MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Stille Kjærlighed
Oversættelse af mit tyske Digt
Hvor duggfrisk Fiolen smiler
I morgenren Elskovsglød.
Al Vårens Trylleglans hviler
Udi dens duftende Skjød.
Den Elskov som Ord ei finder
Stilt gløder i Blommens Hug.
Kun sagte af Blåøiet render
Blidt perlende Glædesdugg.
Min Elskte kun ligner Blom-
men.
Sin saligste Fryd hun bær
I Hjertehelligdommen,
I Øiets drømmefra Skjær.
Ei kynder hun lydt sin Lyk-
ke
I jublende Tonedans,
Dog speiler den Blåøiets
Smykke
trålende Drømmeglans
4 mai
Hadde en rar kveld forleden
dag - til dannelsen av en hjelpekomité 
for tyske flyktninger i Norge. Vi 
har ikke mer enn ca 50 her - mindre
enn i Danmmark og Sverige, men de
fører den sykeligste tilværelse, blottet 
som de er for legimitasjonspapirer,
arbeidsmuligheter og eksistensmidler.
Fru Mimi Sverdrup Lunden, som er ladd
med energi, har startet arbeidet for
dem, Nils Lie ledet møtet. En tysker
fortalte om forholdene i Tyskland -
så rystende, at jeg såvidt klarte ikke 
å tute. Lise Lindbæk fortalte om
prossessen og straffeutmålingen for 
de danske og svenske sjøfolk, som 
nå er i buktlus arbeide dernede,
anmeldt av provokatører, fordi de
har "smuglet" socialistisk litteratur
inn i landet. Den ene satt på
bryggen og tok sig en røyk, hadde en 
radikal avis i lommen og lot
sig om aviser som "Dagligt Allehanda" i Stockholm og
"Fyris" i Upsala, er meget tilbøielig til at skjære de
stridende partier i Norge over en kam. Disse blade ud-
tale aabent, at Sverge fra unionelt standpunkt 
ligemegen grund til at være misfornøiet med dem b
to. Denne mening, som jeg ligeledes har hørt pers
og med paaberaabelse af visse fakta blive fremsat af 
seelige svensker, og som ogsaa deles af det i Stockholm
udkommende, ikke uvigtige demokratiske blad "
kingen", tjente, som det vil sees, just heller ikke 
at støtte den forrige norske regjerings politik. De
affødte tværtimod den voxende ligegyldighed saavelsom
overfor Norge som overfor unionen, hvilken inden 
store publikum efter alt, hvad jeg kunde erfare, o
synlig er i rask fremvæxt.
Hvad der efter dette blev tilbage af sym-
pathier for det norske høires bestræbelser, indskræn
sig derfor i det væsentlige til en erkjendelse af, at 
stærkere kongemagtens nederlag blev i Norge, desto 
rigere vilde ogsaa i Sverge dens modstandere træde
frem med sine fordringer. Men ud af en i saa 
stemt almindelighed holdt følelse udspringer i det 
este rent platoniske venskabsyttringer, og selv de de
gelsens ord, som af og til uvilkaarlig trængte sig 
underkastedes derfor en meget koldsindig prøvelse. 
fortaltes, at de Geer, da han ved efterretningen om
dommen over statsminister Kierulf blev opford
Næsset, 28de Decbr. 1904.
Kjære Edvard!
Her har du mig igjen. Jeg
fik nemlig ikke skrive færdig
igaar, specielt ikke om Reisen.
Efter hvad jeg skjønner af Dit
Brev, stiller der sig Vanskelighe-
der iveien for Dig. Februar
har Du Brug for til Danmark
og Tyskland, og desuden er der
ikke Mening i at reise til Syden
om Vinteren, altsaa medens og-
saa der er Vinter. Heri er jeg
aldeles enig med Dig. Jeg erind-
rer jo fra 1884, at man i
Februar kun fik lidet Ind-
tryk af Sydens Natur, og
sener. Det var mig en stor fornøjelse
at få tale lidt med ham. Desværre var
han så altfor optagen af sine mange
ældre og nyerhvervede bekendtskaber.
Og jeg har trukket mig næsten ganske
ud af selskabslivet hersteds.
Med mange gode hilsener tegner jeg
mig
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
P. S. Fotografierne sender jeg først i
morgen. Jeg vil bestille et særligt hyl-
ster til dem for at de kan komme u-
beskadiget frem.
H. I.
er noksaa brav, - jeg haaber, jeg
ikke tager Feil. - Juleaften til-
bragte Marie og jeg alene paa
Næsset. Men vi havde dog vort
Juletræ og en rigtig god Jule-
stund. 1ste Dags Formiddag hav-
de jeg mig en lang Tur. Med 10.10
Toget til Heldal, og saa
derfra op hele Sædalen, bagom Lille-
Ulriken og kom ned ved Landaas,
derfra til Møllendals Kirkegaard
og saa til Solheimsviken, hvor-
fra hjem med Kl. 1.½ Toget.
Deiligste Vaarveir, saa jeg for Meste-
parten maatte gaa uden Vaarfrakke.
Saa Middag hjemme Kl. 3, hvor
Din Gaas gastede os og vore
Gjæster. Selvfølgelig drak vi
med Jubel Din og Ninas Skaal.
Jeg havde ved Bordet 91 Aar paa
høire og 86 paa min venstre
ud af Folderne, og bliver mere stemt
til at finde Livet her i Christiania
trøstesløst. Forundes det mig engang at
treffe Dem, skal jeg forklare, hvori jeg
tror det ligger. Kunde vi ikke reise
lidt sammen her til næste Sommer
her i Landet? Tænk på det. Hvor lidet
jeg dog kjender det Herligste ved vort
Land! Min triste, moene Livsfælle,
Ensomheden, lader mig aldrig komme
dertil. Jeg boer ikke hyggeligt i
Vinter, her er meget liden Anledning
til at få en midlertidig lidt
smuk Bolig, når man skyr Hotellerne
og ikke selv vil sætte Bo.
Med venligst Hilsen til Sigurd altid Deres
CC.
velsmagende. - Hvor forfærdeligt sør-
geligt med Anna Sommer. Kjære,
lad mig endelig faa vide, hvorledes
det stiller sig, naar hun skal ope-
reres, og Resultatet. Jeg er saa be-
drøvet, og jeg synes, hun har haft det
stridt i Livet, saadant et nydeligt
fint og originalt Menneske.
Dette kommer naturligvis ogsaa
at nedstemme Kitty, som træn-
ger gode Dage og Ro i Sindet for
at komme sig af sin Nervøsi-
tet. Menneskerne trænger til Mun-
terhed, kjære Janna. Muntre Ord
og muntre Bøger og glad umiddel-
bar Latter. Saa blir man frisk.
Ak ja, jeg har synes, det har været
saa let at være glad helt indtil
den allersidste Tid. Gud ske Lov,
at der endnu er nogen Unge igjen
som har megen Glæde foran sig.
Du maa hilse Kitty mange Gange.
Hun ved nok, at jeg tænker bestan-
digt paa hende og ønsker Cappe-
len maa faa Greie paa hendes
Helbred denne Sommer, saa er det
Jeg har ladet mig fortælle
at Du tænker at give en
Orchesterkonsert, og Du ser
saaledes at Dette ikke
kan være at tænke paa
før den 13e Mai - thi som
Du vel erindrer er Orchest-
ret kun disponibelt om
Lørdagen. Bestemmer Du
Dig for den Dag - saa tele-
grafer strax at jeg kan
sikre Dig Dagen - Vil
Du derimod give en almin
delig Konsert - forsaavidt
naturligøres som en Konsert
der gives af Edv. Grieg kan
kaldes almindelig - saa
findes der jo altid en
Dag som kan passe
og diskutere saken med dem. Her kom - og
villig! - Anna Sethne med mann, selveste
skoledirektor Hagemann, Olav Storstein,
fru Elsa Backer fr. Mustad (Sorentags
bekjent), Else Kielland og Agnes Hjort.
Samt den unge judæer, som med det
krøllete håret og det  fine asket-
ansiktet påfallende minnet om David,
da han en stund spilte på fløite for oss 
også! - Resultatet for ham blev temmelig 
nedslående - de to ældre skolefolk av-
livet ham med mildhet, Storstein slo
det hele ubarmhjertig i stykker. 
Noe føreremne viste han sig ikke
å være, men en flamme bor det i ham, og 
en grenseløs offervilje. Han finner vel en
dag plassen for dem begge. De har det
fryktelig, disse utjagede unge mennene -
uten fedreland, stilling, penger - med
brennende vilje, og tysk energi, til å ta
fatt, og intet å ta fatt på i de fremmede 
landene, som avviser dem som utlendingen
Det er langt frem til den store forbrødring.
Hvalstad 11.11.99
Kjære Edvard Grieg.
Mangfoldig Tak for
det venlige Brev. Ja det er
leidt at vi ikke har "Gamlen"
med os, og nesten værst synes
jeg det er for ham selv, at
han skal staa saa rent
besynderlig forstaaelsesløs overfor
en saa selvfølgelig historisk
Bevægelse. Skal denne ulykkelige
Maalsag blive hans Skjæbne?
Hvad Fanatikerne
angaar, tror jeg neppe at der
nu er nogen (blandt dem hvis
Mening der overhoved kan
regnes med), som forlanger eller
endog ønsker, at nogen skal.
Lillehammer 6. sept. 1922.
Kjære Dea!
Du maa undskylde at jeg ikke før har 
svaret paa dit brev for en maaneds tid siden, 
men jeg vilde gjerne skaffet dig det fotografiet 
du bad om, og saa lot jeg ta etpar plater, men 
de er desværre mislykkede. Nu skulde engang i disse 
dage en fotograf komme hitop og ta nogen billeder 
av stedet her og os alle ute i det fri, men det 
blir jo forlænge at vente paa det blir færdig — med 
at svare paa dit brev, mener jeg. Hvis billederne blir 
gode skal jeg nok allikevel sende dig dem, saa faar 
du gjøre som du selv vil — om du vil vente med 
artikelen, til du faar disse. Men jeg har virkelig i øie-
"Fovit synger svanen
"den sommerlange tid,
"da er lyst at skæmte
"min lilje hvid.
"Fovit synger svanen!"
"I vinder op sejl af silke,
"I sejler isaa brat,
"drømt haver svenden
"om jomfruen alle nat.
"I vinder op sejl af silke,
"I sejler under ø,
"drømt haver svenden alle nat
"Om saa væn en mø.
"Drømt haver svenden om jomfruen alle nat."
Og saadan er erotiken. Et dybt begær, 
der gjør livet uudholdeligt, naar det ikke 
stilles, og findes de to, er det al lykken i 
verden. Ømhed og godhed, eller et uvejr,
i gode gamle Dage.
jeg jo for Riksmaalsvernet, sammen med flere andre, og planerne kan 
bli forandret, siden vi er saa mange om arbeidet.
Husaby – nu Husby i Børseskogn - er delt i 20 bruk, saavidt jeg 
husker (130 var det ialfald ikke) De største er noksaa store gaarder, 
men de fleste er smaa, paa etpar kuer. Og i middelalderen var jo det 
dyrkede areal adskillig mindre end nu. Men likevel var det en stor gaard
som er opført i Aslak Bolts jordebok med en skyld til erkesætet 
30 spands leie. Og en slik adelsmand i det fjortende aarhundrede eiet 
jo altid masser av jordegods utenom sit aabøle; storparten av bønderne 
paa den tid var leilændinge under godseierne eller kirken. (Erling
Vidkunnsson eiet omkring 240 gaarder og gaardpark omkring i Norge foruten 
gods paa Orknøerne – bl.a. herregaardene Bjarkø, Giske og Stavreim)
I det hele – oplysninger til en artikel som ligger helt 
utenfor rammen "Hjemme hos dem etc." skal jeg gjerne staa
til Deres tjeneste med, saafremt De vil spørre og jeg kan svare. 
Med hilsen,
Deres
Sigrid Undset.
Lillehammer 2. april 1922
Kjære Frøken Aase Kristofersen,
tak for Deres brev for en tid siden. Det var morsomt
at høre fra Dem og morsomt at høre at min bok hadde gjort netop
det indtryk paa Dem.
Ja – vent bare til nu det store arbeide – oversættelsen
av de islandske sagaer til nynorsk, som riksmaalsvernet forbereder – kommer
igang. Jeg vet nok at teatret og en bestemt historieopfatning tilsammen 
har spredt etslags indtryk utover blandt folk flest – næsten alle som ikke 
selv kan gammelnorsk, at «sagamenneskerne» gik omkring med en masse 
krøller paa hodet og guldhaand her og der, ramlet ut rimindskrifter og 
satte komma og punktum ved at hugge med økser og stikke med spyd
og dunke paa skjoldene. Og saa gir netop sagaerne billedet av et menneske- 
mylder, sterke, usammensatte mænd og nervøse, følsomme mænd som sprænges 
av at leve under en hevn- og æresmoral, som de igrunden ikke anerkjender som rigtig, 
naive barn og forslagne gutunger, forelskede piker og mødre som er villige til 
at sælge sig og forrraade og bedrage for at skaffe sine sønner magt og hæder, 
sladderagtige fantekjærringer, indbildske og opblaaste stormænd, bygdehøv-
dinger som har øret aapent for hele sit samfunds lover, vet hvad som
kan kræves av dem og underordner personlige interesser under det, kloke, 
kyniske gamle mænd som vet hvad det kan gjøre for folks syn paa 
en sak – at de faar se, hvor den største pengepungen er henne –.
Jeg glæder mig slik til at skulle være med i dette arbeide. Naar jeg er
ud igjen " Reiseminder fra
Fjeld og Fjord". Læg Mærke til,
at Publikum, som skal synge
Sanger, ikke er a jour med Eders
Oplevelser i Eidfjord, paa Tvindehou-
gen, og maaske ikke engang kjender
Stederne. Vælg derfor den (al-
mindeligste) Titel, om du selv
foreslaar: "Reiseminder fra
Fjeld og Fjord." Det er muligt,
jeg ikke har udtrykket mig tyde-
ligt, men jeg haaber, du forstaar
min Mening alligevel. Her er en
frygtelig Hede, fuldstændig Damp-
bad. - Jeg glæder mig saa til
at høre alle Sangerne; er der
Nogen, som helt ud kan glæde
sig i den, saa er det vel jeg,
som saaledes kjender og elsker
alt det, I synger om. Jeg skal
ikke glemme den Kveld, da I
kom hjem, og Marie og jeg
fik det Altsammen "frisch vom Fass",
- ja, Du mærker, jeg lever fremdeles i
Fortiden, det kan jeg nu ikke lade
være; - jeg hører hende sige: ja VorHerre
har været god mod den Gutten - det
var altid hendes Udtryk naar hun var
mest rørt over Dig, Vardo. Jeg har i
den senere Tid ogsaa kommet at tænke
meget paa Dig og Mor ved at se Tante
Hanne og Edvard Bull sammen; han
viser sig som Søn for sin aller elskværdig-
ste Side og har til Tak derfor sin
Moders Kjærlighed i den høieste Grad,
saaat hendes hele Ansikt lyser ved
Synet af ham. Han var i det Hele saa
langt tækkeligere hjemme end ude, at
jeg virkelig fik tilovers for ham og
ordentlig føler Tomhed nu han er reist;
han musicerede en hel Del og om end
mangler meget i Færdighed; har han
saadant smukt Anslag, at jeg ialfald
synes det er deiligt at høre ham. - Du
ved jo, at Fries har været her og nu
i Discanten - Matheden i
Tone vil snart ved Brug
bortfalde og Skindet vil
bevirke at man i mange
Aar kan spille paa Instru-
mentet uten at sætte ny
Fildt paa. Fremdeles
følger et Bærebret der
er fæstet udenpaa Kassen.
og som benyttes ved Trans-
porterne.
Notaen er stor 1469 + 1/2 Kr
men sendes Pakkassen fram og
tilbage, bortfalder de for sam-
me anførte 25 Kroner. -
Her er alt ved det gamle
hele Familien beder at
hilse. Din heng.
Karl Hals
Olsen er i Wien og har det godt,
foresten campere samtlige norske
componister her - undtage Grieg
gjøres til en kjedelig Drikkescene. Det er hele
Tiden stemningsfuldt og Anstændig, bare avbrutt
av Fredriksens Kynismer og naar Varietepiken
har et Utbrudd. Der maa ingen Fyld være, bare Fest.
Fredriksen er hinsides alt. Fredriksen
staar i Kraft av at han ikke kan falde dypere.
Men han er vis og klok, uten Sentimentalitet,
han er en Ubluhetens Triumf, han blinker ikke.
- Dette er hvad jeg i Korthet kan si.
Knut Hamsun.
Rom, den 26. marts 1884.
Herr boghandler Lund!
Da kvartalet nu nærmer
sig sin slutning, tillader jeg mig
at bede Dem have den godhed at
sende mig min gage for dette tids-
rum sammen med hvad der fra
Bergens kreditbank o. s. v. måtte
være indkommet.
Siden De i høst meddelte mig
den foretagne forandring med De-
res forretningsvirksomhed, har jeg
ikke tilskrevet Dem. Så kært det
end vilde være mig om mine affæ-
rer i Norge fremdeles kunde gå
igennem Dem, skylder jeg D dog,
for det tilfælde at Deres tid og Deres
sundhedstilstand skulde gøre
det ønskeligt for Dem at frasige
Dem denne befatning, at bede Dem
åbent lade mig sådant vide for
Frøken Kristine Steen.
Nedre Slotsgade 3. IV.
Kristiania.
Norwegen.
Verden. Du kan vist mærke,
at jeg har været lidt ude af mit
gode Skin idag. Det begyndte
tidlig imorges. Op 6 ½, Kaffe
og saa afsted til Fløien, en
blinkende hvid Vinterdag. Ja
det vil sige, allerede paa Skand-
sen begyndte Byen at forsvinde
i et Hav af stille Kafferøk
(den velsignede Svartedroppen) men
opover laa Fjeldet skinnende
hvidt, mens brunt visset Løv end-
nu tegnede sig mod blaa Mor-
genhimmel. Og da jeg gik
deroppe paa Høiden, og saa
Havranden, blaa, uendelig -
udenom de hvide og sorte Øer,
hvor det første Solstrief spil-
lede i rødt, og mens jeg kjendte
den friske, rene Morgenfjeldluft
stryge mig om Kinden, og jeg
følte det formelig sittre i mig
af Sundhed og Friskhed, ja, saa
Eg tala med rektor Herzberg på Stabekk.
Han hadde tala fleire gonger med
Krishnamurti og sette han högt.
Det vart ei heil diskusjon.
Tvo-tri norske, meg ukjende
yngre, men ikkje heilt unge
menn kom med spursmål.
Den mest eldhuga av dei
skulde vera en ingeniör
Oppegård. Han spurde klokt og
K. svara godt og forvitneleg.
Han er i alle höve ein stor
intelligens. Bokken Lassen
spurde ogso men var so lågmalt
at eg berre höyrde sovidt at det
um sorg og tröyst som K. skriv
so mykje um. Dei vart nok
ikkje samde, for ho sa tilsist
"I can not think in that way" –
Krishnamurti er liten,
eg trur under medel högd, er smålåten,
med at det kun er mig selv, der træder frem i al denne
mystiske og mythiske Staffage, uden at have Andet paa
Maven end det høist Nødvendige. Hvis jeg endda havde
Noget i Hovedet! Ak nei, jeg er nu et ordentligt og me-
get skikkeligt Menneske. Spørg Ravnkilde!
Du spørger mig: hvordan det gaaer mig? Jeg troer at
det mest fyldestgjørende Svar herpaa er, at det gaaer
slet ikke. Det staaer som en stædig Hest. Det staaer
som en kjedelig Ruin, der ikke vil falde. Det staaer som
en Stok i Skidtet - tilgiv mig denne uskjønne Lignelse og
lad ikke Din Kone ane den - der ikke veed til hvad Side
den vil falde og derfor blive staaende. Maaskee kan det
komme til at gaae.
Dog ikke ved Pidsk og Sporer skal min Hest frem. Jeg
har faaet Pidsk og Sporerne vide altid at finde mine
ømme Sider. Der skal lidt Klap lidt Kjøleri, saadan
lidt - jeg veed ei hvad, som Digterne eige. Men De vide
det sgu godt alligevel, og jeg veed det da for den
Sags Skyld ogsaa. Lidt Solskin, Lys, prægtigt Veir,
glands paa Skinnerne, hvori Lokomotivet gaaer. Den
Olie skulde mine gamle Tandhjul smøres med, og saa
skulde Du faae see, hvor det kom til at gaae. -
Men nu spørger jeg Dig om, hvorfor skulde det i det
Hele taget gaae? Hvor staaer det skrevet, at Naturen
absolut trænger til Digteren Carl Bruun i sin Hus-
holdning. Han kan undværes. Hvad skal man med
Cikoris, naar man har Kaffe. "Da liegt der Hund
begraben."
Du kjender Historien om v. Plateu, der kom til Bog-
handler Brokhaus i Leipzig. B. havde forlagt nogle
af dennes Arbeides og gav ham et Gulduhr som For
fatterhonorar. Dettes Værk havde den forunderlige Egen
gode Johanna! stakkels liden - ikke mange uger efter
kom budskabet om hendes død. Hun havde lidt meget
af søsygen og blev straks liggende i New-York hos sin
veninde og døde saa under store smerter af - en gevækst
i maven. - Det kan godt hænde, jeg gjør hende blodig
uret, stakkels lille Johanna - - men jeg har aldrig kunnet
frigjøre mig for mine egne tanker om sygdomsaarsagen.
Derfor var det ogsaa saa vanskelig at være helt naturlig,
da jeg førstegang var hos søsteren efter den sørgelige begi-
venhed. Hun var umaadelig bevæget og spurgte, om jeg
havde havt nogen anelse om, at Johanna bar paa en
saadan sygdom - hvortil jeg intet bestemt kunde
svare andet, end at vi alle hjemme hos os havde fundet
hende mere nervøs og urolig end nogensinde. Fru v. Krrogh
og jeg har omtrent aldrig senere talt om Johanna, - det
er ligesom hun er gaaet helt ud af sagaen; - - men
ofte kan der endnu komme op i mig en sterk længsel
efter vor lille kjærlige og trofaste huskat, som hun den-
gang i sandhed var; altid bragte hun solskin med
sig ind i stuen, liv og munterhed! Jeg tror at turde sige,
at havde hun end fortalt mig om at være kommet paa
afveie, havde det aldrig gjort det ringeste skaar i mi-
Kjære Hr. Aslaksen.
I det jeg takker Dem for den ven-
lighed, De viste mig ved at laane
mig den lille skisse, som De havde
kjøbt af mig, saa tør jeg samtidig
bede Dem undskylde, at jeg tillader mig
at skrive til Dem tiltrods for, at jeg er
Dem personlig ubekjendt
Men det har længe været mig en
trang at skrive til Dem og takke Dem
for Deres kjærtelige brev, som De sendte
mig nu i vaar, da jeg varre Sondon.
Det har gjort mig godt mange gange
at læse Deres brev igjennem, naar
jeg har været træt og lei af hele "kunsten".
Naar jeg har tænkt at "give op" - har
det været en stor trøst - at se, at der
virkelig - findes mennesker som man
har kunnet glæde - med sin kunst.
samt at sporvejs-direktionen i
den nærmeste fremtid anviser
dividenden til udbetaling, og
tillader mig at anmode Dem
om, så snart begge disse to ind-
tægtsbeløb er komne Dem i-
hænde, at ville sende mig
samme på vanlig måde;
jeg har nemlig af forskellige
grunde en hel del udgifter i
denne tid.
Af nyheder herfra ved jeg
intet, som skulde kunne interes-
ser Dem. Vejret har i de sidste
dage været forholdsvis køligt, dog
ikke køligere, end at jeg skriver
dette for åbne vinduer. Der
hersker megen sygdom, navnlig
feber, blandt de herværende frem-
mede; også flere skandinaver
er angrebne og vi har havt et
dødsfald. I vort hus står alt
vel til.
Med de bedste hilsener tegner
jeg mig
Deres særdeles forbundne
Henrik Ibsen.
Frøken. Inger Sverdrup
er i Besiddelse af et godt
Kunstnertalent og er et
Menneske med Energie
og Arbeidskraft parret
med Intetligens. Hun
har ikke kunnet offre
af sin Tid til Studiet;
men har alligevel til- 
kjæmpet sig Resulta-
ter, der giver Haab om
en vakker Fremtid som
Maler. Jeg giver hende 
med Glæde min var-
me Anbefaling til Op-
naaelsen af et Le-
47
Et godt billed
av Johan Hjort
en hyggelig aften. Carsten og Bibi
var her, Jacobsen som boede her og
jeg, der kom 3 børn fra familien i
kjælderen for at se paa træet og faa
nogle presenter. Træet, som vi havde pyn-
tet alle voxne, var nydeligt, og alt var
svært hyggeligt, de smaa fik mange og 
gjille presenter. Juledag kom doctoren
og sagde da, at jeg havde en betænkelig
ørebetændelse, jeg maatte tilsengs og
være glad, om jeg slap med 8 dage.
Det vare smertefulde svære dage, men
det gik saa mærkelig godt og fort,
betændelsen gik tilbage istedetfor at
komme gjennem trommehinden, hvilket
nok er en sjeldenhed, naar den er saa
langt kommet. Jeg laa blot 6 dage,
men var saa endnu et par dage svag
München, den 17. December 1890.
Kære dr: Elias,
Samtidigt med Deres brev
modtog jeg igår også et brev fra
herr Fischer, ledsaget af en følge-
skrivelse fra dr: Brahm.
Jeg havde oprindelig tænkt at
skrive udførligt til Dem idag, men
ved atter at læse brevene igennem be-
tages jeg af en så ubehagelig følelse
at jeg foretrækker at fatte mig i
korthed og ikke komme ind på en-
kelthederne i denne lidet tiltalen-
de sag.
Af mit telegram fra iaftes vil
have erfaret at jeg aldrig under
nogensomhelst omstændigheder
eller på nogensomhelst betingelse
offentliggøres aktvis i tidsskriftet.
om Dedicationen, saa maa jeg virkelig sige, at
man har ikke megen Fornøielse af at lade
Dit Navn trykke med Widmung paa
Titelbladet; Du har nok slet ikke
bemærket det paa Exemplaret jeg sendte
til Christiania. Du veed vist slet ikke,
at Du selv i Forbindelse med E. Horneman og
Söderman har udgivet det her i Khavn hos 
Wagner i den Tid - men det jeg sendte
Dig var en Breitkopf=Härtel Udgaven,
hvad jeg har gjort nogle enkelte Forandrin-
ger. Det mindste Du nu kan gjøre, er at
skrive en morsom Claversonate No 2, (sonate
aldrig spiste Frokast sammen.
I det hele kan man leve længe
sammen, naar man bare altid.
er saan passelig skildt.
Ikke forcere Tingene; men
ta de Feststunder Vorherre i
sin Naade sender og siden gjøre
mindst muligt Vrøvl af Affæren.
De som kan opretholde et
festligt Aftensmaaltid sammen
maa takke sin Gud. Naar bare
ikke Magterne ogsaa havde opfun-
det daarlige Maver og Grød og Melk.
Nei, det er ikke tragisk naar
der bare arbeides; men temmelig
nær ved at bli det 
 i arbeidsløse Tider.
Da kan jeg ikke engang trøste mig
Du må sige din mamma at hun under
ingen omstændigheder bør vende tilbage her-
til forinden jeg har meldt hende at den nye
bolig står færdig. Skulde hun komme midt
oppe i flytningen og få med al detn besvær at
gøre, så turde let den tilsigtede virkning af
badekuren gå tilspilde. Og jeg grejer mig
så udmærket godt alene. Hvis hun, når hun
er kommen hjem, absolut vil opsige pigen, så
får hun jo gøre det. Jeg betaler hende da et
fjerdingårs løn og dermed er sagen afgøjort.
Men noget formynderskab over mig, af fru
Lie eller andre, så længe jeg er alene i huset
og må råde alene,- det tåler jeg ikke. Jeg hå-
ber at du af al magt støtter disse mine fore-
stillinger.- Indlagte fotografi er til prin-
sesse Altieri.
Hils din mamma og ønsk hende alt
godt. Dig selv ligeledes. Din hengivne p.
H. I.