MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Kjære Hr. Grieg
I gaar andlagde jeg herr Musikhandler
Warmuth en Seddel til dens
med Indbydelse til idag Mid-
dag - siden er jeg, af forskjellige
Grunde foranlediget til at opsætte
vor Mortenmiddag til Man-
dag den 12, kl 5 - hvorfor jeg
sender Dem disse Linier forad
De ikke forgjæves skal begive
Dem op til os idag, og forad
bed Dem komme paa Mandag
4 Novbr. Bergen.
A. Munch.
modtag selv de bedste hilsener fra os
alle gennem
Deres altid hengivne
Henrik Ibsen.
til mig anskuelige og levendegjorte tager jeg for et
godt varsel; thi de kommer på sin vis til at spille
med i det, som jeg nu forbereder.
Modtag derfor min hjerteligste tak!
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
An. Herr Professor Dr. L. M. B. Aubert
Ullevoldveien
Kristiania.
Norwegen.
og havde moret sig fortræffeligt. Der
var lutter udsøgte Ting af Mad og Drik-
ke, og Taler samt Sange skrevne til An-
ledningen. Det var rigtig godt at Betten
fik benytte sin Bryllupsstads nok
engang. Bene har ogsaa været pa Bal
- saakaldet Smørebrødbal - hos Francis
Konow, men da hun kun fik Lov at
dandse Francaire og Lancers, kunde hun
naturligviis ei more sig som hun ellers
vilde have gjort. - Nu er jeg træt,
og vil derfor sige Dig Godnat! Jeg
slutter en anden Dag Gud være med
Dig, mit kjære lille Niskebarn!
Medens jeg erindrer det, vil jeg dog
endnu sige Dig, at Mor var nylig
paa Alexandras Grav, og fandt Alt
i Orden. Der er jo Intet at see paa
denne Aarstid. Og saa tilslut sendes
Dig i Tankerne et godnatkys!
Torsdag Aften den 28de
Kl. 10¼.
Troer Du vel at jeg er ganske
rigtig, naar jeg nu àtter begynder at
smøre op til Dig? jeg er bange for
at Du ei finder Tid at læse alt mit
vidtløftig Vrøvl, gjør Du vel? Mor
kom ikke fra Harmonien før Klokken
var over 9½, jeg havde saaledes spiist,
og da hun spurgte mig om jeg vilde
vænte paa Smaapigerne, eller Gadedørnøg-
len skulde bringes ned til dem - de har
nemlig en liden Muntration dernede -
saa besluttede jeg at gaa igjen i Con
toiret og fuldføre mine Breve til Dig
og Edvard. Bene holder paa at faa
slegtsmenneskes fornemmelse av samhørighet med en slegt og dets følelse 
for slegtens bopladser og eiendeler er saa dypt instinktiv, saa fuld 
av motsigelser og saa ulogisk at den, likesom et menneskes følelser 
for sit fædreland og en mors følelse for sine barn bare kan 
skildres i de aller jevneste, mest dagligdagse ord – hvert eneste tilløp 
til frase, hvert forsøk paa høitidelighet blir latterlig. Det naturlige
er at man til tider er sint paa sine slegtninger – hvis man virkelig 
er i slegt med dem, lei sit hjem, hvis det virkelig er hjem, d.v.s. 
en skjebnebestemmende faktor, forbitret paa sit folk, hvis man 
virkelig føler sig ett med det, irriteret over sine unger, hvis 
de er ens barn og ikke bare noe en har skvættet av sig og lar 
ligge igjen utenfor sit liv. Og det er bare ansigt til ansigt 
med katastroferne, sammenbruddet, brander, kriger, døden, at 
man føler den lidenskabelige og altopslukende kjærlighet til hjem og 
slegt og land og barn – naar man vet at alt som truer dette, truer 
en selv.
Det er jo ganske karakteristisk norsk dette at Barbra 
selv er av ordentlig familie og saa er saa tvers igjennem parvenu-
agtig og almuesmenneske og simpel og snobbet. Jeg har set det 
saa ofte herhjemme – de som virkelig har etpar slegtledd av 
kultiverte mennesker bak sig er svært ofte de mest parvenu-
agtige. Bare man kommer saa langt som til Danmark blir det 
anderledens. Det er formodentlig fordi det er saa faa mennesker 
hjemme her som vet, hvem som var deres bedsteforældre, - de som vet
 det føler sig næsten som rariteter. Der er nu engang følelser, som det 
ikke er sundt at tænke for meget over og snakke for meget om, 
- eftersom menigmand aldrig tænker helt ærlig eller snakker helt
egen herre, at jeg ikke kan lave noget bestemt.
Deres ærbødige
Sigrid Undset Svarstad.
September 13de
Ogsaa en skjøn Dag, dog stille, naar Aftenen
kommer, saa iler jeg for at øve mig i det Tydske,
som gaaer meget langsomt, af mangel paa den
nødvendige undervisning. – Tilfreds. –
September 14de
Mørkt og Taaget er Vejret i Dag, og med Gru
kan vi snart vente den mørke traurige Høst. –
Traurig. –
September 15de
Fornøjet er jeg i Aften, og ejer nu et muntert
Sind. Frue Schilderup besøgte os i Aften,
ligeledes Heltberg. Vejret er Smukt, og
Humeuret godt. –
September 16de
En overmaade fornøjet Dag har denne været
mig. – Eli Skyeberg, Moster Friis, Sophie Pouline
og Hans var her, tillige Leiutnant Leigh, og
Heltberg, Eli Skyberg er meget traurig stakkels
Kone, hun lader til at bære en stille Sorg, og hva
er denne sjeldne gode Kone at beklage, der saa
ædelt føler for Alle. – Fra min hjertens
gode Severine imodtog jeg i Aften et Brev,
som er min Glæde, men ingen Efterretning
fra Christiania  erholdt jeg, som saarer
mig, dog venter jeg Daglig den gode Mor
Ouren, og med hende venter jeg den bedste
Underretning. – Tilfreds. –
er døbt, foregaar ofringen, - den, der bærer den lille, foran
og saa hele følget efter, - en for en op omkring alte-
ret, hvor de lægger sin gave. - Det var underligt for
mig at se, at Marie, organisten, ogsaa blev betænkt
paa den maade; jeg syntes slet ikke om, at hun skul-
de tage imod penge i kirken - en skik, som jeg den
dag idag ikke kan fordrage!
(fortsættelse side: 60)
Nylænde 98
"En gammel historie" (paatænkt avisartikkel.)
Ja det er vist, at den er gammel og kanske ogsaa forslidt;
men helt uddød er den ikke - desværre. -
Der synges i høie toner til kvindens lov og pris, saa længe
hun er ung og smuk; - man har de deligste billeder af
den lykkelige mor ved sin førstefødtes vugge- og nyder synet
af gamle bedstemor med det sølvhvide haar, naar hun sidder
i sin lænestol omgivet af børn og glade børnebørn. Men hvem
tænker paa husmoderen, der træller og slider fra morgen til
kveld - ofte natten med, saa længe børnene er smaa! Er
hun vel skabt til andet
end i de fleste tilfælde
end at føde børn og være hushol-
derske for sin mand? Tidligst oppe om morgenen, ofte for
Inga Litamor
1. Inga Litamor paa handkvern i kongsgarden mol
Og kveda dei smaa visone av ljos og liv og sol.
Aldrig nokon kunde kveda
Som ho Litamor den unge og den væne.
2. Og alle kongens drengjer vart kalla til sin drott:
Kven var det no, som leika hin væne harpeslaatt?
3. Til svara kongjens drengjer: Me horpa hev forgjett;
Det er ho Inga Litamor, som syng so vænt og lett.
4. No gjekk det bod til Inga aa tred' fyr kongens stol
og kveda att, som lyser af ljos og liv og sol.
5. Ho kom seg aat kongshallen i sko fraa finnegarn,
Med hjarta bank i barmen, det bar fyr kongen fram.
6. Aat kongen, vesle Inga, idag du syngja skal;
Til løn vil han deg klæda som jomfra i sin hall.
7. Takk, dyr er drottens gaava og ærefull aa faa;
Men sakn og saar vist ingen seg munde klæ ifraa.
8. Fribaare namn og æra din drott deg gjeva vil.
No, Inga, kan du kveda som best det høver til.
9. Takk, dyr er drottens gaava, som fuglen paa sin kvist;
Men betre vera elska veit mannabarne visst.
Dybvads gd. 8, 11-12-04.
Kjære Honoria!
Jeg har ingen følelse af at skyl-
de dig brev; men da du stadig skriver,
som om jeg skulde komme til dere i
julen, - saa synes jeg det er bedst at
bringe paa det rene, hvordan sagerne
staar. -
Jeg har aldrig tænkt, - og
tænker heller ikke nu paa at reise
hjemmefra i julen i aar. Baade
for min egen skyld, og for de andres,
synes jeg det er bedst at blive hjemme
til over nytaars aften. - Men hvis
det passer for dig og dine, saa vilde
jeg svært gjerne komme ind en tur
lige over nytaar.
25/5 Kom Don hjem om
form. Intet at formærke
i Sverig - det er nok bare
os, som ruster som gale
mennesker - det hver
den er, som vil krig. Om
efterm. bestyrelsesmøde i
Kvindesagsforn. Om efterm.
bestyrelsesmøde i Kvindesagsforn., 
hvor jeg sa, at jeg agter at gaa
som formand paa general-
forsamlingen mandag.
Fru Olsen og frk. Larsen
græd i den anl. længe og
bitterligt. Men jeg har
gjort men værnepligt disse
3 aar - min hu staar
til andet! Riecks her
om aftenen.
laurbær den har vundet 
ved nu i 15 år at have 
kastet affaldet fra sit 
redaktionslokale på den 
unge norske kunst og 
på de unge norske 
kunstnere –
Den samler nyt smuds
Det er langt fra mig 
at tro at dette ikke er 
gjort i ædel hensigt
Aftenposten vet naturligvis 
at unge spirer bare 
voxer bedre i gjødsel
Ærbødigst
Edvard Munch
har man jo da ogsaa forlængst ment
at kunne identificere med det nor-
diske "-land". Er dette rigtigt, vilde
det, synes mig, stride mod al rimelig-
hed, at 1ste led "Loch-" skulde være
keltisk og eventuelt en oversættelse
af "fjörðr". Enten maatte hele navnet
eller ingen del af navnet været
oversat. "Fjörðr" gjengives desuden ifølge
Deres søns meddelelser regelmæssig i
navne med "-ford", og overhovedet ser jeg
intet tegn til nogen oversættelse af
norske navne paa irsk, hvilket vel
allerede har sin forklaring i den
omstændighed, at Irerne hverken vidste
eller brød sig om at vide, hvad de
barbarisk klingende fremmedord be-
tydede. Antager jeg derfor, at Lochlan
simpelthen er en irsk forvanskning
af et norsk stedsnavn, saa mindes jeg
München, den 15. Oktober 1880.
Herr boghandler Lund!
Jeg beder Dem undskylde
at jeg først nu besvarer Deres ære-
de skrivelse af 27. August, hvilken
jeg først modtog hersteds efter min
tilbagekomst fra en sommerrejse
i Tyrol.
Herr Åbjörnson har ingen
ret til at forlange erstatning for si-
ne udlæg i det omskrevne anliggen-
de, da alt er sket for hans egen for-
dels skyld og jeg kun har givet ham
min tilladelse til at protestere for
egen regning. Alligevel indgår
jeg på hans begæring om at tillade
hans efterfølger, herr La Cour, at
spille «Et dukkehjem» 4 gange i
Sverig uden honorar.
Tillad mig dernæst at forespørge
om direktørerne Landegren og
Åbjörnson junior til Dem har
indsendt honorar for stykket?
Kristiania
9/3.98.
Bouleward
Kjære
Herr Grieg
Tak for
Deres venlige
anmodning om
min assistance
ved musikfesten
i Bergen.
Regine, Hans og jeg bile til – Aulestad! For
at overrække fru Caroline Bjørnson blomster 
og komplimenter. Saa har man da gjort det!
Mange hilsener og glædelig paaske
din
Sigrid.
indgaaet en Foreening med General
Krigs-Commissaire Anker paa Bogsted
for alle hans Skove paa 50 Aar at
regne fra 1781 med Bønder, andre
Skoves Eyere for 15 Aar fra 1785 Aars
Begyndelse. -
De behøver aarlig til Værkets Drift
14800 Læster. - I Aaret 1785 er hid-
bragt 14816 Læster, som koster ved Bærum
92 a 96 s.
14816 Lr
Desforuden besidder Værket 15 egne
Gaarde med betydelige Skove, hvoraf
det kan forsynes med Materialier
til Bygning, samt med et stort Antal
Kul; dog bruges disse aldrig til Kulle-
Hugst, uden i tilfælde, dersom i Aar skulle
indtreffe at Uføre-Hindrede de sædvan-
lige Drifternes fremgang; thi i slige
Tilfælde kan fra de fleeste af mene
egne Skove frembringes Sommer-
Kul. -
"-3-" Masovnen drives sædvanlig /: efter-
ikke, men derimod i Besiddelse
af den mest uforfalskede Tro paa
at de ved Hjælp af deres Musik
handlerkundskaber fra andre Siden
og deres nøie Kjendskab til engelske
Forhold skulle kunne skabe en
blomstrende Virksomhed i London.
Hvad nu Deres nye Sange
angaar, da var det mig ikke muligt
at gjøre Forretningen Kontant af,
og ei heller ganske som jeg kunde
have ønsket at ordne den for Dem.
Han tilbyder Deres imidlertid et
Honorar paa 600 Mark, hvor af
de 300 Mark erlægges strax ved
Modtagelser af Manuskriptet og
300 Mark 3 Maaneder efter at
Værket er udkommet.
Dernæst 50 Pt for hvert Expl:
han sælger fra den første Dag og
fremdeles i al Evighed
Mandag 6 Febr. 1888.
Kjære Edvard!
Jeg er netop kommen paa Kontoret, men jeg
kan intet foretage mig, før jeg faar talt med
Dig, thi jeg har netop faaet Dit sidste Brev
og er saa fuld af det trofaste, inderlige Ven-
skab, som strømmer om mig fra hvert Ord.
Gud velsigne Dig, Du kjære kjære Edvard, og Gud
give at jeg maa kunne gjengjælde Dig al din
trofaste Kjærlighed. Ja, ja Edvard, vi ved nok,
hvad vi i dette Øieblik beggeto føler, det
er noget saa dybt langt inde i Hjertet, at
Ordet ikke findes. Men i Tanken tar jeg
din Haand, og saa ser vi hinanden godt
ind i Øinene! Tak for Alt, du min egen
egen Edvard!
Jeg er saa glad over, at jeg telegraferede,
thi fra det Øieblik vil du altsaa have
seet, at alle Vanskelighederne ere løste
for mig, og at vi fremdeles om Som-
Figentræ og sit Vintræ!"
Men jeg er ogsaa saa glad over, at
at jeg har sat Dig ind i mine Forholde, thi
nu først vil Du kunne forstaa at glæde Dig
som jeg over alt det, jeg har opnaaet. Tænk
at kunne sidde sorgenfri paa Næsset om Som-
rene og bo i en hyggelig Pension om Vinteren.
Der er kun et Aber herved og det er, om
Du og Nina skulde ville bo en Vinter paa Trold-
haugen. Men selv herfor er det Raad. Thi
da vi lader hele Møblementet med Sengeklæder
og alt blive staaende paa Næsset, saa
vil vi ofte kunne tage derop, og efter vore
hyggelige Aftener paa Troldhaugen vil Du
fremdeles kunne høre et Tra-a-ho over fra
Næsset. "Nu er det godt altsammen", som
Nicolaysen sagde. Men det, som gjør lykkelig over
Alt, det er, at jeg har igjennem Altsammen har
følt Dit inderlige, trofaste Venskab, du dyrebareste
Vennen min! Gud velsigne dig! Tra-a-ho! Din egen Frants.
fuldkommen Sikkerhed har man natur-
ligvis ikke, da jo Vedkommende kan dø
ligesaavel i Slutningen som i Begyndelsen
af Reisen; men man er dog noget mere
betrygget, naar man ved, at Vedkommende
virkelig er ude og reiser og har reist nogen
Tid, førend man udbetaler den anden Halvdel
Dett Denne Betragtning indeholder ingen
Mistillid eller Frygt ligeoverfor nogen
Enkelt men har almindelig Gyldighed
og anvendes derfor bestandig uden Undtagelse;
naar Hans Brun har fortalt Dig noget
Andet, skulde jeg tro at han har været
feilagtig underrettet. Den Komitte, som
i sin Tid 
afgav Indstillingen om Ansøgningerne
til de musikalske Stipendier, skal nu
ogsaa afgive sin Betænkning om den Tid
som de Musikere, der have faaet Stipendium
antages mindst at burde tilbringe i Udlan-
det (det høres komisk, men det er nu saadan
Brug i Departementet), og naar Halvparten
af den Tid, som saaledes af Departemen-
tet efter Kommitteens Udtalelse bliver
bestemt for hver Enkelt, er 
da udbetales den sidste Halvdel af
Hr. Gustav Vigeland
Frognerveien 67
Oslo
Hr. Dr. jur. Smedal
Hafrsfjordgt. 7
Oslo
17/12 Kom Kai om form.
Han blev om aftenen
daarlig - ser svag og 
nervøs ud. Riecks og
lørdagsungerne her til
middag. Om form. kom
gjennem lensmanden
stevning til Peter fra
onkel Chr. (byggesagen)
fremmet af adv. Bredahl.
18/12 Søndag. Riecks, arkitekt 
Halland (syg og fattig)
adj. Lyng, overl. Hesselberg,
kapt. Baastad her til
middag. Sigrid kom om
aftenen.
19/XII Yndigste vaarveir.
Johan her hele form -
Don reiste til Kria for at
Hansteensgt. 2 IV
18 Marts 1915.
Hr Professor Morgenstjerne
Jeg kan ikke negte, at jeg efter Tap
af Syn paa mit venstre Øie har
været ængstelig for at give mig ikast
med et saa indviklet af saamange
Gjenstande opfyldt Intérieur, som
Professorens Bibliothek. Min Tanke
igaar var gjennem en Skizze at sætte
mig ind i Arbeidet, og saa kanske
trække mig tilbake, hvis jeg følte,
at Gjennemførelsen af et større
Billede, vilde blive mig for vanske-
ligt. - Da jeg saa Intérieuret igjen,
fik jeg naturligvis stor Lyst paa
Motivet, for det er jo et meget
vakkert Rum, om end Belysnin-
gen ikke er saa malerisk fristen-
de som i Boecks Bibliothek.
Imidlertid har Professorens Brev
nu gjort det klart for mig, at
jeg helst bør opgive Arbeidet straks.
Jeg forstaar saa godt og har altid
frygtet, at jeg vilde belemre Pro-
fessorens Arbeidsrum og ubestemme-
Lillehammer 31.12.1925.
Kjære Frøken Solheim,
saa pent det var av Dem at
huske paa os med hilsen til jul og konfekt
til børnene – tusen tak for alt sammen.
Vi tænkte nok paa Dem vi og, men
saa var der ingen som visste, hvor De nu var 
henne. Det var hyggelig at høre, at De nu er 
kommet et sted hen, hvor De kan like Dem –
haaber at De maa bli ved at være fornøiet.
Her holder vi jul paa den gamle
maaten – har lavet op til at ta imot 7 liggende 
gjester, de samme som ifjor, men iaar har min 
søster ogsaa sin pike med – nu er her fuldt i
tog sig Mandag en
lille Tour til Kjøbenhavn
og gaar derfra til Ber-
gen forat Konsertere.
Han er fremdeles deilig
tyk og fed. - Bole er
paa Island - Conradi
i Tønsberg - Thor og Olav
have været i Tellemarken
og vi Andre ere og bliver
Hjemme, hvor vi
har det nok saa godt
Din Hustru og du selv
hilses paa det venligte
fra heng.
Karl Hals
være flertal, skjønt det med min
forstaaelse af stedet falder na-
turligst at tage det for enkelttal.
Jeg skal derfor i parenthes tilføie
"skibe?".
Din afhandling i fortalen til
"Monumenta", hvilken jeg desværre
ikke før har kjendt det ringeste
til, har interesseret mig særdeles,
og jeg skjønner ikke andet, end at
Du i det meste har ret, omend et
og andet kan tænkes anderledes.
Men i hovedsagen - alderen for
Hist. Norv. - anser jeg Dine paa-
visninger for aldeles afgjørende,
hvad jeg forøvrigt ogsaa tidligere under
hensyn til Din afhandling "Norske historie-
skrivere paa k. Sverres tid" har erkjendt og
stadfæstet.
Din EH.
mennesker; bl. a. Julie,
som saa godt ud quand même.
Men hun og Johan hilste ikke
paa hverandre. Vi spiste
middag paa hotellet - Sejr. og
Rops med os - og drog hjem
med 5 toget.
18/11 Straalende veir. - Jeg har
lidt bronchit og holder inde.
Don i saugbrugsforn. møde -
fik om fer. besked fra
Martin Ørnelund om, de at
han havde hørt en hund
skjælde og 6 rifleskud i
Holmeskogen og inat sættes
vagt langs alle veie for
at fakke krybskytten (elg).
Riecks kom om aftenen og
jeg la mig kl. 6. -
Hosi kan grase paa jori gro
nor sonen maa inkje moeri tru
– vil altsaa komme til at bestaa av følgende stykker
Nogen Kvindesaksbetragtninger (1912)
Det fjerde bud (1904) (mars 1914)
Kvinderne og Verdenskrigen (juni 1918)
Begrepsforvirring (april 1919)
Efterskrift (oktober 1919)
Aarstallene maa vedføies for alle stykkers vedkommende.
Stykket "Hædre din fader og din moder" - som 
jeg hellere vil kalde «Det fjerde Bud», bedes De godhets-
fuldt besørge renskrevet paa maskine og sende mig et 
kopi derav. Det eneste eksemplar derav, som jeg har, har
nemlig en tysk oversætterinde hat og rablet over med 
blaablyant. Da jeg ikke vilde la hende faa trykke
det med hendes strykninger (det var i mai 1914 og 
hun vilde stryke alt som kunde tas for engelskvenlig-
het!!) kom det aldrig til at bli trykt i Tyskland. 
Av stykket "Kvinderne og Verdenskrigen"
har jeg ogsaa kun det ene eksemplar og kan ikke skaffe
flere, siden de to nummer av Morgenbladet er utsolgte.
Saa det var kanske like raadelig at la det ogsaa 
maskinskrive
Jeg vet ikke hvad De mener om at
utgi dette til jul - eller om det ikke like godt
kunde utgis hen paa vaarparten - det kommer jo
Kjøbenhavn. d. 20/9 1890
Kjære Hr. Grieg!
Jeg har idag faaet tilsendt
fra Georg v. d. Busche i Hamborg
1 kiste med Mineralvand, addressere
til Dem, men kan af det
medfølgende Brevkort ikke forstaa
om denne Kiste skal sendes
Dem eller blive her til De
kommer til Kjøbenhavn. Lidt
underretning udbeder jeg mig.
Forhaabentlig ser vi Dem og Frue
snart - og i bedste Velgaaende - og
Forbliver jeg med venligste Hilsener
Deres forbundne og hengivne Wilhelm Hansen
6
permission, og samtidig dermed sender
jeg et brev til Herslow. At mit andra-
gende skulde kunne afslaaes anser jeg
for absolut utænkeligt, og jeg kan heller
ikke tro at Høgskolan vil benytte sig
af dette mit tilbud. Men vi maa ogsaa
regne med den modsatte mulighed, og
de økonomiske vanskeligheder som den
vilde føre med sig. Det er da jeg gjør reg-
ning paa at du kjære Honoria foretrækker
med mig at finde dig i de dermed
følgende savn, og at du finder dig i at
opgi reisen hid som du har glædet dig
saa meget til. Ligedan gjør jeg regning
paa at de gamle vil holde sin haand
over dig og gutterne i ventetiden saa
dere ikke sulter i hjæl. Det er vexler
som jeg maa drage paa dem i denne
situation, og jeg ved at de vil gjøre det.
greierne om sig igjen. Han sparker net op nu, maa du vite, 
og saan er han kommet til at stifte bekjendskap med 
sine egne ben, og de to snurrige fyrene, som staar og 
nikker til ham oppe i luften, er han svært optat av 
og forsøker at faa kloen sin i da. Han har tat paa 
akkurat et kilo nu, siden vi kom til norge , og er 
frisk nu, sier dr. Randers – men herregud saa liten og tynd 
endda, naar en ser andre unger i hans alder – og endda der 
gror ut smaa lækre runde muskler her og der mellem 
knoklerne og skindet. Forresten saa er han saa herlig 
solbrændt og snakker og rumsterer og begynder at ta alt, 
han kan faa fat paa, og stapper det i munden –.
Men altsaa tilbake til vore faar – kan ikke 
Rabarbra? Det er uegennyttig av mig at foreslaa det, 
for mig ialfald sætter hun neppe i guldkant – men alvorlig 
talt, kan ikke hun? Jeg hadde været paa landtur med 
ungen, en veninde og en unge til og møtte Barbra 
ung og skjøn og smilende i hvit kaape og tætt hvitt 
slør i Risbakken – stor henrykkelse paa hende, fordi 
jeg hadde en «levende unge» som jeg selv hadde født, 
og stor henrykkelse paa mig, fordi det slog ned i mig, 
der har gud sendt kvinden som vovede det – skal 
ikke hun skrive i jubilæumsskriftet da?
Jeg synes du skulde ju ? la Breda Bull
Den er nu færdig og omsendes i
disse dage.
Vi har nu fuldt vintervejr hernede,
sne og adskillige graders kulde;
men luften er meget ren og styrken-
de. Hjemme har man det vel om-
trent ligedan.
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
12te mars, 1934
Kjære Føyn,
takk for brevet, - jeg håper
å kunne skaffe Dem de 400 kr., De søker
om.
Det var kjedelig med udsettelsen
av trykning av Deres arbeide. Men kan
De ikke få Hartmann til å sette avhand-
lingen nu straks, og så la den bli stående
i sats. Så kunde De innlevere arbeidet
i korrektur-ark, - 3 eksemplarer.
Jeg gleder mig til å se avhandlingen!
gjort smaa Forsøg, men - jeg kan jo in-
genting, og derfor kan de Tanker, jeg har,
ikke blive til noget. Der er en Ting til,
som igrunden er mest iveien, selv for
at jeg skulde faa det mindste istand, og
det er - Ro. Idag gik jeg fra Værelse
til Værelse, som en værpesyg Høne,
men - fandt ikke blivende Sted. Stuen
er jo fuld, - og Pianoet ovenpaa -
paa Dagmars Værelse - kan jeg i denne
Kulde ikke bruge. Jeg har dog idag en
Følelse af, at havde jeg Piano og
Ro, kunde et lidet Og komme til
Verden. Men nu er jo Søndagen
snart forbi, og saa er jeg oppe i
den gamle Tralten. Jeg trøster mig
ved at skrive til Dig, Du kjære kjære
Edvard! Aa, hvor jeg glær mig til at
faa Dig hjem igjen; jeg vil indrette
min Kontortid saaledes, at jeg kan være
hjemme og færdig med alt til Kl 4 ½
Eftermiddag; det maa kunne gaa,
naar jeg reiser til Byen med det
første Tog om Morgenen. Og saa vil
vi være sammen, Edvard, reise
over til hinanden og ikke sidde
og kukkelure hver paa sit Næs, begge
Baadene skal faa komme rigtig
i gang. Og saa skal vi ikke lade
det blive bare med Talen om
de Søndagsture, vi skal tage
med eller uden Hustruer, jeg tæn-
ker nok, de blir med, naar det
lovlig Form og da helst med
Opregning af de Ting, hun kalder
sin "specielle Eiendom", siden hun
ogsaa har andre Eiendele.
Den Skrivelse du har, vil ved
hendes Død kun være lovlig,
efter at der er indhentet Erklæ-
ring fra samtlige andre Ar-
vinger, at de frafalder sin Ret.
Tenk hvilken Vidtløftighed!
Jeg haaber, Du forstaar dette.
Kvintessensen er altsaa, at Skri-
velsen egentlig er ugyldig og
kan bringe Dig mange Be-
kymringer eller Uleilighed,
Kjære Ven!
Jeg vilde sandeligen have skrevet Dig
til tidligere, naar det ikke var for Din
Claverconserts Skyld; Neupert skulde jo
efter Bestemmelsen have spillet den for
flere Maaneder siden, og saa blev den
udsat fra den ene Uge til den
anden, og jeg ventede og ventede, for
jeg vilde jo høre den først; nu griber
jeg da endelig til Pennen, og det er
da for at sige Dig uden Omsvøb, at
den samme Concert er det stolteste
Stykke, jeg har hørt af nyt i mange
Tider, og at det har opvarmet Hjertet
mig og alle Mennesker her, der have Evne
og Villje til at følge Dig paa Din