MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
er en fuldendt memorering. Men er herr
Brun herefterdags istand til at lære en
rolle ordentlig udenad? Eller er han at formå
til at underkaste sig den dermed forbund-
ne ulejlighed? Dog, selv om der fra den
side intet er at befrygte, så betvivler jeg at
han vil kunne give rollen den rette farve.
Lægger han sin komik deri, så kan Svanhilds
beslutning, dette farligste punkt i stykket, let
komme til at stå i et altfor grelt lys; giver
han den med anstand, uden komik, så er han
inde på et for ham fremmed felt. Men skulde
det ikke være en mulighed i at forsøge herr
Reimers? Hr: R: er jo en intelligent mand, og
hvis han overhovedet kan spille rollen, så tror
jeg han vil spille den således at der ikke
vil komme til at ligge nogen umulighed
i springet fra Falk til grossereren, og hermed
var meget vundet. Jeg havde da tænkt mig
rollebesætningen således.
Fru Halm - fru Giebelhausen. Svanhild -
fru Gundersen. Anna - fru Juel. Falk-
hr: Gundersen. Lind - hr: Abelsted. Guld-
stad- herr Reimers. Styver - hr: Isachsen.
Frøken Skjære - fru Wolf. Stråmand - hr:
Clausen (hr: Nielsen eller hr: J: Brun?) Fru
Stråmand - frøken Parelius.
Til sangen i første akt tror jeg der er
komponeret musik af Udbye og muligens
Kjære Andreas Aubert!
Der er vel ikke noget i vei-
en for, at 3 Elever af min
Malerskole, Frk. Thams,
Tøttermann og Christensen
kan skaffes tilladelse til
at copiere i Galleriet Mai
Maaned under min Cor-
rectur? De er alle tre
dannede Damer, for hvem
jeg tør indestaa, og der
kræves nu intet Vagt-
hold, da der jo allerede
før arbeider flere Her-
rer der. Foreløbigt fik
de vel indskrænke sig
kor ein snur og vender seg.
Oberst Lindberg (Lindy)
og fruve er i Oslo desse
dagane – som privatmann hev
han utrykkeleg sagt. Soleis er det ikkje
noko med Norge og verdsflygeruta
Fær ein tru.
Eg var den 28de i Fredrikstad
og tala um Husmorgjerningens
ethiske verd. Det er vorte slik
rift um dette foredraget som i dei
store drag er det same som eg
heldt i Studentsamfundet i
Oslo og Trondheim for mange
år sidan. Det var seld nær 400
billettar og det var eit overlag
godt publikum. "Hjemmenes
Vel" skipa möte, og eg budde hjå
fru Gudrun Schübeler på
Kråkeröy. Ein god rikmannsheim
som no skal selgjast. Schübeler
döydde ifjor. Han hadde store
Hr. Professor Nansen!
2-VII-1899
Da jeg fra nu af skal opholde mig
i Kristiania, kan jeg - hvis De ønsker
det - nu for alvor overtage arbeidet med
Deres afhandlinger - Skal i saafald
fremdeles 1ste korr sendes til Dem, sam-
tidig med at den sendes til forf., - eller
skal jeg ogsaa overtage denne? - Skal
arkene sendes Dem, førend de gaar til den
endelige trykning? - I forventning om Deres
svar ang. disse spørgsmaal, - tegner jeg
med hilsen
Kristine Bonnevie
Adr. Rosenberggd. 1
Tordenshjoldgaar N15.K
16 Nov.84
Kjære Grieg og Hustru!
Tak for Sidst! Vi huske og tænke tidt
med glæde paa de rare Dage i Roma -
- Men til Nyheden først og fremst!
Min egen lille Ida har iforgaas
Nat foræret mig en vældig Knekt
paa 8..! Hun og Drengen befinde
sig saare vel og beder meget om
at hilse. Jeg haaber I have det
godt og underTiden tænker noget paa
os. Vi ville være henrykte naar I
engang kom herned og saa hvor kjønt
og hyggeligt vi have det.- Saa vil
jeg endvidere spørge dem om de har
modtaget Tegningen, jeg foræredt Dem
Halvor, Aase og Rolf afsted til Reina,
saa nu recidere Stein og jeg her
alene, her er saa tomt og rart
efter Dem som drog. Meningen
er jo, at vi ogsaa skal paa landet
et eller andet sted; men Gud maa
vide hvor, for jeg har for mig
at være, allerede været energisk
og forespurgt flere steder. Men
optat allevegne. Pigerne mine
skal jo ha' sin ferie, saa et eller
andet maa vi jo finde paa, der
blir vel en udvei. Steins og Rolfs
glæde var stor da vi kom hjem,
Stein blev jo vækket og drad ud
av sengen midt paa natten, han
saa sig rent forummlet omkring og
gjorde store øine. Desværre synes
jeg han er bleven bleg og tynd
i den tid vi har været borte, jeg
tror bestemt at gutten har læng
tet efter os, for han har jo ellers
Xnia 29/10 - 1900
Kjære Dea!
Du kan ikke tro, saa glad
jeg blev da jeg fik dit brev, og
saa bedrøvet jeg har været over at du
saa længe ikke skrev. Ved du,
at sidst, jeg skrev til dig, laa sneen
endnu, og nu er det snart igen vinter!
Men skjænde paa dig vil jeg ikke,
for det første fordi du har det saa
ondt, stakkars liden, og for det andet
fordi jeg er saa glad for at du
er dukket frem igjen af det store
intet, hvori du gjemte dig, og for det
tredie, fordi jeg nu i over en maaned
omtrent hver dag har taget fat paa
hyggelige Folk at arbeide sam-
men med. - Med Hensyn til
dine Forretninger saa udbe-
taler Bergh Renterne til mig,
som sætter dem ind i Ban-
ken. Men paa din Reassuran-
ce Aktier fordres udbetalt %,
tilsammen Kr. , og jeg
tænker da, det blir det bekvem-
meste, at jeg udbetaler dette
Beløb , af de, som staar
paa Bankbogen. Oscar Riis siger,
at han i Tilfælde havde lovet
at skaffe dig dem, hvis det
var strengt nødvendigt, men
han er vist svært glad ved
for nærværende at kunne
slippe det. Hvad mener Du?
Kan du svare herpaa samme
Dag, du modtager mit Brev,
da jeg maa vide det inden
Aarets Udgang?
Mandag paa Kontoret.
I Dag fik jeg Dit kjære
Kjære Nini, 
glædelig jul ønsker jeg dig og Johan Anker. 
– Det er ikke stort liv igjen i mig nu mere – idag har jeg gaat
de sisste juleærenderne mine i 5 timer – mat og juletre og bjerkeved
og mand til at sage etc. Imorgen reiser min kokefrøken paa
en ukes juleferie og førstedagen faar jeg 6 gjester –.
De kommer og sier, nu maa jeg bli færdig med pakkerne,
ellers rækker de ikke indom posthuset før det stænger – Lillehammer
posthus stænger mest mulig og holder mindst mulig oppe; vi er jo
her i Landets Hjerte som det saa vakkert heter. Altsaa glædelig
jul og paa gjensyn heroppe i nyaaret!
Sender en papirkniv –. Husker du at du gav mig
en engang. Jeg mistet den og var saa lei – fandt den igjen, da
jeg pakket op bokkasserne fra Sinsen. F.t. ligger papirkniven din
enten i Ragnhild Sann eller Dannis Sandberg; ingenderav tiltror
jeg mig kraft til at læse ut, saa det gjælder at jeg husker og
tar ut papirkniven før jeg overantvorder dem til «Tuberkulose
hjemmet» eller «Røde Kors». Omgaaes du med dine papirkniver
paa samme vis som jeg, saa kan du jo altid ha bruk for
nogen stykker.
Det er lyrikken som har kronaar iaar, syns jeg –
Olaf Bull og Collett Vogt; Arnulf Øverland. Breda Bull
har likevel ikke levet forgjæves, tykker jeg – ja han maa trass
Mandag Kveld
Kjære Tore,
Jeg fik jo ikke dit Brev før nu
i Kveld, for du hadde sat paa bare et
10 Øres Frimærke og saa fik jeg Meldeseddel
paa 20 Øre i Straffeporto og maatte
desuten hente Brevet særskilt.
Desuten glemte du at det var Søndag
og uten Post igaar. -
Nu faar jeg Frøken Øiseth til at
sende et Bud til dig med disse Penger
imorgen, ellers vilde du ikke faa dem paa
aldrig saa længe.
Du kunde ha telefoneret.
Papa
Lillehammer 19. December 1921.
Kjære Frøken Solheim!
Ja nu er vi alle gode og trætte og næsten ferdige
med julestria. Vi tænkte nok paa Dem som var med ifjor
og iforfjors, baade frk. Andersen og jeg, og nu vil jeg ønske 
Dem en glædelig jul og et godt nytaar. Kanske vi faar 
se Dem heroppe til sommeren eller før – jeg har da hørt noe 
hvisking om at De fremdeles har interesse for stedet –.
Jeg maa fortælle Dem at jeg hadde pludselig baade
brev og en gave til Mosse fra Ingeborg Sørensen. Hun sier 
hun hadde tænkt saa meget paa os alle og bad mig ogsaa hilse 
Dem saa meget. Men hun var ikke kommet sig til at skrive 
fordi hun har hat saa meget trist og kjedelig hjemme
– hendes far blir i disse dage gift med en anden dame og 
hun er altsaa hos sin mor og steller for hende og de tre søskende.
Jeg sender en liten æske brevpapir – saa faar vel vi
heroppe ogsaa et lite ord engang – ja ikke for det, De har 
været søt til at skrive. Æsken til Anne-Marie faar 
De være saa snil at gi fru Frøisland juleaften – og saa
er De nok saa snil og glatte litt paa kjolen med et jern
nei forresten, den blir jo bare krøllet straks igjen i æsken.
Her har vi det ellers som vanlig. Hans er gruelig søt –
Kristiania 13 mai 1888
Pilestrædet 11
Kjære Grieg
Sekretæren for den Kjøben-
havnske Musik har engajeret
mig til at medvirke ved den norske
Kammermusikkoncert, og desuden
som han siger i til et fra
Dig modtaget Brev, bedet mig
overvare Solopartiet i "Den berg-
tekne". gjøre dette vilde være
mig den største Glæde, da jeg holder
saa uendelig meget af denne Kom-
position, og Du ved ogsaa, at jeg
har udført den flere Gange derhjemme.
Naar jeg nu har mine store Betæn-
vata), hvorfor jeg nu herinde i over et halvt aar
har ligget under intens kur. Fire anseede
læger have nylig udfærdiget en længere, officiel
erklæring, ifølge hvilken jeg notorisk allerede i
en aarrække har lidt under denne lumske og
i sit udspring medfødte sygdoms virkninger.
Af disse læger er Dr. Chr. Leegaard i Kristiania
den ene; de øvrige tre ere dem, under hvis be-
handling jeg herinde befinder mig. De med
hensyn til sit faktiske indhold forresten saare
efterrettelige rygter, der saa hensynsløst have grebet
ind i min tilværelse, finde ved denne lægernes
sagkyndige omdømme en forklaring, og jeg
selv har derigjennem erholdt indsigt i en til-
stand, som fra begyndelsen af 80 aarene af mere
og mere var mig selv baade ubegribelig og u-
taalelig. Da det jo er Deres plan at meddele bio-
grafier af de i Deres værk optagne mænd, og De
hidtil med stor følgerigtighed har holdt fast herved,
tror jeg at kunne paaregne, at De for mit ved-
kommende ikke udelader et punkt, der har
grebet saa dybt ind i mit senere liv, og hvis om-
tale stiller sagen i et i ethvert
fald
mildere lys, end
Apostel Paulusstrasse 3.
Schöneberg bei Berlin.
1. November 1906.
Ærede, kjære Herr Grieg!
Tak for sidst! Olaf Schou var til
stadighed saa syg, at der ingen middag
blev for os dennegang. - Idag var jeg
hos Jules Sachs. - De har til mig
som min hustru sagt, at De har
skrevet ham til og foreslaaet mig som
solist. - At jeg vilde arbeide intenst
med Deres konsert, behøver jeg vel ikke
forsikre Dem? De er foruden mig
selv den eneste norske komponist
der helt ud ved hvad et klaver er,
og i konserten har De lagt
det største, - dette fradraget og
at De er min landsmand, vilde
selve leiligheden være mig nok
og af rent egoistiske grunde vilde
jeg passe mig for
Berlin at yde andet end
hvad jeg formaaede, jeg har navn
Jeg saa ikke et eneste bymenneske derude 
den hele tid, og den lange jernbanetur 
lagde en velgjørende afstand mellem kon-
torarbeidet og fritiden. 
Skrevet en linje har jeg ikke, siden 
jeg kom hjem, naar undtages, at jeg paa 
vers har udsat to smaa legender fra 
Kristjern Pedersøns legendarium. Men de mis-
lykkedes — de blev klodsede og unaturlige 
istedetfor naive. Jeg tror ikke, jeg har anlæg 
for det fromme. 
Skriv saa snart til din egen 
Sigrid.
Hils saa mange gange til din mor og dine 
søstre og tak miss — jeg har glemt, hvad 
hun hed, — for hendes hilsen. Send, naar 
du skriver, nogen af dine oeuvres, som 
du vil lade mig faa lov at læse. Jeg skal 
nok passe godt paa dem.
NATIONALTHEATRET.
Kapelmesteren.Kristiania d. 5. 1. 1904.
Kjære Grieg!
Havde det ikke været Dig
som havde fortalt alt dette deilige
fra Aulestad, så havde jeg blit grøn
af misundelse. Da det dog er Dig, vil
jeg tilstå, at jeg glæder mig ikke så ganske
lidet. Kom nu bare ikke ned til denne
giftige byen igjen på længe. Havde jeg ikke
havt Tamara at holde mig til både nat
og dag, vilde jeg forlængst have pakket mi-
ne kufferter. (Jeg har forresten bare én). Iaften
går hun af stabelen. Gid Du havde været
tilstede. Nu må jeg nøje mig med hvad
den gamle mand i aftenposten siger
om den unge dame. - Håber Du
har fået noderne. Hils hjærteligst Nina
og fremfør også min ærbødigste hilsen til
Bj. Bjørnson og tak ham for han lever.
I skal alle længe leve, og til at begynde
med ønsker jeg et godt nyt år, eller kanske
det er bedst at ta' 2 med engang.
Din hengivne
Johan Halvorsen
28/1 Størne og tø og vaar.
Til middag Dyrendal,
Riecks, Tante Dikka.
Hola. - Os velbehagelige
sognepræst Otto Jensen
er blit kirkeminister
efter Knudsen, som er
faldt paa spørgsmaalet
Ording. Og Ording er
blit professor, og 
det braker lovende i
statskirken. -
29/1 Var Tante Dikka og
vi om aftenen i 
kvindesagsforn.s fest. -
Hvad der præsteredes var 
saa slet, at det ikke
engang var komisk.
Naturligvis
vil jeg med glæde,
men jeg har ikke
sunget siden Nan-
senfesten i Paris
i Mai ifjor, først
idag har jeg saa
smaat begyndt at
arbeide igjen.
Jeg skal være
frisk nu, og
faar da se, hvor-
ledes det gaar med
at øve mig op.
Jeg tror neppe at
kunne sige Dem
skuespil og jeg håber at kunne, som
sædvanlig, begynde for alvor med ud-
arbejdelsen henad foråret.
Tør jeg bede Dem overbringe Deres
ærede frue en ærbødigst hilsen fra mig?
Og Dem selv beder jeg modtage min
hjerteligste tak for alt godt, trofast
venskab i det forløbne år.
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
vidaaben Mund og Forundringens Latter udraabte:
"men sig mig mine Herrer! er vi i Spanjen eller
i Norge? - Udraabet tager sig foreløbig ud
som en Paradox, og dog ligger der en stor Sand-
hed deri. Ligesaavist som Spanjen og Norge
(tildels ogsaa Ungarn) er de eneste Lande, hvor
Folkemusiken har bevaret sin oprindelige Individua-
litet saaatsige, og hvor der overhovedet alene kan
være tale om Folkemusik, ligesaa sandt er det,
at der kan paavises en paafaldende Lighed
mellem norske Folkemelodier paa den ene
og galiciske Danse, asturiske og baskiske
Romancer paa den anden Side, et Faktum
jeg i mine Artikler har søgt at tilbageføre
til en Tid, da norske Vikinger landsteg og
nedsatte sig paa den cantabriske Kyst. - Det
maatte udentvivl være Umagen værd for norske
Musikere at gaa Sagen nærmere paa Livet
ved en Studiereise i Nordspanjen. - En saadan
Reise vilde sikkerlig levere et interessant Mate-
riale til Folkemusikens Udvikling, og det nær-
mere Kjendskab til den spanske Folkemusik
(oppe i Norden kjender man alene den andalusiske
Bolero ) og Cachucaen) føre til Medgivelsen af
et bestaaende Slægtskab mellem musikalske
"Grundtyper" af norsk og spansk Oprindelse.
Ja, nu skal jeg ikke længere opholde
29/5. 47.
Kjære Tore,
Jeg har jo skrevet til dig og sat dig ind
i hvad som burde - og maa staa i
Fuldmakten. Det er ikke for min Skyld.
Det er for de andre. Det maa gjøres juridisk.
Det hjelper ikke at du sender mig Utkast,
det er ikke mig som raar for nogen Ting.
Maa staa Bestyrer, Disponent eller hvad?
Jeg vet heller ikke Prosenterne, kan du greie dig
med 10% saa ikke mig imot, men Haensel
tok altsaa 25% -
Kan du ikke spørre Arild? Send ham ogsaa Utkast til Fuldmakten.
Det maa ogsaa staa i Fuldmakten
at Fuldmakten at du vil gi de andre Adgang
til at snuse og lukte i Regskaperne dine,
du maa føre Bok - aapne Bankkonto etc.
Alt dette skulde du snakke med Gierløff - hvad
han synes er rimelig eller urimelig.
Brevet fra Wien. Jeg læste i Arb.bl. engang
at i Wien har de laast mig indi et Giftskap. Men
her kommer jo en Forlægger og byr til!
Men kjære Tore, lat alt gaa stille, ellers vil Erstatningen
sætte mig op fra 50 Tus. Er det ikke mulig at faa
Ende paa min Sak? Jeg dør jo ikke, og her gaar jeg og
venter. Kjender du ikke et Menneske som kan tale min Sak?
Schwaz isommer. Der var adskil-
lige emner, som ikke fik den udred-
ning, de kunde have fåt, om vi
alle tre havde været samlet. For
øvrigt er jeg særdeles glad over sam-
menkomsten med Bjørnson; jeg er
kommen til at forstå ham langt bedre
end før.
Nu vil jeg bare ønske at koleraen
ikke må gøre eder opholdet i Paris
altbfor ubehageligt for vinteren. Den
synes jo for øjeblikket at være i til-
bagegang og desuden er kulden ind-
trådt, hvilket lægerne jo ansér for øn-
skeligt. Hersteds står alle hoteller
tomme, men sundhedstilstanden
er god.
Og så endnu en gang tak for
brevet og til lykke med din nye bog!
Min hustru beder mig sende sine
bedste hilsener til eder begge. Jeg
forener mine med hendes.
Høstens Hægtog
Se, Høstens Dronning mod Hvælvets Blå
Høit svinger sin Fakkel gild.
På Æventyrslottes gyldne Spir
Hun kaster sin Solefaldsild.
Med Prunken og Prangen og funk-
lende Pragt
Frem farer den stolte Mø.
For hendes
Glans
Al anden må blegne og dø.
lyner fra gylden-
blank Hjelm og Skjold,
Det stråler fra Purpurskrud.
Den seirende Dronning med
ødsel Hånd
Sit Guld strør om Landene ud.
Dog, om Du nøie på Skatten ser,
Hvormed hun det regne lod,
Da bliver med gysende Skræk
du var,
At Mynten er størknet Blod.
(Vend!)
ønsker Du efter dette, at Oscar Riis skal indbetale
noget av de 1000? S.u. Jeg har anmo-
det ham om at indbetale Kr. 200.- in-
den en Maaned, og det har han lovet,
men dette var før jeg hævede Gagen
for sidste Kvartal og fik Berghs Pen-
ge, saa nødvendigt blev det ikke. -
Den Østifter-Obligation, som du var
saa god at transportere til mig, har
jeg ikke faaet Brug for, da jeg i
Privatbanken slap med lempelige Af-
drag, og jeg maa jo se at faa min
Gjæld til at minke, hvilket jo ikke kan
ske uden Afdrag. Jeg har indkasseret
Kr. 40. i Renter paa Østifterkontoret, og
ført dem dig til Indtægt. - Jeg tror nep-
pe du behøver at gjøre Anstalter
til at sælge disse Oblig Reassuranse
Actierne, da det efter Berghs Brev jo
ikke er saa let at faa Penge fordelag-
tigt anbragte i disse Tider.
Ærb.
Petersen
Men nu kommer Frants og beder dig
ikke blive træt af alle mine Næsse- Se-
kretær-Jeremiader -, det er en saadan
Frik i Styggeveir, som vi nok kommer over.
Tænk om jeg - hvad jeg er meget bange for, ja næsten
vis paa - snarest eller noget senere havde
Lillehammer 4. mai 1936.
Kjære Nini,
Hermed sender jeg tilbake brevet fra fru Haukland 
– undskyld at jeg ikke har gjort det før forresten.  Det er jo 
et trist dokument, stakkars menneske.  Men for en idé – det 
gaar koldt ned over ryggen <paa> mig <naar> jeg forsøker at tænke 
mig den realisert!
Undres hvordan du har det?  Haven din skulde 
jeg gjerne set nu.  Her myldrer det op nu, alt som i det
hele tatt vil finde sig i at leve paa Lillehammer; vi har 
hat sommer i hele fire dager.  Men nu skyer det over – gid 
det bare maatte være forbigaaende.  Jeg hadde alt begyndt
at tro, jeg skulde bli kvit resterne av denne influensaen,
hvis solskinnet vilde holde sig litt til.
Mange hilsener
Din
Sigrid
Oslo 21de Jan. - 25
Kjære Frøken Backer
Det er vel nu femogtyve aar siden jeg med tunge fjed vandret op trapperne
i Stortingsplads 7. Bare et aar i forveien var min bestemmelse, efter
aarelange overveielser, definitivt tat: Jeg vilde bli maler uanseet hvad
dette saa maatte føre mig op i eller ned i. Jeg husker kun dunkelt
nu, noget om elever jeg stødte paa enten det var inde paa skoleatelieret
eller det var i en haal eller korridor der oppe i øverste etage. Dem traf
jeg først nogen dage senere. De havde nu ikke plads for mig paa Deres skole
saa jeg blev ikke deres elev direkte; men indirekte blev jeg det vist i høi
grad. Vi vekslet en kort samtale og der var egentlig intet i den utenom
det almindelige en samtale ved en saadan leilighed i almindelighed maa bli.
Nei paa en maate var det ikke det, og alligevel blev Deres venlige ord og
raad mig en værdi - ja det er ingen overdrivelse - af varig værd. Deres varmt-
følte deltagelse for mig - en Dem fuldstændig fremmed - var mig helt uventet.
Under de ganske almindelige ord og vendinger følte jeg Deres aabne kunstner-
sind - et sind som var forstaaelsesfuldt og rikt overfor en som De saa
ved første trin af kunstens besværlige og endeløse trappe. Mit ønske om at
bli Deres elev blev alsaa afslaaet og alligevel! - De havde gjort dette paa en
saadan maate at jeg gik bort med løftet hoved. Den der tidlig begynder
at opfatte gjennem et temperament, eller ialfald tror sig at gjøre det, har sikkert
ogsaa sine længsler efter dette som Ibsen kalder "drømmende Skønhedsriger"
- kanske han ogsaa kan eie skønhedsrigets afspeiling; men lyset og
varmen fra drømmenes skønhedrike eier han vist aldrig, i hvertfald
sjelden; thi netop dette faaes ikke med som vuggegave saa nære polar-
cirkelen. Jeg vidste dette den-gang for femogtyve aar siden, men
da jeg gik bort den gang og med løftet hoved gik videre, dengang havde
jeg mødt lyset og den milde varme fra drømmenes skønhedsrike.
Men siden dengang har jeg mødt mødt det altsammen i Deres kunst. Skøn-
hedsrikets lys og milde varme farvernes fyldige rigdom og formens ynde-
rikt git, som om De i hvert billede gav deres sidste sjerv, men baade
vi ved og De ved, at den som giver af et saa rikt hjerte, den blir kun
rikere  jo mere han gir ud. Alle Deres billeder
vidner om dette. I dag vil jeg derfor skrive til Dem min tak for
humoristiske billeder
i Kaffestova fik dem
til at le af fuld hals.
Dertil kom at de i ive-
ren pludrede allerkjærest
russisk i munden på
hværandre. Og så den
originale Frk Skodowski
med sit lysende asia
tiske smil. Hun tog mig
rent. - Aftnen tilbragte
vi hjemme hos os.
Annie diskede op så
godt som mulig. Vi
sendte også bud efter
Sindings. Børnene kom
ind og modtoges med
store begeistring især
Nest under Jul reiste jei til
Dekora og videre til Kalmer. Konover
Regyvay Leraai Spring Vally. men
alt gik idet smaa, i Storbyerne var
ingen raad at optræde for en som
ikke var eier of flere Penger, for
en bra Haol betalltes fra 20-25-
30 Dollas og der over, og mange andre
udgifter, dertil hovde ikke jei raad
i Morssi fik jei brev fra Kunst-
maler Gaustad om at Professor H.
Hansen i Dekora endelig vilde
hove fat i mei, og det forteste jei
kunde infant jei mei der og blev
venlig modtagen og Hansen jolp
mei til. saa jei gov en konsært.
der i Lutterkoleget for Eleverne
Lærrerne og Professorerne Hansen
Rekve og Larsen alt fik jei
frit og tillige megen ros i bla-
dene. saa det jolp meget.
Hr. Billedhugger Vigeland
Sorgenfri-bakken
bak Trefoldighetskirken
Kristiania
de Norske HøkerpigersPigers 
Ake-bakke ud i den
vide Verden) –
Skål jeg drikker hvid 
Vin og spiser østers – 
Altså iorden –
Da Du var så hyggelig 
i Våres at i anledning 
Frøken E. M – så skriver 
jeg mod min sædvane 
så meget – og om dette –
Georg Sverdrup sagde pludselig 
i Storthinget under en alvorlig 
Unionsdebat: Kjælne Hyrde sig 
mig hvad? – Jeg maler og 
tegner – og er sammen med 
Eva M – men jeg ved ikke hvad
Skriv noget herom –
Jeg er jo en Flygtning fra 
et blodigt Slag – Hils din Svoger 
og Frue – Din Edv. Munch Lützowstr. 82
i Hr Sødrings Korresspondance.
Provst Steenbuk min Faders og sal Biskop Egedes
Ven, Genie, Vivacitæt og Kundskaber bor i ham
et Ord sagt ind i Øret var et Electrophor. -
2 Fruentimer og 2 Mandfolck ere bl mig uforglemmel
i Trundhiem, det ene Fruentimmer har sin udvortes
Skiønhed hvis Yndighed og Gratie, forkyndte en ligesaa
meget indvortes Skiønhed /: Frue W :/ det andet var
et af de klogeste vittigste, interressanteste danske
Fruentimmer jeg har kiendt, og mine Mærker maat-
te slaae reent feil om hun og ej var meget god
1., er hun uagtet hendes Forstand meget liidt af alle
2., dernest er Tonen imellem hende og hendes Mand den
roelige spøgende som røber den beste for-
staaelse. Jeg har icke hørt hende flattere nogen i
Øjnene, eller tale ilde om nogen i deres Fra-
værelse /: Frue F :/. - Af Mandfolck en høi Oficeer
med Kundskaber, med Patriotisme og en indtagende
høflighed /: Gener. v. K :/ og Pr. Steenb. Samtalen var
om Magaziners Anlæg i Norge, han paastoed de
burde icke gravere
nogen
af Regieringen men være
frivillige Anlæg selv der hvor de mest behøvedes.
Hensigten af saad Magaziners Anlæg burde best
være for at have Forraad af Sædekorn, forebygge
Uaar som sielden mødte det første Aar efter Mis-
væxt, men af mangel paa Sædekorn først indtog
det 2det og 3die Aar efter Misvæxt. Om Forordningen
at alle Formynder Penge skulde sendes ned til Kiøbh.