CELEX: 62017CJ0183
Kasační opravný prostředek
Rozvojová spolupráce
Plnění rozpočtu Evropské unie v rámci nepřímého řízení
Žaloba na neplatnost
Přípustnost
Napadnutelné akty
Rozhodnutí pověřit úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu jinou než původně vybranou osobu
Rozhodnutí již dále nepověřovat novými úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu původně vybraný subjekt
Nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002
Článek 43
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012
Článek 43
Pojem ‚mezinárodní organizace‘
Podmínky
Návrh na náhradu škody

Kasačními opravnými prostředky se International Management Group (dále jen „IMG“) domáhá zrušení rozsudků Tribunálu Evropské unie ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (T‑29/15, nezveřejněný, dále jen „napadený rozsudek T‑29/15“,
EU:T:2017:56
), a ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (T‑381/15, nezveřejněný, dále jen „napadený rozsudek T‑381/15“,
EU:T:2017:57
) (dále společně jen „napadené rozsudky“), kterými Tribunál zamítl její žaloby, jež směřovaly ve věci T‑29/15 ke zrušení prováděcího rozhodnutí Komise C(2014) 9787 final ze dne 16. prosince 2014, kterým se mění prováděcí rozhodnutí C(2013) 7682 o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie (dále jen „rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014“), a ve věci T‑381/15 ke zrušení rozhodnutí Evropské komise obsaženého v jejím dopise ze dne 8. května 2015 zaslaném společnosti IMG (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. května 2015“ a společně s rozhodnutím ze dne 16. prosince 2014„sporná rozhodnutí“), jakož i k náhradě škody způsobené rozhodnutím ze dne 8. května 2015.
Právní rámec
Finanční předpisy z roku 2002
Nařízení č. 1605/2002
Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (
Úř. věst. 2002, L 248, s. 1
; Zvl. vyd. 01/04, s. 74), ve znění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1995/2006 ze dne 13. prosince 2006 (
Úř. věst. 2006, L 390, s. 1
) (dále jen „nařízení č. 1605/2002“), bylo s účinností od 1. ledna 2013 zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení č. 1605/2002 (
Úř. věst. 2012, L 298, s. 1
). Nicméně čl. 212 písm. a) nařízení č. 966/2012 zejména stanovil, že články 53 a 53d nařízení č. 1605/2002 se i nadále použijí na všechny závazky přijaté do 31. prosince 2013.
Článek 53 nařízení č. 1605/2002 stanoví:
„Komise plní rozpočet v souladu s články 53a až 53d některým z těchto způsobů:
a)
centralizovaným řízením;
b)
sdíleným nebo decentralizovaným řízením, nebo
c)
společným řízením s mezinárodními organizacemi.“
Článek 53d tohoto nařízení zejména uvádí:
„1.   Plní-li Komise rozpočet společným řízením, jsou některými úkoly plnění rozpočtu […] pověřeny mezinárodní organizace […]
[…]
2.   Jednotlivé dohody o poskytnutí finančních prostředků uzavřené s mezinárodními organizacemi musí obsahovat přesná ustanovení o plnění úkolů, jimž jsou tyto mezinárodní organizace pověřeny.
[…]“
Nařízení č. 2342/2002
Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení č. 1605/2002 (
Úř. věst. 2002, L 357, s. 1
; Zvl. vyd. 01/04, s. 145), ve znění nařízení Komise (ES, Euratom) č. 478/2007 ze dne 23. dubna 2007 (
Úř. věst. 2007, L 111, s. 13
) (dále jen „nařízení č. 2342/2002“ a společně s nařízením č. 1605/2002 „finanční předpisy z roku 2002“), bylo s účinnosti od 1. ledna 2013 zrušeno prováděcím nařízením Komise (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení č. 966/2012 (
Úř. věst. 2012, L 362, s. 1
) (dále společně s nařízením č. 966/2012 jen „finanční předpisy z roku 2012“).
Článek 43 nařízení č. 2342/2002, nadepsaný „Společné řízení“, obsahoval zejména odstavec 2 následujícího znění:
„Mezinárodní organizace uvedené v článku 53d nařízení [č. 1605/2002] jsou:
a)
mezinárodní veřejné organizace zřízené na základě mezivládních dohod a specializované agentury zřízené těmito organizacemi;
[…]“
Finanční předpisy z roku 2012
Nařízení č. 966/2012
Nařízení č. 966/2012 vstoupilo podle jeho čl. 214 prvního pododstavce v platnost dne 27. října 2012. Podle druhého pododstavce téhož článku se použije ode dne 1. ledna 2013, aniž jsou dotčena data zvláštního použití stanovená v jiných článcích uvedeného nařízení.
K těmto jiným článkům patří i článek 58, nadepsaný „Způsoby plnění rozpočtu“, který se použije výhradně na závazky přijaté od 1. ledna 2014, a v odstavci 1 uvádí:
„Komise plní rozpočet těmito způsoby:
a)
přímo (dále jen ‚přímé řízení‘) prostřednictvím svých útvarů […]
b)
v rámci sdíleného řízení s členskými státy (dále jen ‚sdílené řízení‘) nebo
c)
nepřímo (dále jen ‚nepřímé řízení‘) […] tak, že pověří úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu:
i)
třetí země nebo subjekty určené těmito zeměmi;
ii)
mezinárodní organizace a jejich agentury;
[…]“
Články 84 až 86 nařízení č. 966/2012 jsou použitelné od 1. ledna 2013.
Článek 84 tohoto nařízení, nadepsaný „Rozhodnutí o financování“, uvádí:
„1.   Každý výdaj musí být přidělen na závazek, potvrzen, schválen a zaplacen.
2.   Kromě prostředků, které mohou být […] použity bez základního právního aktu, musí přidělení výdajů na závazek předcházet rozhodnutí o financování přijaté orgánem nebo subjekty, které tento orgán pověřil.
3.   Rozhodnutí o financování uvedené v odstavci 2 vymezí sledovaný cíl, očekávané výsledky, způsob provedení a celkovou částku. Obsahuje rovněž popis činností, které mají být financovány, výši finančních částek přidělených na jednotlivá opatření a orientační harmonogram jejich provádění.
V případě nepřímého řízení se v rozhodnutí o financování uvádí rovněž subjekt nebo osoba pověřen[é] podle čl. 58 odst. 1 písm. c), kritéria pro výběr tohoto subjektu nebo osoby a úkoly, kterými byl[y] pověřen[y].
[…]“
Článek 85 odst. 1 uvedeného nařízení, nadepsaný „Druhy závazků“, stanoví:
„Rozpočtový závazek je operace, kterou se vyhrazují prostředky nutné k pokrytí následných úhrad sloužících ke splnění právních závazků.
Právní závazek je úkon, kterým schvalující osoba zakládá nebo stanovuje povinnost, ze které vyplývá zatížení rozpočtu.
[…]“
Článek 86 téhož nařízení, nadepsaný „Pravidla vztahující se na závazky“, v odstavci 1 stanoví:
„U všech opatření, která mohou vést k výdajům k tíži rozpočtu, příslušná schvalující osoba před přijetím právního závazku vůči třetím osobám […] přijme rozpočtový závazek.“
Nařízení v přenesené pravomoci č. 1268/2012
Článek 43 nařízení v přenesené pravomoci č. 1268/2012, nadepsaný „Zvláštní ustanovení pro nepřímé řízení s mezinárodními organizacemi“, v odstavci 1 uvádí:
„Mezinárodní organizace uvedené v čl. 58 odst. 1 písm. c) bodu ii) […] nařízení [č. 966/2012] jsou:
a)
mezinárodní veřejné organizace zřízené na základě mezivládních dohod a specializované agentury zřízené těmito organizacemi;
[…]“
Nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 (
Úř. věst. 2013, L 248, s. 1
), vstoupilo v platnost dne 1. října 2013.
Článek 7 tohoto nařízení, nadepsaný „Postup při vyšetřování“, v odstavci 6 stanoví:
„Pokud se při vyšetřování zjistí, že by mohlo být vhodné přijmout preventivní správní opatření k ochraně finančních zájmů Unie, informuje [OLAF] neprodleně dotčený orgán, instituci nebo jiný subjekt o probíhajícím vyšetřování. Předávané informace obsahují následující údaje:
[…]
Dotčený orgán, instituce nebo jiný subjekt mohou kdykoliv v úzké spolupráci s [OLAF] rozhodnout o přijetí jakýchkoli vhodných preventivních opatření, včetně opatření na ochranu důkazů, a o rozhodnutí přijmout tato opatření neprodleně informují [OLAF].“
Skutečnosti předcházející sporům
Navrhovatelka
IMG byla podle svých stanov, které jsou obsaženy ve spise předloženém Soudnímu dvoru, založena dne 25. listopadu 1994 jako mezinárodní organizace nazvaná „International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina“ se sídlem v Bělehradu (Srbsko), s cílem umožnit státům podílejícím se na obnově Bosny a Hercegoviny mít k tomuto účelu určený subjekt. Od té doby IMG postupně rozšířila oblast své působnosti a dne 13. června 2012 uzavřela dohodu o sídle s Belgickým královstvím.
Původní rozhodnutí
Dne 7. listopadu 2013 přijala Komise na základě článku 84 nařízení č. 966/2012 rozhodnutí v prováděcí pravomoci C(2013) 7682 final o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie (dále jen „původní rozhodnutí“).
Článek 1 tohoto rozhodnutí stanoví, že akční program na rok 2013 pro Myanmar (Barmu), jak je upřesněn v přílohách 1 a 2 tohoto rozhodnutí, je schválen.
Článek 3 uvedeného rozhodnutí stanoví, že úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu metodou společného řízení mohou být pověřeny subjekty uvedené v přílohách 1 a 2 tohoto rozhodnutí, s výhradou uzavření pověřovací dohody.
Příloha 2 téhož rozhodnutí popisuje druhou akci obsaženou v akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu). Oddíly 5 a 8 této přílohy v podstatě uvádí, že tuto akci tvoří program na rozvoj obchodu, jehož náklady odhadované na 10 milionů eur budou hrazeny Evropskou unií a jeho provedení bude zajištěno metodou společného řízení s IMG. Bod 8.3.1 uvedené přílohy prezentuje IMG jako mezinárodní organizaci již usazenou v Myanmaru (Barmě), která se podílí na provádění projektů financovaných Unií v tomto státě.
Rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a skutečnosti mu předcházející
Dne 17. února 2014 OLAF informoval Komisi o tom, že zahájil šetření postavení IMG.
Dne 24. února 2014 generální tajemník Komise předal tuto informaci generálnímu řediteli GŘ Komise pro mezinárodní spolupráci a rozvoj, přičemž jej upozornil na možnost přijetí preventivních opatření na základě čl. 7 odst. 6 nařízení č. 883/2013.
Dne 26. února 2014 uvedený generální ředitel přijal na základě výše uvedeného ustanovení preventivní opatření, jež odůvodnil okolností, že z původní analýzy OLAF vyšly najevo pochybnosti o postavení IMG (dále jen „preventivní opatření ze dne 26. února 2014“). Tato preventivní opatření spočívala v zásadě v dočasném zákazu uzavírání jakýchkoli nových pověřovacích dohod s IMG v rámci nepřímého řízení rozpočtu Unie na základě nařízení č. 966/2012 a dále v rozšíření každé pověřovací dohody již uzavřené s IMG v rámci společného řízení rozpočtu Unie na základě nařízení č.1605/2002.
Dne 25. dubna 2014 tentýž generální ředitel zaslal IMG dopis (dále jen „dopis ze dne 25. dubna 2014“), v němž posledně zmíněnou informoval o třech nových skutečnostech ve spise Komise, jež se týkaly zaprvé toho, že pět členských států Unie, které IMG prezentovala jako své členy, se za její členy nepovažovalo, zadruhé toho, že generální tajemník Organizace Spojených národů (OSN) uvedl, že IMG není specializovanou agenturou OSN, a zatřetí toho, že existovaly nejasnosti ohledně pravomocí osob, které zastupovaly některé státy při podpisu aktu zakládajícího IMG. Generální ředitel GŘ Komise pro mezinárodní spolupráci a rozvoj rovněž uvedl, že vzhledem k pochybnostem vyvolaným těmito skutečnostmi ohledně postavení IMG vydal svým služebním útvarům pokyny, aby bylo vůči posledně zmíněné dočasně pozastaveno uplatňování postupů umožňujících plnění rozpočtových úkolů mezinárodními organizacemi.
Dne 15. prosince 2014 Komise obdržela zprávu OLAF vypracovanou po provedení šetření (dále jen „zpráva OLAF“), společně s řadou doporučení. OLAF měl ve své zprávě v podstatě za to, že IMG není mezinárodní organizací ve smyslu finančních předpisů z let 2002 a 2012, a doporučil Komisi, aby uvalila na IMG sankce a získala zpět částky, které byly IMG z důvodu tohoto postavení vyplaceny.
Následující den přijala Komise rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, přičemž se opírala o článek 84 nařízení č. 966/2012. Podle článku 1 tohoto rozhodnutí se příloha 2 původního rozhodnutí nahrazuje novou přílohou, jejíž oddíly 1 a 4.3 v podstatě stanoví, že provádění programu na rozvoj obchodu stanoveného v původním rozhodnutí bude nadále zajišťováno v rámci nepřímého řízení nikoli IMG, ale společností Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH (dále jen „GIZ“).
Rozhodnutí ze dne 8. května 2015
Dne 16. ledna 2015 vypracovala právní služba Komise zprávu nadepsanou „Právní analýza [zprávy OLAF] v šetření […] týkajícím se [IMG]“ (dále jen „posudek právní služby“).
Dne 8. května 2015 Komise zaslala IMG dopis, kterým ji informovala o důsledcích, jež hodlá vyvodit ze zprávy OLAF, a ve kterém ji informovala o tom, že ačkoli nehodlá vyhovět většině doporučení OLAF, rozhodla se mimo jiné, že služby Komise neuzavřou s IMG novou pověřovací dohodu metodou nepřímého řízení s mezinárodní organizací podle nařízení č. 966/2012, dokud nenastane naprosté jasno ohledně postavení IMG jakožto mezinárodní organizace. Právě tato část uvedeného dopisu tvoří rozhodnutí ze dne 8. května 2015, na které je poukazováno v bodě 1 tohoto rozsudku.
Napadené rozsudky
Napadený rozsudek T‑29/15
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 21. ledna 2015 a zapsaným do rejstříku pod číslem T‑29/15 podala IMG žalobu na neplatnost rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014.
Podáním došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 24. března 2015 vznesla Komise vůči této žalobě námitku nepřípustnosti, jež vycházela z nenapadnutelnosti rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, a to jednak z důvodu nedostatku závazných právních účinků tohoto rozhodnutí a jednak čistě potvrzujícího charakteru tohoto rozhodnutí ve vztahu k dopisu ze dne 25. dubna 2014, kterým byla IMG informována o preventivních opatřeních ze dne 26. února 2014.
Usnesením ze dne 30. června 2015 si Tribunál vyhradil rozhodnout o této námitce spolu s věcí samou a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Dne 2. února 2017 vydal Tribunál napadený rozsudek T‑29/15, kterým zamítl žalobu IMG a uložil posledně zmíněné náhradu nákladů řízení. V tomto rámci měl zaprvé v bodech 28 až 78 napadeného rozsudku za to, že námitka nepřípustnosti vznesená Komisí není podložená, neboť rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 má závazné právní účinky, jelikož trvale zbavilo IMG možnosti uzavřít pověřovací dohodu, a dále že toto rozhodnutí nemá čistě potvrzující charakter ve vztahu k dopisu ze dne 25. dubna 2014, takže žaloba podaná IMG proti tomuto rozhodnutí musí být shledána přípustnou. Tribunál zadruhé v bodech 79 až 169 a 174 uvedeného rozsudku dovodil, že žádný ze sedmi žalobních důvodů uplatněných IMG nemůže obstát, a její žaloba musí být tudíž zamítnuta jako neopodstatněná.
Napadený rozsudek T‑381/15
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 14. července 2015 a zapsaným do rejstříku pod číslem T‑381/15 podala IMG žalobu na neplatnost rozhodnutí ze dne 8. května 2015 a na náhradu škody způsobené tímto rozhodnutím.
Podáním došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 25. září 2015 vznesla Komise vůči této žalobě námitku nepřípustnosti, vycházející z nenapadnutelnosti rozhodnutí ze dne 8. května 2015, a to zejména z důvodu nedostatku závazných právních účinků uvedeného rozhodnutí.
Usnesením ze dne 29. ledna 2016 si Tribunál vyhradil rozhodnout o této námitce spolu s věcí samou a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Dne 2. února 2017 vydal Tribunál napadený rozsudek T‑381/15, kterým určil, že již nebylo důvodné rozhodovat o jedné části žaloby IMG, ve zbývající části tuto žalobu zamítl a uložil IMG náhradu nákladů řízení. V tomto rámci měl v bodech 41 až 53 a 75 uvedeného rozsudku nejprve za to, že rozhodnutí ze dne 8. května 2015 má závazné právní účinky, neboť zbavilo IMG možnosti, aby byla pověřena novými úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu metodou nepřímého řízení s mezinárodní organizací podle čl. 58 odst. 1 nařízení č. 966/2012, a že žaloba na neplatnost podaná IMG je z tohoto důvodu přípustná. Dále Tribunál dospěl v bodech 76 až 160 uvedeného rozsudku k závěru, že žádný z osmi žalobních důvodů uplatněných IMG nemůže obstát, a že její žaloba na neplatnost musí být tedy zamítnuta jako neopodstatněná. Konečně v bodech 170 až 173 téhož rozsudku Tribunál zamítl návrh IMG na náhradu škody jako neopodstatněný.
Kromě toho v bodech 174 až 184 napadeného rozsudku T‑381/15 se Tribunál vyjádřil k návrhu Komise, aby dvě písemnosti předložené IMG, a sice zpráva OLAF a posudek právní služby, byly vyňaty ze soudního spisu. Tento návrh zamítl, pokud jde o první dotčenou písemnost, a vyhověl mu, pokud jde o druhou písemnost.
Návrhová žádání účastnic řízení a řízení před Soudním dvorem
Kasačním opravným prostředkem podaným ve věci C‑183/17 P IMG navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek T‑29/15 v rozsahu, v němž zamítl její žalobu na neplatnost jako neopodstatněnou,
–
vydal konečné rozhodnutí ve věci v tom smyslu, že zruší rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, a
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
Kasačním opravným prostředkem podaným ve věci C‑184/17 P IMG navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek T‑381/15 v rozsahu, v němž zamítl její žalobu na neplatnost a její návrh na náhradu škody jako neopodstatněné,
–
vydal konečné rozhodnutí ve věci v tom smyslu, že zruší rozhodnutí ze dne 8. května 2015 a uloží Unii povinnost nahradit škodu způsobenou tímto rozhodnutím,
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl oba kasační opravné prostředky a uložil IMG náhradu odpovídajících nákladů řízení.
Komise mimoto podala dva vedlejší kasační opravné prostředky, v nichž navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
v obou věcech zrušil napadené rozsudky v rozsahu, v němž zamítly její námitky nepřípustnosti, vydal konečné rozhodnutí ve věcech v tom smyslu, že žaloby odmítne jako nepřípustné, a uložil IMG náhradu nákladů řízení,
–
ve věci C‑184/17 P mimoto nařídil, aby zpráva OLAF byla vyňata ze soudního spisu.
IMG navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl oba vedlejší kasační opravné prostředky a uložil Komisi náhradu odpovídajících nákladů řízení.
Dopisem ze dne 8. února 2018 byly účastnice řízení vyzvány, aby předložily vyjádření k případnému spojení obou věcí pro účely ústní části řízení a rozhodnutí Soudního dvora. IMG v odpověď prohlásila, že k tomu nemá námitek. Komise se ve stanovené lhůtě nevyjádřila.
Rozhodnutím ze dne 20. března 2018 byly po vyslechnutí soudce zpravodaje a generálního advokáta tyto věci spojeny pro účely ústní části řízení a rozhodnutí Soudního dvora.
K vedlejším kasačním opravným prostředkům
Argumentace účastnic řízení
Komise zaprvé tvrdí, že Tribunál měl v bodech 57 až 63 napadeného rozsudku T‑29/15 a v bodech 44 až 48 napadeného rozsudku T‑381/15 neprávem za to, že sporná rozhodnutí mají závazné právní účinky v tom smyslu, že zbavila IMG možnosti uzavírat nové pověřovací dohody v rámci nepřímého řízení projektů financovaných z rozpočtu Unie. Je sice pravda, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 změnilo původní rozhodnutí tím, že IMG byla nahrazena GIZ jakožto subjektem pověřeným uzavřením konkrétní pověřovací dohody, a rozhodnutí ze dne 8. května 2015 uvádí, že Komise již nemá v úmyslu uzavírat nové pověřovací dohody s IMG. Nic to však nemění na tom, že IMG neměla žádný nárok na to, aby s ní byly takovéto dohody uzavřeny, což je situace, ze které musí být vyvozeno, že sporná rozhodnutí měla ve vztahu k IMG nanejvýš faktické účinky.
Zadruhé Komise tvrdí, že na rozdíl od toho, co uvedl Tribunál v bodech 49 až 52 napadeného rozsudku T‑29/15, takové rozhodnutí o financování, jako je rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, musí být považováno za čistě interní akt bez závazného právního účinku vůči třetím stranám.
V poslední řadě Komise zatřetí tvrdí, že Tribunál chybně rozhodl, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 není čistě potvrzujícím aktem ve vztahu k dopisu ze dne 25. dubna 2014, kterým byla IMG informována o přijetí preventivních opatření ze dne 26. února 2014. Na rozdíl od toho, co Tribunál shledal v bodech 70 až 73 napadeného rozsudku T‑29/15, uvedené rozhodnutí totiž neobsahovalo žádný nový skutkový či právní poznatek. Kromě toho je třeba podotknout, že uvedená preventivní opatření a uvedené rozhodnutí se sice opírají o různé právní základy a byly přijaty v rámci odlišných řízení, jak uvedl Tribunál v bodech 74 až 76 napadeného rozsudku, uvedené rozhodnutí však bylo přímým a automatickým následkem těchto preventivních opatření.
Komise mimoto ve vedlejším kasačním opravném prostředku ve věci C‑184/17 P tvrdí, že IMG neměl být poskytnut přístup ke zprávě OLAF.
Proto navrhuje, aby Soudní dvůr tuto zprávu ze soudního spisu vyňal.
IMG zpochybňuje opodstatněnost těchto jednotlivých argumentů.
Závěry Soudního dvora
Pokud jde zaprvé o argumenty Komise k nedostatku závazných právních účinků sporných rozhodnutí, které byly uvedeny v bodě 45 tohoto rozsudku, z ustálené judikatury vyplývá, že žalobu na neplatnost lze podat proti všem ustanovením nebo opatřením přijatým orgány, institucemi a jinými subjekty Unie bez ohledu na jejich formu, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy fyzické či právnické osoby tím, že podstatným způsobem mění její právní postavení (rozsudky ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise,
60/81
,
EU:C:1981:264
, bod
; ze dne 12. září 2006, Reynolds Tobacco a další v. Komise,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, bod
, a ze dne 13. října 2011, Deutsche Post a Německo v. Komise,
C‑463/10 P a C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, bod
).
Pokud jde v projednávané věci o rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, Tribunál nejprve v bodech 37 až 42 napadeného rozsudku T‑29/15, k nimž nemá Komise žádné výhrady, uvedl, že toto rozhodnutí je rozhodnutím o financování přijatým uvedeným orgánem na základě článku 84 nařízení č. 966/2012, jehož právním účinkem i jeho samotným předmětem je změnit původní rozhodnutí v tom smyslu, že namísto IMG určuje GIZ jako subjekt pověřený prováděním opatření k rozvoji obchodu v rámci akčního programu pro Myanmar (Barmu) na rok 2013.
V rámci této analýzy Tribunál v bodě 38 uvedeného rozsudku zejména konstatoval, že mezi účastnicemi řízení není sporu o tom, že samo původní rozhodnutí určilo IMG jako pověřený subjekt pouze „s výhradou uzavření pověřovací dohody“.
Vzhledem k těmto různým skutečnostem měl Tribunál dále v bodech 44 až 48 a 57 až 63 téhož rozsudku za to, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 má závazný právní účinek, jímž mohou být dotčeny zájmy IMG tím, že ji zbavuje jakékoli možnosti tuto pověřovací dohodu uzavřít.
V této souvislosti je třeba konstatovat, že čl. 84 odst. 2 nařízení č. 966/2012, na jehož základě bylo přijato původní rozhodnutí i rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, stanoví, že takováto rozhodnutí předcházejí přidělení výdajů na závazek. Pokud jde o toto přidělení výdajů, to podle čl. 85 odst. 1 a čl. 86 odst. 1 tohoto nařízení odpovídá operaci, kterou rozpočtový subjekt nejprve přijme rozpočtový závazek a poté přijme právní závazek vůči třetí osobě, jež má obdržet platby konkretizující tento výdaj. Komise proto správně tvrdí, že žádný právní závazek nebyl přijat vůči IMG v okamžiku přijetí rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, a že IMG tudíž neměla žádný nárok na to, aby s ní byla uzavřena pověřovací dohoda.
Nicméně, jak Tribunál uvedl v bodech 42 a 59 napadeného rozsudku T‑29/15, v rozhodnutí o přijetí závazků se v souladu s čl. 84 odst. 3 nařízení č. 966/2012 přesto uvádí „[pověřený] subjekt nebo osoba […], kritéria pro výběr tohoto subjektu nebo osoby a úkoly, kterými byl pověřen[y]“. V původním rozhodnutí byla jakožto subjekt pověřený prováděním akcí v rámci akčního programu pro Myanmar (Barmu) na rok 2013 vybrána IMG.
Kromě toho z čl. 53d odst. 2 nařízení č. 1605/2002, jenž byl použitelný v době přijetí původního rozhodnutí, vyplývá, že taková pověřovací dohoda, které se týká tohoto rozhodnutí, musí obsahovat přesná ustanovení o plnění rozpočtových úkolů, jimž byla předtím pověřena v konkrétním případě mezinárodní organizace. Uzavření této dohody musí tedy nutně předcházet přijetí rozhodnutí o financování, jež pověřuje plněním takovýchto úkolů uvedenou organizaci, a může k němu dojít pouze s posledně zmíněnou organizací. Souvztažně s tím je automatickým následkem ztráty postavení dotčeného subjektu pověřeného úkoly ztráta možnosti uzavřít odpovídající pověřovací dohodu. Rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 přitom mělo konkrétně za cíl a právní účinek určit GIZ jako pověřený subjekt, s cílem umožnit Komisi uzavřít pověřovací dohodu s tímto subjektem namísto IMG.
Za těchto podmínek Tribunál právem v bodech 44, 45, 57, 59, 60 a 62 napadeného rozsudku T‑29/15 rozhodl, že v důsledku rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 ztratila IMG jak právní postavení subjektu pověřeného plněním rozpočtového úkolu, tak jakoukoli reálnou možnost uzavřít odpovídající pověřovací dohodu.
Ztráta takového právního postavení přitom zjevně vyvolává závazný právní účinek, kterým mohou být dotčeny zájmy IMG. Pokud jde o ztrátu jakékoli reálné možnosti uzavřít odpovídající pověřovací dohodu, ta je automatickým důsledkem uvedené ztráty právního postavení, jak bylo uvedeno v bodě 57 tohoto rozsudku, a z tohoto důvodu též vyvolává závazný právní účinek.
Důvod kasačního opravného prostředku, který Komise uplatnila na podporu vedlejšího kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P, v rozsahu, v němž vychází z nedostatku závazného právního účinku rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, musí být tedy zamítnut jako neopodstatněný.
Pokud jde o rozhodnutí ze dne 8. května 2015, je třeba předeslat, že toto rozhodnutí nevyjadřuje budoucí úmysl – ačkoli Komise tvrdí opak – ale vzniklé a současné rozhodnutí již neuzavírat žádnou pověřovací dohodu, „dokud nenastane naprosté jasno ohledně postavení IMG jakožto mezinárodní organizace“. Z tohoto důvodu zbavuje uvedené rozhodnutí dotyčnou jakékoli reálné možnosti, že bude pověřena plněním nových rozpočtových úkolů a že jí budou poskytnuty odpovídající finanční prostředky v rámci nepřímého řízení rozpočtu Unie, jak uvedl Tribunál v bodech 44 a 45 napadeného rozsudku T‑381/15.
Soudní dvůr přitom již rozhodl, že je-li účinkem rozhodnutí, jež přijala Komise v rámci výkonu svých vlastních pravomocí vůči konkrétní osobě, že dotyčná osoba přijde již pouhým přijetím tohoto rozhodnutí o jakoukoli reálnou možnost získat finanční prostředky Unie, musí být tento účinek považován za závazný právní účinek uvedeného rozhodnutí (v tomto smyslu rozsudek ze dne 22. dubna 1997, Geotronics v. Komise,
C‑395/95 P
,
EU:C:1997:210
, body
a
).
Důvod uplatněný Komisí na podporu jejího vedlejšího kasačního opravného prostředku ve věci C‑184/17 P v rozsahu, v němž vychází z nedostatku závazného právního účinku rozhodnutí ze dne 8. května 2015, musí tedy být rovněž zamítnut jako neopodstatněný.
Pokud jde zadruhé o argument Komise uvedený v bodě 46 tohoto rozsudku, podle kterého takové rozhodnutí o financování, o jaké jde v projednávaných věcech, mělo být považováno za akt, který nemá žádný závazný právní účinek ve vztahu ke třetím osobám, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury akty, jejichž právní účinky se omezují na interní sféru orgánů, institucí a jiných subjektů Unie, které jsou jejich autory, v zásadě nejsou akty napadnutelnými žalobou na neplatnost podle článku 263 SFEU (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. února 1988, Les Verts v. Parlament,
190/84
,
EU:C:1988:94
, bod
, a ze dne 6. dubna 2000, Španělsko v. Komise,
C‑443/97
,
EU:C:2000:190
, bod
).
V projednávané věci však stačí konstatovat, že jelikož Tribunál právem shledal, že účelem rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 bylo vyvolat závazné právní účinky ve vztahu k IMG, a to z důvodů uvedených v bodech 57 až 59 tohoto rozsudku, nemůže být Tribunálu vytýkáno, že se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodech 49 až 52 napadeného rozsudku T‑29/15 odmítl jako nepodložený argument Komise, podle kterého má uvedené rozhodnutí právní účinky pouze v interní sféře Komise.
V poslední řadě zatřetí Komise tvrdí, jak bylo uvedeno v bodě 47 tohoto rozsudku, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 mělo být považováno za „akt čistě potvrzující předchozí akt“, a sice dopis ze dne 25. dubna 2014, kterým byla IMG informována o přijetí preventivních opatření ze dne 26. února 2014.
V tomto ohledu je akt považován za čistě potvrzující předchozí akt, pokud neobsahuje žádný nový právní nebo skutkový poznatek oproti tomuto předchozímu aktu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. dubna 1970, Nebe v. Komise,
24/69
,
EU:C:1970:22
, bod
, a ze dne 3. dubna 2014, Komise v. Nizozemsko a ING Groep,
C‑224/12 P
,
EU:C:2014:213
, bod
).
V projednávané věci Tribunál v bodech 70 až 73 napadeného rozsudku T‑29/15 shledal, že z přezkumu obsahu preventivních opatření ze dne 26. února 2014 sice vyšlo najevo, že účinkem těchto opatření bylo dočasně pozastavit uzavírání jakýchkoli pověřovacích dohod s IMG, jako je dohoda, jíž se týká původní rozhodnutí, z posouzení rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 však vyplynulo, že závazným právním účinkem plynoucím z jeho obsahu bylo zbavit specificky a definitivně IMG jakékoli možnosti uzavřít uvedenou dohodu.
Tribunál tímto důrazně poukázal na nové právní a skutkové poznatky, kterými se vyznačuje rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 oproti preventivním opatřením ze dne 26. února 2014.
Důvod uplatněný Komisí na podporu vedlejšího kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P v rozsahu, v němž vychází z povahy rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 jako „aktu čistě potvrzujícího předchozí akt“, proto musí být zamítnut jako neopodstatněný.
Vzhledem k tomu, že žádný z důvodů vznesených Komisí na podporu vedlejších kasačních opravných prostředků nemůže obstát, je třeba tyto kasační opravné prostředky zamítnout v plném rozsahu.
Kromě toho není důvodné rozhodnout o návrhu Komise směřujícímu k tomu, aby byla zpráva OLAF vyňata ze spisu, neboť tento návrh se stal bezpředmětným, jelikož Komise informovala na jednání Soudní dvůr o tom, že tuto zprávu z vlastního podnětu poskytla IMG.
K hlavním kasačním opravným prostředkům
Na podporu kasačních opravných prostředků směřujících ke zrušení napadených rozsudků v rozsahu, v němž zamítly její žaloby na neplatnost jako neopodstatněné, uplatňuje IMG čtyři důvody ve věci C‑183/17 P a pět důvodů ve věci C‑184/17 P. Rovněž vznáší různé výtky týkající se způsobu, jak Tribunál naložil s některými písemnostmi obsaženými v soudních spisech.
Kromě toho na podporu kasačního opravného prostředku směřujícího ke zrušení napadeného rozsudku T‑381/15 v rozsahu, v němž zamítl její návrh na náhradu škody jako neopodstatněný, IMG vznáší šestý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑184/17 P.
Nejprve je třeba přezkoumat druhý důvod kasačních opravných prostředků předložený IMG v každé ze spojených věcí.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P
Argumentace účastnic řízení
IMG zaprvé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že se Komise nedopustila právního omylu ani zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, když sporná rozhodnutí přijala na základě důvodů vycházejících z jejích pochybností o postavení IMG jako mezinárodní organizace ve smyslu finančních předpisů z let 2002 a 2012. Skutečnosti uvedené Komisí k podložení jejích pochybností se totiž týkají pouze části ze šestnácti členů IMG, a nikoli samotného postavení tohoto subjektu jako mezinárodní organizace ve smyslu výše uvedených předpisů.
Zadruhé Tribunál podle IMG zkreslil skutkový stav tím, že stručně odmítl argumenty uplatněné IMG ke zpochybnění opodstatněnosti sporných rozhodnutí namísto toho, aby posoudil četné důkazy, které dotyčná předložila v přílohách svých podání (stanovy, zakládající listina, dohoda o sídle s Belgickým královstvím, prohlášení velvyslanců atd.) k doložení svého postavení mezinárodní organizace. Tyto důkazy, které měla Komise v době přijetí sporných rozhodnutí k dispozici, přitom dokládají, že IMG je mezinárodní veřejnou organizací zřízenou v roce 1994 na základě mezivládní dohody uzavřené šestnácti státy a Úřadem Evropského společenství pro humanitární pomoc (ECHO), po schůzce pracovní skupiny Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky, s cílem umožnit státům podílejícím se na obnově Bosny a Hercegoviny, aby k tomuto účelu disponovaly určeným subjektem.
V odpověď na výše uvedené argumenty Komise uvádí, že otázkou, jež musí být vyřešena za účelem přezkumu legality napadených rozsudků, není, zda IMG má či nemá postavení mezinárodní organizace ve smyslu finančních předpisů z let 2002 a 2012, ale spíše to, zda vzhledem k pochybnostem panujícím v tomto ohledu mohl uvedený orgán rozhodnout, že IMG již nepověří plněním rozpočtových úkolů na základě tohoto postavení. V této souvislosti se argumenty IMG zmíněné v bodě 76 tohoto rozsudku omezují na zpochybnění posouzení skutečností a důkazů provedeného Tribunálem a jako takové by měly být odmítnuty jako nepřípustné, neboť nepodléhají přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku. Kromě toho argument, že se skutečnosti uvedené Komisí k odůvodnění pochybností vyjádřených ve sporných rozhodnutích týkají pouze části ze šestnácti členů IMG, nebyl uplatněn v prvním stupni, a měl by tedy být z důvodu novosti odmítnut jako nepřípustný ve stadiu kasačního opravného prostředku. Tribunál se každopádně nedopustil nesprávného právního posouzení ani nezkreslil důkazy předložené IMG, když měl za to, že pochybnosti o postavení IMG jako mezinárodní organizace odůvodňovaly sporná rozhodnutí.
IMG v odpovědi dodává, že její argumenty zpochybňují právní opodstatněnost úvah vyjádřených Tribunálem v napadených rozsudcích ohledně legality sporných rozhodnutí z hlediska finančních předpisů z let 2002 a 2012, a jsou tudíž přípustné.
Závěry Soudního dvora
–
K přípustnosti
Vzhledem k tomu, že Komise zpochybňuje přípustnost části výtek, které IMG vznesla na podporu druhého důvodu každého ze svých kasačních opravných prostředků, je na úvod třeba připomenout, že navrhovatel může napadnout před Soudním dvorem výklad a uplatnění unijního práva provedené v první stupni Tribunálem (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. července 2000, Salzgitter v. Komise,
C‑210/98 P
,
EU:C:2000:397
, bod
, a ze dne 12. září 2006, Reynolds Tobacco a další v. Komise,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
, bod
), a v tomto rámci uvést důvody kasačního opravného prostředku směřující ke zpochybnění právní opodstatněnosti posouzení provedeného Tribunálem v napadeném rozsudku (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. června 2011, Diputación Foral de Vizcaya a další v. Komise,
C‑465/09 P až C‑470/09 P
, nezveřejněný,
EU:C:2011:372
, bod
, a ze dne 4. září 2014, Španělsko v. Komise,
C‑197/13 P
,
EU:C:2014:2157
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávaných věcech přitom IMG svými výtkami zmíněnými v bodě 76 tohoto rozsudku poukazuje na chybu, které se Tribunál dopustil při uplatnění finančních předpisů z let 2002 a 2012 v bodech 102 až 106 a 113 napadeného rozsudku T‑29/15, jakož i v bodech 98 až 103 a 108 až 109 napadeného rozsudku T‑381/15, v reakci na žalobní důvody, kterými IMG zpochybnila legalitu sporných rozhodnutí z hlediska těchto předpisů.
Je mimoto třeba podotknout, že argument, podle kterého se skutečnosti uvedené Komisí k odůvodnění pochybností vyjádřených v těchto rozhodnutích týkají pouze části ze šestnácti členů IMG, směřuje ke zpochybnění právní opodstatněnosti posouzení Tribunálu obsaženého jednak v bodě 103 napadeného rozsudku T‑29/15, který odkazuje na bod 89 téhož rozsudku, který sám odkazuje na bod 85 uvedeného rozsudku, a jednak v bodě 98 napadeného rozsudku T‑381/15, který odkazuje na bod 85 posledně zmíněného rozsudku, podle kterého musí být uvedená rozhodnutí s ohledem na kontext, v němž byla přijata, považována za odůvodněná mimo jiné těmito skutečnostmi. Z tohoto důvodu nemůže být takováto výtka s ohledem na judikaturu citovanou v bodě 80 tohoto rozsudku odmítnuta jako nepřípustná ve stadiu kasačního opravného prostředku z důvodu, že nebyla uplatněna v řízení v prvním stupni.
Je tedy třeba dospět k závěru, že výtky uplatněné IMG na podporu druhého důvodu kasačního opravného prostředku v každé ze spojených věcí, a tudíž tyto důvody jako takové, jsou přípustné.
–
K věci samé
Pokud jde o meritum věci, je třeba konstatovat, že se druhý důvod hlavních kasačních opravných prostředků týká bodů 102 až 106 a 113 napadeného rozsudku T‑29/15 a bodů 98 až 103, 108 a 109 napadeného rozsudku T‑381/15.
V této souvislosti IMG v řízení před Tribunálem zpochybnila jednak legalitu rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 z hlediska finančních předpisů z let 2002 a 2012 a jednak legalitu rozhodnutí ze dne 8. května 2015 z hlediska finančních předpisů z roku 2012. V tomto rámci zejména tvrdila – jak konstatoval Tribunál v bodech 102 a 104 napadeného rozsudku T‑29/15 a v bodě 96 napadeného rozsudku T‑381/15 –, že je mezinárodní veřejnou organizací zřízenou na základě mezivládní dohody ve smyslu uvedených předpisů, jak vyplývá z různých dokladů poskytnutých jak Komisi, tak Tribunálu.
K odmítnutí těchto argumentů Tribunál nejprve v bodech 103 a 105 napadeného rozsudku T‑29/15 a v bodě 98 napadeného rozsudku T‑381/15 uvedl, že Komise ve sporných rozhodnutích vyjádřila pochybnosti o postavení IMG jako mezinárodní organizace, přičemž vycházela ze skutečností zdůrazněných v dopise ze dne 25. dubna 2014, způsobem uvedeným v bodě 24 tohoto rozsudku.
Tribunál poté v bodech 104 a 105 napadeného rozsudku T‑29/15 a v bodě 102 napadeného rozsudku T‑381/15 shledal, že argumenty a důkazy předložené IMG nemohou prokázat nepodloženost pochybností vyjádřených Komisí ve sporných rozhodnutích na základě předmětných skutečností.
V této souvislosti je třeba podotknout, že z článku 53 a čl. 53d odst. 1 nařízení č.1605/2002, jakož i z čl. 58 odst. 1 nařízení č. 966/2012, které zrušilo a nahradilo nařízení č.1605/2002, vyplývá, že Komise může plnit rozpočet Unie zejména tím, že pověří úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu mezinárodní organizace.
Z těchto ustanovení vyplývá, že má-li Komise v úmyslu přijmout rozhodnutí, kterým pověří úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu k tomu určený subjekt, je povinna se ujistit o tom, že daný subjekt má postavení mezinárodní organizace.
Kromě toho, pokud po přijetí rozhodnutí, které pověřuje úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu určitý subjekt, jenž má postavení mezinárodní organizace, přijme Komise taková rozhodnutí, jako jsou sporná rozhodnutí, na základě skutečností, jež mohou podle ní toto postavení zpochybnit, musí být uvedená rozhodnutí z právního i faktického hlediska odůvodněná.
V tomto ohledu pojem „mezinárodní organizace“, uvedený v článcích 53 a 53d nařízení č. 1605/2002 a v článku 58 nařízení č. 966/2012, byl stejně definován v čl. 43 odst. 2 nařízení č. 2342/2002 a poté v čl. 43 odst. 1 nařízení č. 1268/2012, které zrušilo a nahradilo nařízení č. 2342/2002. Podle dvou posledně zmíněných ustanovení zahrnuje uvedený pojem mimo jiné „mezinárodní veřejné organizace zřízené na základě mezivládních dohod a specializované agentury zřízené těmito organizacemi“.
V projednávané věci je nutno konstatovat, že Tribunál nepřezkoumal legalitu sporných rozhodnutí z hlediska této definice, ale omezil se na tvrzení, že argumenty a důkazy předložené IMG nezpochybňují pochybnosti Komise o postavení IMG jako mezinárodní organizace.
Toto tvrzení je však postiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, neboť žádná ze skutečností zdůrazněných Tribunálem k učinění závěru, že pochybnosti Komise jsou odůvodněné, jak byly tyto skutečnosti připomenuty v bodě 86 tohoto rozsudku, nemůže z právního hlediska tyto pochybnosti podložit.
Pokud jde o první z těchto skutečností, která se týká otázky, zda několik států, které IMG prezentovala jako své členy, jejími členy skutečně bylo, z vlastních zjištění Tribunálu vyplývá, že se pochybnosti Komise v tomto směru týkaly pouze „některých“ členů IMG, konkrétně pěti z celkového počtu šestnácti členů. Takovéto pochybnosti, budou-li podložené, přitom nemají v mezinárodním právu za následek zbavit subjekt, jehož tyto státy nejsou – nebo již nejsou – členy, postavení „mezinárodní organizace“, a už vůbec ne v případě, kdy dotyčné státy představují, stejně jako v projednávaných věcech, pouze výrazně menšinovou část daného subjektu.
Pokud jde o druhou skutečnost, související s pochybnostmi o pravomocích osob, které zastupovaly některé státy při podpisu aktu zakládajícího IMG, je obdobně třeba podotknout, že by tato skutečnost případně mohla zpochybnit platnost podpisu aktu zakládajícího IMG konkrétně těmito státy, nikoli však platnost samotného zřízení posledně uvedené organizace, neboť se zmíněné případné nesrovnalosti týkající se zastoupení týkaly pouze omezeného počtu zúčastněných států.
Pokud jde o třetí skutečnost, podle které generální tajemník OSN údajně sdělil OLAF, že IMG není specializovanou agenturou OSN, stačí konstatovat, že tato skutečnost byla z právního hlediska zcela bezvýznamná. Jak totiž vyplývá z bodu 91 tohoto rozsudku, finanční předpisy z let 2002 a 2012 nevyžadují, aby daný subjekt byl agenturou OSN k tomu, aby mohl být považován za „mezinárodní organizaci“. Kromě toho v projednávaných věcech bylo nesporné, že IMG nikdy netvrdila, že je agenturou OSN, ale dovolávala se postavení „mezinárodní veřejné organizace zřízené na základě mezivládní dohody“, jak jasně vyplývá ze zjištění Tribunálu připomenutých v bodě 85 tohoto rozsudku.
Vzhledem ke všem předcházejícím úvahám je třeba dospět k závěru, že druhý důvod vznesený IMG na podporu každého z jejích kasačních opravných prostředků ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P, který vychází z toho, že Tribunál v napadených rozsudcích neprávem rozhodl, že se Komise nedopustila právního omylu ani zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu tím, že přijetí sporných rozhodnutí odůvodnila pochybnostmi, které měla o postavení IMG jako „mezinárodní organizace“ ve smyslu finančních předpisů z let 2002 a 2012, je opodstatněný. Těmto důvodům kasačních opravných prostředků je proto třeba vyhovět, aniž je třeba zkoumat, zda toto rozhodnutí Tribunálu je nadto postiženo vadou spočívající ve zkreslení skutkového stavu.
K důsledkům, které je třeba vyvodit z vyhovění druhým důvodům kasačních opravných prostředků
Pokud jde o důsledky, které je třeba vyvodit z nesprávného právního posouzení zjištěného v předchozím bodě, je zaprvé třeba konstatovat, že zamítnutí žalobních důvodů IMG vycházejících z právního omylu, kterého se dopustila Komise tím, že sporná odůvodnění odůvodnila pochybnostmi, které měla o postavení IMG jako mezinárodní organizace, je nezbytnou oporou výroků napadených rozsudků v rozsahu, v němž tyto zamítly žaloby na neplatnost podané tímto subjektem.
Napadené rozsudky je tudíž třeba zrušit v rozsahu, v němž zamítly žaloby na neplatnost IMG jako neopodstatněné, aniž je třeba posoudit ostatní důvody a výtky vznesené IMG na podporu jejích kasačních opravných prostředků.
Zadruhé, jak bylo uvedeno v bodě 33 tohoto rozsudku, IMG rovněž předložila ve věci T‑381/15 návrh na náhradu škody, která jí údajně vznikla v důsledku rozhodnutí ze dne 8. května 2015 tím, že Komise v něm uvedla, že již s IMG neuzavře nové pověřovací dohody v rámci nepřímého řízení rozpočtu Unie.
Tribunál přitom rovněž na základě nesprávného právního posouzení, na které bylo poukázáno v bodě 97 tohoto rozsudku, zamítl tento návrh na náhradu škody, jak vyplývá z bodů 170 a 172 napadeného rozsudku T‑381/15.
Je tedy rovněž třeba zrušit napadený rozsudek T‑381/15 v rozsahu, v němž zamítl uvedený návrh na náhradu škody jako neopodstatněný.
K žalobám na neplatnost a návrhu na náhradu škody
Pokud to soudní řízení částečně dovoluje, může Soudní dvůr podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie vydat sám konečné rozhodnutí v části věci a ve zbývající části věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
V projednávané věci je důvodné, aby Soudní dvůr vydal konečné rozhodnutí o obou žalobách na neplatnost, jelikož to soudní řízení dovoluje. Jak totiž vyplývá z bodů 92 až 96 tohoto rozsudku, jsou sporná rozhodnutí protiprávní, jelikož skutečnosti uplatněné Komisí na podporu sporných rozhodnutí nemohou zpochybnit postavení IMG jako mezinárodní organizace ve smyslu finančních předpisů z let 2002 a 2012. Uvedená rozhodnutí je proto třeba zrušit v plném rozsahu.
Pokud jde o návrh na náhradu škody předložený ve věci T‑381/15, je třeba připomenout, že jak bylo uvedeno v bodě 101 tohoto rozsudku, Tribunál tento návrh zamítl, přičemž vycházel výlučně ze svého posouzení, podle kterého se Komise nedopustila právního omylu ani zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu tím, že přijetí rozhodnutí ze dne 8. května 2015 odůvodnila pochybnostmi, které měla o postavení IMG jako mezinárodní organizace. Z předchozích bodů tohoto rozsudku sice vyplývá, že toto posouzení je stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, nic to však nemění na tom, že je nezbytné posoudit ostatní argumenty účastnic řízení týkající se uvedeného návrhu na náhradu škody, a zejména argumenty týkající se existence a rozsahu škody tvrzené IMG, které navíc nebyly před Soudním dvorem projednány.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti je třeba dospět k závěru, že v této části soudní řízení nedovoluje, aby Soudní dvůr rozhodl, a tudíž musí věc v tomto rozsahu vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora platí, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že IMG požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věcech C‑183/17 P, C‑184/17 P a T‑29/15 úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů všech tří řízení.
Pokud jde naproti tomu o věc T‑381/15, je třeba připomenout, že Komise sice neměla úspěch v řízení o žalobě na neplatnost podané IMG, avšak soudní řízení ve věci návrhu na náhradu škody, který byl podán spolu s touto žalobu na neplatnost, nedovoluje, aby bylo o uvedeném návrhu rozhodnuto, a věc musí být v tomto rozsahu vrácena zpět Tribunálu k rozhodnutí.
V důsledku toho je třeba rozhodnout, že o nákladech řízení v uvedené věci bude v souladu s článkem 137 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, rozhodnuto později.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

1)
Rozsudky Tribunálu Evropské unie ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (
T‑29/15
, nezveřejněný,
EU:T:2017:56
), a ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (
T‑381/15
, nezveřejněný,
EU:T:2017:57
), se zrušují.

2)
Prováděcí rozhodnutí Komise C(2014) 9787 final ze dne 16. prosince 2014, kterým se mění prováděcí rozhodnutí C(2013) 7682 o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, se zrušuje.

3)
Rozhodnutí Evropské komise již neuzavírat nové pověřovací dohody v rámci nepřímého řízení s International Management Group, obsažené v jejím dopise ze dne 8. května 2015, se zrušuje.

4)
Věc T‑381/15 se vrací zpět Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl o návrhu na náhradu škody podaném International Management Group v souvislosti se škodou údajně vzniklou tomuto subjektu v důsledku rozhodnutí Komise uvedeného v bodě 3 tohoto výroku.

5)
Vedlejší kasační opravné prostředky se zamítají.

6)
Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení ve věcech C‑183/17 P, C‑184/17 P a T‑29/15.

7)
O nákladech řízení ve věci T‑381/15 bude rozhodnuto později.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyky: angličtina a francouzština.