MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
19/9. 46.
Kjære Tore,
Jeg skal underskrive Kontrakten
og alt du vil, men tror du ikke det er
best at vente til min "Retssak" er over
og Resten av mine mulige Penger er frigit?
Du saa jo hvordan det gik med de 25 Akjer
til hver av dere Børn, Transaksjonen var
i fuldt lovlige Former men blev uten videre
annullert. Vi er retløse nu. Lat os vente
til jeg har faat min Dom, ellers er det kanske
gyldig bare mellem dig og mig.
Pirandellos "Minde" burde vært svaret paa,
bare for at være med i Italia. Du maa
faa
det læst
for at kjende Aanden i denne Svada og svare
derefter. Sig at jeg desværre er forhindret, men sender
min næsegruse og ær
e
frygtfulde Hilsen fra mig og mit
Land - og saa videre.
Her høljer Regn. - Fik Besked om at Cecilia og
Hans kommer hit idag. Merkelige Folk, de reiser. -
Jeg ser ikke dette blaa Blæk, det er Vassblande. Papa
dramatisk Digt med indlagte
Sange. Hun er en i Sverige
meget bekjendt "upbåret" Dame,
personlig et høist interessant Menneske
med mærkelig omfattende varme
Interesser. Hun har udgivet Boger,
som kommer i ny Oplag fra Gram-
matiker til Eventyr og "Sagor", er
nylig hæderlig omtalt i "Svenska
Akademien", har og skal nu igjen
holde en Forelæsning over "Sjelup-
softringen" paa Sorbonnen her, har
for en Løn af 300 Lx om Aaret blet
ansat til at dirigere og indføre ny
Reklamevæsen. Lad
heller denne Ting -
denne lille Røds - være
en privat Ting mellem
os.
Med venligt Hilsen
til Grieg - ogsaa
til Fru Neruda Holte
ubekannterweise og sig
hende at vi beklager
at "Taillene" ikke blev
finere dengang.
Deres hengivne
P. S. Krøyer
Maleren
Hr Eilif Peterssen
Lysaker.
Illustrissimo Signore
Commendatore Jonas Lie,
Hôtel d'Europe,
San-Remo.
Italia.
er jo noget helt andet.
Med bedste hilsen,
Staffeldtsgate 6 III
1 febr. 1920.
Kjære Gustav,
Jeg sender dig her korrekturavtryk av 
et par avhandlinger og forelæsninger som 
jeg i sin tid har offentliggjort om din kunst
og jeg vil be dig være brydd med at gjen-
nemblade dem med tanke på hvorledes
de bedst skulde kunne illustreres.
Saken er at Gyldendalske forlag har
fattet den plan at utgi mine samlede av
handlinger og småskrifter i løpet av dette
år. Det skulde bli to bind, et om nyere
kunst og et om gammel kunst. Begge skal
det er da noget, som siger sig selv, at isen maatte tine,
da det ikke alene er mildere ude, - men dere har fyret
slig i ovnen deres her-"
Da saa bordet er dækket af, og gutterne er gaaet
for at lægge sig, kunde der kanske blive lidt ro. Men
først skal toddybrettet gjøres istand under et lidet fore-
drag om umuligheden af snart at kunne leve her i
landet for skatter og ekstraskatter og told
forhøielser
med en liden
tilsætning af uøkonomiske husmødre og de nymodens
idéer med kvindestemmeret, - aa jo, det skulde rigtig
se deiligt ud, naar fruentrimmerne skulde lægge sin
næse op i alt og kanske bestemme over mandens ind-
tægter med!
Efter en stunds taushed er dog ansigtet nogen-
lunde glattet ud igjen, og piben lader til at smage
godt. -
"Hør nu her, mama mi; nu synes jeg rigtig,
vi kunde ha det lidt koselig. Jeg tænker ikke, du
bryr dig saa meget om avisen iaften; - der er ik-
ke noget videre rart i den; - saa kjedelige og træge
i storthinget, saa - ingen fart i dem! og nu
er jeg saa træt efter alle studeringerne paa konto-
Kære!
Jeg skriver dette Brev allerede idag
- Skærtorsdag - og jeg havde det færdigt i min Hjær-
ne igaaraftes, da jeg havde været sammen med
Dem den sidste Gang. Jeg vil tage det med mig og
give Dem det, hvis jeg træffer Dem mere, og hvis
jeg ikke træffer Dem mere, sender jeg det i Posten.
Jeg vil gærne hjælpe Dem til den
Klarhed, som de kanske endnu ikke har. Jeg vil
blandt andet løse Dem fra det Løfte, De gav mig i-
gaaraftes: at jeg kunde faa vente paa Dem. Jeg har 
vist været Dem til vedholdende Lidelse i Vinter, -
nu lover jeg Dem, at jeg aldrig skal være det mere.
Kære, hør nu paa mig og bliv ikke
vred, fordi jeg endnu engang skriver til Dem; jeg er
i dette Øjeblik velsignet rolig, og jeg skal ikke skrive
for langt. Desuden skal De selv tjene paa det, De
skal føle det som en stor Befrielse, naar De har
læst disse Linjer.
Altsaa:
Da jeg bad Dem om at faa vente,
svared De ikke: Ja, ja, gør det, gør det! Og der var
ingen Glæde i Deres Hjærte. De svared mig: Ja, det kan
Peter reiste hjem næste
dag, jeg blev til 20/III.
Saa Maeterlincks
Pèlléas og Melisande,
som paa voning virked var
kunstfærdigt og ikke ved
kunst. - Ellers havde
jeg deilige dage i sol og
glæde derinde. - Kom
hjem 20 om aftenen -
Don havde da Skov-
haugen til middag, og havde
været i begravelse om
form. og til lystig østers
og champagne begravelses-
middag efterpaa hos
Lauritz Stang.
21/3 Don var i Sarpsborg
og holdt generalforsml.
vilde de kanske få mig
erklæret utilregnelig hvilket
jo var det værste –
– Det gjælder altså for
mine Venner at passe på –
– Det er ikke for ingen Ting
at jeg frygter for at reise
til Norge – Jeg som ingen
Sindsbevægelse taaler –
– Din gamle Broder
i Livets Støp
Edv Munch
Bag af( Artikelen er ent
Sammensurium af utringer
af Krohg, Heyerdahl og Schibsted?
5.
vanskeligt at raade i en saadan
Sag, hvor saa meget spiller ind
med. Men skulde jeg give Raad,
saa blev det, under specielt Hen-
syn til Helbreden, Kristiania.
Jeg kunde ogsaa tænke mig,
at Samværet med en og anden
af Kunstnerne derinde vilde
kunne blive berigende for Dit
Liv og for Dit Arbeide ved
at bringe Kræfterne i Sving-
ninger. Og Naturen, Skogen og
det vide Udsyn er jo herlig!
Var det ikke et Forsøg værdt?
En Vinter? Men saa maatte
Du holde Dig fremdeles meget
i frisk Luft. Nu er Du jo
hærdet fra Troldhaugen. Bygge
videre herpaa ved daglige
Ture hver Morgen, - og saa til
Arbeids! Da tror jeg nok, For-
p.t. Vraaliosen, 25/4. 29.
Hr. Arnulf Øverland.
Jeg er ødelagt av Influensa, har
i over 2 Maaneder været den bare Grøt.
Reiste f hit for at prøve Indlandsluft,
forgjæves, reiser hjem igjen i Overmorgen.
Nei jeg er ikke som i Ungdommen.
Prøv heller med at henvise til den
Saken min, ikke offentliggjøre Brevene.
For nu skal De høre: ifjor engang fik jeg
et Brev fra den Balstaden om at da
det blev gjort rent og pusset op i Rummet
hans saa fandt de det Brevet som han
nektet at ha mottat fra mig. Og at nu
burde jeg glemme denne Historie som han
var kommet op i uten Skyld, skrev han.
Det er kostelig.
for at dialogens vendinger kan kom-
me til sin hele og fulde ret og det ka-
rakteristiske ved personerne gives sin
rette farvning. Ved det herværende
teater har man et udmærket persona-
le dertil,- at sige, hvis det anvendes med
skønsomhed. Garmann vil kunne
blive fortræffelig som den ældre van
Osten, Klausen ligeså som Gravdal.
Giskes rolle er som skreven enten for
fru Wolf eller for frøken Parelius, hver
med sin forskellige opfatning. Til
Regina har man fru Dybwad eller
frøken Lous; til Geert den unge be-
gavede Ludvig Müller (fru Skrams
søn), til Nana fru Wettergreen. De
øvrige roller frembyder jo heller
havde jeg nok, - men saa kommer vel for-
brydelsen: jo jeg havde en grøn vest - og hvad
værre var,  den var endog til af silke! -
Ja desværre, jeg maa indrømme, at alt dette
var sandt - (naar hensyn tages til mine
smaa berigtigelser med hensyn til snippen og
skjorten). Men antagelig har han ikke
fundet alt dette tilstrækkelig kurieust, - og
saa tilsætter nye ting: - udenpaa den slemme
grønne vest iklæder han mig en "smoking" -
eller var det en "snipkjole" - "redingote" - ja
jeg husker ikke, hvad han fandt paa, - (det
var en almindelig-
sort
engelsk jakke jeg havde,-
men der var rigtignok nogen
sorte
silkekantinger
og knaphulsnorer o.s.v. paa den). Mine bukser
var gjevnt graa, - men det var jo for ensformigt
hvorfor ikke like saa godt gjøre dem sort og
hvidstribede (som de bukser tukthusfangerne
bruker) - tænkte Folkestad. Paa føtterne
havde jeg i virkeligheden nogle lave sko, som
frk Kitty Kamstrup i Kunstnerforbundet
havde kjøbt for mig i Rosenkrantz gaten, - jeg
skulde skynde mig til udenlandstoget, men
maatte først se over regnskaberne fra min sidste
udstilling, - og imedens jeg saa gjennem bøkerne
sprang frk Kamstrup ud og kabte mig et par sko
for at spare tid for mig. Da var altsaa ganske
Sandvigen den 20de Januar
1874
Kjære Vardo og Niske!
Jeg vil begynde med at tilkjende en Synd,
eller rettere en Fristelse til Synd, som jeg
nu netop har modstaaet; der nemlig at
sætte en falsk Dato ovenover Brevet forat
I ikke skulde tro, at jeg virkelig kunde
lade hengaa saa lang Tid inden jeg sendte
Eder min Tak for Julegave og alt andet
Godt i det forløbne Aar; men, sandt at sige,
er Skylden ikke mig, men Fars, paa hvem
jeg har pukket og gnaalet lige siden Nytaar
forat faa ham til at skrive, men, som I har
seet, til ingen Nytte; stakkels Fareman rider
jo aldrig den Dag hen sadler og i denne Tid
er han for en stor Del undskyldt, thi han
har været og er fremdeles saa lidet frisk, at
han kommer sig til Ingenting; han har i
den sidste Maaned og mere skrantet saa
dygtig, at jeg er ganske bedrøvet over ham,
men han blir jo gammel nu, saa vil har
ikke Lov til at vente, at han altid skal
sammen med i dagliglaget – og jeg har vondt av Signe; naturligvis er der 
feil paa begge sider, men hovedsaken er at baade Thomas og mama er jalouxe 
paa hinanden og taaler ikke at Signe hører paa den anden.  Ellers tror 
jeg Signe er svært lykkelig paa en maate; hun er i aller høieste grad 
i samme baat som sin mand – men de har det jo noksaa trangt og Signe 
er klok og maa likesom stræve saa rent umenneskelig frem for at faa istand 
de aller mindste resultater.
Ungerne mine har det godt – gutterne ubetinget og Mosse forholdsvis.  
Anders og Hans er rav farvede begge to i huden og Hans har hele skolten fuld 
av smaa lysegule ringer av krøller.  Anders er meldt ind paa en liten 
privatskole, skal begynde i anden klasse.  Først i vaars begyndte han at 
læse og skrive, og forleden skrev han brev til sin far – han har let for det.  
Ellers saa læser vi Snorre  paa sengen hver aften – der er ikke noget andet som 
er morro nu.
–Tænk jeg saa ikke Barbras 50 aarsdag før det var forsent!  
Uf ja – er hun ikke, er ikke en hel masse av dem rare, med alt 
dette sludderet og sladderen om hvad den og den har sagt om den og 
de anonyme brevene sine som de er saa rørende kry av – læste du Vildveien
forleden?  Det er noe rørende i det ogsaa, den maaten de lar naturligheten 
gaa av sig, uten at genere sig.  Men jeg fatter ikke en saan frihet 
for falsk blufærdighet – jeg kunde nu aldrig faa mig selv til 
at bekjende at jeg husket paa et anonymt brev dagen efter jeg 
hadde mottat det.
Ja nu maa du leve saa vel da; du har det vel 
deilig nu hos din søster og gutten hendes – hvis du er der endda.  
– Her er saa vidunderlig iaften – det dufter av vaat bjerk og or og inde
Torsdag 12te
Elskede Vensa, Tak for Brevene idag. Nei
du sendte mig slet ikke noget galt Telegr -
du sendte mig ingenting, Saa idag kom
altsaa Durbans Telegram. Men hadde jeg
faat det før vilde du sparet mig for
telegrafiske Spørsmaal om Trillen. Nu
har jeg telegrafert til Stationen i Hamarøy
at Telegr. eftertelegraferes mig hit. Det
er jo klart at Telegrammer ikke kan sendes
til dig og saa sendes videre med Post til
mig. - Lægger ind Osteregningen. -
Stakkers dig, Vensa og Elskede, som sliter
saa nu og ikke har ordentlig Pikehjælp
heller. Du er flink naar du vil, det
er morsommere ogsaa at være flink.
Gud velsigne dig Vensa mi som hjælper
mig. Jeg skriver godt nu, men Tiden
er for knap, jeg faar ikke alt med
som skulde med. Jeg faar lage en
fortsættende Bok til næste Sæson.
1898
Kjære Edvard!
Tak for begge Dine Breve, ikke mindst
for det idag, hvor jeg føler hele Fylden
af Dit Venskab slaa imod mig.
Det gjorde saa godt, Edvard. Du kan
tro, at ogsaa jeg af og til kjender
Livet lidt fattigsligt, og da er et Ven-
neord godt at faa. Jeg vil som Du
se hen til, at vi to endnu skal faa
være sammen paa gammel vis; vi
ved jo begge, at det er noget af det
Bedste, Livet har skjænket os og
har kunnet skjænke os. Tænk om
vi før Musikfesten kunde tage os
en Uge fri og reise bort om ikke
længre end til Tvinde. Aarene
gaar ikke sporløst hen over mig
heller, Edvard, og flere Værdier for-
andres eller svinder. Men saa er
der ogsaa Gudskelov de, som
øges, og dem holder vi paa,
Edvard, dem har vi fælles.
Lindemans Koralbog, synes jeg,
at jeg pligter at henvende mig til
Dig med Anmodning om at støtte
mig en Smule i det noksaa vanske-
lige Tilfælde som her skal afgjøres.
Sagen er, at det er første Gang, at
der er Tale om at autorisere en enkelt
Melodi til Kirkebrug. Selveste Lin-
deman maatte jo gaa forsøgsvis til
Værks med sine mange udmærke-
de Melodier; først maatte han
udgive den selv, saa forsøge dem
ei sin egen Kirke og saa efter mange
Aars Forløb blev de udgivet for-
søgsvis paa offentlig Foranstalt-
ning for senere at blive autorise-
rede af den tvingende Grund at
der var udkommet en ny Salme-
bog hvori enkelte Salmer mang-
lede Melodier. Skal nu en enkelt
Melodi forstaaes autoriseret saa
bør den da være noget saa nær
Norsk Jæger- og Fiskerforenings styre, fotografert for Aftenposten under representantskapsmøtet i form
stre: Sekretær Fridrichsen, gårdbruker Fritz Anker Rasch, advokat Carsten Lütken, overlæge Alb. Tillise
skapets ordfører, ingeniør Johan Anker, formann, Overingeniør Jens Poulsson og disponent C. F.
Skal Norsk Jæger- og Fiskerforening
forandre navn?
Nørholm, 12/11. 43.
Hr. Optikus Corneliussen
Arendal.
Naar den Tid kommer at De faar
Brilleglassene fra Tyskland, saa vil
jeg gjerne bli varskud. Jeg har Indfatning
selv som jeg skal komme med, jeg vil
nemlig ha disse digre Kuøinene som alle
Folk gaar med nu.
Ærbødigst
Knut Hamsun.
Imidlertid ere disse hensyn jo nu blevne
betydeligt svækkede med tiden, og den an-
tydning, der forekommer i Deres svar i
"Aftenposten" for igaar, opfordrer mig til
at gjøre gjældende, at en dementi vilde
være endnu ubehageligere for mig at levere
end for Dem at modtage, og at det derfor
i enhver henseende er bedst paa forhaand
at oplyse Dem om sagens sammenhæng.
Kun maatte denne oplysning blive at
betragte som en strengt personlig, der
ikke direkte maatte blive at gjengive.
Min tvetydige stilling for øieblikket
tvinger mig til en anden bemærkning.
Uagtet jeg saa at sige dagligdags modtager
vidnesbyrd om, hvor lidet mine nærmere
venner tror paa realiteten af det rygte,
som jeg paa grund af omstændigheder,
der maaske inden ret lang tid kunne
antydes, ikke saa mig istand til med til-
strækkelig kraft at rode op i, kan jeg jo
ikke vide, om De finder at burde vægre
elektrisk eller magnetisk art, saaledes altsaa,
at der ved den sexuelle actus ikke alene frem-
bringes elektricitet, men tillige gjensidig
overføres den hos de to personer i afholdelses-
tiden dannede og opsparede magnetiske
kraft. Der sker altsaa, tænker jeg mig, en
gjensidig udladelse af saadan. Men nu
lærer jo en nøiere undersøgelse af al elektri-
citet, at den er tosidig, «positiv» og «negativ»,
som den med saare lidet adækvate betegnelser
kaldes, og at enhver udladelse bestaar i en
formindskelse af spændingen ved de to arters
forening og indbyrdes kompensering. Medens
gjenstande, ladede med lige elektricitet, fra-
støde hinanden, tiltrække gjenstande,
ladede med modsat elektricitet hinan-
den, indtil den elektriske udladning
finder sted. Her mener jeg, at vi i den
lavere natur har det samme fænomen,
som paa det sexuelle omraade optræder
som  naturligt instinkt: man vil sexuelt
forenes med den, hvis magnetisme er
af modsat art af ens egen. Regelmæssig
stiller dette krav mand overfor kvinde; men ulyk-
keligvis gives der ikke faa undtagelser fra denne
orden.
bage for Sangerfesten i Bergen"
hedder det.
Her har været stille i Høst. Mu-
sikforeningen har givet en Kon-
sert og Publikum var vel tilfreds
med den ny Anfører. Grøndahls
Nummer gik imidlertid lidet
heldig baade Soli og Orkester.
Fra Warmuth er udkommet
en Pakke Allehaande. Hirdtræt
Væld af Komponister strømmer
der ikke ud hver Jul fra denne
Mands Musiklade! Ogsaa Lin-
deman har udgivet en Samling
Folketoner, "norske Folketoner".
Ved et løseligt Blik i dem, har
jeg imidlertid seet ikke faa
gamle tydske Salmemelodier,
omdannet og forkuttet, af
den Sort han i sine "Fjeldmel-
odier" har givet flere. Hvor-
vidt disse Melodier eller Om-
kumplinger kan kaldes "norske
Folketoner" - ja - wer weiss!
At han ved en og anden har
antydet den Salmemelodi
der ligger til Grund for den
Mel, han fremstillet, er i
sin Orden, at dette ikke ogsaa
er skeet ved de allerfleste, hvor
Forholdet er ligeens - ja - wer weis!
retten til Deres Ar-
bejder, saaledes dem Du nu  
har
arran-
geret Dem, fra og bliver
Hvermand Forlægger
naar de gjøres
Tide,bædste den, og Hr. Heugel
derfor, hvis De
Arrangement med ham settes i
Stand til at publiere Deres
Arbejder i det franske, spanske
og engelsk Sprog ligesom
ligt, som der nogen
nordisk eller tydsk
om De, hvis De vilde tilstø 
ham en saadan Ret, de selv
og selv om Produktiviteten i kvalitativ Henseende lader
meget tilbage at ønske, tæller kunstnerens Phalaux
dog Størrelser, der maaske turde give Løfte om Genier
nes Opvaagnen fra en lang Hvile. Navne som
Tenoriske Gayarre (Europas Faust fortiden) Sarrasate,
Monasterio, Espadero og Capelmesterne Arieta og
Vasquez i Madrid ere kunstnotabiliteter af første
Rang. Der er ogsaa faa Lande i Europa, hvor Kunsten
raader over et mere taknemmeligt Terræn end Spanjen. Der
italienske Musik, og da især den nationale Tonekunst,
klinger paa alle Kunstens store Farveje; den hører egent-
lig ej mere Italien, men Cosmos til. Den nationale
det virkede som Solskin midt paa svarte Vinteren. Der kun-
de Du sagt til mig som til Neupert: "Spiser Du Øinene!"
føler det som en moralsk Forpligtelse at finde Anledning
til at skrive op Sjur Helgelands Slaatter, han er, saavidt
kan skjønne, for Tiden enestaaende, og jeg siger, at jeg al-
drig har hørt ham før nu. Næste Dag spadserte jeg tilbage
til Voss og var samme Aften (2den Januar) paa Hop.
Kontoret, Middag
Her har Du mig igjen. Joachim Grieg har vist mig
Dit sidste Telegram igaaraftes, og jeg syntes, jeg idag
maatte telegrafere til Dig. Jeg tror nemlig
Du udsætter Dig for store Ubehageligheder,
hvis Du nu trækker Dig tilbage. Jeg skjønner
nok, at det heller ikke blir let at fortsætte,
men jeg mener, at Du trods Alt gjør rettest
i at blive staaende, hvis Du kan. Der
kan dog endnu komme megen Glæde og
meget Godt ud af Musikfesten, den første 
Norske. Jeg maa styrte til Togs, derfor
Farvel! Glædelig Nytaar og Tak for det
svundne! Hilsen fra Begge til Begge!
Din
Frants.
Der kommer engang saa lys en Vaar!
dag kunde der være rent tropisk varme, saa vi
svedet og om kvælden (eller natten) var der gjær-
ne frost. Man sagde ogsaa der, at dette var noget
usedvanligt der iaar. Og man raadede os at reise
til Croubs (en araberby i Alger-landet).
Men det var ikke stort bedre der, - og saa var
der saa skiddent, at jeg aldrig har seet maken.
Der fantes bare et hotel i byen, - og der gik
araberne ind og ut, som de lysted, paa gangene
og benyttede hele entreen som W. C. - Vi rømte
da derfra, - efterat vi var bleven bestjaalet
for adskillige ting (chemiser, sjorter og mit barber-
etui), - man brød sig ind paa vort værelse,
trods jeg havde nøglen i lommen. - Da vi kom did
tok bærerne vort "tøi" (bagage) uden videre fra os
"med magt". - Vi oplevede jo lignende i Italia
ofte, - især i Neapel (og Capri), - men der gik det
da an at skræmme de feige Italienerne; (hvis
man "slog til" en af de uforskammede bærerne, - saa
blev de andre rædde og lod én i fred) - men det
gik ikke blandt araberne; thi de "slog igjen", - jeg
fik et par gode "hugg", - og min fætter holdt paa
178
og Fanges støtte. Og Cora Sandel! Og 
Sandemose!
Men det kommer jo et 
år efter dette -. Pinligere jobb
kan ingen ha enn vi 7, som skal
velge og vrake mellem kolleger.
Samværene efterpå gir en 
slags kompensasjon. Særlig er det festlig 
engang igjen å treffe Olav Duun.
Stille - forborgen! - sitter hen der og 
gjemmer sig bak ordtak og anekdoter.
Men så plutselig glimter de trette 
grå øinene til og han er der, med
all sin latente styrke, sitt geni.
Vi satt på Grand, snakket om tro;
jeg sa: en ting tror du på, Ola - og 
til og med på det største: det edle
i menneskene. Da brast tårene
ut av øinene hans, lik et overrump-
let barn strøk han sig over dem 
og sa: nei, du må da itt si det!
Reiss Andersen var der iår,
istfor Falkberget - et lyrisk innslag
som gjorde godt.
Du bør naturligvis opholde Dig
i Udlandet saalænge, som Du har Penge
men naar disse slippe op, bør Du vende
hjem igjen; Du bør indrette Dig og leve
overalt paa den Maade, som Du finder
er den rette og ikke tage Hensyn til Depar-
tementets 10 Maaneder; skulde Du kom-
me tilbage før de 10 Maaneder er forbi
bør Du i den Indberetning, som Du
maa afgive efter Reisens Slutnings
naturligvis gjøre opmerksom paa,
at Du ikke har været ude den fulde
Tid og forklare Grunden hertil; men det
er jo en slet Sag; Du bør ikke stikke det
under Stolen, hvis Du ikke kommer
at benytte den hele af Depatementet
bestemte Tur, men aabent og ærligt
forklare Sammenhængen, og saa
har Ingen Noget at sige, da har Du
handlet ærligt og Ingen kan forlange
mere, og jeg er aldeles overbevist om, at
snart det er muligt for
mig. Jeg gir dig et Raad:
ta aldrig Arbejdere! Du
vil ærgre Livet af dig! Saa
nu mig: en Mand (rigtignok
en Svenske) har arbejdet hos
mig siden i Maj - nu igaar
gik han, fantegik, uden et Ord,
uden at vi var Uvenner om Ar-
bejdet etter Betalingen! Og saa
Uenigheder med Bygmesteren hver
eneste Tid. Moral: Ta aldrig Ar-
bejdere! - Saasnart jeg ikke er
bastet og bundet her kommer jeg. Din
Knut Hamsun.
Nørholm, Grimstad, 23/9. 43.
Kjære gamle Ven og Med-Gudbrandsdøl!
(Jeg har glemt din Adresse igjen, men sender nu
til Lygdal.)
Nei naturligvis kunde du ikke ærgre dig bare paa
mig, men kjender dig ret saa jeipet du godt til Nekrologerne
dine og læst dem ikke - som jeg jeiper til mine og ikke læser
dem. Var det ikke det at jeg har Gaardsbruk saa spyttet jeg paa
det hele. Ogsaa paa Forfatteriet.
Men du hadde jo ogsaa Gaard, ser jeg nu, Gud velsigne
dig, jeg har ikke visst det. Og saa hadde du - saavidt jeg ikke vet -
ikke en Søn til til at overta, og det var kanske like saa bra det.
Jeg har jo 2 Sønner, men ingen til at overta efter mig. Men
forresten, nu venter jo Jøssingerne Russen til Norge. Alt
i alt spytter jeg paa alt.
Ifjor fik jeg Hjerneblødning, hvet vet du hvad det er?
Det er at bli til ingenting. Jeg kan ikke løfte noget, ikke tinde
en Rive, skjæfte et Grev, kan ikke stave heller, glemmer Ord,
fy Fan! Ja du ser det selv paa disse Linjer. Jeg vilde hilst dig som
den Ener du er i dit Slag iblandt os, og det du skrev har Egenart og er
dypt norsk. Dermed er ikke alt sagt, men noget. Din Knut Hamsun
overfor valget av pladsen, trods sin begeistring
for skulpturen. Og ingen fremragende
navn - alle hans ældre fæller, (Werenskiold,
Eilif Petersen), som er blit spurt, har
undslaatt sig for at skrive i heftet, - 
for at hjelpe til at faa hans stenskulptur 
berget. Det er daarlig kameratskap i kunst. 
Johan og Christian reiste til
Holmgild
5 october.
Iforgaars læste Johanne Dybwad,
i universitets-aulaen, vers. Stemmen
hendes er ikke det, den en gang var; 
men likevel var det pragtfuldt at høre
og se hende. Bedst gjorde hun
Elvira av Olaf Bull og Frossen
skog av Collett Vogt. - Jeg var sam-
men med Collett Vogt før oplæsingen,
i et møte - han hadde akut lampe-
feber.
Siden t var jeg sammen med
fru Dybwad paa Grand. Det var brødrene
ikke paa lidelser. Som
Anna til siste stund har
pleiet og elsket Fader, det
er ikke at beskrive. Un
tagen hun sorgen og savnet
roligt og smukt, jeg er en
anderledes pjalt overfor
modgang. - Robert er op-
fyldt af tanken at søge
at føre hjemmet videre
- efter evne - i Faders aand.
Og efter foreløbig bestemmelser
bliver han og Anna, Elisa
beths og lille Sonja sammen.
Frk Møller ogsaa, saalænge
hendes kræfter slaa til, og
vi haabe det maa vare
længe. Jeg har strax sagt, at
jeg nu vil danne my min
egen lille menage. Det er
langt friskere og bedre,
end at være saa mange sam
men, og saa kan hun sætte
den kulør paa tilværelsen
som man synes best om