šestem mestu ob sklicevanju na carinsko tarifno nomenklaturo ter na sodbi z dne 15. julija 1964, Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), in z dne 27. aprila 1994, Almelo (
C‑393/92
,
EU:C:1994:171
), trdi, da se električna energija tako v pravu Unije kot v nacionalnem pravu šteje za blago v smislu člena 28 PDEU. Trdi tudi, da bi bilo treba električno energijo v pravu znamk, kot je to že v konkurenčnem pravu, obravnavati enako kot premog, zemeljski plin in nafto ter da bi bilo zato diskriminatorno, če bi v pravu znamk obstajalo razlikovanje med električno energijo in tem drugim blagom. Tako naj bi bilo treba za električno energijo po vzoru tega blaga šteti, da je zajeta z izrazom „goriva“ kot proizvodom, ki je naveden na abecednem seznamu proizvodov iz razreda 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije.
Družba Edison na sedmem mestu izpodbija presojo Splošnega sodišča glede različnih dokazov, ki jih je predložila, da bi dokazala, da je električna energija zajeta z izrazom „goriva“ in zato z razredom 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije.
Prvič, družba Edison Splošno sodišče graja, da je v točki 51 izpodbijane sodbe presodilo, da stališča Evropske agencije za okolje (EEA), Department of Energy and Climate Change (oddelek za energijo in podnebne spremembe, Združeno kraljestvo) in Sustainable Energy Authority (organ za trajnostno energijo, Irska) niso upoštevna za razlago navedenega izraza „goriva“.
Drugič, družba Edison Splošnemu sodišču očita, da ni preučilo nekaterih dokumentov, ki jih je predložila odboru za pritožbe, da bi dokazala, da se je električna energija od konca 70. let v javni razpravi štela za „nadomestno gorivo“.
EUIPO meni, da je treba prvi pritožbeni razlog deloma zavreči kot nedopusten in deloma zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu je treba v delu, v katerem družba Edison v okviru prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da pri presoji obsega izrazov „snovi za osvetljevanje“, „goriva (vključno goriva za motorje)“ in „goriva“ ni sprejelo „funkcionalnega“ pristopa, najprej navesti, da družba Edison ni natančno opredelila točk izpodbijane sodbe, na katere se nanaša njena argumentacija. V skladu s členom 169(2) Poslovnika Sodišča pa se v okviru pravnih razlogov in trditev, navedenih v primeru pritožbe, natančno opredelijo izpodbijani deli obrazložitve odločbe Splošnega sodišča (sklep z dne 7 junija 2018, Gaki/Europol,
C‑671/17 P
, neobjavljen,
EU:C:2018:416
, točka
in navedena sodna praksa).
Vsekakor je treba navesti – tudi če bi bilo to argumentacijo mogoče razumeti tako, da se z njo v bistvu izpodbija metodologija, ki jo je Splošno sodišče uporabilo za preučitev, ali je električna energija zajeta z izrazi „snovi za osvetljevanje“, „goriva (vključno goriva za motorje)“ in „goriva“ – da je Splošno sodišče v točkah od 38 do 56 izpodbijane sodbe obseg teh izrazov presodilo na podlagi jezikovne presoje, katere vsebino in obseg je v točkah od 29 do 37 te sodbe navedlo glede na sodno prakso Sodišča.
Ugotoviti pa je treba, da družba Edison nikakor ne graja, kako je Splošno sodišče uporabilo in razlagalo to sodno prakso, niti
a fortiori
ne dokazuje, da je bilo pri pristopu, ki ga je sprejelo Splošno sodišče v teh točkah, napačno uporabljeno pravo.
Družba Edison se v utemeljitev „funkcionalnega“ pristopa, ki ga zagovarja, namreč zgolj sklicuje na merila za presojo, ki jih je generalni pravobranilec Y. Bot razvil v sklepnih predlogih v zadevi The Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2011:784
, točki
in
).
Vendar, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 29 izpodbijane sodbe, iz točke 61 sodbe z dne 19. junija 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), izhaja, da mora prijavitelj proizvode, za katere se zahteva varstvo, ki ga zagotavlja znamka, določiti dovolj jasno in natančno, da lahko pristojni organi in gospodarski subjekti le na tej podlagi ugotovijo obseg varstva. Sodišče pa v tej sodbi ni sprejelo pristopa, ki ga je generalni pravobranilec Y. Bot predlagal v točki 74 sklepnih predlogov v tej zadevi, v skladu s katerim bi bilo natančneje določeno, da bi moralo biti gospodarskim subjektom mogoče natančno določiti „bistvene značilnosti in lastnosti zadevnih proizvodov in storitev“.
Glede na navedeno je treba to argumentacijo vsekakor zavrniti kot neutemeljeno.
Na drugem mestu je treba v delu, v katerem družba Edison Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da se je v točkah 41, 46 in 54 izpodbijane sodbe, zato da je ugotovilo izključitev električne energije iz naslova razreda 4 k Nicejski klasifikaciji, napačno sklicevalo na informativni in neizčrpen seznam, ki ga je objavil EUIPO in ki vsebuje primere proizvodov in storitev, ki – čeprav so od devete izdaje Nicejske klasifikacije na abecednem seznamu proizvodov iz razreda 4 – „niso jasno zajeti z dobesednim pomenom“ naslova navedenega razreda, napačno uporabilo pravo, ugotoviti, da je takšna argumentacija brezpredmetna.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da očitki, ki so usmerjeni zoper dodatni razlog odločbe Splošnega sodišča, ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe in da so torej brezpredmetni (glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 2019, Komisija/Italija,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz izraza „poleg tega“ v točkah 41, 46 in 54 izpodbijane sodbe pa izhaja, da se je Splošno sodišče na ta seznam, ki ga je objavil EUIPO, sklicevalo le za dodatno pojasnitev pri ugotovitvi, da električna energija ni zajeta z izrazi „snovi za osvetljevanje“, „goriva (vključno goriva za motorje)“ in „goriva“ v smislu razreda 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije.
Kot je namreč razvidno iz točk 39, 43 in 48 izpodbijane sodbe, je glavni razlog, iz katerega je Splošno sodišče ugotovilo, da električna energija ni zajeta z razredom 4 Nicejske klasifikacije, ta, da izrazi „snovi za osvetljevanje“, „goriva (vključno goriva za motorje)“ in „goriva“ v skladu z njihovim splošnim in običajnim pomenom ne vključujejo električne energije.
Na tretjem mestu je treba v delu, v katerem družba Edison Splošnemu sodišču očita, da je njegovo razlogovanje protislovno, ker se je za ugotovitev, da električna energija ne spada med „goriva (vključno goriva za motorje)“, v točki 44 izpodbijane sodbe sklicevalo na izjavo, ki jo je WIPO objavila na svojem spletnem mestu, opozoriti, da ta trditev temelji na nepopolnem branju navedene sodbe. Splošno sodišče je sicer v točki 44 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je iz te izjave razvidno, da „je mogoče električno energijo, čeprav je neotipljiv element, šteti za podobno drugim otipljivim gorivom, kot sta bencin in kerozin, iz razreda 4“, vendar je v isti točki dodalo, da električna energija kljub tej podobnosti glede funkcionalnosti ni zajeta z dobesednim pomenom izraza „goriva“.
Na četrtem mestu je treba v zvezi s trditvijo družbe Edison, da Splošno sodišče ni upoštevalo, da je električna energija na informativnem in neizčrpnem seznamu, ki ga je objavil EUIPO in ki vsebuje primere proizvodov in storitev, ki – čeprav so od devete izdaje Nicejske klasifikacije na abecednem seznamu proizvodov iz razreda 4 – „niso jasno zajeti z dobesednim pomenom“ naslova navedenega razreda, navesti, da je Splošno sodišče edino pristojno za presojo vrednosti, ki jo je treba pripisati predloženim dokazom (glej v tem smislu sodbo z dne 11. novembra 2003, Martinez/Parlament,
C‑488/01 P
,
EU:C:2003:608
, točka
in navedena sodna praksa).
Splošno sodišče – s pridržkom obveznosti spoštovanja splošnih načel in postopkovnih pravil na področju dokaznega bremena in izvedbe dokazov ter njihovega neizkrivljanja – ni zavezano svoje presoje izrecno obrazložiti glede vrednosti vsakega dokaza, ki mu je predložen, zlasti kadar meni, da ta ni pomemben ali ni upošteven za rešitev spora (sodba z dne 3. decembra 2009, Evropaïki Dynamiki/Komisija,
C‑476/08 P
, neobjavljena,
EU:C:2009:752
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 41 izpodbijane sodbe preučilo odločitev o tem, da se „električna energija“ da na informativni in neizčrpni seznam, ki ga je objavil EUIPO, in ugotovilo, da ta odločitev nima dokazne vrednosti, ker je bila navedena odločitev ob vložitvi zadevne zahteve za registracijo še v fazi sprejemanja. Družba Edison pa ni dokazala niti zatrjevala, da bi bila ta presoja izkrivljena. Trditve, navedene v zvezi s tem, zato niso dopustne.
Na petem mestu je treba v delu, v katerem družba Edison Splošnemu sodišču očita, da je svoje razlogovanje v točki 48 izpodbijane sodbe napačno oprlo na sodbo z dne 14. marca 2017, Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) (
T‑276/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:163
), poudariti, da družba Edison navedeno sodbo graja le zato, ker naj ne bi imela precedenčnega učinka in ker naj bi vsebovala logične napake. Družba Edison pa ne navaja dovolj natančno razlogov, iz katerih naj bi sklicevanje Splošnega sodišča na to sodbo pomenilo napačno uporabo prava pri razlogovanju v izpodbijani sodbi. Zato je treba to trditev zavrniti kot nedopustno.
Kot namreč izhaja iz člena 256(1) PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča, je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, ki posebej utemeljujejo ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni razlog nista dopustna (sodba z dne 21. januarja 2016, Galp Energía España in drugi/Komisija,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
, točka
in navedena sodna praksa).
Na šestem mestu je treba trditev, s katero družba Edison zgolj identično ponavlja očitek, naveden na prvi stopnji pred Splošnim sodiščem, ki se nanaša na to, da bi bilo treba električno energijo iz enakega razloga kot premog, zemeljski plin in nafto šteti za gorivo, zavrniti kot nedopustno, ker družba Edison ne opredeljuje nobene napačne uporabe prava, ki naj bi jo Splošno sodišče v zvezi s tem storilo v izpodbijani sodbi.
V zvezi s tem je treba poudariti, da pritožba ni dopustna, če se razlogi in trditve, ki so že bili predstavljeni pred Splošnim sodiščem, vključno s tistimi, ki so temeljili na dejstvih, ki jih je to sodišče izrecno zavrnilo, samo ponovijo, ne da bi bila podana argumentacija, katere poseben namen bi bil ugotovitev napačne uporabe prava, do katere naj bi prišlo v sodbi Splošnega sodišča. Taka pritožba namreč dejansko pomeni predlog za ponovni preizkus tožbe, ki je bila vložena pri Splošnem sodišču, kar ne spada v pristojnost Sodišča v okviru pritožbe (sodba z dne 26. januarja 2017, Mamoli Robinetteria/Komisija,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, točka
in navedena sodna praksa).
Na sedmem mestu, prvič, v zvezi s trditvijo družbe Edison, da je Splošno sodišče v točki 51 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da stališča EEA, oddelka za energijo in podnebne spremembe ter organa za trajnostno energijo niso upoštevna za razlago izraza „goriva“, kot ga dojemajo gospodarski subjekti, zadostuje opozoriti, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je zato edino pristojno za ugotovitev in presojo upoštevnih dejstev ter za presojo vrednosti, ki jo je treba pripisati predloženim dokazom, razen v primeru izkrivljanja navedenih dejstev ali dokazov (sodba z dne 19. oktobra 2017, Agriconsulting Europe/Komisija,
C‑198/16 P
,
EU:C:2017:784
, točka
in navedena sodna praksa).
Drugič, glede trditve, da Splošno sodišče ni preučilo nekaterih prilog, ki so bile predložene odboru za pritožbe, je iz točk 52 in 53 izpodbijane sodbe razvidno, da Splošno sodišče sicer ni navedlo povzetka vsake od teh prilog, vendar je opravilo preizkus teh prilog v celoti in ugotovilo, da te ne zadostujejo za dokaz, da so gospodarski subjekti izraz „goriva“ ob vložitvi zahteve za registracijo dojemali tako, da vključuje električno energijo.
Namen tega očitka je torej izpodbijati vrednost, ki jo je Splošno sodišče pripisalo dokazom, ki so mu bili predloženi, za kar Sodišče v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 55 te sodbe, ni pristojno.
Iz tega izhaja, da ta argumentacija ni dopustna.
Prvi pritožbeni razlog je treba zato deloma zavreči kot nedopusten in brezpredmeten ter deloma zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Edison z drugim pritožbenim razlogom trdi, da so bile z izpodbijano sodbo kršene njene procesne pravice in člen 75 Uredbe št. 207/2009.
Prvič, družba Edison Splošnemu sodišču očita, da je potrdilo sporno odločbo, čeprav je bila sprejeta ob kršitvi njenih procesnih pravic. Družba Edison namreč meni, da je EUIPO s tem, da ni vsebinsko odgovoril na zahtevo za vpis odpovedi, obrnil dokazno breme glede nezakonitosti zavrnitve delne odpovedi v zvezi z električno energijo, tako da je morala navesti razloge, ki utemeljujejo vključitev, namesto izpodbijati razloge EUIPO za izključitev.
Drugič, družba Edison trdi, da je Splošno sodišče zgolj potrdilo sporno odločbo, čeprav ta ni bila obrazložena, ker ni vsebovala razlogov, ki bi upravičevali, da je električna energija izključena iz „snovi za osvetljevanje“, „goriv (vključno goriv za motorje)“ in „goriv“ v smislu razreda 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije. Družba Edison poleg tega meni, da to, kar je storilo Splošno sodišče, namreč da je hkrati potrdilo, da so električna vozila v obtoku na trgu, in zanikalo, da gospodarski subjekti električno energijo štejejo za gorivo, tudi če le nadomestno, ni logično.
EUIPO predlaga zavrnitev drugega pritožbenega razloga.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu je treba v delu, v katerem družba Edison Splošnemu sodišču očita, da je potrdilo sporno odločbo, čeprav je bila ta sprejeta ob kršitvi njenih procesnih pravic, ugotoviti, da družba Edison zgolj dobesedno ponavlja trditve, ki so bile že predstavljene pred Splošnim sodiščem, ne da bi posebej opredelila napačno uporabo prava, ki naj bi jo vsebovala izpodbijana sodba, niti
a fortiori
natančno navedla posamezne točke, v katerih naj bi šlo za tako napačno uporabo prava.
V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 54 te sodbe, je treba to trditev zato zavrniti kot nedopustno.
Na drugem mestu v delu, v katerem družba Edison Splošnemu sodišču očita, da je potrdilo sporno odločbo, čeprav naj ta ne bi bila obrazložena, zadostuje navesti, da je Splošno sodišče v točkah od 39 do 42, od 43 do 47 in od 48 do 54 izpodbijane sodbe izvedlo obsežno analizo razlogov, ki utemeljujejo izključitev elektrike iz „snovi za osvetljevanje“, „goriv (vključno goriv za motorje)“ in „goriv“ v smislu razreda 4 osme izdaje Nicejske klasifikacije.
Poleg tega je treba tudi trditev družbe Edison, da izpodbijana sodba vsebuje protislovno obrazložitev, zavrniti kot neutemeljeno, ker izhaja iz nepopolnega branja te sodbe, zlasti njenih točk 52 in 53. Čeprav je namreč Splošno sodišče v točki 52 navedene sodbe priznalo, da so bili glede na dokaze, ki jih je predložila družba Edison, „nekateri“ modeli vozil, napajani deloma ali v celoti z električno energijo, že dani na trg, je v naslednji točki iste sodbe ugotovilo, da je do razvoja avtomobilskih modelov, napajanih z električno energijo, na evropskem trgu „dejansko“ prišlo šele več let po vložitvi zadevne zahteve za registracijo. Zato ta analiza nikakor ne more biti protislovna.
Iz tega izhaja, da je treba drugi pritožbeni razlog deloma zavreči kot nedopusten in deloma zavrni kot neutemeljen.
Glede na vse zgoraj navedene preudarke je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi njegovega člena 184(1), se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker družba Edison s svojimi predlogi ni uspela, se ji v skladu s predlogi EUIPO naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Družbi Edison SpA se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO).

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.