MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Guldbrandsen skal
føde, kan hun ikke
synge. Fru Schjøller (f. Wolf).
Kan ikke hun!? Vi har
en god bas. Lammers
er for gammel nu.
Vil desuden ikke synge
paa nogen scene. Her
er en herr Rahde, som
har en bas som svart
blæk. Kunde vi gjøre
dette, vilde det være
det bedste opera tanke
bækkende, som kunde
gjøres Svar straks.
Hjertelig hilsen
fra os begge til dig
og Nina Din ven
 Det blev saa i April! B. Bjørnson
Sandviken 5/12.
Kjære Thomasine, aa du verden,
hvor tit jeg har tænkt paa at skrive til eder
Idag har jeg staaet tidlig op, der behøves ligesom
morgenens ro for at komme til. Harriet gaar
inde i stuen og steller, da hun skal tidligt afsted
til byen, hun skal i sølvbryllup til statsraad
Hertzberg. For 25 aar siden var hun brudepige
hos dem. Hun faar sig sin violette silkekjole
syet med megen sorg og klage, thi hun har uhel-
digvis for hende endnu den ambition at være
slank og smidig. Det er synd for dem, som
har en trang til at opretholde ugdommens
ynde, thi naar det ikke gaar mer det,
saa føler de sig gamle, og saa ubeføiet, thi
det ydre maa jo undergaa forandring.
Jeg er vis paa, at Harriet blir svært pen idag.
Det kan nok hænde, at jeg længes oftere til
Paris, mest efter eder og eders hjem, men igjen
efter det at kunne gaa alene og forsvinde i
den store fremmede mængde. Hvis dere var her,
saa jeg havde eder for exempel deponeret
i udkanten af Kristiania, saa vilde byen
have en tiltrækning for mig, der savnes et fast
Harriet bad at hilse forfærdelig meget.
Og mer lykke end det blir taaler ikke et men
neske paa en gang. Hvor «løie» efter en for-
færdelig morgen kommer i dette øieblik lidt sol 
frem, var det for deres fremtid, eller var det
simpelt væk for at sige mig, at jeg snart
turde prøve at liste mig ud mellem bygerne,
hvem ved. De skulde se det veir, jeg har at
kjæmpe med, nei de skulde jo ikke se det,
de skulde jo netop slippe det ifølge mine
gode ønsker, jeg glemt rent, at dette er et
høitideligt geburtsdagsbrev.
Jeg har seet af et brev fra Gunhild,
at de har været i Karlsruhe, hun skriver,
at det har været saa «extra gemüthlich»,
at de var kommet ind, som om de alle
dage skulde gjøre det og der var blevet stor
jubel. Hun fortæller ogsaa med stor
glæde, at de har lovet at ville male hen-
des billede til jul, «ob wohl was darauß
wird»? Strax efter de var reist, havde hun
faaet en selvarbeidet hængematte af hr
Magten og Friskheden gjen-
nem de mange Aar, -
Du mest, for vort Sprog
har dog forandret sig noget,
og Iscenesættelsen og
Udstyret var fortræffelig,
- men Per Gynt
naaede ikke op. Og dog var
jeg, efterat Knappestøberen
gjentagne Gange havde rusket
op i mig, saa helt under
Stykkets Magt, at jeg da
Per kommer hjem til Solveig
ja da var jeg langt fra
Teater og Publikum, og langt
inde i de Egne, hvor Hjerte-
blodet rinder. Og efter
de svidende Piskeslag,
31.10.1928.
Kjære Ronald Fangen,
Selv tak for sisst. Jeg er gla, det gik
saa godt som det gik, og forhaabentlig gaar det endda
bedre næste gang –.
Det litterære raad – all right, jeg skal 
bli med. Det blir neppe morsommere end det har været, 
men –.
Med bedste hilsen
Deres
Sigrid Undset.
8
jeg mig til å se og høre Christensen og Oddvar
i replikkene mine.
Johan her vært med på å gjøre 
Wiers Jensen til sjef for Nationaltheateret,
og har fått høre vondt i den anl, også
fra sin kone. Ja, som før sagt - . 
Ellers har vi et par ganger vært 
ute blandt folk - bl. a. et morsomt sel-
skap hos Johan Hjort, sammen med
Mowinckel og den amerikanske minis-
ster bl. a. Han siste var en gammel
uthaler, men en klok fyr. Ved bordet
sang dr. Ove Hjort og adv. Hjort (Quislings
råbendryer) Bellmane. Det var festlig.
Mowinckel balanserer med godt humør
på sin taburett - og Johan sier, regjeringen
er ualmindelig handledyktig i de sakene,
han er med på.
På båtbyggeriet er det stille og 
blir det slik til neste år blir det slutt.
Da må vi selge Lillehaugen og flytte 
til byen, sier eieren. 
Ta ingen sorg på forskudd, Nini-
Her er forresten permanent Solfor-
mørkelse grundet paa de evig aabne
Sluser, saa det er ikke greit at
arbeide med Sager som fordrer
Lys. Var du ikke heldig Søndag
over Fjeldet? Det er den eneste
lyse Dag jeg mindes siden jeg
kom hjem.
Du er vel over al Xaniataagen
paa Voxenkollen og nyder
Gothiken i Granskovene! Jeg tror
det skulde ikke blive vanskeligt at
ombytte Vestlandet mod en Villa
deroppe. - Gid du fik en god
Vinter da! En forb. Tak til din
Frue for hendes elskværdige Brev
- det var sandelig et godt Bytte for et Par Blom
ster. Venligst 
Børre R Giertsen
Puerto Real
i Andalucia den 8 Novb 1880
Her Edv Grieg
Det er en Ven af Deres Musa og en af
Deres fordums Elever som idag tillader sig at aflægge
Dem en fransk, eller rettere, spansk Visit. Han kom-
mer fra den store Philips Land og fra den Provinds, hvor
Solen g aldrig gaar ned, for at fortælle Dem, at han
trods langt fra sit Fædreland, alligevel prøver at holde
sig nært opp til det gjennem sine Landsmænds Arbei-
de i Digt og Toner.For at forklare mig mere
og de fleste mennesker her var oppe hele
natten; kl: 3 stod jeg også op; men gik
siden i seng igen. De to påfølgende da-
ge havde vi stærke regnskurer og igår,
lørdags morgen blev det til rene sky-
brud; Eisach gik henimod middag over
sine bredder, bortrev oppe ved Pontigel
hele kørevejen i en strækning af omtrent
3-400 alen og truede Gossensass, hvor dog
alt gik godt. Værre gik det nedenfor. Du
husker den lille bæk, som kommer fra «Was-
serfall», og som løber ud nede under vejen
til Sterzing, lige i svingen, hvor korset står
for ham, som blev myrdet. Denne bæk blev
til en stor, vældig, rivende strøm, som bort-
rev landevejen, så at hele svingen nu er
en stor gabende afgrund. Jernbanen
nedenfor blev bedækket med dynd, så at
togene nordfra igår kun kunde gå hid.
Alle passagererne, som skulde sydover,
måtte ty ind til Gröbner, så her var en
stor forstyrrelse. I aften blir forbindel-
sen genoprettet, her blæser strygende nor-
denvind og godt vejr er allerede indtrådt.
Indlagte modtog jeg til dig fra Rom
og sender det ulæst; konvoluten måtte jeg
tage af da den var støre end mine.-
Hils din m: mange, mange gange
fra mig; næste gang skriver jeg til
hende. Sig hende, at jeg ønsker eder
alt godt og en fornøjelig og lykkelig rejse.
Din hengivne p:
Henrik Ibsen.
satte en komité af 5 universitetslærere, en fra hvert
fakultet, for hvilke jeg kunde fremlægge de vidnesbyrd,
det er lykkedes mig at opdrive, og som ved et forme-
ligt krydsforhør kunde sikre sig de fremførte vidners
fulde troværdighed. Den hele prellerhistorie vilde
derved blive opklaret i sine enkelte led.
Hvad min fremtidige stilling og virksom-
hed angaar, skal jeg faa lov til at konferere med
Dem personlig; kun et staar mig i saa henseende
klart, afsked tager jeg ikke uden at jeg samtidig
i en eller anden form erholder en desavuering
af rygtet. Uden en saadan vilde enhver videnskabelig
relation for mig være umulig at beholde. Jeg beder
Dem derfor, Herr Professor, indtrængende at over-
tænke mit forslag. Jeg tror med bestemthed, at det
er det bedste valg, der kan ske.
Imødeseende saavel Deres svar som en per-
sonlig samtale med Dem, saasnart det kan blive
Dem beleiligt, forbliver jeg i ethvert fald
Deres hengivne og ærbødige
Ebbe Hertzberg.
Kristiania, Langes gade 5, 2den etage, den 15de aug. 1886.
for min indlæggelse paa en kuranstalt.
Vistnok er det ikke hensigten at afbryde
mit arbeide; tværtimod raader vedk. læge,
som jeg allerede i længere tid har
konsuleret, mig til at fastholde en saa-
kaldet "arbeidskur", under hvilken regelmæs-
sigt og interesseret studium netop danner
et vigtigt helbredelsesmoment. Men jeg
ønsker naturligvis saa lidet som muligt at
udsætte mine forrige kolleger for ubehagelig-
heder, og disse ville forhaabentlig udeblive,
naar en anseet lægevidenskabelig autoritet
sammen med andre oplysninger ogsaa
kan stille min physiske og psychiske resti-
tution i udsigt. Jeg haaber, at der ikke i
mine breve til Dem, er indflydt synderlige
spor af de vexlende exalterede og deprime-
rede stemninger, som hos mig afløser hin-
anden. Forsaavidt som jeg selv bliver mig
dem bevidst, afholder jeg mig nemlig,
naar de ere paa det værste, fra al korre-
spondentse og alt arbeide og tyr til lange
svirede unggutter med blaahovne 
øine i gaderne, tomflasker paa jorderne, 
snøvlende turister med udstoppede 
lægge i gaderne - ærgrelser paa kon-
toret og ærgrelser her hjemme, og 
saa et regnveir, saa gaderne seiler. 
Saa tager livet sig anderledes ud. 
Aa du, som kan komme ud en 
stund, væk hjemmefra. Jeg gaar 
og blir slem, bare fordi jeg ved, at 
jeg kommer til at gaa her til evige 
tider. Jeg tør ikke engang tænke paa 
at forsøge og slippe ud en stund. 
Kontoret, det kan endda gaa. Det 
er ikke morsomt, det skal himlen 
vide, men ikke saa kjedeligt 
heller. Man har jo egentlig alle en 
fordom mod forretningsfolk - jeg ialfald 
har havt det i høi grad. Men det 
er desværre vist egentlig dumt.
vogte mig vel for muligens at gjøre gjen-
gjæld - og lyve paa ham; - han blev ialle-
fald meget "oprømt" ved at se en nordmand,
som han kunde "slaa" for nogen penge, saa
han slap at blive jaget fra sit attelier, hvor
han var skyldig for husleien. - Vi havde da
begge været i Berlin et par maaneder, uden at vi
havde seet hinanden før. Jeg vilde ikke have
ham op med mig paa mit hotel, for jeg "tro-
ede" han var "fuld" (men jeg vil altsaa ikke paa-
staa det). Han foreslog mig da, at jeg skulde
følge med ham op paa hans atteliere, hvor
han boede om natten ogsaa. Vi gik da did,-
det var over midnat - og vi blev siddende og
prate til langt ud paa morgenen.
Ja her ser De, to høist forskjellige beret-
ninger om et  og samme møte.
Endvidere skriver Folkestad: (ja, jeg har ikke Fol-
kestads "artikkel", - men husker den sagtens) og da "den
store vestlandsmaleren" ikke huskede, hvor han
boede, og det var forsent at faa tag i et hotel-
værelse til ham - maatte jeg indrette med en
improviseret seng paa gulvet og overlade 
min seng til ham o.s.v.
Saken var, at Folkestad var saa optagen af at
skryte over de vældige bestillinger han havde
at vi blev siddende saa længe udover nat, - han fortalte
1903
Labråten 16.10.03
I de siste årene har sola
skinnet så sjelden, og regnet øst
ned så ofte, at  jeg mange
gange har tenkt det kunde være
moro å føre litt kontroll med
vêrgudene, f. eks. ved å skive
opp solskinsdagene og se hvor mange
vi har havt pr. år. Idag vil jeg
begynne. På femten år har jeg ikke
havt tid eller tanke for å skrive
dagbok; skal bli rart å prøve igjen
- i anledning dette evige gråvêre altså.
 Men jeg holder vel ikke
ut længe dennegangen heller - x
x x x
x Sneslut og regn. Håbløs
søle, grått og vått. Fælt! Var igår
i teatre og så Strindbergs Erik den
x Se "Fra Kolbotnen og andetsteds
gjøre, at det var ialfald en ansvarlig og menings-
berettiget mands inderste mening om noget, som 
det er var ham en livssag at hævde. Den tiltro
har jeg til foredra min egen fremstillingsevne og til 
foredragets magt.
Og jeg tænker at hverken Werenskiold eller 
Storm eller nogen anden som går derfra, ifald de 
kommer, skal gå uberørt bort fra det. 
Jeg kan godt gjøre reklame for en sag, jeg
vil ha frem, og det har hændt, at jeg har gjort
det. Jeg gjør det ikke, når det gjælder din kunst,
fordi det vilde være mig selv en nedværdigelse og 
for andre en tåbelighed. Jeg er også vis på, 
at der skal stor pøbelagtighed til blandt mine
tilhørere for at en sådan opfatning skal kun-
ne bli hovedindtrykket af det, jeg har at si.
Rom, den 18. April 1879.
Min kære gamle ven!
Du undrer Dig visst over her-
nedefra at modtage brev fra undertegnede,
der ellers just ikke er nogen ivrig korre-
spondent. Men det er heller ikke i
egne anliggender at jeg skriver Dig til;
det er som kommissionær for en anden.
Sagen er følgende. Malerinden frø-
ken Mathilde Smith, der, som Du må-
ske ved, opholder sig i München, søger
iår et stipendium af det Schæffer&rapo;ske
legat. Hun har aldrig før erholdt no-
get stipendium, og det er først efter op-
muntring af mig at hun denne gang
indgiver sin ansøgning; men hun vil
naturligvis nu som tidligere blive til-
sidesat for alskens andre, såfremt ikke
en indflydelsesrig mand deroppe taler
Dem ved gjennem mig at modtage nogen
personlig meddelelse. I saa fald skal jeg
ikke sætte Dem i nogen forlegenhed: De
behøver da blot simpelt hen at lade dette
brev ubesvaret. Skulde De imidlertid af
hensyn til sagen selv og det store publikum,
hvis bedømmelse De i dette punkt saa
at sige skriver
baade
præmisser og konklusion
for, ønske at have de materialier paa
rede haand, der overhovedet paa dette
tidspunkt kunne stilles til Deres raadighed,
vil De maaske være saa god at opgive
mig Deres bolig.
Deres ærbødige og forbindtlige
Ebbe Hertzberg.
Ekelund pr. Holmestrand,
den 3die juni 1887.
28-3-1900
Kjære Honoria!
Det er bedst at skrive med engang (jeg har
nemlig havt en længere samtale med Nansen i-
dag), skjønt du faar jo saa altfor mange breve
paa denne maade. -
Jeg var inde hos Nansen for at snakke med
ham om mine egne planer; men saa spurgte
jeg ham ogsaa, hvordan det gik med Vilhelms
professorat. Han sagde da, at han længe havde
tænkt at skrive til ham; men han overlod det
nu til mig, da han netop har været i udlandet
og har megen korrespondance liggende. Han ud-
talte sig som følger:
Da indstillingen kom for sent fra departemen-
tet til at sagen kunde komme fore sammen med
universitetsbudgettet, synes han, at det vil se
lidt forceret ud at bringe den frem i denne termin.
Da han drev paa med den i julen, var det netop
i den hensigt at faa den ind i universitetsbudgettet,
men dette blev behandlet uventet tidlig iaar.
Ulman og Wexelsen havde da spurgt N. om
han havde noget imod, at sagen blev udsat, bl.
a. fordi partiet nu før det nye valg er ræd for
at synes for flot. N. svarede, at de fik gjøre.
Ullevoldsveien 80 B.
17/11.1900 Chra
Høistærede Hr Grieg!
Takker så meget for Deres
venlige Brev, som gir mig Mod
til at sende Dem endnu nogle
af mine Digte. - Da De jo for Ti-
den opholder Dem i Sanatorium,
kan De måske lettere finde Tid
til at gjennemse mine ringe
Productioner, og har jeg da ikke den
onde Samvittighed, at jeg stjæler
Dem Stunder af Deres kostbare Ar-
9.11.1928
Kjære Nini,
Tak for Du var saa snil at sende mig boken din
jeg glæder mig til at faa tid og læse den, og læse
litt i ro og mak i det hele.
Hvordan har du det – hadde du det hyggelig
paa turen til Holland? Jeg var der nogen uker i vaar,
men det var vel paa en anden kant – Limburg og Brabant
der var det svært vakkert i mai ialfald, og et morsomt
folkefærd, lette, livlige og varme mennesker. 
Mange hilsener til Johan Anker og dig selv
din
Sigrid
Hr. Dr. vil sandsynligvis undre sig noget
over at jeg eventuelt vil opgive min Vinter-
Virksomhed her; men Sagen er den, at
jeg har Følelsen af, at man her i
Kjøbenhavn har lidt for meget af det
gode af mit musiceren, og at det
ikke vilde være til Skade om jeg en Del af
Aaret ikke lader høre fra mig. Hvad der
ogsaa tildels har foranlediget mig til at
nære en saadan Anskuelse har sin Grund
i at Palæ-Koncerterne trods ek. 7 Aars
ihærdigt Arbeide, endnu ikke ere komne
saa vidt, at der kan være Tale om at de
nogenlunde pecuinært dække sig. Sidste Saison
f. E. gav til Resultat, at Garanterne - under
hvilke jeg sidder inde med 2 Parter - har
maattet træde til for at dekke Underbalancen
som i Aar beløb sig til ck. 800 Kr. Komer nu
hertil at man ikke Aar for Aar vedblivende
kan arbejde med det samme Repertoire som alt
Kristiania, 11.1.1901.
Kære herr boghandler Lund!
Undskyld at jeg først idag
kvitterer for det under 1.1.1901 mod-
tagne kvartalsopgør samt for remis-
sen.
Venskabeligst
Henrik Ibsen.
var saa trist. Fru Statsraad Lange, som
efter Statsraadens Død har været i Amerika
hos sin Datter Elisabeth Aas, var blit
kjendelig ældet, ialfald af ydre. Og Fru Arkitekt
Welhaven (Hjalmar W.) født Backer, og Fru
Sogeprest Lunde (Herman L.) f. B. var
ligeledes mærkelig forandrede paa dette
ene Aar. Skredsvig var der ogsaa med sine
Smaapudsigheder og sine melankolske Øine.
Hans Hovedhaar kan desværre snart tælles,
og han faar Mærker af Aarene i sit
skjønne Ansigt; men forholdsvis holder
han sig godt. Af Sundhed og Rundhed
og Velvære struttede alene Fru Eilif Pettersen
og Karen Mortenson. Karen er dog blit
temmelig graa.
Revolutionen er nu i fuld
Gang i Rusland. 2000 dræbt og dobbelt
saa mange saarede af de vaabenløse
Arbeidere, som forlangte at faa tale
med Zaren foran Vinterpaladset. Spændingen
stiger voldsomt. Den tapre Præst, Gapon, som
dikting fram til  1880 åri.
Helge Holst bok frå
Finmarki er verdfull skildring.
Han kjenner det han skriv um
og fortel naturleg utan å pynte
på noko.  Han er realist,
ser godt og hev hjartelag. Men
diktar er han vel snaut. Som
t.d. Carl Schöien, som so
vedunderleg lyfter skildringi
upp til kunst – kor "sanne"
skildringane er.
I "Tidens Tegn" idag skriv
Emil Schmit, den kjende filolog
og radiokritikar, um Stefan Zweigs
Marie Antoinette og kaller
tilsist forfattaren ein usedeleg
Clara Tschidi og mykje anna som
bit og sikkert er gale. Men noko
er det i det han skriv um den
"intime" sogeskildringi
"Huset ved Grensen".
Cité Retiro den 14de April.
så snil nu at sende mig 
pengene da jeg erhar yderst
stor brug for dem – idet 
jeg trues med at måtte 
gå fra mit atelier og 
alle mine arbeider –
Hvis det er Dem så 
vanskeligt at skaffe 200 kr. 
kan De da ikke først 
sende mig 100 og derpå 
om et par måneder sende 
mig resten –
Ærbødigst
Edvard Munch
Rue de la Santé 32
roligt alt Vrøvlet og alt
Skriveriet, tænk bare paa
at hele Verden er begeistret
for Dig og lad Mesunderne
slikke, sine, slide
og rode.
Med hjertelig Hilsen
Din heng Ven
Chr. 22/4 98
München, den 26. Marts 1886.
Herr teaterdirektør Abrahams!
De vil tillade mig venskabe-
ligst at tilskrive Dem nogle linjer,
da jeg meget nødig vilde at der
skulde herske nogen misforstå-
else eller misstemning imellem
os.
Da jeg under mit ophold i
København i afvigte efterår hav-
de den fornøjelse at forhandle
med Dem angående «Kærlighe-
dens komedie», var det en gensi-
dig forudsætning at stykkets op-
førelse på Folketeatret skulde
finde sted i indeværende sæson.
Efter min afrejse fra Køben-
havn har jeg imidlertid intet
videre hørt om sagen, og da nu
sæsonen stærkt begyndte at nær-
me sig sin ende, så antog jeg at
planen af en eller anden grund
Høistærede Herr Bibliothekar!
Hoslagt skynder jeg mig at sende
Dem korrekturen tilbage i udført
stand. Da det mig tilsendte stortings-
dokument ikke aftrykker selve nominal-
fortegnelsen for 1896, men kun opgiver
dens samlede tal, tør jeg ikke have nogen
bestemt mening om dens indhold, og
jeg har derfor maattet udtrykke mig
med en vis forsigtighed, hvilken atter
forudsætter en vis ordrigdom desværre.
Hjertelig tak for Deres og Deres frues
elskværdige indbydelse til tirsdag aften,
hvilken det ikke alene skal være mig en
ære, men ogsaa en stor fornøielse at følge.
Deres meget forbundne
Ebbe Hertzberg
mandag formiddag.
imidlertid virkelig så mangelfuld på
dette område, da er det klogest ikke
at udgive noget dramatisk, forinden
den er bleven forandret.
Med mange hilsener til cancelliråd
Hegel og hans familje tegner jeg mig
Deres særdeles forbundne
Henrik Ibsen.
P. s. Tillad at jeg benytter anledningen
til at bede Dem godhedsfuldt at sende
mig et expl: af G. Fistaines italienske
parleur med dertil hørende gramma-
tik. Min søn tiltrænger nemlig at opfri-
ske sin italiensk i anledning af vort fo-
restående vinterophold i Rom. Skulde
De foruden denne bog kunne anbefale
mig en anden kortfattet ital: gramma-
tik med læsebog vilde jeg gerne er-
holde også en sådan.
Deres
H. I.
Blir det end mere trist at tænke paa
Tilstandene her. Hvorfor jig i et
Par Vintre har sat i Scene nog-
le Symfonikonserter i Arbeider-
samfundet hersteds for billig Entré.
Besøget har slet ikke været
daarligt, men Indtægterne har
ikke dækket Udgifterne, Orke-
stret har ikke kunnet faa
saa meget for sit Arbeide,
som det er vant til, og nu
kan jeg ikke længere fortsætte
Foretagendet, som, saavidt jeg
har forstaaet, har mødt
megen Sympathi fra mange
Kanter. Jig vil nu faa Stor-
thinget til at interessere
sig for Sagen. Men det
er lettere sagt end gjort.
thi for det første er Hoved-
staden lidet populær blandt 
Storthingets Venstre, og for det
Tablå
Spillesalen koster kr. 80
Vaktmæstane m.m. 15
Spillesalen rymmer
450 personer
Biljetter á 2 kr Kr. 900.
För en del biljeter kan
prisen undantagsvis høgas
til 2.50 och därigenom
täcktes den provision
bokhandlaren tar.
Universitetets Aula fås
gratis så när som på be-
lysning och vaktmästare,
rymmer 2.000 personer
men då måste hela galleriet
säljas á 1 kr. d.v.s. mer
är - 1 000 blij. á 1 kr. och
denna årstid ræcker publiken
at alt det Festlige, som har fulgt
med Begivenhederne har hjul-
pet i Sorgen. Erik skrev til mig
om hendes Altergang og om Jonas
ved hendes Sygeseng. Skjønne
storslagne Billeder af aandestær-
ke Mennesker med Tro trods
alt og med ægte Kjærlighed.
Jeg synes, at jeg kjender dem
begge to saa nøie, ialfald
vurderer jeg dem høit. Jonas
og Thomasine, det er "Evig Ung-
dom". Jeg drømte saa deiligt
om hende Nat til Fredag, var
i Fest hos Eder. Saadanne
Fester, som I holdt i Paris har
Ingen holdt. En anden af mine
Lykke-Tanker, som jeg ofte
tar frem for mig, er, naar
Jonas og Thomasine kom i
Quatre frères i Rue der Bac.
Alting blev med engang før-
ste Rang. Det var noget, som
fulgte med Jonas og Thomasine.
synes absolut, at du skulde faa Telefon til
Troldhaugen; det vil lette Opholdet
der i saa mange Retninger, især for Nina,
og i Tilfælde af Sygdom kan det jo
have meget at sige. Jeg tænker mig, at
du vil være bange for at bli for-
styrret. Men saa kan du jo bare til
enhver Tid spærre den af, saa er
du fri for alt Besvær. Anlægget
koster en Gang for alle 70 Kroner,
et Apparat omtrent det samme og
forøvrigt kun 15 Kroner Kvartalet.
Jeg kan ikke sige, hvor glad baade
Marie og jeg er ved at have anskaffet
den. - Du har ikke hørt fra mig si-
den Telegrammet fra Semmering, Tak
fordi du tænkte godt paa Vennen
din deroppe! Det Telegrammet endte
med et Ord, som jeg ikke kunde tyde,
"Kuentlevning", men jeg tydede det
dog derhen, at du var paa en Tur efter
Konserten og var glad. Ja det var
en glæde at vide Dig og Röntgen sam-
men igjen! Der er jo ikke et Menneske,
som jeg heller vilde vide hos Dig, end
ham, og med sit brændende varme
Hjertelag har han nok baade lyset
op og varmet efter de tunge triste
Tider, du saa nylig havde gjennemgaaet.
Du talte vel ogsaa med ham om
vor paatænkte Søndmørstur, thi
vi tør vel haabe, at alt vil lage
sig saa godt, at vi faar opleve den
derfra d. 2den.
Det har for saa vidt været
en meget vellykket Tur.
Jacobsens er Elskværdig-
heden selv, Landet er
Smukt, Vejret straalende.
Men Humøret -
Ja, I ved jo paa forhaand,
at skønt jeg er glad ved
at komme til Jer, saa
er det ikke nogen fornøje-
lig Gæst, I faar.
Med de varmeste Hilsner
til Jer begge
Din hengivne
Julius Lehmann
Petershøj. 6/7. 1912
Kæreste Nina! Tak for
Dit kærlige brev, som viste
os, det vi forresten viste
at Du holdt af Fader
og værdsatte hans enkle
elskelige karakter, som
beholdt saa mange
af barnets egenskaber
op i den høje alder.
For os er det en trøst, at
han blev sparet for
lange lidelser, fuldt
ved bevisthed var han
ikke fra han Lørdag
aften blev syg til
han Tirsdag morgen
stille gled over i døden
Det var svært at se paa
og høre paa slimhosten
som han ikke havde
kraft at faa frem
men hans ansigt tydede
Du kan gjerne vise mine 
Billeder frem – Vil Du si mig 
om mine Billeder fra L’Independant
er kommet did – og om mine
Gravurer er indpakkede og i Behold –
Er Hettner og Tuch i Paris?