CELEX: 62017CJ0627
Zahtjev za prethodnu odluku
Uredba (EZ) br. 861/2007
Europski postupak za sporove male vrijednosti
Članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1.
Područje primjene
Pojam ‚stranke’
Prekogranični sporovi

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 1. i članka 3. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 861/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o uvođenju europskog postupka za sporove male vrijednosti (
SL 2007., L 199, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 100.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 517/2013 od 13. svibnja 2013. (
SL 2013., L 158, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 10., str. 31.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 861/2007).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva ZSE Energia, a.s. i osobe RG vezano za naplatu glavnične tražbine u iznosu od 423,74 eura.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 861/2007
Uvodna izjava 7. Uredbe br. 861/2007 predviđa:
„[…] Prepreke za brzo i neskupo suđenje su veće u prekograničnim slučajevima. Stoga je potrebno uvesti europski postupak za sporove male vrijednosti […]. Cilj tog postupka bio bi pojednostavljenje pristupa pravosuđu.”
U uvodnoj izjavi 8. te uredbe precizira se:
„Europski postupak za sporove male vrijednosti trebao bi pojednostaviti i ubrzati suđenje u sporovima male vrijednosti u prekograničnim slučajevima [i smanjiti njihove troškove], dajući na raspolaganje alternativna sredstva uz mogućnosti koje postoje u skladu s propisima država članica, koje ostaju netaknute. […]”
Uvodna izjava 11. navedene uredbe formulirana je ovako:
„Radi olakšavanja uvođenja europskog postupka za sporove male vrijednosti, tužitelj bi trebao podnijeti zahtjev tako da ispuni standardni obrazac tužbenog zahtjeva i da ga podnese sudu. […]”
U članku 1. stavku 1. iste uredbe određuje se:
„Ovom se Uredbom uvodi europski postupak za sporove male vrijednosti kojim se namjerava pojednostaviti i ubrzati postupak u prekograničnim sporovima male vrijednosti i smanjiti troškove. Europski postupak za sporove male vrijednosti na raspolaganju je strankama u sporu kao alternativa postupku koji postoji u skladu s pravom država članica.”
Članak 2. stavak 1. Uredbe br. 861/2007 predviđa:
„Ova se Uredba primjenjuje u prekograničnim slučajevima na građanske i trgovačke stvari, bez obzira na vrstu suda, kada vrijednost zahtjeva ne prelazi 2000 eura [(EUR)] u vrijeme kada je obrazac tužbenog zahtjeva zaprimljen od strane nadležnog suda, isključujući sve kamate, troškove i naknade. Ne primjenjuje se posebno na porezne, carinske i upravne stvari ili na odgovornost države za radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti (
acta jure imperii
).”
Članak 3. te uredbe formuliran je ovako:
„1.   Za potrebe ove Uredbe prekogranični slučaj je slučaj u kojem najmanje jedna od stranaka ima domicil ili uobičajeno boravište u državi članici koja nije država članica u kojoj se nalazi sud.
[…]
3.   Bitan trenutak za utvrđivanje je li riječ o prekograničnom slučaju je datum na koji je obrazac tužbenog zahtjeva zaprimljen od strane nadležnog suda.”
U članku 4. stavku 3. te uredbe navodi se:
„U slučaju kada je zahtjev izvan područja primjene ove Uredbe, sud o tome obavješćuje tužitelja. Ako tužitelj ne povuče tužbeni zahtjev, sud nastavlja s postupkom u skladu s mjerodavnim postupovnim pravom koje se primjenjuje u državi članici u kojoj se postupak vodi.”
Članak 19. te uredbe formuliran je ovako:
„U skladu s odredbama ove Uredbe, europski postupak za sporove male vrijednosti uređen je postupovnim pravom države članice u kojoj se postupak vodi.”
Slovačko pravo
Sukladno članku 60. Zakona br. 160/2015 o uvođenju Zakonika o parničnom postupku, u tekstu koji se primjenjuje u glavnom postupku, „strankama u postupku” smatraju se tužitelj i tuženik.
Umješač se u članku 81. tog zakonika definira kao osoba koja sudjeluje u postupku na strani tužitelja ili tuženika te ima pravni interes u pogledu ishoda postupka.
Glavni postupak i prethodna pitanja
ZSE Energia sa sjedištem u Bratislavi (Slovačka Republika) podnijela je sudu koji je uputio zahtjev prijedlog za namirenje tražbine u iznosu od 423,74 eura, što ne uključuje zatezne kamate, na temelju europskog postupka za sporove male vrijednosti.
ZSE Energia svoj je prijedlog podnijela sudu koji je uputio zahtjev putem obrasca A iz Priloga I. Uredbi br. 861/2007 u kojem je bila navedena kao predlagatelj 1.
Nadalje, na tom se obrascu kao predlagatelj 2 navodilo društvo ZSE Energia CZ, s. r. o. sa sjedištem u Češkoj Republici. U dotičnom prijedlogu navodilo se da je društvo ZSE Energia CZ sklopilo ugovor s društvom ZSE Energia na temelju kojeg ZSE Energia CZ uz proviziju upravlja i provodi naplatu u pogledu određenih tražbina društva ZSE Energia, među kojima su i tražbine prema osobi RG, čije je prebivalište u Vojki nad Dunajom (Slovačka Republika).
Predlagatelj 2 u odvojenom je dokumentu priloženom uz taj prijedlog obavijestio sud koji je uputio zahtjev da stupa u tekući postupak u svojstvu umješača sukladno članku 81. Zakonika o parničnom postupku jer ima pravni interes za njegov ishod.
Sud koji je uputio zahtjev putem obrasca B iz Priloga II. Uredbi br. 861/2007 od predlagatelja 1 i 2 zatražio je da isprave obrazac A. Upozorio je da predmetni zahtjev sadržava podatke za dva predlagatelja, no da je u obrascu navedeno da tražbinu treba namiriti samo predlagatelju 1. Budući da predlagatelj 2 nije pravi tužitelj, taj je sud zatražio da se u prijedlogu navede samo predlagatelj 1 ili da se taj prijedlog dopuni naznakom o tome koju tražbinu tuženik mora podmiriti predlagatelju 2.
Postupajući po tom zahtjevu, ZSE Energia dostavila je sudu koji je uputio zahtjev uredno ispravljen obrazac A na kojem je kao „predlagatelj” spomenuto samo to društvo, dok je društvo ZSE Energia CZ navedeno samo kao „umješač”.
Sud koji je uputio zahtjev zatim si je postavio pitanje je li spor koji se pred njim vodi prekogranični spor koji je obuhvaćen područjem primjene Uredbe br. 861/2007.
U tim je okolnostima Okresný súd Dunajská Streda (Općinski sud u Dunajskoj Stredi, Slovačka Republika) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pojam ‚jedna od stranaka’ iz članka 3. stavka 1. Uredbe br. 861/2007 tumačiti na način da uključuje i ‚umješača’, to jest osobu koja sudjeluje u postupku, a nije ni predlagatelj (tužitelj) ni protustranka (tuženik), nego u postupak stupa na strani predlagatelja (tužitelja) ili protustranke (tuženika)?
2.
Ako se ‚umješač’ ne može smatrati ‚strankom’ u smislu članka 3. stavka 1. Uredbe br. 861/2007:
Je li obuhvaćen područjem primjene Uredbe br. 861/2007 u smislu odredbi članka 2. stavka 1. u vezi s člankom 3. stavkom 1. te uredbe postupak između predlagatelja (tužitelja) i protustranke (tuženika) pokrenut putem obrasca A […] ako predlagatelj i protustranka imaju domicil u istoj državi članici u kojoj je i sjedište nadležnog suda, a samo ‚umješač’ ima domicil u drugoj državi članici?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. Uredbe br. 861/2007 tumačiti na način da pojam „stranke” uključuje samo tužitelja i tuženika iz glavnog postupka ili pak tako da uključuje i „umješača” koji je stupio u postupak na strani jedne ili druge stranke iz glavnog postupka.
Uvodno treba reći da se u članku 3. stavku 1. Uredbe br. 861/2007 ne definira pojam „stranke” niti se s tim u vezi upućuje na pravo država članica. Stoga, prema ustaljenoj sudskoj praksi, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se izrazi odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izravno upućivanje na pravo država članica radi utvrđenja njezina smisla i dosega moraju u pravilu autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Europskoj uniji (vidjeti, među ostalim, presudu od 7. kolovoza 2018., Bichat i dr.,
C‑61/17, C‑62/17 i C‑72/17
,
EU:C:2018:653
, t.
29.
i navedenu sudsku praksu).
Prema tome, pojam „stranke” iz članka 3. stavka 1. navedene uredbe treba tumačiti autonomno i ujednačeno u pravnom sustavu Unije.
U tom smislu valja zaključiti, s jedne strane, da tekst članka 3. stavka 1. Uredbe br. 861/2007 sam po sebi ne dopušta da se sa sigurnošću može tvrditi da pojam „stranke” ne uključuje i pojam „umješač”.
S druge strane, kad je riječ o dvojbi koju izražava sud koji je uputio zahtjev u pogledu tumačenja pojma „stranke” zbog mogućih nedosljednosti u slovačkoj verziji Uredbe br. 861/2007, treba podsjetiti na to da odredbe prava Unije treba tumačiti i primjenjivati na ujednačen način, s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima Unije. U slučaju neslaganja između različitih jezičnih verzija određenog teksta prava Unije, dotična odredba mora se tumačiti s obzirom na opću strukturu i cilj propisa kojeg je ona dio (presuda od 1. ožujka 2016., Alo i Osso,
C‑443/14 i C‑444/14
,
EU:C:2016:127
, t.
27.
).
Što se tiče opće strukture Uredbe br. 861/2007, treba istaknuti, kao što to čini i sud koji je uputio zahtjev, da su tom uredbom predviđena samo prava i obveze tužitelja i tuženika iz glavnog postupka. Prema tome, obrasce A i C iz priloga I. i III. toj uredbi moraju ispuniti tužitelj, tj. „predlagatelj”, kada je riječ o obrascu A, odnosno tuženik, tj. „protustranka”, kada je riječ o obrascu C. Naprotiv, uz iznimku rubrika u obrascima koje su prema Uredbi br. 861/2007 rezervirane za nadležni sud, nijedna druga rubrika nije predviđena za druge osobe eventualno uključene u glavni postupak.
Dakle, iz opće strukture Uredbe br. 861/2007 može se zaključiti da sudjelovanje umješača u sporovima uređenima tom uredbom nije predviđeno.
Tu ocjenu potvrđuje sam cilj Uredbe br. 861/2007. Naime, u njezinim uvodnim izjavama 7. i 8. te članku 1. ističe se da europski postupak, koji je fakultativan, ima trostruku svrhu. Njime se želi omogućiti jednostavnije, brže i jeftinije rješavanje prekograničnih sporova male vrijednosti. No taj je cilj moguće postići samo ako uvedeni postupak omogućuje sudjelovanje treće osobe kao što je umješač.
U tom kontekstu treba također podsjetiti, kao što to čine slovačka vlada i Komisija u svojim očitovanjima, na to da je zakonodavac Unije prilikom usvajanja Uredbe (EU) 2015/2421 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o izmjeni Uredbe br. 861/2007 (
SL 2015., L 341, str. 1
.) izrazio želju da se ne proširuje definicija prekograničnih sporova, unatoč prijedlogu koji je u tom smislu dala Komisija (COM (2013) 794
final
). Ta želja zakonodavca Unije ne bi bila poštovana ako bi domicilnost umješača u državi članici različitoj od države članice tužitelja i tuženika bila dovoljna za širenje područja primjene Uredbe br. 861/2007 na spor poput onoga iz glavnog postupka.
Slijedom svih navedenih razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 3. stavak 1. Uredbe br. 861/2007 treba tumačiti na način da pojam „stranke” uključuje samo tužitelje i tuženike iz glavnog postupka.
Drugo pitanje
Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. Uredbe br. 861/2007 tumačiti na način da je spor obuhvaćen područjem primjene te uredbe ako tužitelj i tuženik imaju domicil u istoj državi članici u kojoj je i sjedište suda koji vodi postupak.
U tom pogledu dovoljno je reći da članak 2. stavak 1. Uredbe br. 861/2007 izričito ograničava njezino područje primjene na prekogranične sporove. Članak 3. stavak 1. te uredbe, kako ga Sud tumači u točki 30. ove presude, definira prekogranični spor kao spor u kojem tužitelj i/ili tuženik ima domicil ili uobičajeno boravište u državi članici različitoj od države članice u kojoj je sjedište suda koji vodi postupak.
Prema tome, spor poput onoga iz glavnog postupka, u kojem tužitelj i tuženik imaju domicil u istoj državi članici u kojoj je i sjedište suda koji vodi postupak, nije obuhvaćen područjem primjene Uredbe br. 861/2007.
U cilju davanja iscrpnog odgovora, valja podsjetiti na to da je prema uvodnoj izjavi 8. Uredbe br. 861/2007 to instrument koji, kada su ispunjeni uvjeti za njegovu primjenu, predstavlja dodatnu mogućnost, uz one koje nude zakonodavstva država članica.
Dakle, procesno pravo koje se primjenjuje u državi članici u kojoj se vodi postupak ostaje primjenjivo kad zahtjev nije obuhvaćen područjem primjene Uredbe br. 861/2007. U tom slučaju, sukladno članku 4. stavku 3. te uredbe, sud koji je uputio zahtjev mora o tome obavijestiti predlagatelja i, ako dotični ne povuče svoj prijedlog, postupiti po tom prijedlogu u skladu s mjerodavnim nacionalnim procesnim pravom.
Slijedom svih navedenih razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. Uredbe br. 861/2007 treba tumačiti na način da spor poput onoga iz glavnog postupka, u kojem tužitelj i tuženik imaju domicil ili uobičajeno boravište u istoj državi članici u kojoj je i sjedište suda koji vodi postupak, nije obuhvaćen područjem primjene te uredbe.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 861/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o uvođenju europskog postupka za sporove male vrijednosti, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 517/2013 od 13. svibnja 2013., treba tumačiti na način da pojam „stranke” uključuje samo tužitelje i tuženike iz glavnog postupka.

2.
Članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. Uredbe br. 861/2007, kako je izmijenjena Uredbom br. 517/2013, treba tumačiti na način da spor poput onoga iz glavnog postupka, u kojem tužitelj i tuženik imaju domicil ili uobičajeno boravište u istoj državi članici u kojoj je i sjedište suda koji vodi postupak, nije obuhvaćen područjem primjene te uredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: slovački