CELEX: 62017TJ0280
Viešieji pirkimai
Finansinis reglamentas
Pašalinimas dvejiems metams iš viešojo pirkimo procedūrų ir iš dotacijų, finansuojamų iš Sąjungos bendrojo biudžeto, skyrimo procedūrų
Finansinio reglamento 108 straipsnis
Teisė į gynybą
Pranešimo gavimo įrodymas

)
(Praleista)
Dėl teisės
(Praleista)
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Finansinio reglamento 108 straipsnio ir Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio pažeidimu
(Praleista)
Pirmiausia primintina, kad teisės į gynybą užtikrinimas yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio neatsiejamą dalį sudaro teisė būti išklausytam (žr. 2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics,
C‑129/13 ir C‑130/13
,
EU:C:2014:2041
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Teisė būti išklausytam šiuo metu įtvirtinta ne tik Pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniuose, kuriais užtikrinamas teisės į gynybą ir teisės į teisingą bylos nagrinėjimą per bet kokį teismo procesą paisymas, bet ir jos 41 straipsnyje, kuriuo užtikrinama teisė į gerą administravimą. Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad teisė į gerą administravimą apima, be kita ko, kiekvieno asmens teisę būti išklausytam prieš taikant bet kokią individualią jam nepalankią priemonę (žr. 2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics,
C‑129/13 ir C‑130/13
,
EU:C:2014:2041
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Pagal šį principą, kurį reikia taikyti, kai administracija ketina priimti aktą asmens nenaudai, asmenys, kuriems skirti sprendimai, galintys turėti didelį poveikį jų interesams, privalo turėti galimybę veiksmingai pateikti savo nuomonę dėl aplinkybių, kuriomis administracija grindžia savo sprendimą (žr. 2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics,
C‑129/13 ir C‑130/13
,
EU:C:2014:2041
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Teisės būti išklausytam turi būti paisoma, net kai taikytinuose teisės aktuose toks formalumas nėra aiškiai numatytas (žr. 2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics,
C‑129/13 ir C‑130/13
,
EU:C:2014:2041
,
ir
punktus ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šioje byloje taikytinoje teisės nuostatoje – Finansinio reglamento 108 straipsnio 8 dalies c punkte – nustatyta, kad prieš priimdama rekomendaciją, 108 straipsnyje minima komisija suteikia ekonominės veiklos vykdytojui ir perkančiosioms organizacijoms, kurioms pranešta, galimybę pateikti pastabų. Šioje nuostatoje taip pat nurodoma, kad ekonominės veiklos vykdytojas ir perkančiosios organizacijos, kurioms pranešta, turi turėti bent 15 dienų savo pastaboms pateikti.
Tačiau taikytinuose teisės aktuose nenumatyta, kokiomis ryšio priemonėmis 108 straipsnyje numatyta komisija turi ekonominės veiklos vykdytojui pranešti apie atitinkamų faktų teisinį kvalifikavimą ir sankciją, kurią ketina skirti.
Šiuo klausimu iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad apie sprendimą – taigi
a fortiori
raštą, kuriame pateiktas atitinkamų faktų teisinis kvalifikavimas ir sankcija, kurią ketina skirti 108 straipsnyje numatyta komisija, – tinkamai pranešama, jeigu jis įteikiamas jo adresatui ir šiam sudaromos sąlygos su juo susipažinti (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 9 d. Nutarties Page Protective Services / EIVT,
T‑221/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2013:363
,
punktą).
Šioje byloje šalys nesutaria dėl to, ar Komisija tinkamai pranešė ieškovei apie ginčijamą raštą. Pirma, ginčijamame sprendime Komisija nurodo, kad ginčijamą raštą ji patikėjo greitojo pašto paslaugų tarnybai. Antra, ji nurodė, kad raštą nusiuntė ir elektroniniu paštu vieninteliam ieškovės direktoriui. Siekdama įrodyti, kad tinkamai pranešė apie ginčijamą raštą, Komisija nurodo 2016 m. gruodžio 23 d. e. laišką ir pranešimą apie jo perskaitymą, kurį ji gavo tą pačią dieną. Ieškovė teigia, kad niekada nesužinojo apie ginčijamą raštą arba apie jo išsiuntimą.
(Praleista)
Kaip matyti iš šio sprendimo 42–44 ir 47 punktų, Komisija turi užtikrinti teisės būti išklausytam veiksmingumą, todėl ji turi įrodyti, kad ieškovei suteikė galimybę pateikti savo nuomonę dėl aplinkybių, kuriomis ketina grįsti savo sprendimą. Šioje byloje Komisija negalėjo vien remdamasi pranešimu apie perskaitymą, kuris, kaip ji pati pripažįsta, yra adresato informacinės sistemos automatiškai siunčiamas e. laiškas, tvirtinti, kaip tai padarė ginčijamame sprendime, kad ieškovei buvo sudaryta galimybė susipažinti su ginčijamu raštu ir kad ši neatsakė į šį raštą.
Iš tiesų, atsižvelgiant į bylos medžiagą, visų pirma Komisijos nurodytas aplinkybes, ir į šalių pastabas dėl šių aplinkybių, reikia pažymėti, kad pranešimas apie perskaitymą yra e. laiškas, kurį jo adresato informacinė sistema gali generuoti ir išsiųsti automatiškai, adresatui neprivaloma atlikti kokių nors veiksmų rankiniu būdu, taigi, jis nebūtinai žinojo apie tokio e. laiško egzistavimą. Todėl reikia konstatuoti, kad pranešimas apie perskaitymą neleidžia Komisijai įrodyti, kad ieškovei buvo sudarytos tinkamos sąlygos susipažinti su ginčijamu laišku arba kad ji žinojo apie šį raštą arba jo išsiuntimą.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad jei įteikimas registruotu laišku su gavimo patvirtinimu nėra vienintelis galimas būdas įteikti pranešimą apie administracinius sprendimus, vis dėlto dėl ypatingų jo teikiamų garantijų atitinkamam asmeniui ir administracijai tai yra itin saugus pasirinkimas (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 16 d. Nutarties AG / Parlamentas,
F‑25/10
,
EU:F:2010:171
,
punktą), juo labiau kai asmuo yra ne institucijoje (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 16 d. Nutarties AG / Parlamentas,
F‑25/10
,
EU:F:2010:171
,
punktą). Viena iš šių garantijų pirmiausia yra tai, kad, pasirašydamas gavimo patvirtinimą, adresatas patvirtina, kad žino, jog laiškas yra skirtas jam ir jis turi jį perskaityti. Iš bylos medžiagos matyti, kad, priešingai nei pašto gavimo patvirtinimas, pranešimas apie perskaitymą nesuteikia tokios garantijos. Priešingai nei laiško adresatui pasirašant gavimo patvirtinimą arba e. laiško adresatui surašant ir išsiunčiant jo gavimo patvirtinimą, nagrinėjamo pranešimo apie perskaitymą, kadangi jį automatiškai generavo ir išsiuntė adresato informacinė sistema, kaip apibūdinta šio sprendimo 61 punkte, nepakanka neabejotinai įrodyti, kad šio pranešimo išsiuntimo dieną ieškovė susipažino su ginčijamu laišku arba jai buvo sudarytos sąlygos su juo susipažinti.
Kai nagrinėjamas teisės būti išklausytam veiksmingumas, kaip yra šioje byloje, Komisijos nurodomas pranešimas apie perskaitymą negali būti pakankamas įrodymas, jog ji tinkamai užtikrino, kad ieškovei būtų sudarytos sąlygos veiksmingai pateikti savo nuomonę.
Kadangi neįrodyta, jog ieškovei buvo sudarytos tinkamos sąlygos veiksmingai pateikti savo nuomonę dėl aplinkybių, kuriomis Komisija ketina grįsti savo sprendimą, reikia pritarti pirmajam ieškinio pagrindui, grindžiamam Finansinio reglamento 108 straipsnio ir Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio pažeidimu.
Todėl, ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas ir nėra būtinybės nagrinėti kitų ieškovės pirmajame ieškinio pagrinde nurodytų argumentų pagrįstumo.
(Praleista)

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2017 m. kovo 7 d. Komisijos sprendimą, kuriuo
GE.CO. P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA
neleista dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir dotacijų, finansuojamų iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto, skyrimo procedūrose, taip pat lėšų skyrimo procedūrose pagal 2015 m. kovo 2 d. Tarybos reglamentą (ES) 2015/323 dėl vienuoliktajam Europos plėtros fondui taikomo finansinio reglamento ir nurodyta paskelbti apie šį pašalinimą Komisijos interneto puslapyje.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Paskelbta 2018 m. gruodžio 7 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.