CELEX: 62021TJ0346
Európai uniós védjegy
Megszűnés megállapítása iránti eljárás
Gufic európai uniós szóvédjegy
A védjegy tényleges használata
Az (EU) 2017/1001 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének a) pontja
Nyilvános és a külvilág felé történő használat
A használat jelentősége
A használat jellege és formája
Azon áruk tekintetében történő használat, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták

)
[omissis]
A jogkérdésről
[omissis]
A vitatott védjegy „gyógyszerekként” lajstromozott áruk tekintetében történő használatának értékelése során vétett hibára alapított, harmadik kifogásról
[omissis]
Emlékeztetni kell arra, hogy az áruk és szolgáltatások Nizzai Megállapodás szerinti osztályozásának célja lényegében a piaci igények tükrözése, és nem az áruk mesterséges részekre osztásának előírása. Az osztályok fejezetcímei így annak az ágazatnak az „általános megnevezéseit” tartalmazzák, amelybe az áruk vagy a szolgáltatások „főszabály szerint” tartoznak. Ugyanígy emlékeztetni kell arra, hogy az áruk és szolgáltatások Nizzai Megállapodás szerinti osztályozása önmagában kizárólag adminisztratív célokat szolgál. Annak célja ugyanis csupán a védjegybejelentések megszövegezésének és kezelésének megkönnyítése, bizonyos áru‑ és szolgáltatási osztályok és kategóriák javaslásával. Végeredményben, a Nizzai Osztályozás önmagában nem határozhatja meg a szóban forgó áruk jellegét és jellemzőit (lásd: 2020. május 28‑iKorporaciya Masternet kontra EUIPO – Stayer Ibérica [STAYER] ítélet,
T‑681/18
, nem tették közzé,
EU:T:2020:222
,
40.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ráadásul, valamely árunak az uniós jog más szabályai alapján történő osztályozása főszabály szerint nem meghatározó annak európai uniós védjegyként történő lajstromozása céljából való besorolása szempontjából. Egyrészt ugyanis a 2017/1001 rendelet 33. cikkének (1) bekezdéséből lényegében az következik, hogy az európai uniós védjegyek lajstromozása céljából az árukat és szolgáltatásokat a Nizzai Osztályozás szerint kell besorolni. Másrészt, bár a felperes által hivatkozott uniós jogalkotási aktusok alapvető fontosságúak a szóban forgó ágazat számára, mivel biztosítják a gyógyszerek gyártási, címkézési és forgalmazási folyamatát, nem szükségszerűen vannak kihatással arra, hogy az árukat és szolgáltatásokat miként sorolják be a Nizzai Osztályozásba. E tekintetben a védjegy alapvető funkcióját nem szabad összetéveszteni azon más funkciókkal, amelyeket a védjegy adott esetben betölthet, mint például a szóban forgó áru minőségének szavatolásából álló funkció. Következésképpen valamely árunak az uniós jog más szabályai – mint például a 2001/83 irányelv – alapján történő osztályozása főszabály szerint nem meghatározó valamely európai uniós védjegy lajstromozás céljából történő besorolása szempontjából (lásd: 2021. október 6‑iDermavita Company kontra EUIPO – Allergan Holdings France [JUVEDERM] ítélet,
T‑372/20
, nem tették közzé,
EU:T:2021:652
,
38.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben a Bíróság korábban már pontosította, hogy a Törvényszék által alkalmazott „főszabály szerint” fordulatból az következik, hogy ez utóbbi nem zárta ki általános jelleggel, illetve elismerte, hogy az uniós jog rendelkezéseit a védjegy 2017/1001 rendelet 18. cikke értelmében vett tényleges használatának értékelésekor figyelembe lehet venni, és azok a vizsgált ügy sajátos körülményeire figyelemmel meghatározóak lehetnek a szóban forgó áruk osztályozásánál (lásd ebben az értelemben: 2020. december 3‑iDermavita kontra EUIPO végzés,
C‑400/20 P
, nem tették közzé,
EU:C:2020:997
,
17.
pont; 2021. május 4‑iDermavita kontra EUIPO végzés,
C‑26/21 P
, nem tették közzé,
EU:C:2021:355
,
17.
pont).
Ugyanakkor pusztán annak megerősítése, hogy a szóban forgó áruk az 5. osztályba tartozó „gyógyszerek”, nem elegendő (lásd analógia útján: 2017. február 14‑iPandalis kontra EUIPO – LR Health & Beauty Systems [Cystus] ítélet,
T‑15/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:75
,
57.
pont).
A jelen ügyben a védjegyjogra figyelemmel a tényleges használat értékelése szempontjából a releváns kérdés az, hogy azok az áruk, amelyek tekintetében a védjegyet használták, vagyis a szóban forgó áruk azonosak‑e a védjegy árujegyzékében szereplő, 5. osztályba tartozó árukkal (lásd analógia útján: 2020. november 18‑iDermavita kontra EUIPO – Allergan Holdings France [JUVEDERM ULTRA] ítélet,
T‑643/19
, nem tették közzé,
EU:T:2020:549
,
29.
pont).
Ami a védjegyjog szerinti árukategóriát illeti, a szóban forgó áruk külső megjelenése – például a csomagoláson vagy a címkézésen keresztül – valójában igenis jelentőséggel bír. Ugyanis ez a külső megjelenés határozza meg, hogy a fogyasztó mely árukategóriához kapcsolja a terméket (Kokott főtanácsnok Pandalis kontra EUIPO ügyre vonatkozó indítványa,
C‑194/17 P
,
EU:C:2018:725
,
33.
pont).
Ebből tehát az következik, hogy azon áruk érintett közönség általi észlelése, amelyek tekintetében a vitatott védjegyet lajstromozták, meghatározó az említett védjegy tényleges használatának értékelése szempontjából.
Egyébiránt a Bíróság, különösen a 2001/83 irányelv hatálya alá tartozó gyógyszerek érintett közönségének észlelését illetően korábban már megállapította, hogy az átlagosan körültekintő fogyasztó hozzáállását kell figyelembe venni, akiben az árunak adott forma különös bizalmat ébreszthet, azaz olyan jellegű bizalmat, amely általában a gyógyszereket övezi, tekintettel a gyártásukkal és forgalmazásukkal kapcsolatos garanciákra. Amennyiben az áru külső formája meghatározó ismérv lehet az áru kiszerelés szerinti gyógyszerré minősítéséhez, e forma alatt nem csak magának az árunak a formáját, hanem a csomagolását is érteni kell, amely utóbbit üzletpolitikai okokból adott esetben úgy alakítják ki, hogy az áru gyógyszerhez hasonlítson (lásd: 2007. november 15‑iBizottság kontra Németország ítélet,
C‑319/05
,
EU:C:2007:678
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a felek a beadványaikban és a tárgyaláson egyetértettek abban, hogy a vitatott védjegy árujegyzékében szereplő áruk tekintetében történő használat tényleges jellege értékelésének az érintett közönség észlelésén kell alapulnia, amely a jelen esetben mind a végső fogyasztókból, mind a szakemberekből áll.
E megfontolásokra figyelemmel kell eldönteni, hogy a jelen ügyben az érintett közönség a szóban forgó árukat az 5. osztályba tartozó olyan „gyógyszerekként” fogja‑e fel, amelyek tekintetében a vitatott védjegyet használták.
Kétségtelen, hogy a Törvényszék korábban már kimondta, hogy az áruk gyógyszertárakban történő árusítása, még ha kizárólagos is, nem jelenti azt, hogy szükségszerűen gyógyszerekről van szó (lásd ebben az értelemben: 2017. november 17‑iEndoceutics kontra EUIPO – Merck [FEMIBION] ítélet,
T‑802/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:818
,
38.
pont). Mindazonáltal a felperes által nem vitatott azon körülmény, hogy valamely árut kizárólag gyógyszertárban, orvosi vény bemutatását követően adnak ki, olyan releváns tényezőnek minősül, amelyet figyelembe kell venni az áruk gyógyszerként történő meghatározása során.
Egyébiránt, annak megállapítását megelőzően, hogy a vitatott védjegyet az 5. osztályba tartozó gyógyszerek tekintetében használták, a fellebbezési tanács az AG 11., AG 13., AG 14., AG 23. és AG 24. mellékletben szereplő bírósági és közigazgatási határozatokra támaszkodott, amelyek lényegében arra utalnak, hogy a szóban forgó áruk „ártalmatlan gyógyszerek”, és hogy a vitatott védjegyet az említett osztály értelmében vett gyógyszerek tekintetében használtnak kell tekinteni. E tekintetben különösen az Oberlandsgericht München (müncheni tartományi legfelsőbb bíróság) 2011. február 24‑i és 2013. május 16‑i ítéleteiből (AG 11. és AG 14. melléklet) az következik, hogy a szóban forgó árukat a megjelenésük alapján a 2001/83 irányelv 1. cikkének 2. pontja értelmében vett gyógyszerekként kellett besorolni, mivel egyrészt a csomagolásokon szerepel az „ajurvédikus orvoslás” felirat és azon gyulladásos betegségek megjelölése, amelyek kezelésére az árukat szánták, másrészt az orvosi vényre vonatkozó követelmény miatt a fogyasztónak az lehetett a benyomása, hogy emberi betegségek kezelésére szolgáló orvosságról, azaz gyógyszerről van szó.
Ebből következik, hogy figyelembe véve – a szóban forgó áruk érintett közönség általi észlelésére tekintettel – a külső megjelenés jelentőségét, amint az a fenti 99. pontban megállapításra került, a fellebbezési tanács – az Oberlandsgericht München (müncheni tartományi legfelsőbb bíróság) fenti 105. pontban említett ítéleteire támaszkodva, és összességében figyelembe véve azt a tényt, hogy ezeket az árukat kizárólag gyógyszertárakban, orvosi vény bemutatását követően árusították, valamint azt, hogy a csomagolásokon szereplő feliratok és jelzések alapján az érintett közönség könnyen tekinthette az árukat gyógyszereknek – jogosan vélekedhetett úgy, hogy az említett árukat a Nizzai Osztályozás 5. osztályába tartozó gyógyszerekként kellett besorolni.
A felperes érvei nem kérdőjelezhetik meg e következtetést.
El kell vetni a felperes azon érvét, amely szerint csak azok a gyógyszerek tekinthetők az 5. osztályba tartozó gyógyszereknek, amelyek – funkciójukat tekintve – farmakológiai hatással rendelkeznek. Ugyanis, amint arra a fenti 101. pontban emlékeztettünk, a 2001/83 irányelv hatálya alá tartozó gyógyszereket illetően az érintett közönség felfogása a fontos. Ebből következik, hogy egy olyan áru, amelyet a fogyasztó a megjelenése miatt gyógyszernek tekinthet, egyúttal az 5. osztályba tartozó gyógyszernek is minősíthető.
Következésképpen a felperes többi érvét is el kell vetni, amelyek szerint a szóban forgó áruk nem rendelkeznek forgalombahozatali engedéllyel sem a behozatal tagállamában (Németország), sem a származási országban (India). A forgalombahozatali engedély hiánya, vagyis egy olyan körülmény, amelyről a fogyasztónak nem feltétlenül van tudomása, ugyanis nem alkalmas azon megállapítás megkérdőjelezésére, amely szerint a fenti 106. pontban említett tényezőkre tekintettel az érintett közönség ezeket az árukat könnyen gyógyszernek tekintheti.
A fentiekre tekintettel a felperes nem bizonyította, hogy a fellebbezési tanács értékelési hibát vétett volna azzal, hogy a beavatkozó fél által benyújtott és összességükben vizsgált bizonyítékokat vette figyelembe annak megállapítását megelőzően, a megtámadott határozat 76. pontjában, hogy az érintett közönség észlelése alapján a vitatott védjegyet az 5. osztályba tartozó „gyógyszerek” tekintetében használták, illetve a megtámadott határozat 78. pontjában, hogy a jogsértés egyébként sem volt releváns az említett védjegy tényleges használatának vizsgálata keretében. Következésképpen a harmadik kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.
[omissis]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Hecht Pharma GmbH viseli saját költségeit, valamint az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) részéről felmerült költségeket.

3)
A Gufic BioSciences Ltd maga viseli saját költségeit.

Spielmann
Brkan
Gâlea
Kihirdetve Luxembourgban, a 2023. január 11‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.