MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
maser på mig ustanselig – siden hun var 
borte er hun aabenbart ræd bestandig for at 
jeg skal forsvinde; de par gangene jeg har været 
i byen, har hun hylt i vilden sky paa mamma 
hele tiden. Søndag reiste Asta hjem paa jule-
besøk og samme dag begyndte jeg at faa vondt i 
en rotfyldt tand, det blev en voldsom betændelse 
og jeg gik de fem dagene og kunde ikke komme 
hjemmefra og hadde hele husstellet og feber 
og sat om nætterne paa en stol i stuen og 
læste Kincks nye bok. Jeg var ikke akkurat 
i god kondition til at forstaa den kanske, 
men paa mig virker den fuldstændig monoman 
– han er da understreketlitt gal, manden. Midt op i alt 
dette blev Svarstad liggende; han hadde 
været forkjølet siden før jul og naturligvis 
ikke tat noget hensyn til det og nytaars-
nat fik han feber, siden har han holdt
Aabenraa 31 3/6 99
Kjære Ven !
Du har Ret - det var en bedste Til-
dragelse, og vi blev ogsaa her rent
overvældede, da vi ikke havde hørt
det Ringeste om det, førend vi
samtidig fik et Brev fra Frk. Som
mer, og læste det i Berlingske
aften. Jeg havde endog
informeret i Konservatoriet om
Formiddagen, og der havde man
ikke en
Anelse om at
der var sligt paafærde, skøndt
var
Døden indtruffen alt Fredagsaften.
For et Par Dage siden var jeg
over hos Clara (Helga havde jo
været der alt om
og traf hende vel sørgende, men
dog nogenlunde fattet. Hun fortalte
at 
om Torsdagaften var
4/10 Kom Don først hjem
om aftenen fra Kristiania,
hvor han havde talt med
kommanderende general
om Johans og sin egen
forpligtelse overfor lys-
kasterne, som de har
sagt de vilde give Fr. sten
under den forudsætning,
at F. sten bibeholdtes som
moderne fæstning. Jeg
mener, de to i hvert tilf.
kunde betale - det staar 
for mig som æressag. Johan
er af den modsatte mening
og general Ole lod til
at synes, depart. fik
greie det.
5/10 Kjørte Don, Johan og
overdrager arbejdet til frøken Emma
Klingenfeld, med hvem han straks bør
træde i underhandling.
Skulde opfyldelsen af dette mit ønske,
mod formodning, støde på praktiske
vanskeligheder, så vil jeg også kunne
godkende fru M. v. Borch som oversæt-
terinde. Dette dog kun under betingelse
af at hendes tyske korrekturark forelæg-
ges mig til revision.
På en af disse to må herr Fischers valg
falde. Nogen tredje kan ikke af mig ak-
cepteres. Også må hans bestemmelse
meddeles mig for at jeg kan give de for-
nødne anvisninger i København.-
Vor fælles ven professor Hoffory ophol-
der sig for tiden hersteds. Hans bedring
skrider visstnok fremad; men han er dog
endnu ikke på langt nær ved sin fulde
kraft. Han taler dog alligevel om at gen-
optage sine forelæsninger i Berlin i slut-
Skjælen Uret. Det glæder os meget at
Du tjener endeel Penge ved Dine Com-
potioner, og haabe at den Indtægt vil
tiltage i Fremtiden. Jeg ser det er din
Mening at reise meget, og dertil ud-
fordres Penge som Du bemærker. Jeg
skal notere ved Foden hvad Du eier
i Bankerne her; Christiania Bogen
har Bene, saa den erindrer jeg mig ikke.
Jeg har saa nylig skrevet til Dog at
jeg Intet har at meddele; det skulde
have været herligt at have havt Dig med
os Paaskeaften, og glædeligt var det
at se at Du har os i kjærlig Erindring.
Jeg er saa meget alene nu at det vilde
være dobbelt kjært at have Dig her.
Jeg hilste jo fra Fries sidste, han kom-
mer sikkert herop til Sommeren eller
Høsten, men det bliver nok blot et Be-
søg frygter jeg, thi jeg hører det ikke
skal være Meningen at ville have
ham til Harmonien, og uden det kan
han umuelig leve her Stakkels Fries! jeg
er bedrøvet for ham, da han ikke kan finde
sig tilrette i America. Ja nu faaer det være
nok for denne Gang, lad det saa ikke være
for længe inden Du lader høre fra Dig igjen,
saa skal jeg anstrænge mig for at mit næste
Brev kan blive mere interessant.
Lev saa vel, min kjære Edvard, og
vær paa det kjærligste hilset fra Alle
i Hjemmet-Din hengivne Faer
AG.
Privatbanken Spdo 773.77/
Kreditkassen " 205.92
Det blev ikke paa Vetter denne Gang som
men derfor er det lige godt
10
at kunne spare sig hotelutgiften. Med sin ransel på ryg-
gen blev han ga vankende rundt i gaterne og i de
nu
folke-
tomme gater og beglodde byens
gotiske
kirker og middelalderlige
gamle hus "med allehånd forsiringer, billeder og tårn besmyk-
kede hus Huus, såvelsom Fontainer og Vandspring, der frem-
stillede for Beskueren de mest maleriske Fremtoninger". Mens 
han o står slik og glor stillet en uanselig antrukket liten
mand sig ved siden av ham og spurgte om han ikke var frem-
med og om han ikke vilde bese byen under hans veiledning,
siden han hadde så få timer til sin rådighet. B. betragtet 
manden med mistanke og følte sig forvisset om at hensigten
var at avlokke
avkræve
ham en blodig dusør for tjenesten, ja kanske
lokke ham og hans sparsomme reisekasse på rent gale veie.
Han undslog sig først
at motta 
for tilbudet, og men da manden gav
sig ikke, og da han tilslut tilbød at vise ham Dürers hus 
viste han ikke hvad han skulde tro. Det med den berømte 
malerisamling, som vistnok vilde interessere en maler - 
stod han ganske rådvild. Det var ganske vist kl. 5-6 om 
morgenen og tilmed en søndag morgen
men tilbudet var fristende 
og nølende gik han
med. Det viste sig at den forunderlige cicerone og visste 
merkværdig god besked om kirker og hus de passerte, og da
de kom til Dürer-huset trak han op nogen svære nøkler,
låste op og bød han forikommende at træde ind. Hvem var
denne mand som og han endogså nøkler som åpnet
både kirkedøren og andre dører. Tilslut førte han mig til
Brev til Tore
Kjære Tore! Jeg hører av Mama
at du er snil og flink Gut og frisk
som en Fisk og spiser godt. Det er Papa
glad for, kan du tro. Og jeg skal nok
kjøpe forskjellige Saker til dig og Arild
til Jul. Og saa maa jeg vel kjøpe nogen
Smaating som du og Arild kan gi til
Lille Søster, men jeg skjønner ikke hvad
det skulde være. Du faar snakke med
Arild om det og spørre hvad han tror. -
De snakker om dig endda her i Hotellet og
de sier at Tore det var visst en snil og flink
Gut, sier de. De husker Navnet dit allesam-
men. - Ja, Tore, nu er det ikke saa længe
til Jul og saa kommer jeg og skal ta
Øreknuterne dine igjen og leke at bære
dig og Arild til Mølla.
Fra Papa.
Indretninger, at jeg frygter
for, at den ikke tør be-
lastes mere. Ser Du no-
gen Udvei? Jeg ikke. Det
er stor Synd paa Manden,
som har lagt saa meget
Arbeide paa Sagen. Han er
en Hædersmand, som skal være
sat i en lavere Stilling og
have mistet 1000 Kr. Indtægt
aarlig, for at have formil-
det paa en ukorrekt Maade
en Soldats Fængsel. Saa for-
tælles der, men jeg kjender
ikke Sammenhængen, og kan
saaledes ikke indestaa for
Sandheden deraf. Det Sikkre
er, at han saa inderlig
vel trænger den Indtægt, Bo-
gens Udgivelse maatte kunne
skaffe ham.
Jeg maa afsted i Ko-
miteen! Derfor Levvel! Christen
er nu frisk igjen. Han og Marie
sender med mig Eder begge inder-
lig Hilsen! 
Din Frants.
lide den tort at jeg blev borte for ham. Maaske var det
hans hensigt at opdage Deres bolig, maaske blot at
røve et af Deres ure – i ethvert fald opnaaede han
den gang intet.
Se det var altsaa mit lille eventyr; thi min
smule tête-à-tête med sømanden ude paa fælle-
den bagefter, vilde neppe interessere Dem. Har De
forøvrig seet ham senere? Det var en snil, brav gut.
Oplevede forresten De selv noget den omtalte søn-
dags aften?
Deres hilsen til Kirschenstein skal jeg ovebringe, 
naar jeg træffer ham. < …??> har jeg gjentagende
henvist til Dem; men den omstændighed, at De
blot modtager anmeldte besøg, hindrer ham i at
aflægge Dem en visit, da hans tid er saa knap til-
maalt, at han til personlige besøg maa anvende
de øieblikke som han ufomodet faar ledige.
Og nu kjære ven, et godt nytaar! Maatte Deres
arbeide med Deres ypperlige faders erindringer vinde
Deres egen som andres anerkjendelse!
Deres hengivne 
og meget forbundne
Ebbe Hertzberg
Kristiania, Fossveien 7
den 29de decbr. 1900
Jeg tør naturligvis forudsætte, at dette, ligesom mine øvrige
breve brændes efter nogen tids forløb!
Bergen 10/4 1913.
Hr Kontorchef
V. Haffner.
Da jeg for Øieblikket opholder
mig i Bergen tillader jeg mig
at henvende mig til Dem
for at faa nærmere Oplys-
ning i Anledning de Bille-
der som agtes udført til
Storthingets Forsamlingssal.
Hvad jeg ønsker at vide er,
om der forefindes Original
portræter, Malerier af de
nævnte Eidsvoldsmænd,
eller om de paatænkte 
Billeder tænkes udført
efter Kobberstik. I sidste
Hrr Forfatter Jappe Nilssen
Maleren Torolf Holmboe
Olaf Kürres Gade 11
Kristiania
kortere ophold i udlandet dog
måtte siges at være knyttede nærmest
til Norge, om at stå som medind-
byder. Spørgsmålet Svendsen var
specielt oppe naturligvis, men
det blev hævdet, at han for nær-
værende var fast knyttet til
Danmark og derfor ikke godt kunde
være med. Jeg kan heller ikke sige
andet, end at den opfatning er
i alt væsentlig korrekt, og såvidt
jeg erindrer, var Svendsen med
som indbyder for Danmark til
musikfesten i Kjøbenhavn i
1888. Det hele er jo forøvrigt et para-
denummer. At han, om der bli-
ver nogen stor konsert, vil blive
indbudt til at dirigere , som af
mig nævnt, er jo en anden sag.
Å nei du, det blir nok en sanger-
fest. Og selv om der skulde blive
nogen stor konsert, hvad jeg
efter Dit brev til mig begynder
at tvivle på, så blir det iethvert
Nu hører jeg lidt fra Olaf Schou, de sender brevkort, blendkort,
et hvorpaa a gerle i Molde under staar: I denne gate, bor Alexander og
Beate, et fra kirken i Lom, som maa være storartet. Jo saa fik
jeg brev efter de havde været hos Alexander, O. J. har hodepiner
og er derefter meget træt, men dette maa kanske ikke sies. Han synes,
at Eilif er en idéel reisekammerat, de har set meget vakkert, men
til Lofoten kan de ikke, han har aldrig trod det, for han satte!!!
efter. Stakkar hel nydelse faar har ikke af noget, om det er saa
godt som muligt, han har jo alle tider lidelser.
Hør du, skulde Berit ha et barn, da de blev gift, O. J. har en,
gang sagt et ord, som kunde tyde derhen, for i saa tilfælde var det jo
ret, at de giftede sig, men ellers var det hele uoverveiet af ham.
Jeg læse Nordahl Rolfsens historie, den morer mig, det er som en overhøring
som man kommer let til, den er skrevet godt og ikke "gutten min var
der med, hatten sin", jeg liger ikke nogen "nogen" som pluralis, "nogen
folk" da heller noen. Den er ellers udmærket og fængsler min opmerk-
somhed. Nu blir kaligrafien ikke feilfri, jeg blir træt, men vil ha dette
af, for du skal vide, jeg har det godt nu, haaber jeg, tror derpaa.
Naar jeg blir færdig, ved jeg ikke, hvorledes jeg da gjør, ved jeg ikke heller.
Til Holms Holms kommer jeg vel, men du om jeg kommer til
Molde, for min bror kommer indover, naar sønnen reiser tilbage til
Amerika. Jeg pleier kolde tørre brever for lusebreverr, dette er et saadant.
Godnat kjære ven, hilsen til Aubert og dig selv hjerteligt h
din hengivne ven
Kitty.
Tak mit hjertes skorsten brænder en forfinet elskovsbrand o. s. v.
sker og menneskeliv
at betragte. Men strå-
lende skjønt og herligt
som digt og opera-
tekst.
Jeg har skrevet -
efter megen indre
modstand, fordi jeg
var bange for at
gjøre Dig imod -
en artikel om det,
som kommer i "Pol."
Jeg kunde ikke andet.
"Gud hjælpe mig amen"!
Skriv snart om hvordan det gaar
Karl og hils alle
Din Vilhelm
minder mig om en nær forestaaende Skilsmisse.
Tung vil denne blive mig, men evig vil det
være mig en Trøst i mit Savn, at hun baade vil
blive mig herefter huld, og at hun har for
-skaffet mig de skjønneste Jordtimmer i mit Liv.
Gud lede til Lykke og Fremtids glæde, hendes be
-stemte nye Banes Betrædelse. – Jeg kan i denne
i denne Stund ikke male mine Følelser der
vexelvis bestrømmer mit Hjerte. – Jeg nærmer
mig nu mine Alvors Aar, og har tilbagelagt
den skjønneste Tid, dog vil jeg haabe Forsynet vil
tildele mig Daglig udkomme, da har jeg nok, og
naar jeg tillige maae eje min Uforglemmelige Bertha
og Severines yndest, saa vil jeg ogsaa smilende
tænke mig Fremtiden. – Meget har jeg at tolke men
mangler Ord. – Vejret er saa indbydende, og
Hjertet saa fuldt, derfor iler jeg Tros min Sygelig
-hed, til Venskabs Tempel, for at finde Livs
Salighed. – Begejstret Humeur. –
De nærme sig, min Alvors Aar!
Med mig mod Graven Venskab træder,
Den slynger Roser om mit Haar,
Med Livets Haab dere Graven Klæder,
Martii 16de
Jeg er nu kommen fra min glædens Bolig Bjerke.
O! hvor er det rørende for mig at komme til dette
kjere Sted, hvor alle med saa oprigtig Ømhed
modtager mig, jeg føler mig uendelig lykkelig
ved ald denne velmente Godhed. – De Fremmede
fra Land, Reiste i Eftermidag til Stolpestad, det er
nu ganske øde igjen, dog trænger jeg til Roe, formedelst
min Sygelighed. – Mat og Træt er jeg, og Sorgfuld. –
7.2.1928
Kjære Tore ØrJasæter,
Charles Kent skriver til mig idag,
at jeg maa endelig se at faa alle jeg kjender til at stemme
paa møtet paa lørdag, enten personlig eller ved den oversendte 
seddel – paa Egge, Fangen osv. Bjerke, Lykke-Seest –
Stilloffgruppen gjør alt de kan og har Aftenposten
til sin disposition, men det skjut maa vi jo se til
at bli kvit. For det tilfælde du ikke kommer til
at reise ind, saa maa du altsaa endelig være saa snil
at stemme skriftlig. Jeg vedlægger for sikkerhets skyld
en stemmeseddel.
Haaber at dere kom vel hjem og at dere
har det bra allesammen. Det var saa hyggelig at dere 
engang kunde gjøre alvor av det og komme. Mange
hilsener til Aaslaug og Jo,
din ven
Sigrid Undset.
beklage, at Du aldrig har hørt mig
naar jeg har havt Anledning til at
vise mig som bedst. Naar Du har
hørt mig, har det altid været et
eller andet i Veien.-
Med hjerteligste hilsen til Dig og
Din Frue fra os Begge.
Din hengivne
Thorvald Lammers.
have os i August sammen med Röntgens. Dette
haaber jeg sikkert kan lade sig arrangere. I Juli
vilde jeg saa gjerne have Fridtjof med mig op
paa Fjeldet. Han kunde have saa godt af
den rene, styrkende Luft. For Øieblikket kan han
ikke tænke sig at reise fra handes Grav. Men,
Alt maa jo have sin Tid og da ogsaa den
første Smerte, som man føler ved en stor
Sorg. Gudskelov, at han har faaet Henrichsens
Legat. Ja, tusind Tak for, kjære Grieg, at De
ogsaa her var den, som hjalp til. Uden Dem
var det vistnok ikke gaaet. Desværre fik Agathe
ikke vide om det. Det havde været en stor Glæde
for hende at tage med i Graven. Igaar giftede
Karl Nissen sig med Frk. Kavli ved
thi Du skal vide, at vi holder
det for en Høitidsstand, naar
Du gjæster os.
Hjerteligst Hilsen til Din
elskværdige Hustru og
Dig selv fra
og
Din altid hengivne
Thorvald Lammers
og kom i meget penible, pekuniære forlegenheder.
Saavidt jeg har kunnet forstaa, er denne hans
stilling imidlertid ikke bleven bekjendt for
offentligheden, og jeg kunde af den grund
ikke for Dig opgive hans navn, da jo hem-
meligheden ikke er min. Du vil derimod
indse, at det for mig blev en ren æressag jo
før jo heller at erstatte ham, hvad han
uden
at
frygte for de senere fataliteter havde
lagt ud for mig. Det kunde blot ske ved et
laan; men jeg kan i min nuværende stilling
hverken hjemme eller ude optræde som laan-
søger. Jeg har ingen ret til at bringe kautionister
i forbindelse med en person, som rygtet har
maltrakteret saaledes som mig, og jeg har
heller ingen sikkerhed for, at man vilde
tage mig god i en bank. Et infamt afslag
kan jeg ikke, vil jeg ikke risikere. Jeg vidste,
at jeg kunde greie laanet, naar en anden vilde
optage det for mig; og i Stockholm havde
jeg baade Dig og Malmsten, paa hvilke jeg
troede at kunne trække denne - jeg indrømmer
- nærgaaende vexel. Familieforhold, som ikke
høre hid, hindrede mig at benytte mig af mine
paarørende her. Desuden havde jeg ingensom-
helst anelse om, at Du betragtede Din egen
økonomi med saa mistrøstige øine, som jeg
desværre af Dit brev ser, er tilfældet. Jeg troede
at snakke sjælen ud af livet på
mig - alt det, jeg har samlet op i alle
disse årene, da jeg aldrig har sét Dig
og når så Karoline ikke mere hører
så godt - for det siger folk, men det
er naturligvis løgn - i min tid
hørte hun udmærket, så vilde
hun bli nervøs og synes, det ikke
var morsomt. Ja, sådan er det
her i verden, der er noget i vegjn
på alle bouger. Tro ikke, at jeg i ringe-
ste måde bebrejder Karoline dette;
langt fra! Hils hende hjærteligt, og
sig at jeg i hendes sted vilde tænkt
og ment akkurat det samme.
Det er jeg nemlig forvisset om. Og
var jeg først kommen derned, så kunde
jeg jo ikke heller straks løbe hjem
igjen, hvis det ikke blev hyggeligt.
Derfor er det altså opgit. Jeg hav gåt
her nu og syntes, jeg trængte så vældig
til at få snakke med Dig, rigtig sån
i dagevis fra morgen til aften og jeg
har tænkt at jeg så vilde få greje på
er det aabenbart Himmelens vilje at jeg ikke skal faa late mig isommer 
heller. Og det blir vel ikke mulig for mig at komme fra dette barne-
hjemmet en eneste dag isommer. M.h.t. arbeidsro er det jo en lykke at jeg 
ikke er bortskjæmt –.
Nu regner det! Er det ikke et dritveir? Jeg hadde sat mit haab 
til godveiret, som jeg syntes du burde været belønnet med, naar du kom 
hjem fra din pilegrimsfærd i Europa. Som Signe sier – hun har hat 
en gammel halvtomset moster fra Kallundborg paa besøk i 6 uker, fordi 
hun hadde plass nu, manden hendes er i Italien og saa skulde hun 
naturligvis la en eller anden nyde godt av det istedetfor at stelle litt med 
sig selv: Bakefter er man saa glad, man har gjort det. Er du ikke 
glad, du er hjemme igjen?
Sommetider længter jeg skrækkelig ut – men Mosse er saa daarlig 
saa jeg tør ikke tænke paa at reise fra hende. Jeg har en sykepleierske 
til hende nu. Hun – pleiersken – har tilbudt at hjelpe mig med 
haven om kvelderne, saa nu ligger vi og stikker ugræs som er det eneste 
der staar frodig. Jeg faar ikke gjort noget med havetomten iaar 
heller, dels fordi jeg var saa længe borte, og dels for jeg har bestemt 
mig til at bygge paa huset ihøst. Jeg speider efter en pen 
gammel stue –.
Tusen tak for den nydelige brikken, du sendte mig. Skriv – 
litt til mig, engang ved leilighet – du skjønner, at forstummer jeg 
takan/omtil isommer, saa er det fordi jeg blir overdøvet!
Mange hilsener til Anker og dig selv
din
Sigrid.
benyttes imod mig for at trække mig med magt
ud fra min tilbaketrukkenhed - for at "røke
mig ut" af min hule. Og - staar der
muligens nogen af mine gamle fiender
bak, - uden at de gode dansker ahner det.
Om mit brev blev offentliggjort i en dansk
avis: - jo, jeg sysetes alt jeg hørte
snakket her i Norge: "Tænk at gaa med
sligt sladder til en dansk avis", - og
jeg hørte tydelig en af maalmændenes
stemme: "Ein utav deim so skite i 
sit eigjete reir" eller "som syner fram kona sit skitnetig"
Selvfølgelig varede denne mistanke bare et
øieblik, - for jeg læste jo, hvad De skrev i
slutten af Deres brev,: at Hr. Fugt er et godt
og hjærteligt og trofast menneske", - og da
trodde jeg det ogsaa fuldt og fast, - men, men, -
ja, - hvorledes skal jeg klare dette "men",
uten at "støde" Dem. - Dette Deres for-
slag synes at vise mig, at De muligens er
opvokset i Dammark, om De end som De
siger er af norsk slægt, hvad jo ogsaa navnet
viser. De er kanske tidlig kommen til Danmark
eller er opvokset mellem dansker her i Norge
Folk troede, det var en ung begeistret
Student, som var Forfatter; det glædede
mig at høre; thi man kan være glad,
saalænge man kan bevare sin ungdom-
melige Begeistring.
Tænk Du, jeg kan gjøre mig Haab om
at komme til Italien til Vaaren; min
Broder Wollert tænker nemlig paa
at reise dertil Neapel og har spurgt
og tilbudt mig at være med; men det
kommer an paa, om jeg kan faa
Permission. Jeg skulde gjerne reise
fra Norge for bestandig; jeg er bleven
Misanthrop i den senere Tid, jeg
lider ved at leve, og dog kan jeg bevare
Troen paa det Høiere, det synes en
Modsigelse, men mit hele Liv er
ogsaa en Modsigelse mod sig selv;
jeg er ikke lykkelig. I Julen
var jeg syg, jeg laa tilsengs i flere
Dage og maatte holde mig inde til henved
Nytaar; det var alvorlig Forkjølelse.
Vi lever nu på flyttende
fod i trangt rum, så for så-
vidt så vi Jer helst engang
i juli, da vi er flyttet af
på øen og får det bekvemmere.
Men ellers er I altid vel-
kommen, om I vil tage imod
knebent rum nu også
hjertelig velkommen!
Min mand ber mig hilse
og sige det samme. I
skal snart få et mere op-
lysende brev, nu går damp-
skibet.
Eders
Randi Blehr.
vi alle udmærket, kun længes
vi stærkt efter regn. Faar vi
ikke snart dette, blir' det daarlig
med kjøkkenhaven og græsplæner.
Med mange hilsner til fru
Grieg og Dig, Din hengivne
Sigurd Hals.