MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Theorie ey heller altid straffes med Døden: desuden
krænkes den offentlige Sikkerhed ey saa betydeligt ved
disse, siden derved ikke 3die Mand kommer i Fare, men
den blot kan ramme de Duellerende. Statens Sikker-
hed synes at fordre, at og andre Handlinger, end Mord
blive straffet med Livet, f: Ex: Brandstiftelse,
Overtrædelse af Quarantaineforbud o:s:v:. –
§ 233.
Alle de Forseelser, som i følge Statens Øiemed nød-
vendig maa straffes, kan Dommeren ogsaa straffe,
omendskjøndt der ingen positiv Lovbestemmelse gives
om disse; thi enhver Borger maatte med den blotte
Fornuft indsee, at de vare Forbrydelser. Derimod
kan Dommeren ikke straffe Forseelser udenfor Lands-
loven, fordi det var nyttigt af politiske Grunde.
§ 234.
Cfr: Suppl: 1 Deel pag: 53 og 41, samt Archivet 27 & 28
pag: 292. –
De nyere men strængere Love synes man ey at kunne til-
lægge tilbagevirkende Kraft, fordi det var muligt at
Forbrydelsen ey var begaaet dersom dette stærkere Motiv
havde været. Nogle tillagde derimod de mildere Love
tilbagevirkende Kraft af den grund af Staten ansaaes
Kjære Ed-
vard Grieg!
Gylden-
dalske Bog-
handel har
sendt
eller Sender
mine Bøger. "Den
Fremsynte" fik jeg hertil for
at skrive lidt ind i den x) Man-
ge Hilsener til Eder begge !
I voldsom Travelhed med at 
Slutte en Bog Din hengivne Jonas Lie
igaar paa, at han var kommen herind for at
sondere ham. Men saavidt jeg forstod, havde
han ikke faaet synderlig opmuntring, og jeg
tror ikke, at det gaar ad den vei.
At Motzfeldt lod udenrigsministerens brev
trykke i den høit officielle form af storthings-
dokument, finder jeg ikke rigtigt; udtrykkenes
understrøm af berettiget indignation lod sig
fuldt ud forsvare i et (offentliggjort) brev,
men er naturligvis mindre paa sin plads
i et rent offentligt aktstykke. Som saadant
burde det desuden ikke have været stilet til
en privat bekjendt, hvilket det var.
Jeg har en liden kommission til Dem,
hvilken jeg beder Dem om besørge pr. om-
gaaende. Bergstrøm har nemlig anmodet
mig om at skaffe ham Aschehougs ind-
stilling om ægtefællers formuesforhold, og
et exemplar deraf vilde jeg derfor gjerne hur-
tigst muligt faa mig tilstillet.
I slutningen af den nu indtraadte
uge indsender jeg formodentlig min rapport
til regjeringen om opfatningen herinde af
de norske anliggender og Sveriges stilling til
samme.
Deres hengivne
Ebbe Hertzberg.
mente at den dervætrende
lille uskyldige Fontæne
med sin melodiske plasken
var hedeligere end Ole
Bulls Statue, men det
er nu alt overvundet
Stadium og den Sag er
all rigth. - Det
glædede mig meget at
høre at ogsaa De og
Deres Hustru syntes
godt om Statuen. Jeg
tror den vil vinde
alment Bifald.
Med en venlig Hilsen
Deres hengivneJohn Lund
ret i land på de kanter, hvor
det meste af begivenhederne fo-
regår; men lige fra begyndelsen
af bogen syntes vi at vi var lige-
som fuldt lokaliserte der. Og så
menneskene fremfor alt! Vi ser
dem og vi kender dem. Det er for
os nu, som om vi havde kendt dem
lange, lange tider i forvejen. Jan
og Marte har vor dybeste medfø-
lelse. Og således, som det er gået
os ved læsningen af denne digt-
ning, således synes jeg det må
gå enhver læser, der ejer spor af
plastisk fantasi og syn.
Og så vil jeg dernæst takke dig
for det venlige brev, som du for
et par måneder siden glædede
mig med. I denne mellemtid
har jeg været svært opkavet, og
tildéls fraværende på rejser. Men
efterdønningerne heraf gør sig
endnu gældende i skikkelse af en
hel hob brevskrivning, som jo til
mende - (hvis det da var alvor - og ikke en spøk) - at
"raportøren" maa enten have taget feil af en anden
person, - eller ogsaa lyver han, (jeg er jo alle mine
dage bleven "beløiet", - fordi jeg bor udenfor "kunst-
klikkerne" og derfor altsaa er en "fordæktig" person.)
Men jeg vil jo helst faa lov at tro og haape, at det
kun var en vellvillig spøk af Hr. Generalkonsulen.
Vi reiste altsaa hjemmenifra - "Madonna" og jeg - med
to af vore døtre, - den ene satte vi igjen i Bergen
hos Kramers, - den andre - Kari - reiste vi med til
Hvaløerne, hvor vi satte hende igjen hos en søster
af mig, - og saa reiste vi tilbake til Kristiania. (Min
svoger paa Hvaløerne er præst og en ivrig totalist - saa
der fik jeg ingen alkohol, - og i Kristiania, hvor jeg
maatte gaa et par dage - eller
henimot
en uke - medens passene
blev ordnede, - der smagte jeg heller ikke andet
end nogle glas rødvin - og et par glas champag-
ne, som blev budt mig - bl. a. af Deres snilde og elsk-
værdige søn docenten, - som "Madonna" er rent forelsket
i) - Paa Hvaløerne reiste vi rundt med min
svogers motorbaat og "besaa" næsten alle øerne baa-
glipper med mig, er
en ubeskrivelig Trøst.
Hils Nina.
Din hengivne
Agathe Grøndahl
noget at bestille paa mine
gamle Dage. Med min sang
er det jo saagodtsom forbi-
nu og da nogle Viser, det er det
hele-, og med Welever er det
heller ikke rart bevendt. Og
jeg har jo virkelig anvendt
saa megen Tid og møie med at
sætte mig ind i denne Musik,
at jeg mener mig fuldt ud lige-
saa berettiget som nogen anden
her, især da jeg ogsaa er den,
som har holdt længst paa med
og opført af denne Musik.
Nu ser jeg intet andet middel
til at faa denne Sag til at gaa
for Haldens klub og dens
smukke traditioner hvad
dannelse og dannet opførsel
angik. - Johan var hos
mig om aftenen. Rogges
gutter ankom som liggende 
gjæster i anl. sin mors 
forestaande barselseng.
22/1 Kom Hugo Mowinckel
til frokost, blev til
middag sammen med Johan,
reiste kl 1/2 4 videre til
udlandet. Don kjørte i
kanefart rundt Bergs kirke
med fru Huitfeldt og
Krosby's og souperede
efterpaa i det gamle theater.
Jeg gik kjørte ved efter
souperen (daarlig mave!)
Lillehammer 28. jan.1922.
Herr Professor Magnus Olsen,
Tak for Deres brev og tak for de tilsendte særtryk.
Begge dele mottok jeg med stor glæde. Jeg er meget taknemlig for aner-
kjendelse netop fra en læser som Dem. Hvorfor skulde jeg negte: Da jeg
tok op arbeidet med denne bok vilde jeg gjerne gi saa sterkt og sandt 
et billede som mulig av norske mennesker og norsk liv i en tid, 
hvis livssyn og idealer, vurdering av værdier, tro og overtro paa mange punkter
stod i den skarpeste motstrid til vor egen tids. Da overtroen f eks. væsent-
lig grundet sig paa feilagtig og vilkaarlig fortolkning av iagttagne kjends-
gjerninger og menneskelig erfaring – ikke som vore dages overtro paa falsk og 
vilkaarlig fortolkning av hypoteser, da "forholdet mellem kjønnene" ikke
ensidig opfattedes som den erotiske konflikt mellem to egoister, men
omspændte kjærligheten og striden mellem far og datter, mor og søn, mands 
og hustrus fællesindsats i ættens liv til fremgang eller synken.
Og jeg mener selv, at kan jeg med denne min bok om saa bare ganske 
litt styrke det gamle norske kulturgrundlag, følelsen av individets 
pligt mot slegten og derigjennem mot nationen, hvor det endnu findes
levende, og vække sans for værdien av denne følelse der, hvor den 
omtrent er smuldret bort – saa har jeg allikevel i nogen grad realiseret 
min fars ønske om at jeg skulde arbeide videre, med hans arbeider, 
som han pleiet si til mig, da jeg var barn.
Og skjønt jeg meget vel vet at jeg aldrig har lov til
Paa grund af denne Babels forvirring har nu
landsmaalsskolerne her vest begyndt at ind-
føre "dei valfrie formarne" - og det var jo det
eneste rigtige, som nu var at gjøre, efter at
skaden var skeet; (man skaper altsaa et
"Kaos" tilgagns; - men "af Kaos skal der (jo)
fødes en "stjerne", - vi faar haabe, at denne
stjerne blir det endelige norske sprog engang).
Men dette kunde man sparet sig, om man hadde
taget en dialekt - et bygdemaal til "normalform".
Men her findes endnu gamle haardkogte
maalmænd, - særlig lærere fra slutten af 90-
aarene, som "pukker" paa at: "me hev fengje
normalformi fyr aa bruka ho". (Paa Jølstra-
maal: "Vi har faatt normalforma for aa
bruka hinne"). - Selv bruker jeg altid indenbygds
Jølstramaalet baade i tale og skrift (i sidste til-
fælde efter Aasen 
"ret skrivning"
omtrent); - men mine børn
kan næsten bare landsmaal - delvis efter "normal-
form" og delvis efter "dei valfrie", - og de "fusker"
stadig - som alle yngre her i bygden, - naar de
taler sit bygdemaal ("Jølstramaalet"); - de har alt
"glemt" en mængde gamle ord og udtryk, som
brugtes i min barndom.
Nei jeg kommer rent ud paa vidderne nu, - langt
Harald Nielsen og Slott Møllers hver evige dag og skal befare Sønder-
jylland med min kusine og hendes mand, baron Schaffallitzky, som 
har oplevet hele gjenforeningen som adjudant hos generalen, kan krigshistorien 
paa fingrene og er militaristisk, fædrelandssindet etc. saa du kunde 
graate av det, du –.
Ellers svæljer jeg i familieliv –  –  onkler, tanter, fættere, kusiner 
– og kjøper saa jeg har maattet anskaffe en kuffert til – bl.a. til 
Pater <Rouschens> verker; det er noget som fryder! Nu kan du lissaa godt 
begræde mig som fortapt –!
Bønnelykke har intervjuet mig – men skrev mest om mine 
deilige øine og da saa –! Aldrig blir en vel saa gammel og styg at ikke 
en liker høre løgnens røst – om man kan bli saa from at det 
ikke gjør indtryk vet jeg endda ikke. Ellers har det lykkedes 
mig at undgaa all <intervievring> og faa kjøpt 2 originaltegninger 
av Lorenz Frølich.
I aften skal jeg til avslutningsfesten for Jagtslevnet. 
Egentlig vilde jeg helst sluppet – men onkel som er præsident for hele 
greia vilde endelig ha hele familien med – tante, begge sine døttrer, 
sønnen og mig. Igrunden synes jeg, det er pent av mig – for mine 
kusiner er resp. 14 og 18 aar yngre end mig og saa smukke saa 
det er et syn – den yngste, fru Møller, gjælder for at være Kjøbenhavns 
smukkeste dame og hun er et syn.
Ja, mange hilsener, da Nini. A rividerci, cara,
omkr. 5te eller 6te mai –.
Din Sigrid
Adr. Aschehoug & Co, Kjøbenhavn, 
Krystalgade 16 – saa sender de
det efter paa min omflakken.
lørdags. Skovensomhed
spillede hun ligefrem ud-
mærket, og dette vil gjøre, at
heftet, der har  
gaaet
godt, nu vil
komme til at gaa rivende.
Efter Concerten tilbragte
Antonie og jeg hos fru
Nissen et par rigtig
hyggelige timer sammen
med de mest elskværdige
mennesker: F Beyer
og Hustru
Fra "Grieg Sangforening"
er der til Dig under vor
Adrs. bliven sendt Dig
et stort billede af
lægger i København og sørge for at bøgerne
snarest muligt bliver Dem tilsendte.
Ligeledes skal jeg forsøge om det er muligt
for mig at opdrive fotografier fra en tidligere
periode.
Med herr Fischer håber jeg gennem nærme-
re forhandling at kunne blive enig. Jeg skal
meget snart skrive til ham om de par små
ting, som jeg gerne vilde have lidt tydeligere
udtrykt i kontrakten mellem os.
Det er af sproglige bekvemhedshensyn at jeg
ikke idag, samtidig med dette, retter en takskri-
velse direkte til dr. Schlenther. Men jeg be-
der Dem begge betragtetde som indbefattede
i disse linjer i det jeg tegner mig
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
Rom, den 24. Januar 1881.
Herr boghandler Lund!
Tillad mig herved at
anmode Dem om godhedsfuldt
at ville sende mig en veksel
på Paris eller Berlin for det
beløb, jeg måtte have disponi-
belt phos Dem.
Derhos er jeg så fri at be-
de Dem lade begære hos sogne-
præsten ved Trefoldighedskir-
ken en attest for min søns fød-
selsdatum og år. Til lettelse op-
lyses at han er født 23. December
1859. Denne attest bedes sendt
til sorenskriver L. Daae, går-
den Solnør i Ørskaug per Å-
lesund. Fra herr Daae vil da
blive Dem tilstillet et min søn
tilhørende arvebeløb på om-
trent 430 kroner, hvilket beløb
De måske vil have den godhed
at indsætte på navnet stud: jur:
Urimelighet mot de menn vi kvinder
har satt på vår piedestall -
 Søndag. 3.1.04
Graaveir med let Snefald. Kjørte
til Rustan i Form. Eventyrskog
med tung Sne over alle Grene, som
bøied dem mod Jorden. 
De andre
 gik paa Ski. Middag her
Kl. 3. Nu maa jeg pakke.
4de Form.
Graaveir og Sne. Reiser idag til
Valders. Gal i Hovedet af Søvnløs-
hed. Skal før jeg reiser op til Martha
Steinsvik med Barselsmad.
Schjøtt kommer idag, saa jeg
hvide været hjemme. Men jeg maa afsted.
etter Løfte
glad i Tromsø paa en vis.
Nissens er reist til Hjerkin.
Fernanda har sendt Tuften en yndig
Sølvblyant og mig to Sølv-Hattenaale.
Brev fra Bjørn Bjørnson.
Han vil spille "Liti Kersti"
saasnart Eldegards Stykke er gaat, sier
han.
Men naar blir det? Det har nu
ligget i tre aar. "Halvorsen blir
færdig med musiken til Høsten", siger
han 
videre
Peût étre.
Nei, nu maa vi ha Kaffe,
Passop -
Elisabeth Brochmann, Prestefruen
i Røldal, som før har været mig saa
unaadig, skriver ligefrem begeistret
om min sidste Bog i "Stav. Amtstidende".
Desværre hæver hun den til Skyerne 
idet hun
gjør stadige Sammenligninger ved
Signe Dals Bog, som hun ikke
stærkt nok kan dadle. Hun snakker om
Kristiania, den 11.11.97.
Kære herr August Larsen!
Næst efter at takke Dem for den udmærke-
de besørgelse af kransen til Mdm. Réjane og for
ordningen af sagen med Dagmarteatret tilla-
der jeg mig herved at sende Dem indlagte vek-
sel til herr Hegel på 8,000 kroner. Derhos beder
jeg mig forstrakt med det manglende for at
der for mig kan blive indkøbt værdipapirer
til pålydende samlet beløb af 10,000 kroner. Til
herr Hegel skriver jeg en af de nærmeste dage
men vil ikke gerne ulejlige ham med dette pri-
vatanliggende og vender mig derfor som van-
ligt til Dem i henhold til Deres gode tilbud om
i påkommende tilfælde at  ville stå mig bi.
Jeg befinder mig vel og sender Dem mange hil-
sener.
Deres venskabeligste forbundne
Henrik Ibsen.
Berlin 13de Juni 1885
Mine hjerteligste og bedste Lyk-
ønskninger til Fødselsdagen d. 15de,
kjære Hr Grieg0! Om et Par Dage
er jeg atter i Kjøbenhavn og haaber
snart at faae et Par Ord fra
Trollehøi. - Mange Hilsener til
Nina fra Deres Fernanda Henriques
Tanken går mod norden
og mod Troldhougen
John Paulsen
Hvis Sagnet taler sandt, vil De
i Deres Troldehøj finde mange Aars
kraftige, daadrige og foryngende
Tilværelse til Glæde for alle Deres
venner og Beundrere Robert Henriques
Unbekanterweise gestattet sich
ein Verchrer von Ihnen herzlichste
Gratulation zu senden.
Nu er jeg træt og sår af
Livets Strid.
Min Længten står mod Fredens
stille Hal.
Da skinner mig imøde engel-
blid
Dit sorte Øies funklende Kry-
stal.
Og salig dukker i dets Dyb
jeg ned,
Som skjærmer om et fredet
Paradis,
Et Elskovs Edens dulgte, stille
Sted
Med milde Stjerners blyge
Brudelys
Hvor sødt at dvæle ved en
elsket Barm
I Varmen af et kjærligt
Hjertes Glød
Og glemme Verdens Ondskab
Strid og Harm
Ved Kysset fra en Læbe
rosenrød.
ningen. Først i Mai kan det
blive afgjort, om han bliver
Brigadelæge i Bergen. Det er
jo en meget betænkelig Sag at
skifte Forhold i hans Alder,
men jeg kan paa den anden
Side godt forstaa Gamlin-
gen, at han vil vestover til
sine Børn, nu, da han vilde
blive aldeles alene paa Rosen-
lund, idet ogsaa Kristen drager
ud fra Hjemmet (han vil gaa
over til det praktiske, Handelen,
og reise bort). Og Smith er
jo saa mærkelig livskraf-
tig og bevægelig for sin Alder,
at han nok vil kunne
taale Omplantningen. Jeg
er i disse dage af og til om
Morgenen før Kontortid oppe
paa Næsset. Jeg har nemlig
maattet skride til det ube-
hagelige Arbeide at male
get af en yngre søn, født udenfor ægteskab. Stakkels
to smaa forladte! Nu var det altsaa Helgas hensigt
at bearbeide den ligesaa unaturlige far, der ikke be-
stemt havde fordret sine børn tilbage eller gjort det
mindste for dem. Han var imidlertid blevet skildt
fra sin første kone og gift med en anden. - Det var
med stor spænding, vi afventede frk. Hasles hjemkomst.
Hun var meget alvorlig, men dog nogenlunde tilfreds;
thi hun havde faaet den værdige præst til at love i det
mindste at gjøre noget for sine egne børn og om mu-
ligt se at tage dem i huset selv. - Det var kjækt gjort
af den unge dame; og jeg haaber inderlig, hun maa
faa glæde af denne sin mission; - jeg har senere intet hørt
om dette sørgelige familieforhold, hvoraf der findes
saa mange i Danmark - mange flere end hos os,
efter hvad jeg har hørt. -
Da jeg første gang var hos Mynsters, var ogsaa
Helga Hasle der paa besøg en kort tid samtidig. Hun
var da et fire-femaarsgammelt barn og sammen
med sin yngre broder, den lille Hjalmar. Deres mor,
Fransiska Hasle, født Bulow, var en søsterdatter af
fru Mynster; hun var netop død dengang paa en
ikke holdt det ud, men frivillig gik,
saa vilde jeg sige i min sidste stund,
livet er et under, det er min feil 
og ikke livets. Aa, Dea, Dea, hvad 
du saa ser, naar du ser paa 
menneskene - se paa deres verk!
Se paa din kjole, se paa dine
sko, og tænk paa de hundreder af
vævemaskiner og garvemaskiner og 
symaskiner, hver for sig er de,
med sine hjul og fælge og smaa-
bitte patenterede detaljer summen
af tusender af menneskesjæles kon-
centrerede energi. Al den tanke,
al den grublen og energi der er
lagt i hver eneste liden ting, vi har
om os! Jeg sidder paa kontoret
og skriver overslage over motorer og
ledninger, der skal føre elektrisk 
lys og kraft til en snedkermester
Ikke Spor af  skyldbevidst. Altsaa
skammet jeg mig og var blid jeg ogsaa.
Ogsaa spiste vi, "Varamannen" og vi to.
Men kun hjemmelavede "benløse" og
Risengrød. Gaasa laa i Spiskammeret
og furtede. Men da jeg kjæmper hele
Dagen igaar 
uten resultat
for at faa sove
 var jeg faldefærdig og
G. var forbauset over mit ydre som
vist ikke var fuldt saa tillokkende
som ellers. . Vi havde altsaa
Paaskud til ikke at sidde oppe til
12. Kl. 11 fik jeg mit Nytaarskys af
et godt Hjerte og et trofast Næveslag
og 
så godnat begge mine menn-
O, Pige, Du sænker dit Øie
saa fugtig blødt
ind i mit Blik,
som var det i denne Time
den bindende Ring Du fik!
ak, ikke en enkelt Time,
enkelt Dag,
nei tusend Aar
skillende mellem os begge staar: 
Sakuntala, Sakuntala!
Du tabte ei Ringen i Floden.
Dushjántas selv
har slængt den hen, 
og stemmed han end den stride 
Strøm,
han bringer ei Ringen igjen.
Dushjantas i Palmelunden 
jage vil 
ved Flodens bred; 
han skyder en Antilope ned:
Sakuntala, Sakuntala.
(Holger Drachmann.)
Mandag d. 22ds kl. 5.
Her kommer ingen Frem-
mede.
Deres hengivne Ven
J.P.E.Hartmann
Amalienstrasse 50 a.. 2. Etage.
München, den 21. November 79.
Herr W: Lange.
Berlin.
Jeg har igår havt den fornøj-
else at modtage Deres meget ærede
brev af 18. dennes og er ganske enig
med Dem angående Deres foreløbige
forhandlinger med direktør Pollini
i Hamburg. Herr v. d. Groeben skal
blive underrettet om alt fornødent
i så henseende. Nogen tilsendelse
af skriftstykker behøves ikke; jeg
beder Dem ganske på egen hånd
afgøre alt med Stadttheater, hæve
det hele honorar og i sin tid til-
sende mig min andel, såfremt styk-
ket bliver opført.
Men jeg anser det hensigtsmæs-
sigt, at vi forholder os på samme
måde ligeoverfor Münchener Hof-
theater. Jeg står i det venskabeligste
forhold til den herværende intendant;
2den juledag 1903 -
Kjære Gustav
Disse to fotografier tror jeg ikke, jeg tidligere 
har sendt dig. Jeg sender dem med tak
for dette år og gode ønsker for det som kom-
mer.
Det brev jeg sidst sendte dig har jeg ofte
ønsket usendt. Jeg var så nerveangrebet i 
de dage af det vanvittige nattearbeide med bogen, 
som alligevel viste sig at være forgjæves, da
trykkeriet ikke kunde bli færdig, selv om jeg
blev færdig med manuskr.
Rom, den 10. januar 1885.
Herr boghandler Lund!
Først og fremst tillader jeg
mig, skønt rigtignok noget sent, at
ønske Dem et glædeligt nytår og be-
der Dem derhos modtage min bed-
ste tak for det forløbne.
De i Deres venlige brev af 16. de-
cember omskrevne 260 kroner udgør
halvparten af mit tilgodehavende
for gentagne opførelser af mine æl-
dre skuespil ved Bergens teater i de
to sidste år. Den anden halvpart
har jeg måttet eftergive.
Efter første gangs opførelse af
«Vildanden» har direktionen for
nævnte teater at indbetale til Dem
500 kroner.
Ligeledes har Kristiania teater
efter første opførelse af stykket at
indbetale 2500 kroner.
Disse beløb, min gage og hvad
der for øvrigt måtte indløbe, be-
Sehr geehrter Herr Direktör –
Entschuldigen Sie mir 
meine später Antwort –
Briefe mit Geschaftliche 
Sachen sind uns leider 
fast eine Unmogligkeit geworden –
– Es hat mich sehr erfreut 
Ihre Interesse fur meine
Kunst – Leider muzs ich 
Ihnen mittheilen dasz 
die betreffende Gemalde wie 
die ubrigen in Munchen
und Dresden fast alle 
nicht zu verkaufen sind
møde mig. Vented mig først med
Eften - Toget. Gik saa de 3 Fjerding over
til Kleivsæter. Vældige Bakker; men
herligt  haade nede ved den
forunderligt sølvblaa Otta og opover
i de kvaldgule Bjørkelier. Raa Hviden
endnu herligere! Høiere Fjeld - livligere
Former, end i Østerdalen og en Masse
Bjørk i de svære Lier, guld-gule,
taracottafarvede og bladrøde i Septembersuker
og Lyng i alle Nuancer af Rødt og over
i Violet og gyldenbrunt. Som Vinløv og
Multeløv. Hele Fjeldsiderne i en Farve-
pragt som jeg aldrig har set Mage til.
En  Fjeldside blodrød; en anden
violet, en tredie skinende, straalende
gul.
Her paa Sæteren er nu ikke andre
Gjæster end Schjøtt og vi. Igaar Regn, men
idag kaldt klart Høstveir. G. er frisk og
fro og freidig. - Jeg læste igaar Korekturarkene
ser endnu bedre ud paa Tryk og var efter
3die Gangs Løsning endnu interessantere
for mig.
og med bestandig hører, at man igrun-
den har det godt - det er mamas over-
bevisning at jeg absolut fører igrunden 
den tilværelse, som jeg passer bedst til. 
Jeg tror, Gud hjelpe mig, at hun for 
fuldeste alvor tror, jeg er skabt til 
dette her nonneliv sammen med tre kvinde-
mennesker, som jeg har kjendt hele mit 
liv igjennem, og hveranden søndag besøg 
hos andre kvindemennesker. Jeg er som 
du bemerker, pen - jeg kan virkelig godt sige 
det - det billede, du fik af mig, er 
ingenlunde flatteret, tvertom. Jeg synes 
selv om det, fordi udtrykket er karak-
teristisk, og det er det aasyn, jeg mest har 
vendt mot dig i mine breve, men jeg er meget 
penere. Jeg har en høi og kraftig figur, 
smukke hænder, et prægtigt lysebrunt haar, 
ganske vakre øine og en mund, der er saa 
smuk, at jeg mangengang, naar jeg ser mig
Kristiania 8.11. 1901
Kjære Grieg
Jeg kan altså vente Knut
Dahle en af de nærmeste dage.
jeg har ikke før hørt hans navn
nævne som nogen særlig fremra-
gende fellespiller. Forhåbenlig sidder
han inde med en hel Del gamle
slaatter. Såsnart han kommer skal
Du faa høre fra mig. 
Haaber snart at se Eder her
i Kristiania. Her er et vidun-
derligt høstveir nu, klart og
friskt. Jeg har nu lidt bedre
dage, da vi ikke skal have
opera før til Vaaren (Don Juan).
komme til at mangle Knapper i sit
Tøi, da drog det op til et underfundigt
Smil og han kremtet saa smaat.
"Naa?", spurgte jeg, "har du noget at
bemærke"? "Nei," sa han lurt "men
paa Knapperne har det ikke hjulpet
stort" - "Hvad har ikke hjulpet?"
"At være gift, altsaa". Det kalder
jeg modbydeligt, efterat jeg i 16 Aar
ikke har gjort andet end sy alleslags
Knapper i alleslags Mandfolkplag.
Men da fik han ogsaa baade om
Tegnebogen, som jeg fandt igjen i
Madrassen hans i Knudaheio i forfjor.
efterat han havde meldt den til
Lensmanden som stjaalet, om hans
umaadelige Gjenighed, som gaar saa vidt,
at han klipper Tæerne ud af sine
Tøfler for ikke at slide dem ud og
fylder alle sine Lommer med
omhyggeligt sammenrullede Hyssing-
stubber,
have en stor gjæld.
Don raader forældrene
fra at hjælpe ham,
da det bare blir en
galgenfrist slig, at
han kan sidde paa
gaarden sommeren
over. - Christen
Gløersen, som skal
holde sølvbryllup paa
Sund om nogle dage,
maser i den anl.
svært.
11/5 Udbetalte Don tante
Elise 3000 kr.
til Kjeld
af
de penge han og Thrine 
gav Schultzes ved 
opgjør af b. nens bo.
Etti og jeg hos tandlæge.