MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
I grunden synes jeg jo, at seiren må være viss for dig, hvordan 
så end juryen er sammensat. For aldrig tror jeg har de gjort
noget så seirigt som denne gruppe med den unge tanke erobrer
som seiler gjennem rummet båret af evner, han selv, 
næsten 
ikke
aner.
Dette arbeide, synes jeg, må for alle gi impuls - det er 
betagende også i populær forstand. 
Der er arb. af dig, som for mig personlig er værdifuldere,
fordi de rører dybere ve inde ved mig selv, og fordi de melder fra
større dybder i det eget sind. Du har gjort arbeider, som er både
inderligere og visere.
Men det er første gang jeg ser dig svinge faklen over det hode 
i fuld åben høistemt pathos
Det er første gang fest i din kunst.
Gang på gang, i værk efter værk har jeg seet dig vælte
sindets balgs byrder fra dig - og du blev aldrig lettere. Din kunst
blev aldrig glad, lys, løftet, kjølet. Den var altid tung, dyb, hed
selvfortærende i sin inderlighed
Det er underligt for mig som "kunstheoretiker" at se og over-
veie, hvorledes og hvormeget en opgave udenfra har kunnet for-
andre karakteren i din kunst. Her er det jo egentlig første
gang - udenfor din bustsproduktion - at du har "objektiveret"
det emne. 
Og fordi emnet er seir - en ung mands tan-
keseire før døden nådde ham - så føler du dette ny, lyse
tempo med det stærke opsving, med flugtfølelse, i seir!
For mig står din Abel som et pladseligt og uventet gjennem-
brud i din kunst. Om jeg vil bli mere glad i det som kommer end
i det som var, det ved jeg ikke. Men jeg har en følelse af, at
du i det kommende vil gjøre dig til herre over helt nye og andre
sindsegne end dem, jeg før har truffet dig i.
Kanske tar jeg ganske feil om det kommende. Men deri
Kjære Edvard!
Jeg sidder i Dispachetanker op over
Ørene, men saa kom dit Brev, og væk
for de allesammen. Nu har jeg tændt
mig en Cigar og vil være en Stund hos
Dig væk fra hele Vrøvlet. Nei jeg er
bleven saa bedrøvet ved at se, at hverken
Du eller Nina føler Eder bra efter Kuren,
men jeg har jo mine Erfaringer fra ifjor
og har derfor "et til Vished grændsende
Sandsynligheds-Haab" om, at beggeto
vil være Sundheden selv, naar det lider hen
mod Jul! Du har jo selv ifjor indgydt
mig Mod i Kraft af Dine egne Erfaringer
i samme Retning. Imidlertid kan jeg tæn-
ke mig, hvilket Tryk det maa være,
men "cheer up"!, ): paa Norsk "det kom-
mer sig i Enden, sa Rebslageren"! Jeg
kunde fristes; her jeg sidder, til bare
at bringe en hel Mængde optative In-
terjektioner, saasom ak, gid, aa! o.s.v
for at gjøre Dig begribeligt, hvilken Læng-
sel efter at komme ned til Dig der kom-
mer over mig ved dine Breve, men det
er jo bare unyttigt, nu kommer jeg dog
lørdag
Kjære, kjære Edvard og Nina Grieg!
Nei, tak fordi I var her! Det er jeg som
har at takke. Jeg syntes bare at jeg fik gjort
saa altfor lidet for Jer! Men solen ville
ikke komme, - og det er ligesom jeg ikke kan
danse uden musik, saa kan jeg heller ikke
stort uden sol. Det er sandt. Tak fordi
jeg faar regnes til Eders venner, det gjør
mig stolt. - Hele dagen var jeg syg ved
tanken paa Jer i toget; vi talte ikke om
andet hele dagen. Til Cook vil jeg ogsaa
gaa. Og jordbærene! Men tænk der er hun
uskyldig for denne gang. Signe og jeg pakket dem
sammen og sad og glædet os over deres skjønne
Kristiania, St. Halvardsg. 10
den 15de mai 1892
Nordlandenis og Findmarkens Amter fangis i
Vinter-Maanederne, og hvoraf giøris dend be-
kiendte og tit bemelte Rundfisk. De Franske sal-
ter deris fangne Fisk med en sær Videnskab, og
dend saa saltede Fisk, som kaldis Monie, debiteris
med en meget stor fordeel.
Ud i Salig og Høylovlig Ihukommelse Kong
Christiani Qvinti Regieringstid blev tilladt
nogle Franske Kiøbmænd, som boede i Holland,
at seyle paa Nordlandene og der at tilhandle
sig raa Fisk, hvoraf de lavede dend bekiendte
Monie, hvorved de drev en Considerable han-
del; Men da de franske oppassede deris skibe
og dem nogle ganger opbragte, blev dermed
ikke Continneret.
Det er at beklage, at i dend tid ikke er her i Lan-
det taget i agt hvorledes dend Fisk blev tillavet,
og at Indbyggerne sig dend Videnskab, Ved saa
god leylighed, kunde have tilbragt.
For 9 aar siden Var i Bergen en Frantzos som
hafde Været Ved det Fiskerie ved Terre neuve
og tilbød sig at tillave Monie af dend Ved
Bergen fangede Fisk, hvoraf hand og giorde
prøve, og fandt de som dend loed udbringe
sin Regning derved. Som og i samme tid
ohngefehr Ved Succession tilfaldt mig Virke-
lig tiltrædelse til Nordlandenis og Findmar-
kens
117
form, ild, mål; Og en mann bak 
hvert ord. Han stod der så spe i 
den svarte drakten - det mørke hodet
med brilleglimtet foran de svære brune 
øinene - foren Munchs strålende
solopgang. Halvt hus - hvem gidder
høre en stor dikter; vi har trinser. Kun 
publikum som det var betatt, henrevet.
Jeg hadde to Arne'r med mig - Pelles
venn Arne Breidvik, maler, og Arne
Thorstensen, som skriver de sære versene.
Gid begge måtte få kraft av det, 
de hørte!
Oplevde no modig lørdag efterm. 
Traff Lisa Monrad Johansen på
min tur i Blakstadskogen. Forvirret,
nesten ukjennelig. Hun sa, at nå var det
like godt å ta livet av sig! Hadde vært 
på Blakstad sanat. invitert; Oxford
"houseparty". To prester (Ording, Mallant)
og 30 damer. Hun hadde vært under 
omvendelsesforøk et døgn, og var totalt 
ødelagt. Jeg tok henne med hjem, gav
underordnet interesse for spørgsmaalet
om Norges folkeretslige stilling, og i dens
enkeltheder bliver der saaledes ikke lei-
lighed til at begive sig ind; men dens
omrids maa angives, og derfor maa
Du være saa snil at undskylde, at jeg
bryr Dig med disse anmodninger.
Zu Gegendienst stets bereit,
Din hengivne
Ebbe Hertzberg.
Kristiania, Fossveien 7, den 6te Nov. 1896.
P. scr. Dine meddelelser i Aftenposten om
Orloffs indgriben i begivenhederne 1814
har jeg med største interesse noteret. Saa-
ledes er "det frie Norge" snart sagt en skabning
af russisk politik - i russisk interesse?
til liniekultussen i livsfrisen –
– Nu har osså Vigeland
gjennem Barbra Ring udtalt
det samme – Han vil male 
livet – har han sagt –
Han har vel faat høre 
om dette
Ser jeg Dig ikke så 
mange ønsker om god sommer
Din hengivne Edvard Munch
Om fru Benediktsen død gjorde ind-
tryk paa mig, jeg fik høre det fra Garborg,
jeg ved ikke, jeg syntes, det var mig selv,
som laa der, eller at det ligesaa vel kun-
ne været mig. Det forvirrede mig rent
først, og saa føltes det som et personligt
tab og savn. Aa det var fælt ondt.
Forfatterinder kan ligesom ikke leve,
uden saadanne verdslige pamper som
fru Edgren. Ada Ravnkilde, husker
Du, dræpete sig ogsaa. Den fru mindede
mig om Bjørnson, han er i et synderod,
alle de private samtaler, som maa for en
dag, og Bs referater tror jeg aldrig paa.
Skavlan havde paa en gjennemreise sagt
til min svoger Holm, at han havde
mistet alt for Bjørnson, denne sag med
Richter havde været til knald og fald
for Skavlans kjærlighed og tro paa B.
Daa er Skavlans bor svoger, og de to
vare visse paa, at B,. havde skrevet
for at skade Richter, da han begyndte.
Jeg tror B. har skadet sig fælt. Jeg
"-1- Bærums Værk besidder paa Langøen
ved Kragerøe beliggende 18 Miile fra
Værket 31 Malm-Gruber og paa
Gaarden Soelberg ved Arendal
24 Miile fra Værket 13 Malm-Gruber -
Af disse er der for nærværende Tiid 16
Belæg; Malmen er ædel og godsmelten-
de, og giver et til alleslags Arbeide
godt og brugbart Jern; dette bevidner
de af Bergamtet holdte Befaringer
i Aaret 1778.
Værket forbruger aarligen circa
5000 Tdr Malm; deraf de 2/3 af Lang-
øens Malm, den 1/3 af Soelberg Malmen,
men foruden denne Qvantitet brydes
endnu 2000 Tdr, deels for at erstatte
Afgangen som tabes ved Transporten,
deels for at have en Beholdning ved
Værket i Tilfælde af misligt Føre. -
For Aaret 1780 er bragt til Bærum
af Langøen
4347 Tdr Malm
Soelberg
1652
5999 Tdr
2.
ingen Naturret, thi de indeholde deels meget reent
Vilkaarligt, deels Meget, som om end fremtvunget af
ydre Forholde aller udsprunget af den individual-nationale
Retsbevidsthed, dog ikke kan begrundes i Retsmetaphysikken
eller siges at være af den Beskaffenhed, at det maa have
absolut Gyldighed i enhver Stat. For at nævne Exempler,
saa er det vistnok ubestrideligt, at der her i Norge gaves
en Trællestand og havdes flere Retsregler angaaende Herrens
Raadighed over dem, angaaende deres Frigivelse o. s. v., længe
førend har fandtes skreven Lov i Landet. Disse Sætninger
vare ikke naturretlige, men reent positive; de vare nem-
lig ikke noget Product af en bevidst eller ubevidst Rets-
metaphysik, men fremkomne under stærk Paavirkning af
Tidsalderens Skikke, Nationens historiske Forholde, øcono-
miske Stilling o. s. v. -
Efterhaanden har Folket under en fortsat Udvidk-
ling følt Trang til skreven Lov, og denne er fremkommen,
ikke som afskaffende den ældre uskrevne, men sluttende
sig til denne, og efter hvad der hos os, og formodentlig for
ethvert Folk, hvis ældste Love var opbevarede, – lader sig
bevise, kun som en ufuldstændig Optegnelse af forhen exi-
sterende inskrevne Retssætninger. I Begyndelsen har
vistnok saaledes fremdeles den uskrevne Ret været den
vigtigste, den skrevne den mindre vigtige. I Tidernes
længe ikke begribe grunden, men tilsidst
havde han begrebet, at det var, fordi han
ikke havde respecteret hendes eiendommelig-
hed, idet manden aldrig bragte det videre
end til at taale eller bære over med kvindenes
forskjellighed fra ham, og ikke vidste enda,
at han skulde elske og agte dem. Han talte,
som jo alle gjør, naar det gjælder mennesket
kvinde blot om de gifte, det er blot naar der
er tale om sult eller at falde øconomisk
til byrde, at man nævner ugifte kvinder,
følelse og menneskenatur skal de aldrig have.
Over dette holdt jeg en længre udtalelse
for en hel del, at var det ondt for den
ugifte ikke at forstaaes og forstaa manden,
saa var det værre for os, thi de gifte, hav.
erotik og meget andet ved siden af, men
vi havde bare forstaaelsen, thi hvor eroti-
ken vilde smugle sig ind i et forhold,
der maatte den ud igjen, thi den havde
vi nu engang ikke brug for, turde ikke
have den med. Ingen havde tænkt sig, at
vi bleve saarede, ei heller at vi trængte
komplet, da j aldeles ikke følte mig truf-
fen. Naa, bedre at blive troet for
meget paa end for lidt, det mundrer
al Tid op, og man kan da saette
sin Poesi i Sang til at tage vaek,
hvad der er for velvilligt -.-
J skriver i Dag naermest for at
spørge Dem, om j skal skaeldes ud!!
J har nemlig handlet paa egen Haand
med en Ide, j har faaet De ved, at
Fisken og j giorde megen Lykke i Schwe-
rin, og nu har man derfor a skrevet
og forespurgt os, om vi vilde lade
os engagere dernede for nordiske
Koncerte. I Grunden for danske -.
Men j fik da Tanken at lade de
danske Koncerte blive norske Grieg
-aftners, med Fisken som Spillekant,
mig som Hyleren ----- med
Fru Nina Grieg som min uvurd-
lig Støttestav ved Klaveret. Og her
kommer det Frække, dilis har jeg
forestaaet uden først at spørge Dem
(eller Fuglsang!!! Au, de maa ikke
slaa saa haardt). Man har i dag
derved paa accupteret Tanken med
udelt Slaede, Man spørger kun
om Deres Honorar, da Foreningeren
32
Båten gikk til Åndalsens -
på Domås skiltes Johan og jeg,
jeg vilde ikke komme så ussel 
hit hjem og tok til Kongsvoll
for å komme mig. Johan og
Constance Hjort tok imot mig 
der; da de var reist kom Agnes 
Hjort op til mig - av pur godhet.
Hun er et makeløst menneske.
Siden kom Monrad Johansen,
og de siste kveldene hadde vi
lange, festlige "kosinger" på mitt 
store rum.
På jernbanen hjem reiste
jeg sammen med prof. Halvdan Koht.
Og det laget sig en konstellasjon
i mig av disse tre mennene: Hjort, 
Monrad Johansen, Koht. De er alle 
nordmenn på rett vis, alle levde
for Norges ære og fremtid, og likevel
kanskje alle innbyrdes motstandere.
Johan Hjort ser vår og verdens
frelse biologisk - ser fremtidens 
læsen i in dustrums, piskessesses,
for d 1200 Kr. sammen 
med de øvrige)
at Billedet har 
Værdi af 600 Kroner – 
Så kan Kj 
Billedet bero hos 
Wang da han jo
har panteret – 
Det kan vistnok 
ordnes osså at det 
blir i Galleriet –
Med Hensyn til 
mit og Olaf Schous
tidligere Mellemværende
Herr boghandler Nils Lund.
Rosenkrantzgaden.
Kristiania.
Norvegia.
Herrn Erling Bergendahl
Furtherstr. 8
Berlin
Friedenau, 2. Marts 1898.
Højtærede Herr Edvard Grieg!
Jeg har idag tilsendt Hr.
C. F. Peters de af Dem Komponerede
Haugtussasangene med tysk tekst.
Grunden hvorfor jeg først nu, - efter
snart fire ugers forløb, kommer
til at ekspedere sangene er simpelthen
den, at det har været uhyre
vanskeligt, at faa oversat nogle
af dem. Jeg hadde jo før leveret
nogle Haugtussa=sangene (jeg er ogsaa
Garborgs eneautoriserete oversætt
"Læraren" skal snart udkomme her!)
til Wilh. Hansen i Kjøbenhavn, men
disse var ualmindelig lidet
til at tage tysk uniform paa sig.
Nu har jeg alligevel vovet at sende
Deres Haugtussasangene med tysk teskt
Høistærede Herr Bibliothekar!
Afdøde Aubert citerer i sit ma-
nuscript om Norges folkeretslige stilling
en folkeretslig forfatter "Pütter", uden
nærmere angivelse hverken af bogens
titel eller side. Nu gives der to folke-
retslige forfattere af dette navn, en
i forrige aarh. levende J. St. Pütter, der
bl. a. har skrevet "Geist d. Westph. Friedens"
(1795) og en yngre, der har skrevet "Bei-
träge zur Völkerrechtsgesch." (1846).
Skulde De med Deres vanlige imøde-
kommenhed ville oplyse mig om, hvor-
vidt begge disse eller maaske endnu andre
værker af nogen af de to nævnte Mænd
Kristiania, den 17.9.1900.
Kære herr Albert Langen!
De har gentagne gange
udbedt Dem en udtalelse af mig
om Deres ugeskrift «Simplicis-
simus» og jeg har lige så ofte søgt
at unddrage mig denne for mig lidt
pinlige opfordring.
Den inderste grund hertil har
været at jeg har fundet det ikke rig-
tig passende for mig som udlæn-
ding at komme ind på spørgsmål,
der nærmest berører tyske sociale
og politiske forholde, hvilke jeg
var forresten lidt farlige tider i Berlin dengang,
- nogle mennesker blev dræpt lige ved et af
museerne, - og Hr. Grønvold viste mig flere steder
hvor skudhullerne efter kuglerne i museernes
vinduer kun var overklistrede med papir. -
Jeg haaber og tror, at Grønvold og jeg blev meget
gode venner, - jeg blev i ethvertfald meget glad i
den sympathiske mand og hans elskværdige frue.
Han syntes vi betalte frygtelige priser paa hotellet
i Berlin, - og vi har dog ikke havt det billigere
nogensteds paa reisen. Han skulde da vise os et
sted, hvor vi skulde spise billigt,- men da vi
havde spist der, blev han rent bestyrtet over, hvor
mangedobbelte priser det var bleven,- siden han sidst
var der paa samme restaurant,- (det blev nok adskil-
ligt dyrere end paa hotellet),- han havde i længere
tid ikke været udenfor sit attelier - eller iallefald ikke
paa restauranter, og ahnede ikke, at der imellem
tiden var bleven en ganske anden dyrtid - med
extra-skat til staten paa hver mindste ting. Og da
vi fortalte ham værdien af middagen omsat i norske
penge blev han yderst forbauset :"Men dette er jo
det rene eventyr!" udbrød han. "Dette maa dere
renter og han har gigt
paa legeme og sjæl. Vi 
var hos Raschs til middag.
Kr. var nervøs og nedstemt
om aftenen, da jeg var over 
hos ham. Kl. 11, da vi
gik hjem var Jørgen
blit hentet didover - da
var det en obligation, han
absolut maatte have af-
skrevet og Krosby blev hendsendt.
Don gik over til ham, J. fulgte
mig hjem. Det er morphinen,
som ikke længer virker 
saa godt paa ham.
12/6 Barnedaab for Gunhilds
gut, Dag. Fru Laading,
Tante Lena, Don og
Johan Faddere. Det
ein Freud-dicippel som gjeng like
inn til kjerna i emne som den
mest fanatiske detektiv –
Ein tykkjer  gravingi
i alle soverums sensasjoner
stundom er litt yvidrivne; forholdet
hadde vore like klårt med
mindre. Men forfattaren er den
brennhuga sjelegranskaren
som sjölv vert forfört av sin
vitskaplege methode –
Sikkert er det, at kor
væl ein meinte å kjenne denne
kjempe-tragedia les ein Zweigs
bok i den störste spaning, og
fær på mange måtar eit nytt
billæte av Frankrigs ulukkelegste
dronning, som vart trampa
ned millom to like barbariske
tidebolkar. Vil skrive litt um
boka, um eg kan ta meg sopas
saman –
Leipzig 22/5-92
Ærede herr Coumponist Grieg!
Som De vil se af indlagte Inserater,
har scandinaviske Kunstnere i Leipgig stiftet
en Forening og i Beundring og Hengivenhed
for Deres Kunst enstemmig gived samme Deres
Navn, i det sikre Haab at dette ikke vilde
være Dem ukjært. Foreningen blev officielt
stiftet 17 Mai og feiret ved offentlig Koncert
samt privat Fest, hvori ogsaa en hel Del
udenlandske Kunstnere deltog. Under stor
Jubel blev Deres Skaal drukket og tilegnet
Deres Søster, som vi havde den Ære at
se paa Festen.
I alle Medlemmers, Solister og
Gjæsters Navn
Almers Robert=Hansen Robert=Hansen
Borghild Holmsen
Hjalmar Rabe Sigurd Lie
Kristoffer Ursin
giør at Silden bringis i slet priis er Vel for en stor deel
det, at dend ikke alt for Vel saltis, saasom aldrig er
nogen Ret provision af Salt, og dend Sild som skal
føris til Øster-søen, og derefter til Polen og langt
fraliggende Lande behøver en stærk saltning. Dend
Sild som er lidet Saltet gielder i Bergen 6 til
8 mk. tønden, og bringis til de Søndenfieldske
stæder i Norge. Dersom det var at udfinde hvor-
ledis der kunde her i Landet Være nogen provision
af Salt Vilde  det være til stor og snart
forunderlig opkomst: Da nu dend som ikke har
Salt maa levere 2 tønder Vel Saltede Sild i
Bergen og frie for Fragt /: som er 32 á 40 sk.
for tønden :/ allene for at faae en tønde
Salt, og tiest dog dend ikke kand faae.
Fisk blir mest tørret og en gandske ringe deel Saltet,
som og dend saltede Torsk, som føris fra Nord-
landene, holdis for dend ringeste.
Dend største deel af tor fisk er dend saa-kaldede
Rund-fisk, som fangis i Vinter-Maanederne,
og har af dend Fisk en Vog /: som er dend brugelige
Vegt i Landet, og er 36 Skaalpund :/ altid gieldet
i Bergen 5 til 7 ½ mk. Men nu er det kommen
dertil at prisen er saa faldet at dend har gieldet
i Bergen 30 sk., og tagis og fordris her i Lan-
det i Skatter, Contributioner og en deel Betien-
teris Løn for 16 og 12 sk.
Kristianssand S, 19 Septbr.
Kære Lulli.
De skrev engang som Svar paa mit
første Brev: "Gid De ikke havde sendt det". Det samme maa nu jeg sige
til Dem. Og havde jeg tænkt mig, at De virkelig vilde sende mig et sligt
dejligt - sørgeligt dejligt - Brev, skulde jeg have telegraferet til Kalla
og bedt hende om uden Ydmygelse for Dem at hindre det. Jeg tror, Brevet
har kostet Dem Overvindelse, og det er ikke bra for en stolt Pige.
Jeg forstaar ikke, hvorledes jeg skal
svare. Om jeg har glemt Dem? Ak, nej. De har farvet alt, jeg har
skrevet, siden jeg forlod Kristianssund. Men nu kommer Deres Brev
og forrykker min nuværende Stilling. Jeg har ikke tænkt paa at faa
Dem mere, det var jeg færdig med. Jeg er ikke et Øjeblik i Tvivl om,
Rørvig.
Nykjøbing p. Sjælland
19 Aug. 86
Kære Edvard Grieg
og ligeledes kære Nina.
Jeg opholdt mig en 3.4 Dage undervejs i Fre-
drikshavn, og da jeg kom herud til Rørvig, saa
opdagede jeg, at Familien virkelig havde været saa 
fornuftig at blive boende.
til Slutningen at September her mellem Kattegat
og Itsefjord paa den bekendte Sandrevle. Vejret
er herligt, Emmy og Børnene raske - men ak, 
hvor er Linjerne i Landskabet bleven smaa og sølle -
Sjælland smager ikke ovenpaa Norges Vestkyst og
Jotunhejm. Man burde altid blive hvor man var,
saa indtraadte ikke Realtionen med sin Flovhed!
Dog nej, man bør rejse ud, hver gang den virkelige Trang 
er tilstedet. Og saa bør man finde en Troldhaug 
med slika snilla Menniskar (Ingvar Blaa
flaten) og et Næs og en Løvstak og en Fjord=
og Fjælderejse, der ender paa Tvindehaugen m. m.
Ven, for den Tur - den har skaffet mig 
Lungerne og under Vingerne; jeg har glemt
til Troldhaugen. For alle Fald har
jeg idag igjen skrevet til Gyldendal.
Det er underligt, naar i et lidet Land
som Danmark to slige Størrelser falder
bort som Gade og Johanne Louise Wei-
berg og overmaade betejnende at en
gammel Balletdanser dør ved Baaren.
Det er en gammel fin, stor og dansk-
selvstændig Tid, som her lukkede sig, -
og Underskogen efter dem fex: i Musiken,
jeg ved ikke hvordan det kan staa
til med den. Danmark har i et
helt Aarhundrede fra Ewalds Tid været
en inderlig fredet Haveplet i Europa,
hvor Aanden for at sige har faat staa
og vokse i Espalier, - og nu begynde
Europa i haarde Vind at blæse
personlige smædeord, han har maattet
høre, end kunne være. Venstres fælles
mærkesager, jury og skolelov, har han
reddet, og hans finantspolitik tvinger
bønderne mere og mere ind i en situation,
hvori de nolentes volentes maa acceptere
direkte statsskat. Disse seire skylder han
sin kloge og energiske fastholden ved de
nævnte sager, uagtet hans egne kolleger
i statsraadet vilde lade dem falde. Han
har i alleslags smaaspørgsmaal lidt
nederlag paa nederlag, men de veie til-
sammen ikke op mod den kunst, hvormed
han i hovedspørgsmaalene har tvinget
de to venstrefraktioner til at stemme
sammen. I modsætning hertil har
høire ikke en eneste seier af betydning at
indregistrere; thi at Stang blev præsident
hører til personalia, ikke til realia.
Hjertelige hilsener til Din kjære hustru
og børnene!
Din hengivne
Ebbe H.
skrev og bad mig.  Jeg har jo ikke set hendes hjem før – ikke Stockholm 
heller for den saks skyld; tid faar jeg aldrig, saa tænkte jeg at jeg kunde 
likegodt ta   mig tid nu.  Og nu sitter jeg i en ørliten, forresten søt og 
velindredet liten leilighet ytterst paa Kungsholmen, helt ute ved 
bygrænsen.  Jeg er glad jeg reiste – Ragnhild er svært glad for jeg kom.   Hun 
er tynd og slitt, stræver med husholdning som hun hverken har lyst eller 
anlæg for og kjæmper hardt for at faa litt tid til at «dyrke sin aand», 
spille noen smaa gavotter og læse alt som dr. Steiner utgir. Hun 
minder mere end nogensinde om saan en liten smal hjuldamper uten til-
strækkelig ballast, som pjasker og plasker fortvilet med skaaberne halvt 
over vandet og slingrer hit og dit.  Jeg får neppe snakke med hende 
om andet end Ulla –  iforgaars, straks jeg var kommet hit blev vi 
uvenner fordi jeg ikke kunde se at den charmante Harriet Krebss 
geniale digtsamling «Vaarbrudd» var genial.  Frk. Krebs er det mest 
begavede kvindemenneske Ragnhild kjender og dernest er det Lilly Heber.
Men Ulla er usigelig yndig, gudskelov.  Jeg har i al stilhet 
mistænkt mig selv for at være en av hine mødre, hvis hjerter var kolde 
for alle andre unger end det egne avkommet.  Rigtignok er jeg gla i 
unger saan i sin almindelighet og jeg synes altid at Anders’ store aarlige 
guttekalas er festlig (og strævsomt men jeg stræver gjerne for min søns 
herresouper)  Men det er Signes to smaa gullunger som jeg aldrig har 
kunnet føle noe lidenskabelig ømhet for, jeg synes de er pussige og 
noksaa søte, men føler ikke spor saan av blodets røst.  De har store 
hoder, en uhørt masse tykke røde kinder om næsten ikkenoe av ansigtstræker 
og en fuldstændig fantastisk paryk av stritt, brunt haar som ligner 
en svaber  – jeg kan ikke finde at det er deilige børn.  Men Ulla er saa 
søt at jeg trodde ikke jeg kunde være saa forelsket i en liten unge
for Alt - også det
særlig jeg har at
takke for.
Med Hilsen
til den såre elsk-
værdige Fru Nina
Deres henginve
Otto Benzon
Kjære, kjære Else!
Tusen Tak for de
deilige hvite Blom-
ster. Og mine var-
meste Ønsker.
Juleglæde af rette
Sort. Og godt Nyt-
aar! Lad mig
Kjære Herr Grieg!
Efter Samraad med flere Kyndige, særligt
Lang Müller, kor jeg henvendte mig til Herr
Ulrik Andersen og anmodet ham om at paatage
sig Korindstuderingen. Herr Andersen har
i de sidste Saisoner paa flere store Korop-
førellser vist sig som en fortrolig og
stor Anerkjendelse Kritikk og
Publikum for sit arbeide. Han er tillige
og utrættelig og - hvad der har meget at sige,
paalidelig.
har fra sit eget kor, og Resten er jeg nu
i Gang med at skaffe fra 
i hvilken Henseende herr Fabricius er mig
behjælpelig.Til Solopartierne vil jeg
Frøken Gättje og Herr Verdler
og haaber, De vil vifalde dette Valg, der
er det bedste, jeg mener, der kan træffes
naar tager til, at der ikke kan