CELEX: 62015TJ0673
Mimozmluvná zodpovednosť
Zastupovanie Únie
Premlčanie
Zmarenie právnych účinkov rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť
Spresnenie návrhu
Prípustnosť
Článok 47 Charty základných práv
Primeraná lehota na rozhodnutie
Rovnosť zaobchádzania
Majetková ujma
Vzniknuté straty
Ušlý zisk
Nemajetková ujma
Príčinná súvislosť

I.

Okolnosti predchádzajúce sporu
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 12. februára 2008 Guardian Industries Corp. a žalobkyňa, Guardian Europe Sàrl, podali žalobu proti rozhodnutiu Komisie K(2007) 5791 v konečnom znení z 28. novembra 2007 o konaní podľa článku [101 ZFEÚ] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/39165 – Ploché sklo) (ďalej len „rozhodnutie K(2007) 5791“). V podstate navrhujú, aby Všeobecný súd čiastočne zrušil toto rozhodnutie v rozsahu, v akom sa ich týka, a znížil výšku pokuty, ktorá im bola uložená uvedeným rozhodnutím.
Všeobecný súd rozsudkom z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), žalobu zamietol.
Návrhom podaným 10. decembra 2012 Guardian Industries a žalobkyňa podali odvolanie proti rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
Súdny dvor rozsudkom z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), po prvé zrušil rozsudok z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) v rozsahu, v akom bol v tomto rozsudku zamietnutý žalobný dôvod založený na porušení zásady zákazu diskriminácie, pokiaľ ide o výpočet sumy pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnosti Guardian Industries a žalobkyni, a uložil posledným uvedeným povinnosť nahradiť trovy konania. Súdny dvor po druhé zrušil článok 2 rozhodnutia K(2007) 5791 v rozsahu, v akom stanovil sumu pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnosti Guardian Industries a žalobkyni na 148000000 eur. Súdny dvor po tretie stanovil sumu pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnosti Guardian Industries a žalobkyni z dôvodu porušenia konštatovaného v článku 1 rozhodnutia K(2007) 5791 na 103600000 eur. Po štvrté Súdny dvor v zostávajúcej časti odvolanie zamietol. Po piate Súdny dvor rozhodol o rozdelení trov konania.
II.

Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 19. novembra 2015 žalobkyňa podala túto žalobu proti Európskej únii zastúpenej Európskou komisiou a Súdnym dvorom Európskej únie.
Dňa 17. februára 2016 Všeobecný súd postúpil túto vec tretej rozšírenej komore.
Komisia a Súdny dvor Európskej únie predložili 16. februára 2016 a 18. februára 2016 vyjadrenie k žalobe.
Žalobkyňa predložila 22. apríla 2016 repliku. Komisia a Súdny dvor Európskej únie podali 25. mája 2016 a 7. júna 2016 dupliku.
Všeobecný súd 12. septembra 2016 konštatoval, že príprava vecí na prejednanie a priebeh tohto konania si so zreteľom na jeho predmet vyžadujú sprístupnenie spisu vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
) (ďalej len „vec T‑82/08“). V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 89 jeho rokovacieho poriadku tak Všeobecný súd rozhodol vložiť do spisu v tejto veci spis vo veci T‑82/08.
Všeobecný súd 14. decembra 2016 vyzval žalobkyňu, aby predložila určité dokumenty a odpovedala na jednu otázku. Žalobkyňa týmto výzvam vyhovela v stanovenej lehote.
Dňa 16. decembra 2016 Súdny dvor Európskej únie požiadal o doručenie spisu vo veci T‑82/08.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 11. januára 2017.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zaviazal Úniu zastúpenú Komisiou a Súdnym dvorom Európskej únie na náhradu škody, ktorú žalobkyňa utrpela z dôvodu, že Všeobecný súd porušil požiadavky spojené s dodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie, a uložil jej povinnosť zaplatiť nižšie uvedené sumy zvýšené o úroky od 12. februára 2010 so sadzbou stanovenou Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné operácie refinancovania, zvýšenou o dva percentuálne body:
—
936000 eur z dôvodu nákladov na bankovú záruku,
—
1671000 eur z dôvodu nákladov obetovanej príležitosti alebo ako ušlý zisk,
—
14800000 eur z dôvodu nemajetkovej ujmy,
—
zaviazal Úniu zastúpenú Komisiou a Súdnym dvorom Európskej únie na náhradu škody, ktorú žalobkyňa utrpela z dôvodu, že Komisia a Všeobecný súd porušili zásadu rovnosti zaobchádzania, a uložil jej povinnosť zaplatiť nižšie uvedené sumy zvýšené o úroky od 12. februára 2010 so sadzbou stanovenou Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné operácie refinancovania, zvýšenou o dva percentuálne body:
—
1547000 eur z dôvodu nákladov na bankovú záruku,
—
9292000 eur z dôvodu nákladov obetovanej príležitosti alebo ako ušlý zisk,
—
14800000 eur z dôvodu nemajetkovej ujmy,
—
uložil žalovaným povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu v rozsahu, v akom smeruje proti nej,
—
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Súdny dvor Európskej únie navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol návrh na náhradu škody ako neprípustný v rozsahu, v akom sa týka škôd, ktoré vznikli pred 19. novembrom 2010, a v akom sa týka náhrady majetkovej ujmy súvisiacej s nákladmi obetovanej príležitosti alebo ušlým ziskom,
—
v každom prípade ako nedôvodný zamietol návrh na náhradu škody, pokiaľ ide o majetkovú ujmu, ako aj nemajetkovú ujmu,
—
subsidiárne ako nedôvodný zamietol návrh na náhradu škody v rozsahu, v akom sa týka majetkovej ujmy a
ex aequo et bono
priznal náhradu nemajetkovej ujmy v maximálnej výške 5000 eur,
—
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
III.

Právny stav
A.

O prípustnosti
Komisia a Súdny dvor Európskej únie uvádzajú viaceré námietky neprípustnosti.
1.

O prípustnosti návrhu na náhradu škody založeného na údajnom nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie v rozsahu, v akom tento návrh smeruje proti Únii zastúpenej Komisiou
Komisia tvrdí, že návrh na náhradu škôd, ktoré boli spôsobené z dôvodu údajného porušenia požiadaviek spojených s dodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie (ďalej len „primeraná lehota na rozhodnutie“), je neprípustný v rozsahu, v akom smeruje proti Únii, ktorú zastupuje, z dôvodu, že v rámci tohto žalobného návrhu jej žalobkyňa nič nevytýka.
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že Úniu zastupuje Súdny dvor Európskej únie v rámci žaloby o náhradu škody, ktorej cieľom je priznanie náhrady škôd, ktoré boli spôsobené z dôvodu údajného porušenia požiadaviek spojených s dodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie súdom Únie (pozri uznesenia zo 6. januára 2015, Kendrion/Európska únia,
T‑479/14
, neuverejnené,
EU:T:2015:2
, body
až
a citovanú judikatúru, a z 2. februára 2015, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia,
T‑577/14
, neuverejnené,
EU:T:2015:80
, body
až
a citovanú judikatúru).
Návrh na náhradu škôd, ktoré údajne utrpela žalobkyňa z dôvodu údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08, treba teda zamietnuť ako neprípustný v rozsahu, v akom tento návrh smeruje proti Únii zastúpenej Komisiou.
2.

O námietke neprípustnosti z dôvodu premlčania
Komisia tvrdí, že návrh na náhradu škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, je neprípustný v rozsahu, v akom smeruje proti Únii zastúpenej Komisiou. Podľa článku 46 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie by tento návrh bol prípustný iba v prípade, že by sa vzťahoval na náhradu škôd, ktoré vznikli menej než päť rokov pred podaním žaloby v prejednávanej veci, teda po 19. novembri 2010. Pokiaľ žalobkyňa Všeobecnému súdu vytýka, že najneskôr k 12. februáru 2010 nezrušil rozhodnutie K(2007) 5791 z dôvodu, že je v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania, vyplýva z toho, že podľa vlastných predpokladov žalobkyne sú všetky škody, ktoré vznikli po 12. februári 2010 v celom rozsahu pripísateľné Súdnemu dvoru Európskej únie.
Súdny dvor Európskej únie tvrdí, že dva návrhy týkajúce sa získania náhrady uvedených škôd sú premlčané, pokiaľ ide o škody, ktoré vznikli pred 19. novembrom 2010. Návrhy na náhradu škody sú teda neprípustné, pokiaľ ide o obdobia pred uvedeným dátumom.
Žalobkyňa tvrdí, že pokiaľ ide o návrh na náhradu škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, jej návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia K(2007) 5791 prerušil plynutie premlčacej lehoty uvedenej v článku 46 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie. Žalobkyňa navyše v súvislosti s jej návrhom týkajúcim sa získania náhrady škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie, odmieta tvrdenia Súdneho dvora Európskej únie.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 46 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorý sa uplatňuje na konanie pred Všeobecným súdom podľa článku 53 prvého odseku uvedeného Štatútu, stanovuje:
„Nároky vyplývajúce z mimozmluvnej zodpovednosti Únie sa premlčujú po uplynutí piatich rokov od udalosti, ktorá ich vyvolala. Táto lehota sa prerušuje podaním návrhu na začatie konania na Súdny dvor, alebo ak si pred týmto konaním poškodená strana uplatnila svoj nárok pred príslušným orgánom Únie…“
Žalobkyňa v prejednávanej veci požaduje náhradu škôd, ktoré údajne utrpela na jednej strane z dôvodu dĺžky konania vo veci T‑82/08 a na druhej strane z dôvodu porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791 a v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Majetková ujma, ku ktorej údajne došlo z dôvodu týchto porušení, spočívala po prvé v zaplatení nákladov na bankovú záruku z výšky pokuty, ktorá nebola zaplatená hneď (ďalej len „náklady na bankovú záruku“), a po druhé v ušlom zisku súvisiacom s rozdielom medzi jednak úrokmi vrátenými Komisiou z časti pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), a jednak príjmami, ktoré by mohla získať, keby namiesto toho, aby Komisii zaplatila sumu, o ktorej neoprávnenosti s konečnou platnosťou rozhodol Súdny dvor, žalobkyňa investovala do svojich aktivít (ďalej len „ušlý zisk“). Žalobkyňa navyše požaduje náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá spočíva v poškodení jej dobrej povesti.
Treba preskúmať po prvé premlčanie žaloby o náhradu údajných škôd, ktoré boli spôsobené údajným nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie, a po druhé premlčanie žalôb o náhradu údajných škôd, ktoré boli spôsobené údajnými dostatočne závažnými porušeniami zásady rovnosti zaobchádzania.
a)

O premlčaní žaloby o náhradu škody založenej na údajnom nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie
V osobitnom prípade žaloby o náhradu škody, ktorej cieľom je priznanie náhrady údajne utrpenej škody z dôvodu prípadného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie, treba začiatok plynutia premlčacej lehoty uvedenej v článku 46 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ak rozhodnutie ukončilo spornú lehotu na rozhodnutie, stanoviť na deň, keď bolo toto rozhodnutie prijaté. Taký deň je totiž určitým dátumom stanoveným na základe objektívnych kritérií. Zaručuje dodržanie zásady právnej istoty a umožňuje ochranu práv žalobkyne (rozsudok z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, bod
).
Žalobkyňa v prejednávanej veci svojou prvou časťou návrhov podáva návrh na náhradu škôd, ktoré údajne utrpela z dôvodu údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08. Táto posledná uvedená vec bola ukončená rozsudkom z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Premlčacia lehota začala teda plynúť od 27. septembra 2012.
Žalobkyňa navyše v prejednávanej veci podala žalobu a 19. novembra 2015 tak prerušila premlčaciu lehotu pred uplynutím päťročnej lehoty stanovenej v článku 46 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
Žaloba podaná v tejto veci nie je teda premlčaná v rozsahu, v akom je jej predmetom návrh na náhradu údajných škôd, ktoré boli spôsobené prípadným prekročením primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba zamietnuť námietku neprípustnosti vznesenú Súdnym dvorom Európskej únie, ktorá je založená na premlčaní návrhu na náhradu škôd, ktoré boli spôsobené údajným nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08.
b)

O premlčaní žalôb o náhradu škody založených na údajných dostatočne závažných porušeniach zásady rovnosti zaobchádzania
Treba rozlišovať medzi premlčaním pri žalobe založenej na údajnom dostatočne závažnom porušení zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791, a premlčaním pri žalobe založenej na údajnom dostatočne závažnom porušení zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
1)

O premlčaní žaloby založenej na údajnom dostatočne závažnom porušení, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791
Z judikatúry vyplýva, že v prípadoch, keď zodpovednosť Únie prípadne vyplýva z individuálneho aktu, premlčacia lehota začína plynúť v okamihu, keď rozhodnutie nadobudne voči osobám, ktorých sa dotýka, svoje účinky. Prijatie odlišného riešenia by spochybnilo zásadu autonómie právnych prostriedkov nápravy, pretože konanie o žalobe o náhradu škody by záviselo od výsledku žaloby o neplatnosť [rozsudok z 19. apríla 2007, Holcim (Deutschland)/Komisia,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, bod
; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 8. novembra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisia,
C‑469/11 P
,
EU:C:2012:705
, bod
].
Po prvé treba na úvod konštatovať, že pokiaľ ide o uplatňovanú majetkovú ujmu, údajné škodlivé účinky rozhodnutia K(2007) 5791 sa voči žalobkyni museli prejaviť hneď po prijatí uvedeného rozhodnutia, ktorým jej bola uložená pokuta. Navyše na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, nemohla byť premlčacia lehota prerušená jej návrhom na čiastočné zrušenie rozhodnutia K(2007) 5791. Pre začatie plynutia premlčacej doby je totiž nepodstatné, že protiprávne správanie Únie bolo určené súdnym rozhodnutím [pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. apríla 2007, Holcim (Deutschland)/Komisia,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, bod
].
Žalobkyňa teda mohla podať žalobu o určenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie z dôvodu údajného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, hneď ako bola príčina uvedenej škody istá, t. j. v prejednávanej veci od zriadenia bankovej záruky na časť pokuty a od zaplatenia jej zostávajúcej časti [pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. apríla 2007, Holcim (Deutschland)/Komisia,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, bod
].
Navyše premlčacia lehota začala plynúť až od okamihu, keď k majetkovej ujme skutočne došlo, t. j. v prejednávanej veci od okamihu, keď začali vznikať náklady na bankovú záruku a ušlý zisk [pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. apríla 2007, Holcim (Deutschland)/Komisia,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, bod
, a zo 17. júla 2008, Komisia/Cantina sociale di Dolianova a i.,
C‑51/05 P
,
EU:C:2008:409
, bod
].
Teda aj za predpokladu preukázania majetkovej ujmy uvedenej žalobkyňou, vyplývajúcej z úhrady nákladov na bankovú záruku a z ušlého zisku z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, by táto ujma vznikla v okamihu zaplatenia prvých nákladov na bankovú záruku a v okamihu, keď začal vznikať uplatňovaný ušlý zisk, t. j. nanajvýš päť rokov pred podaním tejto žaloby.
Majetková ujma uvedená žalobkyňou ďalej vyplýva zo sumy, ktorú bola povinná zaplatiť banke za poskytnutie záruky, a z ušlého zisku uvedeného v bode 24 vyššie. Ako vyplýva zo spisu, suma uvedenej majetkovej ujmy sa zvyšovala v pomere k počtu dní, ktoré uplynuli.
Z toho vyplýva, že majetková ujma uplatňovaná žalobkyňou má priebežne vznikajúcu povahu.
Napokon treba pripomenúť, že v prípade pokračujúcej škody sa premlčanie upravené v článku 46 Štatútu Súdneho dvora uplatní v závislosti od dátumu úkonu prerušujúceho plynutie premlčacej doby na obdobie viac než päť rokov pred týmto dátumom, čo však nemá vplyv na prípadné práva vzniknuté v priebehu neskorších období [rozsudok z 21. apríla 2005, Holcim (Deutschland)/Komisia,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, bod
; pozri tiež rozsudok zo 16. decembra 2015, Chart/ESVČ,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
, bod
a citovanú judikatúru].
Vzhľadom na to, že žalobkyňa podala žalobu v prejednávanej veci a tým 19. novembra 2015 prerušila plynutie premlčacej lehoty, návrh na náhradu majetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791, je teda premlčaný v rozsahu, v akom sa týka majetkovej ujmy, ktorá údajne vznikla pred 19. novembrom 2010.
Po druhé, pokiaľ ide o uplatňovanú nemajetkovú ujmu vyplývajúcu z poškodenia dobrej povesti žalobkyne, treba zdôrazniť, že žalobkyňa v žalobe uviedla, že táto ujma vnikla ku dňu prijatia rozhodnutia K(2007) 5791, t. j. 28. novembra 2007.
Okrem toho treba uviesť, že hoci môže mať poškodenie dobrej povesti rôzne podoby, je vo všeobecnosti ujmou, ktorá sa obnovuje každodenne a trvá tak dlho, pokiaľ sa neodstráni predpokladaná príčina takého poškodenia. Je to tak najmä v prípade, že domnelým pôvodom uplatňovaného poškodenia dobrej povesti je rozhodnutie Komisie, ktoré bolo pôvodne prijaté a uverejnené prostredníctvom tlačového komuniké a neskôr uverejnené v
Úradnom vestníku Európskej únie
vo forme zhrnutia.
Z toho vyplýva, že nemajetková ujma spočívajúca v poškodení dobrej povesti, ktorú uplatňuje žalobkyňa a ktorá vyplýva z dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, má priebežne vznikajúcu povahu.
Z tohto dôvodu je podľa judikatúry uvedenej v bode 39 vyššie žaloba o náhradu škody premlčaná v rozsahu, v akom sa týka náhrady za poškodenie dobrej povesti pred 19. novembrom 2010.
Po tretie treba odmietnuť tvrdenie Komisie založené na skutočnosti, že podľa vlastných predpokladov žalobkyne sú všetky škody, ktoré vznikli po 12. februári 2010 v celom rozsahu pripísateľné Súdnemu dvoru Európskej únie. Táto judikatúra je na jednej strane založená na nesprávnom výklade obsahu písomností žalobkyne. Na druhej strane Všeobecný súd do 27. septembra 2012 nerozhodol o zákonnosti rozhodnutia K(2007) 5791 so zreteľom na zásadu rovnosti zaobchádzania.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je teda žaloba o náhradu majetkovej a nemajetkovej ujmy, ktorá žalobkyni vznikla z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, premlčaná v rozsahu, v akom sa táto žaloba týka ujmy, ktorá vznikla pred 19. novembrom 2010.
2)

O premlčaní žaloby založenej na údajnom dostatočne závažnom porušení, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (T‑82/08)
Treba uviesť, že údajné škody spôsobené údajným dostatočne závažným porušením zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), museli vzniknúť po dni vyhlásenia tohto rozsudku.
Vzhľadom na to, že žaloba o náhradu škody bola podaná 19. novembra 2015, na prejednávanú žalobu, podanú menej než päť rokov po vyhlásení rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), sa nevzťahuje premlčanie uvedené v článku 46 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
Z toho vyplýva, že žaloba o náhradu údajných škôd, ktoré boli spôsobené údajným dostatočne závažným porušením zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), nie je premlčaná.
3.

O námietkach neprípustnosti založených na skutočnosti, že by náhrada ušlého zisku zmarila právne účinky rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť
Komisia a Súdny dvor Európskej únie tvrdia, že treba zamietnuť návrhy žalobkyne na náhradu ušlého zisku uvedené v bode 24 vyššie ako neprípustné. Na základe rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), totiž Európska únia už žalobkyni vyplatila úroky vo výške 988620 eur. Pokiaľ sa žalobkyňa domnievala, že táto suma bola nedostatočná, mala podať žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu Komisie z decembra 2014, ktorým sa určila výška týchto úrokov, čo neurobila.
Komisia tiež tvrdí, že na základe rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), vyplatila žalobkyni úroky v súlade s článkom 90 ods. 4 svojho delegovaného nariadenia (EÚ) č. 1268/2012 z 29. októbra 2012 o pravidlách uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie (
Ú. v. EÚ L 362, 2012, s. 1
). Toto ustanovenie obmedzuje sumu vrátenia na sumu neoprávnene vybratej pokuty spolu s úrokmi plynúcimi podľa článku 90 ods. 2 tohto nariadenia, ktorý vyžaduje, aby tieto prostriedky boli investované konzervatívne, a teda s relatívne malým výnosom. Žalobkyňa prostredníctvom námietky protiprávnosti vznesenej na základe článku 277 ZFEÚ nespochybnila článok 90 ods. 4 nariadenia č. 1268/2012.
Komisia tieto tvrdenia odmieta.
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry žaloba o náhradu škody týkajúca sa mimozmluvnej zodpovednosti Únie za konanie alebo nekonanie jej inštitúcií bola zavedená ako samostatný prostriedok v porovnaní s inými súdnymi prostriedkami, ktorý má svoju osobitnú funkciu v rámci systému opravných prostriedkov a ktorý podlieha podmienkam výkonu stanoveným na účely jej osobitného cieľa (rozsudky z 28. apríla 1971, Lütticke/Komisia,
4/69
,
EU:C:1971:40
, bod
; z 12. apríla 1984, Unifrex/Komisia a Rada,
281/82
,
EU:C:1984:165
, bod
, a z 10. júla 2014, Nikolaou/Dvor audítorov,
C‑220/13 P
,
EU:C:2014:2057
, bod
).
V prejednávanej veci treba konštatovať, že Komisia v decembri 2014 vrátila časť pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
). Komisia okrem toho vyplatila úroky z tejto sumy vo výške 988620 eur.
Pokiaľ Komisia v decembri 2014 vyplatila časť pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), zvýšenú o úroky, vykonala tak táto inštitúcia uvedený rozsudok v súlade s článkom 90 ods. 4 delegovaného nariadenia č. 1268/2012, ktorý stanovuje najmä, že po vyčerpaní všetkých opravných prostriedkov a v prípade, že bola pokuta alebo sankcia zrušená či znížená, neoprávnene vybraté sumy zvýšené o prípadne úroky sa vyplatia dotknutej tretej osobe.
Článok 266 druhý odsek ZFEÚ však v podstate stanovuje, že povinnosť inštitúcie, ktorej akt bol vyhlásený za neplatný, prijať nevyhnutné opatrenia vyplývajúce z rozsudku o vyhlásenie neplatnosti, sa netýka povinnosti, ktorá môže vyplynúť z článku 340 druhého odseku ZFEÚ.
Všeobecný súd už navyše konštatoval, že článok 266 ZFEÚ neukladá administratíve povinnosť nahradiť ďalšie škody, ktoré môžu byť spôsobené protiprávnym zrušeným aktom, ak sú splnené podmienky uvedené v článku 340 druhom odseku ZFEÚ (uznesenie z 12. decembra 2007, Atlantic Container Line a i./Komisia,
T‑113/04
, neuverejnené,
EU:T:2007:377
, bod
).
V prejednávanej veci žalobkyňa, ktorá sa okrem iného dovoláva dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791, sama tvrdí, že podmienky článku 340 druhého odseku ZFEÚ sú splnené a že predmetom prejednávanej veci je preskúmať, či to tak je.
V tejto súvislosti treba po prvé uviesť, že žalobkyňa sa nedovoláva protiprávnosti opatrenia prijatého Komisiou v decembri 2014, na základe ktorého jej boli vyplatené úroky.
Po druhé cieľom žaloby o náhradu škody podanej v prejednávanej veci nie je uviesť žalobkyňu opäť do finančnej situácie, v ktorej by sa nachádzala v prípade, keby Komisia v decembri 2014 neprijala uvedené opatrenie. Inými slovami, prejednávaná žaloba nesmeruje k rovnakému výsledku ako žaloba o vyhlásenie neplatnosti podaná proti opatreniu z decembra 2014.
Žalobkyňa sa totiž na jednej strane domáha náhrady ušlého zisku uvedeného v bode 24 vyššie. Nepožaduje teda vrátenie časti pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), ani vyplatenie úrokov z tejto sumy za obdobie, v ktorom ňou disponovala Komisia.
Na druhej strane zrušenie opatrenia z decembra 2014 by nemohlo viesť k vyplateniu sumy v prospech žalobkyne, ktorá by zodpovedala uplatňovanému ušlému zisku, a teda sume, ktorá je vyššia než suma úrokov vyplatených Komisiou.
V prejednávanej veci treba teda konštatovať, že sa žalobkyňa domáha náhrady škody, ktorá sa líši od tej, ktorá podľa nej vyplýva z nesprávneho vykonania rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), a ktorá ide okrem toho nad rámec súm vyplatených Komisiou v decembri 2014.
Návrh na náhradu škody podaný žalobkyňou v súvislosti s údajným ušlým ziskom teda nemá rovnaký účel, ani účinok ako prípadná žaloba o neplatnosť podaná proti opatreniu prijatému Komisiou v decembri 2014, a preto ho nemožno považovať za neprípustný z dôvodu zneužitia konania.
Námietky neprípustnosti založené na skutočnosti, že by náhrada ušlého zisku zmarila právne účinky konečného rozhodnutia, treba teda zamietnuť.
4.

O námietke neprípustnosti založenej na nedostatku jasnosti a presnosti žaloby, pokiaľ ide o uplatňovaný návrh na náhradu nemajetkovej ujmy
Komisia sa domnieva, že uplatňovaný návrh na náhradu nemajetkovej ujmy je zjavne neprípustný, pretože žaloba obsahuje iba vágne a nepodložené tvrdenia, podľa ktorých pokuta uložená žalobkyni túto spoločnosť neprávom stigmatizovala tým, že vyvolala veľmi mylný dojem o jej úlohe pri porušovaní pravidiel hospodárskej súťaže.
Žaloba však spresňuje, že uvádzaná stigmatizácia vyplýva z toho, že pokuta uložená žalobkyni v rozhodnutí K(2007) 5791 bola najvyššia, hoci táto spoločnosť bola najmenšia z výrobcov plochého skla a jej účasť na kartelovej dohode bola najkratšia. Žalobkyňa na základe toho dospela k záveru, že medzi dátumom prijatia rozhodnutia K(2007) 5791 a rozsudkom z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), ktorý znížil výšku pokuty, ktorá jej bola uložená, by sa tretie osoby mohli domnievať, že v rámci kartelovej dohody na trhu s plochým sklom niesla osobitnú zodpovednosť.
Žaloba teda poskytuje dostatočne jasné a presné informácie o nemajetkovej ujme, ktorá žalobkyni údajne vznikla. Tieto informácie umožnili Komisii pochopiť tvrdenia žalobkyne a pripraviť si svoju obranu. Tieto informácie navyše tiež umožňujú Všeobecnému súdu rozhodnúť o žalobe.
Námietku neprípustnosti založenú na nedostatku jasnosti a presnosti žaloby, ktorú vzniesla Komisia, treba teda, pokiaľ ide o uplatňovaný návrh na náhradu nemajetkovej ujmy, zamietnuť.
5.

Záver o prípustnosti
Po prvé žaloba na náhradu škôd spôsobených v dôsledku údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 je neprípustná v rozsahu, v akom smeruje proti Únii zastúpenej Komisiou.
Po druhé žaloba o náhradu škôd, ktoré žalobkyni vznikli z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, je premlčaná v rozsahu, v akom sa táto žaloba týka majetkovej a nemajetkovej ujmy, ktorá údajne vznikla pred 19. novembrom 2010.
Naopak žaloby o náhradu škôd, ktoré boli spôsobené údajným dostatočne závažným porušením zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), a údajným nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08, nie sú premlčané.
Po tretie námietky neprípustnosti založené na skutočnosti, že by náhrada ušlého zisku zmarila právne účinky rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť a námietku neprípustnosti založenú na nedostatku jasnosti a presnosti žaloby, pokiaľ ide o uplatňovaný návrh na náhradu nemajetkovej ujmy, treba zamietnuť.
B.

O veci samej
Článok 340 druhý odsek ZFEÚ stanovuje, že v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti Únia v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií.
Podľa ustálenej judikatúry z článku 340 druhého odseku ZFEÚ vyplýva, že vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie a výkon práva na náhradu spôsobenej škody sú podmienené súčasným splnením niekoľkých podmienok, a to protiprávnosti konania vytýkaného inštitúciám, existencie škody a existencie príčinnej súvislosti medzi konaním a uplatňovanou škodou (rozsudky z 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EHS,
26/81
,
EU:C:1982:318
, bod
, a z 9. septembra 2008, FIAMM a i./Rada a Komisia,
C‑120/06 P a C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, bod
).
Pokiaľ nie je splnená jedna z týchto podmienok, žaloba musí byť zamietnutá v celom rozsahu bez nutnosti preskúmať ostatné podmienky mimozmluvnej zodpovednosti Únie (rozsudok zo 14. októbra 1999, Atlanta/Európske spoločenstvo,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
, bod
; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 15. septembra 1994, KYDEP/Rada a Komisia,
C‑146/91
,
EU:C:1994:329
, bod
). Navyše súd Únie nie je povinný skúmať tieto podmienky v určenom poradí (rozsudok z 18. marca 2010, Trubowest Handel a Makarov/Rada a Komisia,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, bod
; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 1999, Lucaccioni/Komisia,
C‑257/98 P
,
EU:C:1999:402
, bod
).
Žalobkyňa v prejednávanej veci požaduje náhradu škôd, ktoré údajne utrpela, po prvé z dôvodu údajných dostatočne závažných porušení zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorým došlo v rozhodnutí K(2007) 5791 a v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), a po druhé z dôvodu údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08.
1.

O návrhoch na náhradu škôd, ktoré žalobkyňa utrpela z dôvodu dostatočne závažných porušení zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorým došlo v rozhodnutí K(2007) 5791 a v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
)
Žalobkyňa po prvé pripomína, že Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791 vylúčila interné predaje vertikálne začlenených výrobcov plochého skla pri výpočte výšky pokút uložených týmto výrobcom. Žalobkyňa navyše zdôrazňuje, že Súdny dvor v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), zrušil rozhodnutie K(2007) 5791 z dôvodu porušenia zásady rovnosti zaobchádzania. Za týchto podmienok sa domáha náhrady škody, ktorá jej vznikla v dôsledku údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791.
Žalobkyňa po druhé pripomína, že rozsudkom z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), bola zamietnutá jej žaloba podaná proti rozhodnutiu K(2007) 5791, hoci sa v rámci tejto žaloby domáhala zníženia pokuty, ktorá jej bola uložená, a to z dôvodu diskriminácie spôsobenej vylúčením interných predajov pri výpočte výšky pokút uložených vertikálne začleneným výrobcom plochého skla. Žalobkyňa navyše zdôrazňuje, že Súdny dvor v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), zrušil rozsudok z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), z dôvodu porušenia zásady rovnosti zaobchádzania. Za týchto podmienok sa domáha náhrady škôd, ktoré jej vznikli v dôsledku údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
a)

O návrhu na náhradu škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791
Žalobkyňa tvrdí, že údajné dostatočne závažné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, jej spôsobilo majetkovú a nemajetkovú ujmu, ktorú treba nahradiť.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musí byť škoda, ktorej náhrada sa požaduje v rámci žaloby o určenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie, skutočná a určitá, čo musí preukázať žalobca (pozri rozsudok z 9. novembra 2006, Agraz a i./Komisia,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
, bod
a citovanú judikatúru). Posledný uvedený je povinný predložiť presvedčivé dôkazy tak o existencii, ako aj o rozsahu škody, ktorú uplatňuje (pozri rozsudok zo 16. septembra 1997, Blackspur DIY a i./Rada a Komisia,
C‑362/95 P
,
EU:C:1997:401
, bod
a citovanú judikatúru).
Podľa ustálenej judikatúry sa podmienka týkajúca sa príčinnej súvislosti zakotvená v článku 340 druhom odseku ZFEÚ týka existencie príčinnej súvislosti s dostatočne priamym účinkom medzi konaním inštitúcií a škodou (rozsudky z 18. marca 2010, Trubowest Handel a Makarov/Rada a Komisia,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, bod
, a zo 14. decembra 2005, Beamglow/Parlament a i.,
T‑383/00
,
EU:T:2005:453
, bod
; pozri v tomto zmysle tiež rozsudok zo 4. októbra 1979, Dumortier a i./Rada,
64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 a 45/79
,
EU:C:1979:223
, bod
). Predloženie dôkazu o existencii príčinnej súvislosti medzi vytýkaným konaním a uplatňovanou škodou prináleží žalobcovi (pozri rozsudok z 30. septembra 1998, Coldiretti a i./Rada a Komisia,
T‑149/96
,
EU:T:1998:228
, bod
a citovanú judikatúru).
Dôvodnosť návrhu žalobkyne treba posúdiť s prihliadnutím na tieto zásady.
1)

O uplatňovanej majetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa tvrdí, že údajné dostatočne závažné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 jej spôsobilo dve kategórie majetkovej ujmy, a to po prvé ujmu zodpovedajúcu zaplateniu nákladov na bankovú záruku a po druhé ujmu zodpovedajú ušlému zisku uvedenému v bode 24 vyššie.
i)

Úvodné pripomienky
Keď Komisia oznámila žalobkyni svoje rozhodnutie K(2007) 5791, upozornila ju, že pokiaľ podá návrh na začatie konania na Všeobecný súd alebo Súdny dvor, neprijme sa po dobu prejednania tejto veci žiadne opatrenie na výber pokuty uloženej týmto rozhodnutím, pokiaľ budú pred dňom uplynutia lehoty na zaplatenie pokuty splnené dve podmienky. Podľa článku 86 ods. 5 nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 357, 2002, s. 1
; Mim. vyd. 01/004, s. 145), boli tieto podmienky nasledujúce: po prvé pohľadávka Komisie sa odo dňa uplynutia lehoty na zaplatenie zúrokuje sadzbou 5,64 % a po druhé pred uplynutím lehoty na zaplatenie pokuty sa zriadi banková záruka prijateľná pre Komisiu, ktorá pokryje tak dlh, ako aj úroky alebo zvýšenia dlhu.
Žalobkyňa vo svojej žalobe, ktorú podala v prejednávanej veci, vysvetľuje, že rozhodnutím K(2007) 5791 jej bola uložená povinnosť zaplatiť pokutu vo výške 148000000 eur. Tvrdí, že v prvom rade okamžite zaplatila sumu vo výške 111000000 eur a zriadila bankovú záruku na pokrytie zostatku pokuty vo výške 37000000 eur. Tvrdí, že potom zrušila bankovú záruku s účinnosťou od 2. augusta 2013 a Komisii zaplatila sumu vo výške 37000000 eur zvýšenú o úroky z omeškania vo výške 5,64 %, teda 48263003 eur. Zdôrazňuje, že potom sa v dôsledku rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), ktorý znížil výšku pokuty o 44400000 eur, ukázalo, že znížená pokuta vo výške 103600000 eur bola od začiatku uhradená zaplatením sumy vo výške 111000000 eur. V dôsledku toho Komisia žalobkyni vrátila sumu vo výške 55663003 eur zvýšenú o úroky vo výške 988620 eur. Suma 55663003 eur bola získaná jednak pripočítaním sumy zaplatenej Komisii v nadväznosti na zrušenie bankovej záruky, t. j. 48263003 eur, a jednak sumy 7400000 eur. Posledná uvedená suma zodpovedá sume 111000000 eur, ktorá bola zaplatená okamžite a od ktorej treba odpočítať sumu konečnej pokuty, t. j. 103600000 eur.
ii)

O uplatňovanom zaplatení nákladov na bankovú záruku a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa zdôrazňuje, že v období od 4. marca 2008, t. j. odo dňa zriadenia bankovej záruky, do 2. augusta 2013, t. j. do dňa zrušenia tejto záruky, zaplatila náklady na bankovú záruku v celkovej výške 1547000 eur. Tieto náklady boli spôsobené porušením zásady rovnosti zaobchádzania. Keby totiž Komisia hneď od počiatku v rozhodnutí K(2007) 5791 stanovila výšku pokuty na sumu 103600000 eur, nebola by banková záruka vôbec potrebná. Navyše v prípade, že by táto argumentácia nebola prijatá, mala by sa v každom prípade žalobkyni priznať náhrada vo výške 1268935 eur, ktorá zodpovedá nákladom na bankovú záruku uhradeným v období od 12. februára 2010, keď mal byť vydaný rozsudok Všeobecného súdu vo veci T‑82/08, do 2. augusta 2013, dňa zrušenia záruky.
Komisia tieto tvrdenia odmieta.
V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že žalobkyňa, ktorá podala žalobu proti rozhodnutiu K(2007) 5791, mala na výber buď zaplatiť pokutu v okamihu jej splatnosti, prípadne zaplatiť úroky z omeškania v sadzbe určenej Komisiou v rozhodnutí K(2007) 5791, alebo požadovať odklad výkonu rozhodnutia v súlade s článkom 242 ES a článkom 104 a nasl. Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu z 2. mája 1991, alebo zriadiť bankovú záruku určenú na zabezpečenie zaplatenia pokuty a úrokov z omeškania podľa podmienok určených Komisiou [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júla 1995, CB/Komisia,
T‑275/94
,
EU:T:1995:141
, bod
, a z 21. apríla 2005, Holcim (Deutschland)/Komisia,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, bod
].
Voľba zriadiť bankovú záruku na časť pokuty uloženej rozhodnutím K(2007) 5791 a zaplatiť zostávajúcu časť tejto pokuty bola ponechaná na voľnú úvahu žalobkyne a nebola povinná. Inými slovami, nič nebránilo žalobkyni zaplatiť pokutu v plnej výške do uplynutia lehoty stanovenej rozhodnutím K(2007) 5791 napriek podaniu žaloby proti tomuto rozhodnutiu na Všeobecný súd (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júla 2008, Knauf Gips/Komisia,
T‑52/03
, neuverejnený,
EU:T:2008:253
, bod
).
Ako vyplýva zo žaloby, žalobkyňa sa po prijatí rozhodnutia K(2007) 5791 rozhodla nesplniť si v plnom rozsahu svoju povinnosť okamžite zaplatiť pokutu, ale zriadiť bankovú záruku na časť pokuty v súlade s možnosťou ponúknutou Komisiou.
Žalobkyňa teda nemôže platne tvrdiť, že náklady na bankovú záruku, ktoré uhradila, sú priamym dôsledkom protiprávnosti rozhodnutia K(2007) 5791. Škoda, ktorú uplatňuje, totiž vyplýva priamo a jednoznačne z jej vlastnej voľby, nasledujúcej po prijatí rozhodnutia K(2007) 5791, nesplniť si svoju povinnosť zaplatiť pokutu v plnej výške. Pokiaľ by sa žalobkyňa rozhodla pre okamžité zaplatenie celej pokuty, vyhla by sa nevyhnutnosti platiť náklady na bankovú záruku na sumu nezaplatenej časti pokuty [pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. apríla 2005, Holcim (Deutschland)/Komisia,
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, body
a
; uznesenia z 12. decembra 2007, Atlantic Container Line a i./Komisia,
T‑113/04
, neuverejnené,
EU:T:2007:377
, bod
, a zo 4. septembra 2009, Inalca a Cremonini/Komisia,
T‑174/06
, neuverejnené,
EU:T:2009:306
, body
a
].
Z tohto dôvodu bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o tvrdení Komisie založenom na prípadnom podiele žalobkyne na jej škode, treba vylúčiť existenciu dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi údajným dostatočne závažným porušením zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 a úhradou nákladov na bankovú záruku.
V dôsledku toho treba zamietnuť návrh na náhradu uplatňovanej majetkovej ujmy spočívajúcej v uhradení nákladov na bankovú záruku z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791.
iii)

O uplatňovanom ušlom zisku a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa na úvod vysvetľuje, že úroky vyplatené Komisiou z časti pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), boli vo výške 988620 eur za celé obdobie od marca 2008 do novembra 2014.
Žalobkyňa ďalej tvrdí, že suma týchto úrokov je výrazne nižšia než príjmy, ktoré mohla dosiahnuť, pokiaľ by namiesto zaplatenia tejto sumy Komisii, o ktorej neoprávnenosti s konečnou platnosťou rozhodol Súdny dvor, túto sumu investovala do svojej činnosti. Žalobkyňa na podporu tohto tvrdenia predkladá správu audítorskej a poradenskej spoločnosti, ktorá uskutočnila výpočet vážených priemerných nákladov na jej kapitál. Použitie vážených priemerných nákladov na kapitál je založené na skutočnosti, že spoločnosť musí najmenej zarobiť na náklady na svoj kapitál, čo je minimálny výkon požadovaný investormi, aby investovali do tejto spoločnosti viac než do inej. Pri použití priemeru extrémnych hodnôt vážených priemerných nákladov na kapitál žalobkyne, určeného vo výške 7400000 eur medzi 4. marcom 2008 a 27. júlom 2013 a neskôr vo výške 48263003 eur medzi 27. júlom 2013 a 12. novembrom 2014, by pritom žalobkyňa zarobila prinajmenšom 10281000 eur. Pokiaľ teda úroky vyplatené Komisiou v decembri 2014 boli približne vo výške 989000 eur, vyplýva z toho, že žalobkyni vznikol ušlý zisk vo výške 9292000 eur.
Napokon je nesporné, že pokiaľ by v rozhodnutí K(2007) 5791 nedošlo k porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania, bolo by možné predísť takému ušlému zisku.
Komisia tieto tvrdenia odmieta.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 89 rokovacieho poriadku Všeobecný súd vyzval žalobkyňu na predloženie listinných dôkazov na účely preukázania, že Komisii zaplatila sumu 111000000 eur v marci 2008 a sumu 48263003 eur v júli 2013, ako to uviedla v žalobe.
Po prvé z dokumentov predložených žalobkyňou ako odpoveď na túto výzvu vyplýva, že sumu vo výške 20000000 eur Komisii v marci 2008 zaplatila spoločnosť Guardian Industries, a nie žalobkyňa.
Po druhé dokumenty predložené žalobkyňou preukazujú, že v marci 2008 zaplatila Komisii sumu vo výške 91000000 eur. Pred uskutočnením tejto platby, teda už v januári 2008, však uzavrela dohodu s každou zo svojich siedmich prevádzkových dcérskych spoločností, aby zabezpečila, že každá z nich od 31. decembra 2007 ponesie z účtovného a finančného hľadiska časť pokuty uloženej rozhodnutím K(2007) 5791. Okrem toho prostredníctvom dohôd uzavretých v decembri 2008 medzi žalobkyňou a jej dcérskymi spoločnosťami sa vykonalo konečné rozloženie sumy vo výške 91000000 eur zaplatenej žalobkyňou medzi všetky tieto dcérske spoločnosti.
Po tretie dokumenty predložené žalobkyňou preukazujú, že v júli 2013 časť sumy vo výške 48263003 eur zaplatila priamo Komisii každá z týchto siedmich prevádzkových dcérskych spoločností žalobkyne.
Z tohto vyplýva, že žalobkyňa osobne neniesla bremeno spojené so zaplatením pokuty uloženej rozhodnutím K(2007) 5791. Žalobkyňa teda zjavne nemôže tvrdiť, že jej vznikla skutočná a určitá škoda spočívajúca v rozdiele medzi jednak úrokmi vrátenými Komisiou z časti pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), a jednak príjmami, ktoré by mohla generovať, keby namiesto toho, aby Komisii zaplatila sumu, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou, investovala do svojich aktivít.
Tento záver nie je spochybnený tvrdením vzneseným žalobkyňou, ktoré je založené na skutočnosti, že Guardian bol rozhodnutím K(2007) 5791 považovaný za jediný podnik a že všetky sumy boli zaplatené subjektmi vo vlastníctve podniku Guardian.
Žalobkyňa totiž po prvé nepredložila žiadny dokument, ktorý by ju v rámci tohto konania oprávňoval zastupovať svojich sedem prevádzkových dcérskych spoločností, ktoré jednotlivo niesli platbu časti pokuty uloženej rozhodnutím K(2007) 5791.
Po druhé žalobkyňa nepredložila ani dokument, ktorý by ju v rámci tohto konania oprávňoval zastupovať Guardian Industries. Žalobkyňa sa v tejto súvislosti nemôže odvolávať na interné memorandum, ktoré má dátum 15. november 2015 a bolo jej adresované spoločnosťou Guardian Industries. Toto memorandum totiž nie je podpísané zákonnými zástupcami spoločnosti Guardian Industries. Neobsahuje ani žiadne výslovné oprávnenie na to, aby žalobkyňa v rámci tohto konania zastupovala Guardian Industries. Toto memorandum totiž iba stanovuje, že v prípade, že žalobkyňa získa náhradu nákladov na bankovú záruku, zaplatí spoločnosti Guardian Industries 18 % z tejto náhrady. Napokon treba dodať, že dohoda o rozdelení zodpovednosti uzavretá medzi spoločnosťou Guardian Industries a žalobkyňou v marci 2008 je v prejednávanej veci irelevantná, pretože sa týka zaplatenia pokuty uloženej Komisiou, a nie prejednávanej žaloby o náhradu škody.
V dôsledku toho treba teda zamietnuť návrh na náhradu ušlého zisku, ktorý vznikol žalobkyni z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791.
2)

O uplatňovanej nemajetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa tvrdí, že v období od 28. novembra 2007, t. j. dátumu rozhodnutia K(2007) 5791, do 12. novembra 2014, t. j. dátumu rozsudku Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), vyvolalo porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v tomto rozhodnutí nesprávny dojem o jej úlohe v protiprávnom konaní. Toto poškodenie dobrej povesti treba napraviť priznaním náhrady zodpovedajúcej 10 % sumy pokuty pôvodne uloženej žalobkyni.
Komisia tieto tvrdenia odmieta.
V tejto súvislosti treba uviesť, že uplatňované poškodenie dobrej povesti nesúvisí s nesprávnym dojmom, že sa žalobkyňa podieľala na porušovaní pravidiel hospodárskej súťaže. Žaloba podaná na Všeobecný súd vo veci T‑82/08 sa navyše vzťahuje iba na čiastočné zrušenie rozhodnutia K(2007) 5791. Okrem toho v rámci odvolania vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), žalobkyňa nespochybnila posúdenia Všeobecného súdu, ktorými uvedený súd zamietol uvedený návrh na čiastočné zrušenie.
Uplatňované poškodenie dobrej povesti by tak spočívalo iba v tom, že rozhodnutie K(2007) 5791 vyvolalo nesprávny dojem, pokiaľ ide o úlohu žalobkyne v protiprávnom konaní, na ktorom sa posledná uvedená skutočne podieľala. Tento nesprávny dojem mal vyplývať zo skutočnosti, že pokuta, ktorá bola uložená žalobkyni, bola vyššia než pokuty uložené ostatným účastníkom protiprávneho konania (pozri bod 67 vyššie).
Argumentácia žalobkyne po prvé nie je podložená dôkazmi, ktoré by preukazovali, že svojou závažnosťou by údajne dostatočne závažné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 mohlo poškodiť jej dobrú povesť nad rámec dôsledkov spojených s jej účasťou na kartely.
Za týchto podmienok žalobkyňa nepreukázala, že by údajné dostatočne závažné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 mohlo poškodiť jej dobrú povesť.
Po druhé aj za predpokladu, že by dostatočne závažné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 so zreteľom na výpočet výšky pokuty uloženej žalobkyni poškodilo jej dobrú povesť, bolo by treba konštatovať, že vzhľadom na povahu a závažnosť tohto porušenia bola nemajetková ujma spôsobená žalobkyni dostatočne napravená zrušením tohto rozhodnutia a znížením výšky pokuty, o ktorých rozhodol Súdny dvor v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
). Platí to o to viac, že žalobkyňa mohla podať proti rozhodnutiu K(2007) 5791 žalobu, a okrem toho bol rozsudok z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), predmetom tlačového komuniké, v ktorom sa uviedlo, že súd Únie napokon znížil pokutu uloženú žalobkyni za jej úlohu v kartelovej dohode týkajúcej sa plochého skla zo 148000000 eur na 103600000 eur.
V dôsledku toho treba teda zamietnuť návrh na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá vznikla žalobkyni z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791.
V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 76 vyššie treba teda návrh na náhradu škody údajne spôsobenej uplatňovaním dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 v celom rozsahu zamietnuť.
b)

O návrhu na náhradu škôd, ktoré vznikli v dôsledku údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (T‑82/08)
Žalobkyňa tvrdí, že pochybenie, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), predstavuje závažné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania a že uvedené porušenie jej spôsobilo škody.
Na úvod je totiž podľa jej názoru nesporné, že na základe rozsudku Všeobecného súdu môže vzniknúť mimozmluvná zodpovednosť Únie. Súdny dvor jednak uznal právo žalobcu získať náhradu škody v prípade nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie. Táto zodpovednosť je jednak logickým dôsledkom judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej súdy členského štátu môžu členskému štátu uložiť zodpovednosť za to, že žalobcu zbavil práva, ktoré mu prináleží podľa právnych predpisov práva Únie (rozsudok z 30. septembra 2003, Köbler,
C‑224/01
,
EU:C:2003:513
).
Všeobecný súd ďalej nemal žiadnu mieru voľnej úvahy a nemohol potvrdiť, ako to urobil, vylúčenie interných predajov v rozhodnutí K(2007) 5791, pokiaľ to sankcionovalo jediného adresáta tohto rozhodnutia, ktorý nebol vertikálne integrovaný, a to žalobkyňu.
Napokon je so zreteľom na ustálenú judikatúru týkajúcu sa povinnosti zohľadniť interné predaje nepopierateľné, že rozsudkom z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), bola zjavne porušená zásada rovnosti zaobchádzania.
Súdny dvor Európskej únie tieto tvrdenia odmieta.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že zodpovednosť Únie nemôže vzniknúť v dôsledku obsahu súdneho rozhodnutia, ktoré nebolo vydané súdom Únie rozhodujúcim na najvyššom stupni a ktoré môže z tohto dôvodu byť predmetom odvolania.
V prejednávanej veci bolo pochybenie, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), napravené Súdnym dvorom v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), v dôsledku odvolania žalobkyne.
Treba však spresniť, že záverom uvedeným v bode 122 vyššie nie je dotknutá možnosť, aby sa žalobkyňa vo výnimočných prípadoch domáhala určenia zodpovednosti Únie z dôvodu závažných súdnych nedostatkov, najmä procesnej alebo administratívnej povahy, ktoré ovplyvňujú činnosť súdu Únie. Tieto nedostatky žalobkyňa v rámci prejednávanej žaloby, ktorá sa týka obsahu súdneho rozhodnutia, neuplatňuje.
Z tohto dôvodu musí byť návrh na náhradu údajných škôd, ktoré boli spôsobené údajným dostatočne závažným porušením zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), zamietnutý.
So zreteľom na všetky predchádzajúce úvahy treba zamietnuť návrhy na náhradu škody, ktorá žalobkyni údajne vznikla na jednej strane, v dôsledku uplatňovaného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozhodnutí K(2007) 5791 a na druhej strane v dôsledku uplatňovaného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
2.

O návrhu na náhradu škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08
Žalobkyňa po prvé tvrdí, že dĺžka konania vo veci T‑82/08 prekročila primeranú lehotu na rozhodnutie. Po druhé tvrdí, že toto prekročenie jej spôsobilo škodu, ktorá musí byť nahradená.
a)

O údajnom nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08
Žalobkyňa tvrdí, že dĺžka konania vo veci T‑82/08 prekročila primeranú lehotu na rozhodnutie, čo je dostatočne závažné porušenie právnej normy Únie, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom.
Súdny dvor Európskej únie spochybňuje tieto tvrdenia. Po prvé sa totiž nemožno domnievať, že rozsudok z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), s konečnou platnosťou rozhodol o otázke nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie. Po druhé tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého by primeraná lehota na rozhodnutie vo veci T‑82/08 bola dva roky, je úplne nereálne s prihliadnutím na priemernú dĺžku konaní na Všeobecnom súde zistenú v rokoch 2006 až 2010 vo veciach, ktoré sa týkali uplatnenia práva hospodárskej súťaže. Po tretie primeranosť lehoty na rozhodnutie nemožno posudzovať na základe pevne stanovenej lehoty, ale v závislosti od okolností jednotlivého prípadu, a najmä s prihliadnutím na prípadnú abnormálne dlhú dobu nečinnosti. Po štvrté, pokiaľ ide o obdobie medzi ukončením písomnej časti konania a začatím ústnej časti konania, prípadné obdobie nevysvetliteľnej nečinnosti pri prejednávaní veci T‑82/08 bolo omnoho kratšie, než tvrdí žalobkyňa. Obdobie 3 rokov a 5 mesiacov, ktoré uplynulo od ukončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania vo veci T‑82/08, totiž presiahlo priemernú dĺžku tejto časti konania, konštatovanú v rokoch 2008 až 2011 vo veciach, ktoré sa týkali uplatnenia práva hospodárskej súťaže, len o 11 mesiacov. Treba navyše zohľadniť zložitosť vecí týkajúcich sa hospodárskej súťaže, mnohojazyčné prostredie, v ktorom pôsobí Súdny dvor Európskej únie, a obmedzené funkčné obdobie sudcov.
Treba zdôrazniť, že článok 47 druhý odsek Charty základných práv Európskej únie stanovuje okrem iného, že „každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom“.
V prejednávanej veci z podrobného skúmania spisu vo veci T‑82/08 vyplýva, ako správne zdôraznil Súdny dvor v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), že dĺžku konania vo veci T‑82/08, ktorá dosiahla takmer 4 roky a 7 mesiacov, nemožno odôvodniť nijakými osobitnými okolnosťami tejto veci.
Po prvé treba pripomenúť, že vec T‑82/08 sa týkala sporu o existenciu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže a že podľa judikatúry základná požiadavka právnej istoty, z ktorej musia mať prospech hospodárske subjekty, rovnako ako aj cieľ zabezpečiť, aby na vnútornom trhu nebola skresľovaná hospodárska súťaž, predstavujú značný záujem nielen pre žalobkyňu samotnú a pre jej konkurentov, ale rovnako aj pre tretie osoby z dôvodu veľkého množstva dotknutých osôb a finančných záujmov, o ktoré ide (rozsudok zo 16. júla 2009, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/Komisia,
C‑385/07 P
,
EU:C:2009:456
, bod
).
Po druhé treba konštatovať, že vo veci T‑82/08 uplynuli medzi na jednej strane ukončením písomnej časti konania, zaznamenaným predložením listu 3. júla 2008, v ktorom žalobkyňa informovala Všeobecný súd o tom, že sa vzdáva svojho práva predložiť repliku, a na druhej strane začatím ústnej časti konania 13. decembra 2011 približne 3 roky a 5 mesiacov, teda 41 mesiacov.
Primeraná povaha tohto obdobia tak závisí najmä od zložitosti sporu, ako aj správania účastníkov konania a výskytu prekážok v konaní.
Pokiaľ ide o zložitosť sporu, platí predovšetkým, že na preskúmanie vecí, ktoré sa týkali uplatnenia práva hospodárskej súťaže, ako je vec T‑82/08, je v zásade primeraná doba 15 mesiacov od ukončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania. Ďalej paralelné prejednávanie spojených vecí nemôže vo veci samej odôvodniť predĺženie doby medzi ukončením písomnej časti konania a začatím jeho ústnej časti. Napokon úroveň skutkovej, právnej a procesnej zložitosti veci T‑82/08 neodôvodňuje predĺženie konania v tejto veci. V tejto súvislosti treba najmä uviesť, že medzi ukončením písomnej časti konania a začatím ústnej časti konania nebolo konanie prerušené alebo spomalené nejakým opatrením na zabezpečenie priebehu konania prijatým Všeobecným súdom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, body
až
).
Pokiaľ ide o správanie účastníkov konania a výskyt prekážok konania, obdobie, ktoré uplynulo od ukončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania vo veci T‑82/08, nebolo nijako ovplyvnené takýmto správaním alebo výskytom takýchto prekážok.
Preto vzhľadom na okolnosti vo veci T‑82/08 treba rozhodnúť, že z lehoty 41 mesiacov, ktorá uplynula od ukončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania, vyplýva 26‑mesačné obdobie bezdôvodnej nečinnosti.
V treťom rade zo skúmania spisu vo veci T‑82/08 nevyplynula žiadna okolnosť umožňujúca dospieť k záveru, že existuje obdobie bezdôvodnej nečinnosti jednak od podania žaloby do ukončenia písomnej časti konania, a jednak od začatia ústnej časti konania do vyhlásenia rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
).
Z toho vyplýva, že postupom, ktorý bol prijatý vo veci T‑82/08 a ukončený vyhlásením rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), bol porušený článok 47 druhý odsek Charty základných práv, keďže tento postup o 26 mesiacov presiahol primeranú lehotu na rozhodnutie, čo predstavuje dostatočne závažné porušenie právnej normy Únie, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom.
b)

O uplatňovaných škodách a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa tvrdí, že nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 jej v období od 12. februára 2010, t. j. dňa, keď mal byť rozsudok vyhlásený, do 27. septembra 2012, t. j. dňa, keď bol tento rozsudok skutočne vyhlásený, spôsobilo majetkovú a nemajetkovú ujmu.
Dôvodnosť týchto tvrdení treba posúdiť s prihliadnutím na judikatúru uvedenú v bodoch 81 a 82 vyššie.
1)

O uplatňovanej nemajetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa po prvé tvrdí, že došlo k poškodeniu jej dobrej povesti, ktoré zodpovedá sume 14800000 eur z dôvodu, že v období od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012 bola nesprávne považovaná za osobu, ktorá nesie zvýšenú mieru zodpovednosti za protiprávne konanie sankcionované rozhodnutím K(2007) 5791 (pozri bod 67 vyššie). Po druhé porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, ktorého sa dopustila Komisia v rozhodnutí K(2007) 5791, malo výraznejší vplyv od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012, teda v období, v ktorom konanie vo veci T‑82/08 prekročilo primeranú lehotu na rozhodnutie. Po tretie podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva existuje silná, hoci vyvrátiteľná domnienka, že neprimeraná dĺžka konania spôsobuje nemajetkovú ujmu. Po štvrté škoda, ktorá vznikla žalobkyni, by mala byť ohodnotená na sumu zodpovedajúcu 10 % pokuty, ktorá jej bola pôvodne uložená rozhodnutím K(2007) 5791. Náhrada škody, ktorú môže uplatňovať, by sa totiž na jednej strane mala odvíjať od výšky pokuty, ktorá jej bola uložená v období, v ktorom bola prekročená primeraná lehota na rozhodnutie. Na druhej strane suma vo výške 5 % stanovená Všeobecným súdom v niektorých veciach týkajúcich sa nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie je príliš nízka.
Súdny dvor Európskej únie spochybňuje tieto tvrdenia. Subsidiárne tvrdí, že náhrada napraviteľnej nemajetkovej ujmy by sa mala stanoviť maximálne vo výške 5000 eur.
Po prvé, aj keby v prejednávanej veci žalobkyňa svojimi argumentmi tvrdila, že z dôvodu nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 bola o to dlhšie považovaná za osobu, ktorá nesie osobitnú zodpovednosť za protiprávne konanie, toto tvrdenie nie je podložené dôkazmi, ktoré preukazujú, že nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie mohlo svojou závažnosťou poškodiť jej dobrú povesť nad rámec takého poškodenia spôsobeného rozhodnutím K(2007) 5791.
Za týchto podmienok žalobkyňa nepreukázala, že nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 bolo spôsobilé poškodiť jej uplatňovanú dobrú povesť.
Po druhé v každom prípade konštatovanie o nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie uskutočnené v bode 139 vyššie vzhľadom na predmet a závažnosť tohto nedodržania postačuje na účely napravenia poškodenia dobrej povesti, ktoré uplatňuje žalobkyňa v prejednávanej veci.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy žalobkyňa nepreukázala, že nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 bolo spôsobilé poškodiť jej dobrú povesť, a v každom prípade konštatovanie o nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie uskutočnené v bode 139 vyššie vzhľadom na predmet a závažnosť tohto nedodržania postačuje na účely náhrady poškodenia dobrej povesti, ktoré uplatňuje žalobkyňa v prejednávanej veci.
Návrh na náhradu škody za údajné poškodenie dobrej povesti žalobkyne treba teda zamietnuť.
2)

O uplatňovanej majetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa tvrdí, že nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie jej spôsobilo dve kategórie majetkovej ujmy medzi 12. februárom 2010 a 27. septembrom 2012, a to po prvé škodu zodpovedajúcu úhrade dodatočných nákladov na bankovú záruku a po druhé škodu zodpovedajú ušlému zisku uvedenému v bode 24 vyššie.
Majetkovú ujmu uplatňovanú žalobkyňou a údajnú príčinnú súvislosť medzi touto ujmou a nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 treba preskúmať s prihliadnutím na úvodné poznámky uvedené v bodoch 85 a 86 vyššie.
i)

O uplatňovanom ušlom zisku a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa na úvod vysvetľuje, že úroky vyplatené Komisiou v dôsledku rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), boli vo výške 224000 eur za obdobie od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012. Žalobkyňa ďalej tvrdí, že pri použití priemeru extrémnych hodnôt vážených priemerných nákladov na jej kapitál, definovaného v bode 96 vyššie vo výške 7400000 eur, mala v období od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012 zarobiť najmenej 1895000 eur. Pokiaľ teda úroky vyplatené Komisiou boli približne vo výške224000 eur, vyplýva z toho, že žalobkyni vznikol ušlý zisk vo výške 1671000 eur. Napokon nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie je podľa nej dostatočne priamou a určujúcou príčinou ňou uplatňovaného ušlého zisku. Pokiaľ by sa totiž vo veci T‑82/08 dodržala primeraná lehota na rozhodnutie, žalobkyňa by skôr disponovala sumami, o ktorých neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
).
Súdny dvor Európskej únie spochybňuje tieto tvrdenia.
V tejto súvislosti z bodov 99 až 103 vyššie vyplýva, že žalobkyňa osobne neniesla bremeno spojené so zaplatením pokuty uloženej rozhodnutím K(2007) 5791. Žalobkyňa teda zjavne nemôže tvrdiť, že medzi 12. februárom 2010 a 27. septembrom 2012 jej vznikla skutočná a určitá škoda spočívajúca v rozdiele medzi jednak úrokmi vrátenými Komisiou z časti pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou v rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), a jednak príjmami, ktoré by mohla generovať, keby namiesto toho, aby Komisii zaplatila sumu, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou, žalobkyňa investovala do svojich aktivít.
Podľa judikatúry uvedenej v bode 76 vyššie treba teda návrh na náhradu podľa žalobkyne ušlého zisku zamietnuť bez toho, aby bolo potrebné posúdiť existenciu údajnej príčinnej súvislosti.
ii)

O uplatňovanej úhrade nákladov na bankovú záruku a údajnej príčinnej súvislosti
Žalobkyňa sa domáha náhrady škody, ktorú utrpela z dôvodu uhradenia dodatočných nákladov na bankovú záruku v období od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012.
Súdny dvor Európskej únie tvrdí, že žalobkyňa nepreukázala existenciu dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi jednak nákladmi na bankovú záruku uhradenými v období od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012 a jednak údajným nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie. Táto majetková škoda totiž vyplýva z vlastného rozhodnutia žalobkyne nesplniť si ihneď svoju povinnosť zaplatiť celú výšku pokuty. Ďalej so zreteľom na definíciu príčinnej súvislosti prevládajúcu v práve Únie, existencia príčinnej súvislosti nemôže byť stanovená len na základe konštatovania, že v prípade neexistencie prekročenia primeranej lehoty na rozhodnutie žalobkyňa nemala povinnosť uhradiť náklady bankovej záruky za obdobie zodpovedajúce tomuto prekročeniu. Napokon aj za predpokladu, že by sa mala uplatniť definícia príčinnej súvislosti navrhovaná žalobkyňou, okolnosť, že 2. augusta 2013 zrušila záruku, teda 10 mesiacov po vydaní rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), a 16 mesiacov pred vydaním rozsudku z 12. novembra 2014, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
), potvrdzuje neexistenciu priamej súvislosti medzi dobou, počas ktorej žalobkyňa poskytovala bankovú záruku, a prieťahmi pri prejednávaní veci T‑82/08.
V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že žalobkyňa v žalobe tvrdí, že od 12. februára 2010 do 27. septembra 2012 uhradila náklady na bankovú záruku vo výške 936000 eur. Na podporu svojho návrhu predkladá dokument vydaný bankou, ktorý obsahuje údaje o štvrťročných poplatkoch zaplatených banke v priebehu konania vo veci T‑82/08.
Ako odpoveď na výzvu formulovanú Všeobecným súdom v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 89 rokovacieho poriadku však žalobkyňa spresnila, že 82 % nákladov na bankovú záruku uvedených v žalobe bolo fakturovaných jej a 18 % týchto nákladov bolo fakturovaných spoločnosti Guardian Industries.
Z toho vyplýva, že žalobkyňa iba preukázala, že utrpela skutočnú a určitú ujmu spočívajúcu v zaplatení 82 % nákladov bankovej záruky počas obdobia, ktoré zodpovedá prekročeniu primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08. Navyše ako vyplýva z bodu 106 vyššie, žalobkyňa nepreukázala, že je oprávnená zastupovať spoločnosť Guardian Industries v rámci tohto konania.
V druhom rade existuje príčinná súvislosť medzi nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 a vznikom ujmy, ktorú žalobkyňa utrpela z dôvodu, že uhradila náklady na bankovú záruku počas obdobia, ktoré zodpovedá prekročeniu tejto primeranej lehoty na rozhodnutie. Okrem toho treba v prejednávanej veci po prvé uviesť, že v okamihu, keď žalobkyňa 12. februára 2008 podala žalobu vo veci T‑82/08, a v okamihu, keď vo februári 2008 s účinnosťou od 4. marca 2008 zriadila bankovú záruku, nebolo možné predvídať nedodržanie primeranej lehoty na rozhodnutie. Okrem toho žalobkyňa mohla legitímne očakávať, že jej žaloba bude prejednaná v primeranej lehote. Po druhé prekročenie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 nastalo po tom, ako sa žalobkyňa pôvodne rozhodla zriadiť bankovú záruku. Súvislosť medzi prekročením primeranej lehoty na rozhodnutie a uhradením nákladov na bankovú záruku za dobu, ktorá zodpovedá tomuto prekročeniu, tak nemohla byť narušená pôvodnou voľbou žalobkyne okamžite si v celom rozsahu nesplniť svoju povinnosť zaplatiť pokutu uloženú rozhodnutím K(2007) 5791, a zriadiť bankovú záruku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, body
až
).
Z toho vyplýva, že existuje príčinná súvislosť medzi nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 a vznikom ujmy, ktorú utrpela žalobkyňa z dôvodu, že uhradila náklady bankovej záruky počas obdobia, ktoré zodpovedá prekročeniu tejto primeranej lehoty.
iii)

O vyčíslení utrpenej ujmy
V prvom rade treba pripomenúť, že dĺžka konania prekročila primeranú lehotu na rozhodnutie vo veci T‑82/08 o 26 mesiacov (pozri body 134 až 139 vyššie).
V druhom rade z dokumentov predložených žalobkyňou vyplýva, že v období 26 mesiacov pred vydaním rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), osobne uhradila tieto štvrťročné náklady na bankovú záruku:
Štvrťroky
Uhradené náklady na bankovú záruku (eur)
Obdobie, za ktoré prislúcha náhrada škody
(v mesiacoch)
Nahraditeľná škoda (eur)
3/2010
72 523,66
48 349,11
4/2010
72 523,66
72 523,66
1/2011
48 874,64 + 23 137,15
72 011,79
2/2011
75 195,73
75 195,73
3/2011
76 022,06
76 022,06
4/2011
76 022,06
76 022,06
1/2012
52 884,91 + 23 337,53
76 222,44
2/2012
78 656,11
78 656,11
3/2012
79 520,47
79 520,47






Spolu
654 523,43
Z toho vyplýva, že v období 26 mesiacov pred vydaním rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), boli náklady na bankovú záruku, ktoré uhradila žalobkyňa, vo výške 654523,43 eura.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba žalobkyni priznať náhradu škody vo výške 654523,43 eura z dôvodu náhrady majetkovej ujmy, ktorá jej bola spôsobená nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08 a ktorá spočíva v uhradení dodatočných nákladov bankovej záruky.
3)

O úrokoch
Žalobkyňa navrhuje, aby jej Všeobecný súd spolu s náhradou škody, ktorú jej môže priznať, priznal aj úroky od 12. februára 2010 v priemernej sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre svoje hlavné operácie refinancovania v relevantnej dobe, zvýšenej o dva percentuálne body.
V tejto súvislosti treba rozlišovať medzi kompenzačnými úrokmi a úrokmi z omeškania (rozsudok z 27. januára 2000, Mulder a i./Rada a Komisia,
C‑104/89 a C‑37/90
,
EU:C:2000:38
, bod
).
Po prvé, pokiaľ ide o kompenzačné úroky, môže byť náhrada priznaná žalobkyni z dôvodu majetkovej škody vyplatená spolu s takými úrokmi za obdobie od 27. júla 2010, t. j. 26 mesiacov pred vydaním rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
), do dňa vydania tohto rozsudku. Vzhľadom na to, že žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz o tom, že náklady na bankovú záruku, ktoré uhradila za obdobie od 27. júla 2010 do 27. septembra 2012, mohla zúročiť sadzbou, ktorú uplatňuje ECB pre svoje hlavné operácie refinancovania zvýšenou o dva percentuálne body, treba dospieť k záveru, že sa menové znehodnotenie v dôsledku plynutia času premietne do ročnej miery inflácie konštatovanej pre relevantné obdobie Eurostatom (Štatistický úrad Európskej únie) v členskom štáte, v ktorom má žalobkyňa sídlo, a to do výšky nepresahujúcej sumu požadovanú žalobkyňou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, body
až
a citovanú judikatúru).
Po druhé, pokiaľ ide o úroky z omeškania, musí byť náhrada uvedená v bode 165 vyššie, vrátane kompenzačných úrokov zvýšená o úroky z omeškania od vydania tohto rozsudku do úplného zaplatenia. Sadzbou úrokov z omeškania navyše bude sadzba stanovená ECB pre svoje hlavné operácie refinancovania zvýšená o dva percentuálne body, ako navrhuje žalobkyňa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia,
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
, body
až
a citovanú judikatúru).
4)

Záver o výške náhrady a o úrokoch
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy musí byť tejto žalobe čiastočne vyhovené v časti, v ktorej je jej cieľom priznanie náhrady škody, ktorá bola spôsobená žalobkyni z dôvodu nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08.
Náhrada priznaná žalobkyni z dôvodu náhrady škody, ktorá jej vznikla z dôvodu zaplatenia dodatočných nákladov na bankovú záruku, je 654523,43 eura, zvýšených o kompenzačné úroky za obdobie od 27. júla 2010 do vydania tohto rozsudku vo výške ročnej miery inflácie konštatovanej Eurostatom v členskom štáte, v ktorom má žalobkyňa sídlo.
Suma náhrady uvedenej v bode 171 vyššie sa vrátane kompenzačných úrokov zvýši o úroky z omeškania za podmienok uvedených v bode 169 vyššie.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
IV.

O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Žalobkyňa v prejednávanej veci nemala úspech vo svojich návrhoch na náhradu škody smerujúcich proti Únii zastúpenej Komisiou. Žalobkyni teda treba uložiť povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené Úniou zastúpenou Komisiou.
Podľa článku 134 ods. 3 rokovacieho poriadku ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša vlastné trovy konania. Ak sa to však zdá oprávnené vzhľadom na okolnosti prípadu, Všeobecný súd môže rozhodnúť, že účastník konania znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť časť trov konania druhého účastníka konania.
V prejednávanej veci bolo žalobkyni čiastočne vyhovené, pokiaľ ide o časti jej návrhov smerujúcich proti Únii zastúpenej Súdnym dvorom Európskej únie. Vo svojom návrhu na náhradu škody však v podstatnej časti nemala úspech. Za týchto podmienok je vzhľadom na všetky okolnosti predmetnej veci opodstatnené rozhodnúť, že na jednej strane žalobkyňa a na strane druhej Únia zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie znášajú vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov,
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia rozšírená komora),
rozhodol takto:

1.
Európska únia zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie je povinná zaplatiť náhradu vo výške 654523,43 eura spoločnosti Guardian Europe Sàrl z dôvodu majetkovej ujmy, ktorú táto spoločnosť utrpela z dôvodu nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (
T‑82/08
,
EU:T:2012:494
). Táto náhrada bude za obdobie od 27. júla 2010 do vydania tohto rozsudku zvýšená o kompenzačné úroky vo výške ročnej miery inflácie konštatovanej Eurostatom (Štatistický úrad Európskej únie) v členskom štáte, v ktorom má táto spoločnosť sídlo.

2.
Náhrada uvedená v prvom bode sa zvýši o úroky z omeškania odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku až do úplného zaplatenia uvedenej náhrady škody v sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné operácie refinancovania, zvýšenej o dva percentuálne body.

3.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

4.
Guardian Europe je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Únia zastúpená Európskou komisiou.

5.
Guardian Europe na jednej strane a Únia zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie na strane druhej znášajú vlastné trovy konania.

Papasavvas
Labucka
Bieliūnas
Kreuschitz
Forrester
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 7. júna 2017.
Podpisy
Obsah

I. Okolnosti predchádzajúce sporu

II. Konanie a návrhy účastníkov konania

III. Právny stav

A. O prípustnosti

1. O prípustnosti návrhu na náhradu škody založeného na údajnom nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie v rozsahu, v akom tento návrh smeruje proti Únii zastúpenej Komisiou

2. O námietke neprípustnosti z dôvodu premlčania

a) O premlčaní žaloby o náhradu škody založenej na údajnom nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie

b) O premlčaní žalôb o náhradu škody založených na údajných dostatočne závažných porušeniach zásady rovnosti zaobchádzania

1) O premlčaní žaloby založenej na údajnom dostatočne závažnom porušení, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791

2) O premlčaní žaloby založenej na údajnom dostatočne závažnom porušení, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (T‑82/08)

3. O námietkach neprípustnosti založených na skutočnosti, že by náhrada ušlého zisku zmarila právne účinky rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť

4. O námietke neprípustnosti založenej na nedostatku jasnosti a presnosti žaloby, pokiaľ ide o uplatňovaný návrh na náhradu nemajetkovej ujmy

5. Záver o prípustnosti

B. O veci samej

1. O návrhoch na náhradu škôd, ktoré žalobkyňa utrpela z dôvodu dostatočne závažných porušení zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorým došlo v rozhodnutí K(2007) 5791 a v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (T‑82/08, EU:T:2012:494)

a) O návrhu na náhradu škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozhodnutí K(2007) 5791

1) O uplatňovanej majetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti

i) Úvodné pripomienky

ii) O uplatňovanom zaplatení nákladov na bankovú záruku a údajnej príčinnej súvislosti

iii) O uplatňovanom ušlom zisku a údajnej príčinnej súvislosti

2) O uplatňovanej nemajetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti

b) O návrhu na náhradu škôd, ktoré vznikli v dôsledku údajného dostatočne závažného porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, ku ktorému došlo v rozsudku z 27. septembra 2012, Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia (T‑82/08)

2. O návrhu na náhradu škôd, ktoré vznikli z dôvodu údajného nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08

a) O údajnom nedodržaní primeranej lehoty na rozhodnutie vo veci T‑82/08

b) O uplatňovaných škodách a údajnej príčinnej súvislosti

1) O uplatňovanej nemajetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti

2) O uplatňovanej majetkovej ujme a údajnej príčinnej súvislosti

i) O uplatňovanom ušlom zisku a údajnej príčinnej súvislosti

ii) O uplatňovanej úhrade nákladov na bankovú záruku a údajnej príčinnej súvislosti

iii) O vyčíslení utrpenej ujmy

3) O úrokoch

4) Záver o výške náhrady a o úrokoch

IV. O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.