CELEX: 62019CJ0121
Appel
EU-varemærker
ansøgning om registrering af et figurmærke, som indeholder ordbestanddelen EDISON
fortolkning af termerne i klasseoverskriften i Niceklassifikationen og på den alfabetiske liste, som ledsager denne

I appelskriftet har Edison SpA nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 7. december 2018, Edison mod EUIPO (EDISON) (
T-471/17
, ikke trykt i Sml., herefter den appellerede dom,
EU:T:2018:887
), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) i et søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 28. april 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1355/2016-5) vedrørende EU-figurmærket EDISON.
Retsforskrifter
Niceklassifikationen
I udgave 8 af Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret (herefter »Niceklassifikationen«), svarede overskriften på klasse 4 til følgende beskrivelse:
»[o]lier og fedtstoffer til industrielle formål, smøremidler, midler til absorbering, fugtning og binding af støv, brændstoffer (herunder motordrivmidler) og belysningsstoffer; lys og væger til belysning«.
I øvrigt nævnte »den alfabetiske liste over varer i klassernes rækkefølge« (herefter »den alfabetiske liste«), som ledsagede udgave 8 af Niceklassifikationen, »motorbrændstoffer« blandt de varer, som var opført som henhørende under denne klassifikations klasse 4.
Forordning (EF) nr. 207/2009
Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (
EUT 2009, L 78, s. 1
) kodificerede Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (
EFT 1994, L 11, s. 1
) og ophævede denne.
Artikel 75 i forordning nr. 207/2009 med overskriften »Begrundelse af afgørelser« bestemte:
»[EUIPO’s] afgørelser skal begrundes. De må kun støttes på grunde, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om.«
Sagens baggrund og den omtvistede afgørelse
I den appellerede doms præmis 1-14 er der redegjort for sagens baggrund og den omtvistede afgørelses indhold. Med henblik på nærværende sag kan disse sammenfattes således.
Den 18. august 2003 indgav Edison en ansøgning om registrering af et EU-varemærke til EUIPO.
Varemærket, der blev ansøgt registreret, var følgende figurtegn:
Ansøgningen om registrering omhandlede bl.a. alle varer i klasse 4 i Niceklassifikationen.
Den udgave af Niceklassifikationen, der var gældende på tidspunktet for registreringsansøgningen, var udgave 8, der blev offentliggjort i juni 2001, og som trådte i kraft den 1. januar 2002. Denne udgave blev erstattet af udgave 9, der blev offentliggjort i juni 2006, og som trådte i kraft den 1. januar 2007.
Det ansøgte varemærke blev registreret den 19. august 2013.
Den 15. juni 2015 indgav Edison til EUIPO en anmodning om tilbagekaldelse af en del af de varer i klasse 4, for hvilke varemærket var registreret. Edison foreslog nærmere bestemt at omdefinere listen over de varer, som oprindeligt var omfattet af denne klasse, på følgende vis: »[e]lektrisk energi; råolier, brændstoffer, kulbrintebrændstoffer, brændgas, propangas, naturgas, gas til belysning, kul, brændstoffer, der er udvundet af tjære, benzin, petroleum, nafta, dieselbrændstoffer, additiver til brændstoffer, benzen, benzol, kul omdannet til koks, skæreolie, ethanol, dieselolie, lanolin, olier og fedtstoffer til industrielle formål; smøremidler; midler til absorbering, fugtning og binding af støv; brændstoffer (herunder motordrivmidler) og belysningsstoffer; lys og væger til belysning«.
Ved skrivelse af 22. juni 2015 meddelte undersøgeren Edison, at selskabets anmodning af 15. juni 2015 ikke kunne accepteres, da den ville føre til en udvidelse af listen over varer, der var nævnt i forbindelse med registreringen af EU-figurmærket EDISON.
Ved skrivelser af 25. juli 2015, 24. december 2015 og 22. april 2016 fremsatte appellanten sine bemærkninger i denne henseende.
Ved afgørelse af 13. juni 2016 afslog undersøgeren Edisons anmodning af 15. juni 2015, alene for så vidt som den tilsigtede, at »elektrisk energi« blev omfattet af listen over de varer, der henhørte under klasse 4, som var nævnt i forbindelse med registreringen af EU-figurmærket EDISON.
Den 25. juli 2016 indgav Edison i medfør af artikel 58-64 i forordning nr. 207/2009 en klage over undersøgerens afgørelse til EUIPO.
Ved afgørelse af 28. april 2017 (herefter »den omtvistede afgørelse«) afslog Femte Appelkammer ved EUIPO klagen. Appelkammeret fandt navnlig, at udgave 8 af Niceklassifikationen hverken i de generelle angivelser eller på den alfabetiske liste over de i klasse 4 angivne varer omfattede udtrykket »elektrisk energi«. I henhold til meddelelse nr. 2/12 af 20. juni 2012 fra EUIPO’s administrerende direktør vedrørende brug af klasseoverskrifter i fortegnelsen over varer og tjenesteydelser for EF-varemærkeansøgninger og ‑registreringer fandt appelkammeret således, at Edison derfor ikke kunne have haft til hensigt at påberåbe sig denne vare på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen.
I øvrigt forkastede appelkammeret Edisons argument, hvorefter »motorbrændstoffer«, som en vare, der er opført på den alfabetiske liste som henhørende under klasse 4, og specifikationen »herunder motordrivmidler«, der er gengivet i den nævnte klasses overskrift, omfatter ethvert materiale, der er egnet til at muliggøre en motors fremdrift, herunder ikke-brændbare materialer, såsom elektrisk energi. I denne henseende fastslog appelkammeret bl.a., at brugen af elektricitet til motorfremdrift endnu var marginal inden for Den Europæiske Union på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen, og at de af Edison fremlagte beviser var utilstrækkelige til at godtgøre, at elektrisk energi var blandt de varer i klasse 4, som var nævnt i forbindelse med registreringen af EU-figurmærket EDISON som et »alternativt motorbrændstof«. Desuden fandt appelkammeret, at den kategori af varer, der er omfattet af det engelske udtryk »fuel« (motorbrændstof), kun omfattede brændbare materialer, der kunne anvendes til at skabe elektrisk energi, men ikke den elektriske energi selv, som er en immateriel vare.
Sagsbehandlingen for Retten og den appellerede dom
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 28. juli 2017 anlagde Edison sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse.
Til støtte for søgsmålet fremsatte Edison et enkelt anbringende, hvorefter denne afgørelse på ulovlig vis udelukkede elektrisk energi fra de varer, der henhørte under klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen, idet det i afgørelsen blev lagt til grund, at denne vare ikke var omfattet af termerne »brændstoffer (herunder motordrivmidler)«, »belysningsstoffer« og »motorbrændstoffer« som omhandlet i udgave 8 af Niceklassifikationen.
Ved den appellerede dom forkastede Retten Edisons anbringende og frifandt følgelig EUIPO.
Parternes påstande i appelsagen
Edison har i appelskriftet nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
EUIPO har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at Edison tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Om appellen
Til støtte for appellen har Edison fremsat to anbringender vedrørende for det første en fejlagtig fortolkning af termerne »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer« som omhandlet i udgave 8 af Niceklassifikationen og for det andet en tilsidesættelse af selskabets processuelle rettigheder og af artikel 75 i forordning nr. 207/2009.
Det første anbringende
Parternes argumenter
Med det første anbringende har Edison kritiseret Retten for fejlagtigt at have udelukket elektrisk energi fra klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen.
Edison har for det første gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den i den appellerede doms præmis 41, 46 og 54 fastslog, at beviset for, at elektrisk energi ikke henhører under klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen, følger af den omstændighed, at termen »elektrisk energi« er opført på en vejledende og ikke-udtømmende liste, som er offentliggjort af EUIPO, der indeholder eksempler på varer og tjenesteydelser, som – selv om de er opført på den alfabetiske liste over de varer, der siden udgave 9 af Niceklassifikationen henhører under klasse 4 heri – »ikke tydeligt og i bogstavelig forstand henhører under« overskriften i den nævnte klasse. Ifølge Edison er denne liste kun en meddelelse fra EUIPO, som ikke er retligt bindende, og som kan påklages. I øvrigt finder denne liste, som er blevet udarbejdet den 8. februar 2016, ikke anvendelse på appellantens anmodning om begrænsning af varemærkeansøgningen, der blev indgivet den 15. juni 2015.
For det andet har Edison anført, at Retten ikke vurderede rækkevidden af termerne »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer« som omhandlet i udgave 8 af Niceklassifikationen, korrekt, hvorfor den fejlagtigt udelukkede elektrisk energi fra denne klassifikations klasse 4. Ifølge Edison tog Retten alene hensyn til de »ontologiske« kendetegn ved elektrisk energi, idet den så bort fra de såkaldte »funktionelle« kendetegn.
Ifølge Edison har Retten således tilsidesat ikke alene de bedømmelseskriterier, som generaladvokat Bot udviklede i sit forslag til afgørelse Chartered Institute of Patent Attorneys (
C-307/10
,
EU:C:2011:784
), men ligeledes den af WIPO vedtagne funktionelle fremgangsmåde, således som den er beskrevet på WIPO’s websted. Under henvisning til dom af 19. juni 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C-307/10
,
EU:C:2012:361
), har Edison gjort opmærksom på, at for så vidt angår »kategoriske« definitioner skal de generelle vejledninger, der er angivet i klasseoverskrifterne i Niceklassifikationen, ikke tillægges »den mest almindelige betydning eller den første betydning, man kommer i tanke om«, men deres betydning skal undersøges i den sprogbrug, som anvendes af operatører og regulatorer på markedet. Edison har fremhævet, at i modsætning til det, der er angivet i den omtvistede afgørelse, havde de økonomiske aktører ligesom de kompetente myndigheder i løbet af 2003 på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af det omhandlede figurmærke kendskab til betydningen af elektrisk energi som alternativt motorbrændstof. Til støtte for denne argumentation har Edison henvist til forskellige lovtekster og lovforarbejder.
For det tredje har Edison gjort gældende, at Rettens ræsonnement indeholder en selvmodsigelse, for så vidt som Retten i den appellerede doms præmis 44 henviser til en erklæring offentliggjort af Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO), som er tilgængelig via WIPO’s websted, hvori det er anført, at »selv om elektrisk energi er immateriel, kan den anses for at være sammenlignelig med andre materielle brændstoffer, såsom benzin og petroleum, der henhører under klasse 4«. Ifølge Edison bekræfter denne erklæring netop det modsatte, nemlig at den funktionelle egenskab for elektricitet, som er evnen til at skabe energi, bør have forrang for de ontologiske kendetegn.
For det fjerde har Edison kritiseret Retten for at have fastslået, at afgørelsen om at inkludere elektricitet i klasse 4 i udgave 9 af Niceklassifikationen ikke var tilstrækkelig til at godtgøre, at elektricitet efter de kompetente myndigheders opfattelse allerede henhørte under denne klasse i udgave 8 af denne klassifikation. Edison har i denne henseende bemærket, at det var med urette, at Retten i den appellerede doms præmis 41 støttede sit ræsonnement på den omstændighed, at en sådan afgørelse om inklusion først blev truffet af WIPO’s ekspertudvalg i oktober 2003, dvs. efter indgivelsen af den omhandlede registreringsansøgning. Edison har nemlig anført, at den nævnte afgørelse om inklusion blev udarbejdet i juni 2003, dvs. inden indgivelsen af ansøgningen om registrering af figurmærket i august 2003. Retten lod derfor en overdreven formalisme være afgørende, da den valgte at tage hensyn til datoen for vedtagelsen af denne afgørelse om inklusion.
For det femte har Edison anfægtet den retspraksis, som Retten lagde til grund i den appellerede doms præmis 48 med henblik på at vurdere rækkevidden af termen »motorbrændstof«. Edison har i denne henseende anført, at dom af 14. marts 2017, Edison mod EUIPO – Eolus Vind (e) (
T-276/15
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2017:163
), ikke er relevant, eftersom den er behæftet med fejl.
For det sjette har Edison med henvisning til den tariferede toldnomenklatur, dom af 15. juli 1964, Costa (
6/64
,
EU:C:1964:66
), og dom af 27. april 1994, Almelo (
C-393/92
,
EU:C:1994:171
), anført, at elektrisk energi både inden for EU-retten og i national ret anses for at være en vare som omhandlet i artikel 28 TEUF. Selskabet har ligeledes anført, at den elektriske energi inden for varemærkeretten – ligesom det allerede er tilfældet inden for konkurrenceretten – bør opfattes på samme måde som kul, naturgas og råolier, og at det følgelig ville være udtryk for forskelsbehandling at anlægge en sondring mellem den elektriske energi og disse andre varer inden for varemærkeretten. Den elektriske energi bør således i lighed med disse varer anses for at henhøre under begrebet »motorbrændstof« som en vare, der er opført på den alfabetiske liste over varer i klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen.
For det syvende har Edison anfægtet Rettens vurdering af de forskellige bevismidler, som selskabet har fremlagt med henblik på at godtgøre, at elektrisk energi henhørte under begrebet »motorbrændstof« og følgelig under klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen.
For det første har Edison kritiseret Retten for i den appellerede doms præmis 51 at fastslå, at de holdninger, som indtages af Det Europæiske Miljøagentur (EEA), Department of Energy and Climate Change (ministerium for energi og klimaforandringer, Det Forenede Kongerige) eller Sustainable Energy Authority (myndighed for bæredygtig energi, Irland), var irrelevante med henblik på at fortolke det nævnte begreb »motorbrændstof«.
For det andet har Edison kritiseret Retten for ikke at have undersøgt visse dokumenter, som selskabet havde indgivet til appelkammeret med henblik på at godtgøre, at elektrisk energi siden halvfjerdserne er blevet betragtet som et »alternativt motorbrændstof« i den offentlige debat.
EUIPO er af den opfattelse, at det første anbringende delvist skal afvises, delvist skal forkastes som ugrundet.
Domstolens bemærkninger
For så vidt som Edison inden for rammerne af det første anbringende har kritiseret Retten for ikke at have anvendt en »funktionel« fremgangsmåde med henblik på at vurdere rækkevidden af termerne »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer«, skal det for det første indledningsvis bemærkes, at Edison ikke har identificeret de nøjagtige præmisser i den appellerede dom, som er omhandlet i selskabets argumentation. I henhold til artikel 169, stk. 2, i Domstolens procesreglement skal de retlige anbringender og argumenter, der gøres gældende i forbindelse med en appelsag, angive præcist, hvilke præmisser i Rettens afgørelse der anfægtes (kendelse af 7.6.2018, Gaki mod Europol,
C-671/17 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2018:416
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Selv hvis det blev antaget, at denne argumentation kan forstås således, at den i det væsentlige tilsigter at rejse tvivl om den metode, som Retten har fulgt med henblik på at undersøge, om elektricitet henhører under termerne »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer«, skal det under alle omstændigheder bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 38-56 vurderede rækkevidden af disse termer på grundlag af en bogstavelig bedømmelse, hvis indhold og rækkevidde i forhold til Domstolens praksis den redegjorde for i denne doms præmis 29-37.
Det skal imidlertid konstateres, at Edison hverken har formuleret nogen kritik angående Rettens anvendelse og fortolkning af denne retspraksis, eller, a fortiori, har godtgjort, at den af Retten anvendte fremgangsmåde i disse præmisser var behæftet med en retlig fejl.
Edison har nemlig til støtte for den »funktionelle« fremgangsmåde, som selskabet er fortaler for, begrænset sig til at påberåbe sig de bedømmelseskriterier, som generaladvokat Bot anførte i sit forslag til afgørelse Chartered Institute of Patent Attorneys (
C-307/10
,
EU:C:2011:784
, punkt
og
).
Som Retten korrekt fastslog i den appellerede doms præmis 29, fremgår det imidlertid af præmis 61 i dom af 19. juni 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C-307/10
,
EU:C:2012:361
), at de varer, der er omfattet af ansøgningen om varemærkebeskyttelse, skal identificeres tilstrækkeligt klart og præcist af ansøgeren i dennes registreringsansøgning, således at de kompetente myndigheder og de økonomiske aktører alene på baggrund heraf kan fastlægge udstrækningen af den ansøgte beskyttelse. I denne dom fulgte Domstolen derimod ikke den fremgangsmåde som foreslået af generaladvokat Bot i punkt 74 i forslaget til afgørelse i denne sag, som bestod i at præcisere, at de økonomiske aktører med sikkerhed skal kunne identificere »de omhandlede varers og tjenesteydelsers væsentligste objektive kendetegn og egenskaber«.
Henset til det ovenstående skal denne argumentation under alle omstændigheder forkastes som ugrundet.
For det andet skal det bemærkes, at for så vidt som Edison har kritiseret Retten for at have begået en retlig fejl, idet den i den appellerede doms præmis 41, 46 og 54 har henvist til en vejledende og ikke-udtømmende liste, som er offentliggjort af EUIPO, der indeholder eksempler på varer og tjenesteydelser, som – selv om de er opført på den alfabetiske liste over de varer, der siden udgave 9 af Niceklassifikationen har henhørt under klasse 4 heri – »ikke tydeligt og i bogstavelig forstand henhører under« overskriften i den nævnte klasse, med henblik på at konkludere, at elektrisk energi skal udelukkes fra overskriften i klasse 4 i Niceklassifikationen, er en sådan argumentation uvirksom.
Det skal i denne henseende bemærkes, at klagepunkter, som er rettet mod en præmis i en afgørelse fra Retten, som er anført for fuldstændighedens skyld, ikke kan føre til dens ophævelse og derfor er uvirksomme (dom af 26.3.2019, Kommissionen mod Italien,
C-621/16 P
,
EU:C:2019:251
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det følger af ordet »ydermere« i den appellerede doms præmis 41, 46 og 54, at det kun var for fuldstændighedens skyld, at Retten henviste til denne liste, som EUIPO har offentliggjort, for at konkludere, at elektrisk energi ikke er omfattet af termerne »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer« som omhandlet i klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen.
Som det fremgår af den appellerede doms præmis 39, 43 og 48, var hovedbegrundelsen for, at Retten fastslog, at elektrisk energi ikke henhørte under klasse 4 i Niceklassifikationen, nemlig, at termerne »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer« i deres almindelige og sædvanlige betydning ikke omfatter elektrisk energi.
For det tredje bemærkes, at for så vidt som Edison har kritiseret Retten for, at dennes ræsonnement indeholder en selvmodsigelse, idet den i den appellerede doms præmis 44 har henvist til en erklæring offentliggjort af WIPO på WIPO’s websted med henblik på at fastslå, at elektrisk energi ikke henhører under »brændstoffer (herunder motordrivmidler)«, hviler dette argument på en ufuldstændig læsning af den nævnte dom. Selv om Retten i den appellerede doms præmis 44 fastslog, at det fremgik af denne erklæring, at »selv om elektrisk energi er immateriel, kan den anses for at være sammenlignelig med andre materielle brændstoffer, såsom benzin og petroleum, der henhører under klasse 4«, tilføjede den nemlig ikke desto mindre i samme præmis, at trods denne funktionelle lighed er elektrisk energi ikke indeholdt i den bogstavelige betydning af begrebet »brændstoffer«.
Hvad for det fjerde angår Edisons argument om, at Retten undlod at tage hensyn til den omstændighed, at elektrisk energi er indeholdt i den vejledende og ikke-udtømmende liste, som er offentliggjort af EUIPO, der indeholder eksempler på varer og tjenesteydelser, som, selv om de er opført på den alfabetiske liste over de varer, der siden udgave 9 af Niceklassifikationen har henhørt under klasse 4 heri, »ikke tydeligt og i bogstavelig forstand henhører under« overskriften i den nævnte klasse, skal det bemærkes, at alene Retten har kompetence til at vurdere den værdi, der skal tillægges de bevismidler, som er blevet forelagt den (jf. i denne retning kendelse af 11.11.2003, Martinez mod Parlamentet,
C-488/01 P
,
EU:C:2003:608
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Retten er – ud over at den er forpligtet til at overholde de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse og til at afholde sig fra at gengive beviserne forkert – ikke forpligtet til udtrykkeligt at begrunde sin bedømmelse af, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, som den har fået forelagt, og navnlig ikke når den finder, at disse er uden betydning eller uden relevans for sagens afgørelse (dom af 3.12.2009, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen,
C-476/08 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2009:752
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 41 undersøgte afgørelsen om at inkludere »elektrisk energi« på den vejledende og ikke-udtømmende liste, som er offentliggjort af EUIPO, og fastslog, at denne afgørelse ikke var overbevisende, for så vidt som den stadig var under udarbejdelse på tidspunktet for indgivelsen af den omhandlede registreringsansøgning. Edison har hverken godtgjort eller endsige hævdet, at denne vurdering er behæftet med en urigtig gengivelse. De argumenter, der er fremført i denne forbindelse, kan følgelig ikke antages til realitetsbehandling.
For det femte skal det, for så vidt som Edison har kritiseret Retten for i den appellerede doms præmis 48 fejlagtigt at have støttet sit ræsonnement på dom af 14. marts 2017, Edison mod EUIPO – Eolus Vind (e) (
T-276/15
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2017:163
), fremhæves, at selskabet har begrænset sig til at kritisere denne sidstnævnte dom ved at anføre, at den mangler præcedensværdi og indeholder logiske fejl. Edison har imidlertid ikke med tilstrækkelig nøjagtighed redegjort for årsagerne til, at Rettens henvisning til denne dom skulle være egnet til at behæfte ræsonnementet i den appellerede dom med en retlig fejl. Det følger heraf, at dette argument skal afvises.
Som det følger af artikel 256, stk. 1, TEUF, af artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og af artikel 168, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement, skal et appelskrift nemlig præcist angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand, idet appellen eller det pågældende anbringende i modsat fald afvises (dom af 21.1.2016, Galp Energía España m.fl. mod Kommissionen,
C-603/13 P
,
EU:C:2016:38
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
For det sjette bemærkes, at det argument, hvorved Edison har begrænset sig til at fremkomme med en uændret gengivelse af det for Retten anførte klagepunkt om, at elektrisk energi på samme måde som kul, gas og råolier bør anses for at være et motorbrændstof, skal afvises, eftersom Edison har undladt at angive den retlige fejl, som Retten skulle have begået i denne henseende i den appellerede dom.
Det skal i denne forbindelse fremhæves, at en appel ikke kan antages til realitetsbehandling, i det omfang den blot gentager de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten, herunder de anbringender og argumenter, der var støttet på faktiske omstændigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at lægge til grund, uden endog at indeholde en argumentation, der særligt har til formål at angive den retlige fejl, som Rettens dom hævdes at være behæftet med. En sådan appel har i realiteten kun til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande bedømmes endnu en gang, hvilket falder uden for Domstolens kompetence i en appelsag (dom af 26.1.2017, Mamoli Robinetteria mod Kommissionen,
C-619/13 P
,
EU:C:2017:50
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
For det syvende er det – for så vidt angår Edisons argumentation, hvorefter Retten i den appellerede doms præmis 51 fejlagtigt konstaterede, at de af EEA, ministeriet for energi og klimaforandringer eller myndigheden for bæredygtig energi anlagte synspunkter er irrelevante med henblik på at fortolke begrebet »motorbrændstoffer«, således som dette opfattes af de økonomiske aktører – indledningsvis tilstrækkeligt at bemærke, at appellen er begrænset til retsspørgsmål. Det er derfor alene Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de relevante faktiske omstændigheder såvel som til at vurdere beviserne, medmindre disse omstændigheder og beviser er blevet forkert gengivet (dom af 19.10.2017, Agriconsulting Europe mod Kommissionen,
C-198/16 P
,
EU:C:2017:784
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
For så vidt angår det anførte om, at Retten ikke undersøgte visse bilag, som var blevet indleveret til appelkammeret, fremgår det dernæst af den appellerede doms præmis 52 og 53, at selv om Retten ikke knyttede en redegørelse til hvert af disse bilag, foretog den dog en undersøgelse af dem i deres helhed og fastslog, at de var utilstrækkelige til at bevise, at de økonomiske aktører på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen opfattede begrebet »motorbrændstoffer« som omfattende elektrisk energi.
Denne kritik tilsigter derfor at anfægte den værdi, som Retten har tillagt de bevismidler, der blev fremlagt for den, hvilket ifølge den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 55, ikke henhører under Domstolens kompetence.
Det følger heraf, at denne argumentation skal afvises.
Det første appelanbringende skal således forkastes, idet det delvist skal afvises, delvist er uvirksomt og delvist er ugrundet.
Det andet anbringende
Parternes argumenter
Med det andet anbringende har Edison anført, at den appellerede dom har tilsidesat selskabets processuelle rettigheder og artikel 75 i forordning nr. 207/2009.
For det første har Edison kritiseret Retten for at have godkendt den omtvistede afgørelse, selv om denne var blevet truffet i strid med selskabets processuelle rettigheder. Ifølge Edison vendte EUIPO nemlig bevisbyrden med hensyn til ulovligheden af afslaget på den delvise tilbagekaldelse for så vidt angår elektrisk energi om, idet kontoret undlod at behandle indholdet af anmodningen om tilbagekaldelse, hvorfor selskabet var nødsaget til at fremkomme med begrundelser for inklusionen i stedet for at bestride EUIPO’s begrundelser for udelukkelsen.
For det andet har Edison anført, at Retten begrænsede sig til at bekræfte den omtvistede afgørelse, selv om denne, da den ikke indeholdt begrundelserne for, at elektricitet er udelukket fra »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer« som omhandlet i klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen, var behæftet med en begrundelsesmangel. Desuden er Edison af den opfattelse, at det var ulogisk, således som Retten har gjort det, dels at bekræfte, at elektriske biler omsættes på markedet, dels at nægte, at de økonomiske aktører opfatter elektrisk energi som et motorbrændstof – om end det er et alternativt motorbrændstof.
EUIPO har nedlagt påstand om, at det andet anbringende forkastes.
Domstolens bemærkninger
For det første skal det konstateres, at Edison, for så vidt som selskabet har kritiseret Retten for at have bekræftet den omtvistede afgørelse, selv om denne er blevet truffet i strid med appellantens processuelle rettigheder, har begrænset sig til ordret at gentage de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten, uden præcist at angive den retlige fejl, som den appellerede dom angiveligt er behæftet med, eller a fortiori at angive de præcise præmisser i denne dom, som angiveligt indeholder denne retlige fejl.
I overensstemmelse med den praksis, der er anført i nærværende doms præmis 54, skal dette argument følgelig afvises.
For det andet er det, for så vidt som Edison har kritiseret Retten for at have bekræftet den omtvistede afgørelse, selv om denne er behæftet med en begrundelsesmangel, tilstrækkeligt at bemærke, at Retten i den appellerede doms præmis 39-42, 43-47 og 48-54 foretog en omfattende analyse af begrundelserne for udelukkelsen af elektricitet fra »belysningsstoffer«, »brændstoffer (herunder motordrivmidler)« og »motorbrændstoffer« som omhandlet i klasse 4 i udgave 8 af Niceklassifikationen.
Desuden skal det af Edison anførte om, at den appellerede dom indeholder en selvmodsigelse, ligeledes afvises som ugrundet, for så vidt som selskabet har foretaget en ufuldstændig læsning af denne dom, navnlig af dennes præmis 52 og 53. Selv om Retten i den nævnte doms præmis 52 på baggrund af de af Edison fremlagt beviser anerkendte, at »visse« bilmodeller, som til dels eller fuldstændigt kører på elektrisk energi, allerede er bragt i omsætning på markedet, fastslog den imidlertid i den følgende præmis i samme dom, at udviklingen på det europæiske marked af bilmodeller, der kører på elektrisk energi, først »reelt« fandt sted flere år efter indgivelsen af den omhandlede registreringsansøgning. Denne analyse kan således ikke indeholde nogen form for selvmodsigelse.
Det følger heraf, at det andet appelanbringende delvist skal afvises, delvist skal forkastes som ugrundet.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger må appellen forkastes i sin helhed.
Sagsomkostninger
I henhold til artikel 138, stk. 1, i Domstolens procesreglement, der i medfør af samme reglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Edison har tabt sagen, bør det pålægges Edison at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med EUIPO’s påstand herom.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Niende Afdeling):

1)
Appellen forkastes.

2)
Edison SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO).

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.