MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
O se, nu lyser det fra Slottet!
(D. November 1905)
O se, nu lyser det fra Slottet!
Mulm veg fra Kongeborgens
Hjem.
Den skjære Lysstrøm stille
lokker
Os Glædesdugg i Øiet frem.
Den tænder Frydeblus i Hjer-
tet
Slår i vort Sind en Stråle-
bro
På hvilken gode Ønskers Skare
Mod Kongeborgen vandrer fro.
Glad Folkets Lykkehåb og Bøn-
ner
På Tankeving' i Kveldens Ro
Med Smil omsvæver Norges Konge 
Og Ætten hans i Hjemmets Bo.
29
drakk en velkomstskål i .
konjakk med ing. Dahl, som
i sommer har målt op gruber
sammen med 5 arbeidere), tok
frem en revolver og sa: Nu skjuter 
vi oss, Danielsen. Javel, svarte 
D. Men skal vi ikke ha oss en
konjakker først? - Direktøren tok
så mange, at D. fikk revolveren
over i sin lomme - Neste dag
reiste de hjem til Sverige. 
Johan heiste flagget vårt 
på den spinkle jesushaugen uten- 
for "messen" tidlig neste morgen,
før svenskene var oppe; så de blev 
spart for det. Siden var vi inne i 
alle husene og i kraftanlegget, som 
merkelig nok er det minst solide
og effektive ved hele anlegget.
Svedrup's blå øine lyste,
når han snakket om å begynne
driften til neste år med 150
mann. Måtte han lykkes. Han
x Ragna Nilsen skal mandag  gjentage
sit Foredrag om "store 
Eros" i Studentersamfundet (For holdt
i Kvindesagsforeningen) Jeg klør i
Fingrene efter at bryde en Landse
for den arme Eros, som nu veies,
maales og findes at ta for stor Plads
i verden. Ak Herregud! Han kommer
vist snarere til at bli hjemløs hos
os meget hurtigt efter alle Mærker
at dømme. Han er ikke længer
den trygge sikre almægtig Gud med
den robuste Samvittighed og det
glade Smil. Nu Maa han Krybe
lyssky omkring i Krogene og portionere
ud sine Gaver istedelfor at fare
henover verden med et omvendt
Overflødighedshorn - 

Stakkars  detroniserede Eros!
Og stakkars kloke, samfundsyttige
3)
banken Direktør Fyhn
550 Kr. herpå på «Skrig» 
og mod Schous Garanti – 
Han har skrevet mig 
til herom – Jeg må 
da be Dem være så
snil personligt at lade 
ham få dette og Billedet – 
For han må vide 
at det gjælder dette 
Billeder – som og at 
ingen Misforståelse er.
Jeg sidder pengeløs i 
mit store Atelier – med 
mange påbegyndte Arbeider 
og kan først begynde når
anstrengelsen her ikke saa meget
mindre end i Bristol. -
Nei, du maa ikke opgive
England, om det er Dig mulig
at greie reisen. Tænk "Land-
kjending", slig som den skal
frem, og Concerten med
Borwick! Jeg tænker Du vil
faa en stor glæde af ham.
Afsiger Du tiltrods for
alt Bristol, - (Du kan være
sikker paa, Du kommer til
at angre herpaa!), - saa maa
Du vel af hensyn til arrange -
mentet i Bristol gjøre dette
meget snart? Vil Du da være
saa snild samtidig telegrafisk
at give mig underretning. Det er
nemlig det, at jeg kan ikke
reise paa kort varsel, og desuden
Telegram adr. kun Sigurd Hals
Christiania
Kristiania 3/2 97
Kjære Grieg!
Tak for dit interessante
og oplysende brev!. Det var dobbelt
tilfredsstillende for mig at få det
fordi jeg altid og selvfølgelig nu
mere end tidligere selv har bidt
mærke i den periode af dit liv,
som den mærkeligste og dybest
indgribende,- der ligger i og om-
kring opholdet i Hardanger i
slutten af 20 årene. Der er imid-
lertid etpar andre punkter, jeg
gjerne vilde høre lidt om. Er,
eller regner du selv virkelig dit
møde med Nordaack for så
indgribende, som det alminde
lig gjøres til? Med de oplys-
som de ikke var vant med. I Neapel var det
jo lidt bedre, - men der var ogsaa koldt og "Madonna"
var daarlig og blev derfor igjen paa hotellet, - medens jeg
tog mig en tour til Capri; - jeg tænkte nemlig at faa
se den "blaa grotte", som jeg like fra skoledagene af hadde
hørt saa meget om, - men Middelhavet var i
oprør, - og jeg var to gange ud til grotten forgjæves.
De Hr. Mohr og fruen har selvfølgelig været i den
"blaa grotte" og kjender til, at den ligger paa vestsiden
af Capri, og der stod havet rigtig haardt paa, - saa at
grottens lille aabning stadig skjultes af bølgerne
eller dønningerne. - Jeg havde omtrent opgivet
at faa komme ind i grotten, da jeg i byen Capri
traf 4 dristige "røvere", (som havde været i tysk
fangenskab og derfor talte nogenlunde godt tysk); -
de paatok sig at føre mig ind i grotten, hvor haardt
end havet maatte staa paa, og jeg gav mig i deres
vold, - trods det var "flod-sjø". De rodde mig da den
halve mil ud til grotten, - og behændige som de
var, fulgte de en bølge ind til aabningen,- braa-
standsede et øieblik, - og idet grotten "gulpede"
bølgen ud igjen,- "pilede" de gjennem "sjorøiken" ind
i grottens hals, - kastede mig og sig selv i bunden
Fossegrimen går frem-
deles for udsolgt hus.
Folk kommer i skarer
fra by og land. Jeg
må spille Fanitullen
d.Capo hvær aften. Alfr
Hansen har været her og
kjøbt musiken. Jeg sat
i 3 dage og 3 nætter og
lavet for første gang i mit
liv klaverudtog. Det
faldt mig vanskeligt.
Havde Du været her havde
jeg sikkert plaget Dig med
at gi mig et par råd. Ja
nu for det stå til. Hjærtelig
hilsen og tak til Nina for
det elskværdige brev.
Din heng. Halvor
Alle hilser
gende om en Pension. Dette
maa i Tilfælde sendes til De-
partementet; det vil saa -
i Tilfælde af, at Dept. tiltræ-
der det, komme under Be-
handling i Storthinget. Naar
hensees til, at Indtægten eller Løn-
nen for Kontrollørstillingen har
været liden, saa tør vel Pen-
sion blive meget liden, i Til-
fælde af, at den overhovedet
gives, og der tør da efter min
Mening være Spørgsmaal om,
hvorvidt Andragende overhovedet
bør indsendes, da derved jo Ens
hele økomomiske Stilling og vel
ogsaa de nærmeste Paarørendes
Forsørgelsesevne kunde komme
under Debat, hvad som jo ikke
vilde være tækkeligt. Storthin-
get er jo en mangehovedet
Indretning, og det er vel desværre
ikke saa sikkert, at der altid
vil tages saa fint paa Tin-
gene. Dette har jeg fundet
hans Kone og Datter i al Hyggelighed.
Derfra reiste vi Torsdagen den 24de Aug.
til Zippendorf ved Schwerin, og blev der
til om Tirsdag d. 29de, da vi reiste
hjem - i Regnveir, hvad det forresten
havde været i Zippendorf ogsaa.
Nu er vi rolige og satte Mennesker
igjen, og har indlevet os i de sædvan-
lige Folder i Huset, som imidlertid vor
overenskomster med udlandet. De ærede
herrer skulde også betænke at de sande-
lig ikke vilde have ståt således, som de
nu står i det norske folks øjne, dersom ik-
ke vor nyere digtning havde forberedt for-
ståelsen. Jeg synes heller ikke at de er
så særdeles uvillige når det gælder beløn-
ninger og godtgørelser til dem selv.
Men så er der et hensyn til. Tror du,
det vilde være ønskeligt for Bjørn at jeg
kom derop? Jeg er i tvil om det. Jeg tror
at han i sin stilling som artistisk leder
vil føle sig fri og uhæmmet under Schrø-
der som chef. Og hvad væsentlig nytte
skulde jeg kunne gøre, så længe der spil-
les i den gamle, fæle, trange kasse? Den nu-
værende bygning er ubrugelige for de ar-
tistiske reformer, jeg kunde ønske at ind-
føre. Bjørn vil snart komme til at erken-
de det, hvis han ikke allerede gør det.
Han vil bli nødt til at slå så uhyre af
på sine kunstnerisk intentioner hvad
iscenesætningen angår, at han snart vil
være enig med mig i at skal ikke vor
teaterkunst gå til grunde, så må vi få
et tidsmæssigt skuespilhus.- Dette for
idag.- Hjertelige hilsener til eder alle.
Din hengivne
Henrik Ibsen.
30. oktober 1931.
Kjære Ingeborg Møller
Tak for boken din. Jeg er netop blit færdig 
med at læse den og ønsker dig hjertelig tillykke. Jeg synes 
det er absolut din bedste bok, fin og nydelig, og netop med 
den modige og værdige holdning indfor livet i ondt og godt
som præget tiden, uancet de følelsesfulde attituder
hvormed menneskene dengang tok imot sorg og glæde og kjær-
lighet og venskap og død saa var det netop bare alle disse 
ting de kunde. Og det er det jeg synes er det bedste i boken 
din, at du har faat frem, det "gefühlwolle" hverken
kom av mangel paa mod eller resulterte i modløshet; tvertimot.
Saa jeg haaber at du maa faa glæde av den, selv om den 
altsaa ikke er efter næstsisste mode som altsaa later til 
at være det det spørres efter i aar.
Lev saa vel da du
din
Sigrid Undset.
og det gjør mig ordentlig vemodig
at jeg ikke kan have nogen af
Eder her. Dog Verden er stor,
og den velsignede Sommer vender altid
tilbage. Ogsaa denne haaber jeg I
skulle have lidt godt af. Jeg lever
det meest velsignede Slendrianliv
man kan tænke sig, men føler
mig dog nu først efter et Par
Dage bedre end i Begyndelsen.
De første 8 Dage var jeg ret
miserabel, træt som om jeg
skulde gaaet 10 Mile, og frysende
efter Badet. Selv denne velsignede
Luft her, maa man vænne sig til
naar man længe har indaandet
Kloakluften derinde. Om Morgenen
Kl 9 Frokost. Saa staar hele
Formiddagen en Hest med Gigh
til at befordre de Badende
ned til Søen. Du kjender
den yndige Vei derned.
Alting dufter og blomstrer
er alt det andre smaa ting.
Forleden dag hadde jeg brev fra
Olaf Schou fra Genf. Han har
nok hat lange skrivelser fra 
Hieronimus H. — „Nu er hans 
Tartarin-mave saa opblæst, at intet 
kan gjengi en slik selvfølelse. Vigeland 
maa ikke et sekund tænke tanken 
at klare en saa stor opgave! Han vilde 
ikke forbauses om han kom paa den 
andre haugen, likeoverfor Abel, i
mange gange overnaturlig størrelse - 
laurbærbekranset med storkors av 
St.Olaf og „skjønhetstankens” gudinde 
hvilende ved sine føtter. Det vilde 
han, H. H., finde udmerket og
rimelig. Jeg har aldrig truffet nogen 
som slik beruser sig i egen storhet.
Kristiania, den 10. April 1892.
Herr Nils Collett Vogt.
Deres brev har jeg imorges
modtaget og kan fuldt ud be-
kræfte, hvad min søn fortalte
Dem, nemlig at jeg med levende
interesse har iagttaget den ube-
stridelige begavelse, der åbenba-
rer sig i Deres literære arbejder.
Jeg skulde Dderfor meget ønske
at De måtte komme i betragtning
ved uddelingen af rejsestipendier-
ne. Men jeg nærer rigtignok ikke
synderligt håb om at min anbefa-
ling i så henseende vilde være
Dem til nogen nytte.
Imidlertid, hvis De vil aflæg-
ge mig et besøg, så gør De mig
derved en fornøjelse og vi kan
da tale nærmere om sagen.
vaskerne altid raade over. Jeg kan derinde
ikke ri.. sammen med Svendsens Natur
at han paa saa løs en konto har ladet
sig forlede baade til helt at kvittere et
Venskabsforhold, som har bestaaet i ti Aar,
og som aldrig har havt nogen Mislyd, og til
at gaa Veie og benytte midler, som det gjøre
mig inderlig ondt at maatte sige ere Mennesker
og Kunstnere lige lidt værdige
Jeg har været Svendsen en
andet Tømmer end
ikke Lov til at rose mig af, thi jeg har holdt
saa umaadelig meget af denne Mand. Men
jeg har nok Lov til nu at nævne dette overfor
Dem, og taler de med S. om gamle
Skader, indestaar jeg Dem for, at De kan
gaa ud herfra fra en Sag, om hvilken
det umuligt kan være delte Meninger.
Klar Besked faar , tror og, hverken De eller
jeg nogensinde fra S., han gaar kun til et
vist Punkt, saa stopper han op. Bedst
derfor at lade ham i Fred med dette, tilmed
da Venskabet jo kun faar sin Værdi gjennem
den fuldeste Frivillighed. Men fordi Venskabet
lysne og fuglene at kvidre – først et lite pip som varsler
at klokken er over 1 og saa litt efter litt sætter de ind,
hele hurven.
Og saa har jeg arbeidsløse til at arbeide. 
2 mænd sætter gjærde –- skigar om det hele, 2 har
hugget ned endel av olderskogen og bryter op.Her er
deilig jord, men masser av sten og røtter.  Jeg glæder mig
til næste vaar, jeg kan begynde at plante trær og busker. 
Foreløbig faar jeg bare en liten remse av bed langs
gjerdet midt imot indgangsdørene, saa jeg kan faa
see litt gro op iaar og. Du skulde ikke ha lyst
til at sænde mig noen kjærmindeplanter. Der skal
bli staudebed med tiden nemlig – iaar blir det litt
kjøkkenhave,  litt stauder og littll sommerblomster
om hverandrehinanden.  Hansemand nærer en frygtelig
interesse for 4 rabarbrarøtter med ni blader, klør
vist i fingrene rent for at faa trukket dem op.
paa eller endog kunne læse den tydske
udgave, men som ikke vilde undlade
at læse oversættelsen og diskuttere dens
indhold.
Deres bemærkninger om «Don Leon»,
saa oplysende de end i visse retninger ere,
overbevise mig dog ikke ganske, idet jeg
finder det brudsstykke af digtet, som Ulrichs
anfører - andet deraf har jeg aldrig seet -
for saa Byronsk i stil og tanke, at jeg har
vanskelig for at antage en imitiation. Det
maa ogsaa vel betænkes, at udgivelsen, efter
det lille Ulrichs derom anfører, godt kan
være
og sandsynligvis er
skeet smugvis, idet indholdet maatte
lade befrygte en konfiskation fra den
saa let «sittlich entrüstete» engelske
styrelses side, hvilken jo i den henseende
staar under kommando af det mest
snobbede publikum i verden. Derfor
er det ikke kommen ind i bogfortegnelserne,
og endnu mindre i Byronske biografier.
At bogen existerer, er sikkert nok; thi den
Slotsgade 4. 16-6-78.
værdig og jeg er vis paa 
at naar De kommer
til Paris vil det interessere
Dem at besøge ham.
Vi have for en Tid siden
her i vort lille Hul op-
ført en Messe af ham.
Den gik godt og Aviserne
roste baade Componist
og Udførelse. Den har været
prisbelønnet og opført
i Rom og i Paris.
Jeg ved ikke mere hvad
Orchester vil sige jeg
høre aldrig Musik.
Men Kjærligheden dertil
er lige varm, jeg lever
Erindringer. Saalænge
min Mand er nødt til
lesing. Morosam og lærerik. Ein
ferdast i ei verd, der vår gode
elegante og rike – og sers
duglege – norske baron var som
fisken i vatne. Alle diplomat-
spirer burde lese denne boki,
og det gjer dei vel og. Wedel er
med all si fåfenge (sjå hans
hovud-burd på bilæti) all
igjenom sympatisk. For han
er ingen kald diplomat; han hev
hjartelag. Og, du alverdi, kor
nyttig han var for Noreg.
Fyrste möte i Det litterære
råd igår. 13 sökte Oslo bys stipend,
det einaste me hadde fyre oss igår.
Og so sende me söknad um
diktarlön til Oskar Braaten.
Dei tri som vart innstilla til O.G.s.
Kjære Vilhelm!
Dine brever - og telegram - kommer
mig stadig lidt forsinket i hænde, fordi du
sender dem til Majorstuen og ikke til Uni-
versitetet, hver jeg jo altid opholder mig;
jeg gaar hjemmefra om morgenen, før posten
utleveres. Dit telegram igaar fik jeg saaledes
ogsaa først da og kom hjem til middag,
og da jo lørdag eftermiddag er ubrukelig til at
træffe folk eller skaffe frem papirer fra
sekretariatet, kan jeg ikke besørge din erklæ-
ring av 1910 tilsendt dig før imorgen mandag
Jeg tror forresten, det er tidsnok, især
hvis der paa forhaand trækker op hovedlinierne
for hvad du skal skrive.
Jeg skal nu ogsaa gi di et lidt ut-
førligere referat av fakultetsmøtets forhand-
linger. Det var i det hele uheldig at saken
for anden gang kom til dette forum, - og
det skyldes vist utelukkende den manglende
taktiske evne hos vor dekanus. Imidlertid
- vi faar gjøre det bedst mulige ut av situa-
forhold, som han maa ordne, og saa længe maa 
heller ingen ane vort forhold. Men saa haaber vi,
vi kan bli sammen altid. For vi har havt det slig, 
at alt som har været mellem os, det har bare
bragt os nærmere sammen - en maaned har det været 
nu - og jeg har ikke et minde, saart eller lykkeligt, 
uden jeg kan tænke paa det med klar hjerne og
kolde sanser og si, ja det var vakkert og godt og kjært; 
jeg har været flunkende ædru hele tiden og ser, alting
var saare godt, og aldrig har vi to gjort hinanden
noget ondt, og aldrig kan vi med vilje gjøre det.
Hvordan kunde De ane det? Den dag, jeg
sidst skrev til Dem, det var vist samme dag, jeg
havde seet ham første gang. -
Og De er deroppe i Fredriksværk igjen, hvor jeg
besøgte Dem en deilig dag i høst. Jeg havde det 
saa vondt ihøst, og De var saa snil mod mig, 
og jeg var Dem saa inderlig taknemlig. Ja, da havde 
jeg det vondt - det var, som alting var frosset i mig, 
og der var en, jeg var glad i, svært glad i, men jeg 
kunde ikke elske ham, og han saa det, og jeg
syntes, jeg var ganske gold og unyttig og havde ingen 
ret til at leve, naar jeg ikke kunde gi ham eller
noget menneske noget. Hvor jeg takker ham nu, at 
han saa blidt og fast viste fra sig alle de 
uægte kjærtegn og alle de uægte ord, jeg bød. -
for det var da, jeg var ude hos Dem og De varmet 
mig med Deres gode ord og de lod mig sidde i
Bøgerne har jeg under laas og lukke, 
men dig under jeg at læse dem.
— Skriv snart, og fortæl mig 
en hel masse om, hvordan du lever,
men nu ber jeg dig inderligt, at 
du ikke lader mig vente i to 
maaneder — eller 6 som du engang 
har gjort.
Adieu!
Hils dine unge kammerater paa 
sygehuset, hvis du endnu holder
lige meget af dem.
Mama beder hilse dig.
Nu er kl. ½ 1, saa jeg siger 
godnat.
Din hengivne
Sigrid.
Hvis du ikke skriver snart, tror 
jeg du er fan ærgerlig over dette lange
brev.  S.
i stumper og stykker. Men jeg nærer
den fortrøsning til Dem, at De
vil forstå at læse mellem linjerne,
og at De der vil finde et rigt
og fyldigt akkompagnement.
Apropos! De har vist set, at Mon-
rad nu endelig, efter et langt og
svært men hæderligt arbeide i mu-
sikens tjeneste, har fundet det passen-
de at trække sig tilbage, hvad der
nu kan have bevæget denne gråhær-
dede musikalske kjæmpeidiot til
et sådant skridt, der visselig ikke
kan have andet end de alvorligste
følger for vort musiklivs fremtidige
trivsel. Fred med hans minde!
Jeg sendte for noget over en måneds
tid siden de chines. ned til Wil-
helm Hansen - venter endnu på
svar. Det skulde undre mig, om
landene, og de har satt sig selv i den tilstand at de kan ikke forsørge sig selv på
ærlig måte - De hadde ingen skrupler ved å kaste bønder i Alsace og bønder i Polen
ut av gårdene deres og sette sig selv tilrette i andres hjem, - her i Nonge som overalt
ellers. Og nå griner de (på norsk betyr grine flæbe, må jeg vel forklare) fordi de
blir pakket sammen trangt, og de jamrer over sine bombete byer, efter at de hadde
hovert over at Rotterdam og Warsjaw og de russiske byene og de små byene våre var blitt
bombet sønder og sammen -. Nei, så lenge tyskerne hårdnakket holder fast ved sin
djevlebesettelse, så vet ikke jeg at vi kan gjøre annet end be at de må begynne og
forstå, at de er djevlebesatte -
Jeg innrømmer at sommetider vet jeg hverken ut eller inn - selv de besste
tyskere jeg harkjennt er gale på ett punkt. Jeg tenkerofte på en gammel tysk katholek
prest jeg kjennte, han arbeidet her i Norge. Han var en god tysker, om det noensinne
har levet noe sånt, helt helgenaktig, og jeg tenker fremdeles på ham med kjærlighet.
En gang spurte han mig,"når regjerte egentlig denne Per Gynt som det er skrevet så
meget om?" Jeg lo og sa at Per Gynt var en sagnfigur, en bonde i Gudbrandsdal, -kanskje
lå det noe faktisk til grunn for skikkelsen, kanskje ikke -. "Nei nei, han var jo
konge i Norge, det har jeg lest i -" ja han nevnte Gmunder Gemeindeblatt eller Køllner
Katholische Nachrichten eller noe slikt, bladet fra det diocøs der han var kommet fra.
Det hadde han abonnert på i alle de tyve årene han hadde vært i Norge, derimot aldrig
på en norsk avis. Jeg sa at ikke desto mindre så var det feil, der har aldrig vært
noen kong Per av Norge." Han smilte sit elskelige smil: "Nei nei, det er umulig - det
var et tysk blad." — Ja, her er en til: over i New York traff jeg en norskfødt nonne,
en ursuline som lenge har arbeidet ved et akademi i Rio de Janeiro. Da budet kom om
at Norge var blitt besatt av tyskerne blevhun naturligvis forferdelig bedrøvet, men
to av søstrene, østerrikerinner, gode og fromme nonner, trøstet henne: "Javist er na-
zizmen forferdelig og Hitler er et ondt, gudløst menneske. Men i sin egen gode tid vil
Gud tilintetgjøre bespotteren, Tyskland vil finne tilbake til sit rette hellige, store
hjerte, - for virkelig religiøst geni er det jo bare tyskerne som har vist. Og tenkt
for en lykke det da er for sånne små og degenererte land som Danmark og Norge og Hol¬
land å være blitt gjort til deler av Tyskland." De mente nok, eftersom Moder Emmanuel
forstod, at ogsa Sverige og Schweitz vilde kanskje Gud forbarme sig over og innlemme i
Tyskland, før han fannt at det var tid å kaste redskapet Hitler på skrapdyngen.
Bergen den 19de Juli 65.
Min kjære Edvard!
Ifølge mit sidste Brev
har Du sikkert gjort Dig et lidet Haab
om at faae see mig i Rungsted, men
efter megen Ubestemthed blev dog Re-
sultatet at jeg bliver i Hjemmet. Det
er igrunden dumt af mig, da jeg efter min
sidste udflugt - Londonnerturen i 1862 -
følte mig saa frisk et heelt aar, som jeg
aldrig i mit Liv havde gjort før, dog an-
tager jeg at Heiberg vilde sætte sig der-
imod, om jeg spurgte ham om Tilladelse.
Jeg hørte til min store Ærgrelse, at der
blev skrevet til John om at komme hjem
strax, og det uden at jeg fik vide noget
derom, saaledes kunde jeg nu ikke have
truffet ham dernede, om jeg vilde have
begivet mig afsted, og uden Reisefølge
en af Veiene indlod jeg mig ikke derpaa.
Det manglede just ikke paa dem der
vilde have været med, men Hummer-
saisonen har ei været saa heldig at jeg
vilde indlade mig derpaa, og dette var
den fornemste Grund til at jeg blev hvor
jeg er. En Herre reiser saa meget billigere
uden Damen, men mine har nu engang
faaet den Uvane at skulle være med ved
alle Leiligheder. Hele forrige
Men Gjæstene var saa for-
skjelligartede, at der kom ikke
rigtig Fart i det, trods Justs
og Mimis gode Bestræbelser. -
Jeg glæder mig i, at Du
skal dirigere Landkjending!
Dens tanker har ofte været
hos mig i den senere Tid.
Det maa blive en Fest,
som jeg gjerne skulde
været med til! Igaar var
der vel Jubel ved Sigurd
Jorsalfar! - Nei no e
de Slut! Farvel igjen
kjære Edvard, hils Nisk
fra os begge! Kjærligst
Din
Frants.
Kjære Hulda og
Garborg!
Tak for alt Godt og for
Venskab i det
gamle Aarhundrede!
Godt Nytaar!
Eders
Harriet Backer
Stange Præstegaard
Lille Nytaarsaften 1899
Sakuntala.
Jeg kunde for Længsel ei sove,
en Blomstervind
slog mig imod,
strømmede over mit Leie
som en vellugtaandende Flod; 
jeg hørte de høie Palmer
suse svagt
med sød Musik;
det hvisked ihvor jeg stod og
gik:
Sakuntala, Sakuntala.
Du evige Himalaya
med Issen høit
mod Himlens Tag,
hvi sender du dine Kilder
at møde min Fod idag?
Hvi risler de duftende Vover 
mindetungt
forbi mig hen?
hvi møder med bævende Blik
igjen:
Sakuntala, Sakuntala!
Kristiania, den 23.2.1900.
Kære herr August Larsen!
Hermed har jeg den fornøjelse
at fremsende to fotografier til benyt-
telse efter frit valg for folkeudgaven.
Ligeledes tillader jeg mig at vedlæg-
ge et brev fra herr P. Aage Madsen, hvem
jeg ikke kender, med anmodning om
godhedsfuldt at ville lade besørge det
af ham omskrevne.
Det af mig nævnte køb af obligationer
kan så gerne henstå indtil belejlig tid;
om nogen rentegodtgørelse bør der natur-
ligvis ikke blive tale.
Det gjorde mig bitterlig ondt at erfare
forærede mig et meget nyttigt Møbel,
bad os kalde det en Pate', Edvard, saa ved
Du nok Besked; saa fik jeg et skrivetøi.
en Lampeskjaarm og flere Smaating, saa I
ser, man er bare altfor snil mod en
utaknemmelig Skabning som mig, det
brods alt har saa vanskelig ved at vise
et rigtig glad Ansigt. Stakkels Maren har
været mere end almindelig klein i Julen
og har derfor kun lidet deltaget i Familie-
selskabeligheden, Juleaften var hun kun med
os en ganske liden Stund, hvilket jeg syntes
var dygtig trist, det var saa ondt at
vide hende syg og alene, men jeg fik ikke
Lov at blive hos hende og kunde jo heller
ikke gjort hende noget godt. Først Juledag
var jeg hos Onkel Vilhelms, anden hos
Graahs og fjerde hos Edvardt Hagerneps, 
alt julede vi efter bedste Evne, morso 
hos Graahs, hvor der jo er mest un