MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
en god varm kværk! Det længes jeg efter. - Og
det er en hel evighed siden du hørte fra mig,
tante Nina min.. Det er så rent ufattelig, hvor
der blir av tiden. Jeg skjønner aldrig det gran
av dens utrolige hastighed og har forlængesiden
opgit at følge med. Dager - uker - måneder -
det er som et pust! Nylig var det jul, nu er
det santhans, - hvor er mellemtiden? - Og her -
her er det nu ligesom enda værre. For her er
ingen årstider, som sætter mærker og grænser.
Jul eller juli - samme utseende, samme tempera-
tur, - en evig grøn-grøn solvarm sommer med
løv og frugter og blomster i en eneste uavbrudt
kjæde. - Hver dag solskin og fuglesang, - roser
og orchidéer i alle glas og vaser, - en luft fyldt
med duft, - frisk og vidunderlig om morgen,
- nokså glødende om middagen og kjølig, d.v.s.
en 18" R. om kvælden. - Deilig er her. - Og
- alligevel går det an at bli syk og dårlig her og.
«Peer Gynt» er lykkedes så vel; forhå-
bentlig vil dette have indflydelse også
på bogens afsætning. Hernede udkom-
mer i disse dage en tysk originalud-
gave af «Hærmændene på Helgeland»,
der er ansat til opførelse på hofthea-
tret 1ste gang den 7de April. Det lønner
sig nutildags godt at skrive for de tyske
theatre; thi en forfatter erholder af
hvert theater, hvorpå et stykke opføres,
10 % af billetsalget af samtlige forestil-
linger, som stykket nu eller i frem-
tiden kommer til at opleve. I War-
schau er der i vinter udkommet en polsk
oversættelse af et større udvalg af mine
digte, ledsaget af en omfattende biografi 
og portræt;
digtene er forøvrigt blevne stærkt beklip-
pede af den russiske censur; navnlig
er der bleven strøget lange stykker af
«Ballonbrevet». For øvrigt intet nytt; stræng
vinter og ubehageligt vejr.
Deres ærbødigst forbundne
Henrik Ibsen.
54-4-09
Kochsvei 21
Kjære Jappe!
Du mindet mig om 
«Pigen» og Følgen var 
naturligvis at jeg 
skrev og skrev sålænge 
til jeg pakket Brevet sammen 
og lagde det til «de øvrige» –
– Din Historie blir nu 
for mig det non plus 
ultra af alt – Ja nu 
kan de nyde hinanden 
til Kjedsomhed i de Aar –
i Calmeyergaden ivaar, og kunde
i lang tid ikke tale om andet
end Griegs spil. At faa se
Grieg og faa lov at spille lidt
for ham, var noget han aldrig
vilde glemme.
Men jeg tror ogsaa,- endskjønt
det vel er dristigt af mig
at forene min bøn med lille
Odds- at De og Deres frue
Hr Doctor, vilde have fornøiel-
se af at høre den lille gut
fantasere og improvisere
paa pianoet,- Naar han
uopfordret gjør det, er det jo
bedst,- naar han som han
selv udtrykker sig- har noget
i hodet- da maa han spille,
og render fra baade leg og
mad ind til pianoet
i august.  Paa en maate er det vondt at det blev 
opsat – denne tiden før er saa nerveslitende.  Jeg er
spændt, for jeg synes virkelig barnet har kommet
sig isommer.
Her er nu et veir av den anden verden –
 hørte at du faar det nordenfjelds, for jeg hørte av
Anker at det hadde været en lysttur i kulde og 
 væte hele tiden.  Ellers saa han godt ut, og det
var morro at se hans aasyn paa Lillehammer station.
Fraregnet togreisen med Mosse kommer jeg vist
til at være her i hele sommer.  Og jeg er ikke mis
fornøiet med det.
Mange hilsener og ønsket om godt veir og
god tur.. Jeg misunder næsten dig som er nordenfjelds
Trondhjem og trakterne der omkring er allikevel det
deiligste i Norge synes jeg.
Din
Sigrid
–han la ikke skjul paa, da han var her andre gangen, at 
han tiltrodde mig ikke videre kvalifikationer som «balia», men han 
vilde ikke tro jeg hadde nok. Atter uten undersøkelse – bare eksteriør-
bedømmelse. Ja gubevars, jeg ser selv, naar jeg spaserer min lille tur 
paa Pincio om dagene, at jeg ser fattigslig ut sammenlignet med disse 
kampanja-kuene, som gaar deroppe i hele bølinger, skinnende av 
silketørklær, gulddobber og koraller, med fete fine unger i armene. 
Ja – jeg har altid sagt, jeg syntes ikke om fete unger – og nu glor 
jeg misundelig paa disse smaa italienske pupoer og pupaer – 
de er firkantet i hodet av fett alletsammen, kan næsten ikke 
faa igjen munden, og ammemelken driver ut av mundviken paa 
de – de ser ut som eiet de ikke nerver og kunde aldrig faa det. –
Men ikke vilde jeg bytte min lille stakkars tynde pupo – 
med store spillende blaa øine, som følger os, hvor vi gaar -. Han 
glor og glor efter lys og lampen om kvelden – er begyndt at snakke 
litt med den og ligger og ler til sin far, naar han skjærer 
grimaser for gutten. Mig vil han ikke smile til – bare saan 
tilfældig av og til. Oog han er saa go, naar han ler – han gaper 
med den forfærdelig store, rare munden, han har efter sin far 
og atpaa til utarbeider videre med alle fem fingerknrokerne, som 
han faar presset ind, gud vet hvordan – ler fra det ene 
øret til det andet. Snil er han og – graater aldrig om natten, 
ikke engang naar han vaagner til den tid han faar mat
Det er virkelig et under, hvor vel han er inde i vore gamle
forhold og med hvilket skarpt blik han trænger ind i fugerne
af de dertil hørende spørgsmaal. Dertil er han en særdeles
behagelig forelæser og navnlig besidder hans videnskabelige ar-
gumentation en særegen livlighed og kraft. Istedetfor nemlig
som mange bruge, ved anførselen af argumenter, som skal be-
kjæmpes og modbevises, at søge at reducere deres egen overtalel-
sesevne til den mindst mulige, gjør Maurer sig al flid for
at fremstille dem i sin fulde værd og at gjøre dem saa mæg-
tige som muligt; først derpaa begynder modbeviset og dette
føres derpaa med en sikkerhed og en interesse for sagen, der
uvilkaarlig river med. Argumentationen faar ved denne me-
thode en egenskab, som jeg ikke kan betegne som andet end
dramatisk; thi de med hinanden talende momenter stilles
op som hinanden fuldvoxne kjæmper, de strider og seieren til-
falder den stærkeste. I sit hjem, hvortil jeg tilligemed et
par norske malere, har adgang, er Maurer ligesaavel som
hans hustru elskværdigheden selv. Den svaghed, som
han endnu i kjendskaben til Norge lider af, fordi han al-
drig har besøgt, vil vistnok om et eller to aar blive
afhjulpet. Da han i de sidste fire aar kun har læst
over norsk-islandsk ret, indskrænker hans sædvanlige til-
Parti ved Melkedalsvandet med
Uranaasbræen. - Næste Dag hvilede
vi om Formiddagen og gik om
Eftm. op paa Langskavlen
(6000 Fod). Det gik rent
op i det nøgne Høifjeld
over lange lange Fonner.
Vi saa en vakker Reinsbuk
danse henover Fonnen, og
ikke Spor af Jagtlyst rørte sig
i mig. Fra Toppen havde vi vid-
underlig Udsigt, skjønt Hurrung-
partiet laa i Skodde.
Næste Dag gik vi over Grøm-
neberg til Gjende. Husker Du,
hvor vi saa alle Reinsdyrene?
Og saa den deilige Gjende!
Jeg skal hilse Dig fra Gjen-
dine, som var lige søt, -
men der havde dog lagt sig
en vis Skygge over hendes
mig at for mange År
Siden jeg tror 10 år – sad
Du og Krohg og drak
Champagne med Grand
Hotels Direktør – Du
husker den Jøden – han breder
sig da ut over mig og 
fortæller at jeg havde over-
faldt Nils Gude mens 
han sad fuld på en Stol 
og at jeg havde holdt på
at kvæle ham –
Dette gik han om som
en intrigant Kjærring og
fortalte alle Mennesker –
Sagen var slig – Jeg
hurtigtoget til Paris sam-
men med Hans og Pauline
Kiær. -
Fra 15 April til nat til
30te April var vi borte.
I Hamburg fik jeg som 
svar paa telegr. til Kathr.
i Venedig, at Kr. havde
"mindre hodepine".
Men i Paris laa telegram,
"Kr. daarlig, nervelammelse
arm, ben". Vi blev to nogle
timer i Paris, reiste 
saa til Venedig direkte. -
Og saa opleved vi dage og
nætter forfædeligere
end tanken kan bære. - 
Da vi omsider kom hjem
med ham var vore
kræfter forbi men
jeg vilde paatage mig en
besynderlig Mine af Vigtighed
om jeg bildte mig ind at
mit Navn alene uden verdigsom
activ Optræden kunde udrette
noget til at støtte Sagen.
Tilgiv mig derfor om jeg ikke ind-
velger i Deres Ønske dennegang.
Bliv ikke vred paa mig derfor
og misforstaa mig ikke. Der
er for mig en stærk sympathietisk
Dragning henimod Dem og Deres
Muse.; forstyr den ikke. -
Min Hustru og Børnene sende Dem
og frue de venligste hilsener og
ønske Eder hjærtelig velkommen
til Gyssestad.
Med høiagtigt
Deres
Gyssestad Chr.A. Egebert
23 Aug. 1871.
Jeg har endnu hermed
tyve Concerter at give
forinden jeg forlader 
Amerika
Bedste Hilsener til
Dig og din Hustru fra
Din hengivne
Risicoen for nye Forkjølelser og
Tilbagefald. Saa skal Du se,
at lidt efter lidt - men vel
kke med èn Gang - vil Kræfterne
og Nervesystemet komme i Orden
igjen. Gid Du maatte føle dette,
og efterhaanden derved komme
til at se lysere baade paa Nuet
og paa Fremtiden. Gudskelov at
det gaar mod Lys og Vaar! Du
maa ogsaa huske paa, at vi
netop nu befinder os i den Tid
af Aaret, da der er Ebbe i hele
Tilværelsen. Hele Naturens Liv
ligger nede, er paa Lavpunktet
efter Høst- og Vintermørket, og
Du og jeg er ogsaa Dele af den
samme Natur og maa til en
heden til et abstractum. Som S.S.
Blicher engang sang, da han fik lyst
til at følge droslen paa en Norgesreise:
«Men jeg maa blive hjemme her,
i lyngen røre harpen.»
Javist ja, røre harpen i egen-
skab af trækdyr i kongelige og departemen-
tale kommissioner!
Indtil videre –! 
Deres bemærkninger om alderen
og særlig ogsaa beretningen om den
74 Aarige «fole» morede mig meget.
Kun er jeg bange for, at de med længre
imødeseede excesser pludselig kan kaste
rytteren af og ind i evighedens
ligesaa
evigunge
stutteri. Gammelt gifte er kort gifte!
Hvad De fortæller om Deres bog, in-
teresserer mig særdeles, og det er med
spændt forventning, jeg ser de oplysninger
men hele første akt af Deres oversættelse
viser dog at det ikke er nogen umulig-
hed. En orienterende indledning tror
jeg vilde være meget hensigtsmæssig.
Nordover kommer jeg ikke i
denne sommer, derimod reiser jeg om
nogle dage til Berchtesgaden i Tyrol,
hvor jeg agter at tilbringe 5-6 uger og
vender derpå tilbage til Dresden.
Forhåbentlig træffer dette brev Dem,
selv om De skulde være afrejst fra
Cassel. Jeg beder Dem hilse vore fælles
skandinaviske venner og bekendte og
håber at De fremdeles bevarer mig i ven-
skabelig erindring indtil jeg atter får
den fornøjelse personlig at træffe Dem.
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
Bergen den 5/7 1912
Fru Nina Grieg
Troldhaugen 
Ærede Frue.
Netop modtaget Deres meget
ærede brev og er det mig selvfølgelig en stor glæde
at modtage Dem og hvem De så ønsker
at tage med Dem - Hvilkensomhelst dag
og tid passer mig og kan De kun ringe
op i telefonen no 1563.
Med en venlig hilsen og et hjertelig velkommen
forbliver jeg Deres
Ærbødige
Christian Eriksen
kjærlighed; - alt skulde gjøres og intet forsømmes paa
den stilfærdigste og mest udfyldende maade. Aldrig dispu-
ter eller uoverensstemmelser; kom der en enkelt gang en
liden meningsforskjel, endte det gjerne i spøg eller med et
kys. - Var mit hjem end ikke just af de mest splidagtige,
saa var vi jo mange og livlige børn sammen, der alle
havde sin stemme; og vi hedder ikke Broch for intet;
det er haarde halse, naar noget staar paa; og eftergi-
venhed er ikke vor største dyd! den har desværre heller
ikke taget til med alderen. - Dengang faldt det mig aldrig
ind at mene, at barnet i mig krævede mere vet til uno-
der; saadant skulde jo heller ikke kunne opstaa i ens
tanker, naar man kommer fra et nogenlunde dannet
hjem, hvor oppositionen ikke er den mest fremtræ-
dende. Men det var det, der var saa velgjørende paa
Emilsminde, at jeg hverken blev behandlet som barn
eller voksen, men dog som ligestillet med alle mine
omgivelser; der blev aldrig i mit nærvær talt om an-
det, end hvad jeg fuldt ud kunde fatte; og der appellere-
des lige godt til min mening og forstand som til de
voksnes og erfarnes.
Den eneste, der talte til meg som "barnet",
Jeg tørster efter en Kompotion
fra Dem. Jeg bad Dem sidst
jeg skrev, om en for "Johaniterne."
Jeg har ikke langt igjen nu,
jeg gaar i mit 64de Aar! Lad
mig endnu faa udføre et
eller andet Numer af Dem.
Jeg er ogsaa tænkt at slutte
med Udgivelsen af min Mands-
sangbog, som aarlig er ud-
kommet, hvert Aar fra 1845.
Havde De et aller 2 Numer
at give mig for sidste Bind,
vilde det være mig inderlig
kjært - en anden Landkjending!!!
Honoraret faar De selv Be-
stemme. I September
paabegyndes Indskrivingen
af det.
Jeg ønsker Dem og Deres
Frue en behagelig Sommer
og forbliver
med venlig Hilsen
Xania 26/3 83 Deres
Joh D Behrens
Kjære Vigeland
Anker sa, før 
han reiste til Horten, at han
trodde, De vilde ha glæde av
at se regattaen her paa fjorden
tirsdag. Da synes jeg, De skulde 
komme hit ut mandag kveld -
det gaar ingen baat tirsdag morgen;
saa laa De her om natten og
slap at mase hit ut i et
hett tog tirsdag. Her er ingen
andre her ute end mine gamle
forældre; min far er 83 aar -
likevel ikke sløv.
De maatte ta baaten fra
Piperviken 5.30 mandag efterm.
eller - 7.10. Og gaa av paa
Blakstad brygge.
Morgen reiste med Dampskibet
nedigjennem Leden talte vi om,
at Du nok havde havt Lyst
at været med. Hvorda!
Saa har jeg ogsaa i den forløbne
Uge havt en liden Trip til Lind-
aas for at være med ved Laura
Bøghs 50 aarige Fødselsdag. Jeg
var den eneste som reiste derud
fra Byen, og om Aftenen sad
jeg med Præstegaardens elskvær-
dige Beboere, uden Tilsætning af
Bygde-Honoratiores. Jeg føler altid
en inderlig Glæde ved at komme
derud, der er saamange Barne-
minder, at det næsten er som om
man føler lidt af Barnet i sig.
Men det var kun en kort Tur, -
fra Bergen Tirsdag Kl. 1 Middag
og til Bergen Onsdag ved samme
Tid, og da det er langsom
Snegl af en Dampebaad, som gaar
der, (gamle "Fridthjof") saa blev
det kun et Nattebesøg, men 
det er jo ogsaa noget. Og jeg ny-
der saa at komme ud i Fjor-
Kristiania d. 9 Septbr 1902.
Kjære Grieg! Dit brev gjør mig
ondt, og, at det for Dig maa være en
stor skuffelse at opgive Bristol, kan
jeg jo saa godt forstaa. - Men maa
Du det da Grieg? Kan Du ikke gaa
lige over fra Stavanger. Gjøres ikke
det paa 30 timer. Jeg reiser nødigere
fra Bergen til Christiania paa de
baadene, der gaar i rute her, end
herfra til England, og Du har jo saa
ofte klaret turen langs den farlige 
norske kyst udmærket godt. 
Hvad selve anstrengelsen ved at 
concertere angaar, saa bliver jo
Brinken10.6.07
Kære Edvard Grieg!
Tak for Dit Brev om "ham
selv og de 25000". Jeg sendte
Dig kun Avisen, fordi vi til-
fældigvis var hæmmet til
at tale om Sagen, de vi
mødtes på Jernbane statio-
nen. Foresten fristes Dine
Bemærkninger mig til Mod-
sigelser. Jeg har ikke haft
den diaboliske Glæde Du
tror. Jeg var ved den Lej-
lighed nærmest befængt med
Vemod på enkelte Andres
Vegne - og Skikkelighed.
Jeg er måske - trods min
at vi nu dokumentfast
er Dus, hvad Du er så elsk-
værdig at sige, Du anser for
Glædeligt og hvad jeg ikke be-
høver at sige det samme
om, desformedelet det - som
Englænderen siger goes with
out saying. Summa Sum-
marum: Herren vendte det
til det Gode.
Måtte han nu
også vende Dit Helbred og
Dit Humør samme Vej,
så at det må gå opover
sammen med Dig, og Trolden
tiltræde sin "Hauge" i fuld
Vigeur.
Med hjærteliget Hilsen fra
os begge til Fru Nina og Dig
Din hengivne
Otto Benzon
Med vore bedste hilsener til Dem og Deres
ærede frue tegner jeg mig
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
Kjære ven!
Dine to breve, som gjensidig
supplere hinanden, har jeg
med
stor in-
teresse modtaget, og jeg takker Dig
for Dit tilbud om at faa se Dit
manuskript m. m. Imidlertid
forstaar jeg af, hvad Du yttrer, at sa-
gens enkeltheder ikke vedkomme
det emne, jeg holder paa med, og jeg vil
derfor faa lov til i henseende til dem
at afvente Dit arbeides trykning. Jeg
indskrænker mig i Auberts bog til at til-
føie en note, som jeg indtil videre
har redigeret som følger:
Til Høsten, eller rettere til Som-
meren fornyer vi Minderne, ikkesandt?
Iaar antager jeg, at Blytt vil kunne
slippe ud tidligere. Desværre ser
jeg, at han vil bortleie sit Sted
paa Vos paa Grund af Tidernes
Pinagtighed. Gud give han snart
maatte faa sig en Nebenpost
han ogsaa!
Igaar havde vi en deilig Dag
paa Næsset. Vi spilte nemlig
8 hændig, og var "væk" alle-
sammen, - især over den Symfoni
af Schumann, som vi endnu ikke
havde spillet. Jeg kjendte den
tildels fra Dig 
nei den Andanten er dog noget
af det mest storslagne, jeg har
hørt Noter
Ja Du ved ikke, hvilken usigelig
Glæde Du har gjort mig ved
all den 8 hændige Musik!
Vi er allesammen ligeme-
get "med" og der er Fryd for
os Allesammen for hver
Gang, vi skal være sammen!
Christiania den 27de Sp. 1867.
1 [Ort] forlidet paa Bordet af en Rigsdaler han skulde
vexle og luskede af, men vi fik ham igjen
paa Trappen og han maatte meget flau ud
med sin [Ort]. I Førstningen kunde jeg ikke begribe
saamegen Forvorpenhed og jeg tænkte at det
maatte være et besynderligt Sammentræf, men
siden har jeg rigtignok faaet Troen i Hænde,
da alle Andre Norske hernede gjøre den
samme Erfaring, og saagar de Danske plumpe
ud dermed. Jeg vilde engang fortælle Qvæstoren
nogle Træk deraf, men han havde selv saamange
Historier at jeg slet ikke kom til Orde. «Mig
bedrage de nu af en dobbelt Grund» sagde han
«først fordi jeg er fremmed og fordi jeg er Herre-
gaardsmand, ja de sige det i mine aabne Øine
at naar de ikke skulde tage sin Profit paa
en Mand som jeg, hvor skulde de saa tage
den? «Mærkværdig» lagde han til «er den
Feighed hvormed den dannede Klasse taaler
og ordentlig lader sig cujonere af den
lavere Klasses Nederdrægtigheder.» Jeg maae
altid tænke paa C. der sagde at det var
en «raadden» Nation. Hvorvidt dette kan forsvares
veed jeg ikke, men det er vist, at jeg i mit hele Liv
ikke har truffet hørt og erfaret saa mange Lumpenheder
som i disse faae Maaneder jeg har levet blandt
den.
Det er denne Side af Livet som bliver saa
besværligt saa modbydeligt
naar man skal stride alene og være fremmet,
og alene denne Grund vilde opfordre mig om der til at
ikke var 100 Andre
vende tilbage i en renere Atmosphære som det
dog Gud være lovet! endnu er hos
os. Alligevel vil jeg ikke sige at jeg angrer
paa det hele. Til det sidste vil jeg paastaae
ferietiden, det vil sige August og Septem-
ber, i Bergens stift på forskellige ste-
der og befinder sig udmærket vel efter
denne udflugt.
I København erfarede jeg at Du og
din hustru havde været der på et kort
besøg, samt at I agtede at rejse til Paris
næste sommer. Vi håber at I da ikke
drager München forbi; omvejen er
ikke stor og her findes mange sevær-
digheder.
Idag ser jeg mig ikke istand til
at tilskrive Dig noget længere brev, da jeg
på grund af min nye bogs forestående
udkomst er stærkt optagen af forretnin-
ger, så meget mere som der af samme
og samtidigt med den skal udgives en
tysk originaludgave. Jeg må derfor
indskrænke mig til at minde om at
det vilde være os overordentlig kært
snart at høre fra Dig og i sin tid at se
Dig og din hustru hos os. Indtil da
beder vi eder begge modtage vore bedste
hilsener og ønsker for eders vel i alle
måder.
Din hengivne
Henrik Ibsen.
blir der ikke Tid til at sidde med
stille Ønsker om at være, hvor man
ikke er. - Igaar Søndag var jeg atter
paa Løvstakken -- for 7de Gang, siden
jeg kom fra Jotunheimen. Det blæ-
ste en rigtig sur kold Østenvind
paa Toppen, men ikke destomindre
sad jeg i Ly og syslede med Vand-
farver (à la Barn) for at faa Tag
i Udsigten ud mod Havet. Herregud,
det er en ganske uskadelig Fornøiel-
se! - Til Middag var Marie og Ole hos
os (det var den 9de) - hun vilde gjerne
være ganske stille sammen med os den
Dag. Til Aftens kom Just Bing op - i
et rædselfuldt Veir med Storm og
høljende Regn. - Siden Du reiste,
har jeg øvet mig godt paa
Slaaterne, som jeg fryder mig
ved. Det er rart med den Øvelsen,
6
tid hun virket der. Altid når stemmene
stod og vippet overfor et mere dristig og 
personlig præget verk, gik hun i breschen 
for det, altid urædd og åpen for friske 
indtryk. Jeg har i mit hjerte
min erindring
bevaret
flere av de rammende sentensagtige ut-
ut-
brudd
sagn, som kom som 
fra
hendes hjerte,
og derfor hadde en strålende sikkerket 
og naturlighet, som trængte gjennem 
al forvirrende ubeslutsomhet. Hun har
virkelige
store fortjenester av, at vort N.G.
asjonalgalleri
er blitt
som det er blitt.
Det var det store ved
Harriet
Backer
at mennesket 
og kunstneren har en så klar og skjøn sam-
menhæng. Det er ikke bare hendes store
klassiske egenskaper som kunstner,
som spredte beundringens varme om hende 
i hendes alderdoms år, men også de hjerte-
lige følelser for hendes person. Harriet
Backer
vil
atid altid stå som en av de edleste
lille Hul opført en
Messe for 4 stemmigt
Chor og Solo, der først
har været sunget i Rom
og i Paris. Han vilde
sætte uhyre Pris paa
et Ord af Dem til
Opmuntring, og jeg beder
Dem dersom De i disse
Sange finder Talent
at sige ham det. De
vilde synes om ham
personlig: Han er uhyre
rig og fører et stort
Hus, men det hindrer
ikke at han arbeider
strengt og kun med
det Maal for Øie at blive
noget dygtigt. Det har
at arbeyde; Men at forarbeyde noget af uld,
Hør og Hamp er der faae af Qvinde-Kiønnet som
Ret anvender nogen synderlig fliid paa.
Der indføris særdelis af Trundhiems Borgerne
megen Cartuun, Klæde, ulden- og Silke-tøy,
Stoffer og Baand med Guld og Sølv, hvoraf
meget er uegte, og saadan pragt ruinerer end
og familier blant Bønder, her er Uld nok i
Landet, hvilken kunde forarbeydis, og naar
dend blev
ret
arbeydet, kunde deraf Vel Være at klæ-
de sig med, i det ringeste for Bønder.
Det forværrer meget Huusholdningen her i
Landet at ingen eller onde tieniste-Folk er
at faae. Thi omendskiøndt det er paabudet,
at ingen som kand faae aarlig tieniste maa
lade sig leye, saa er det dog en stor mængde
af dem, som lader sig leye, og for nogen tid
fordrer snart Løn for et gandske aar. Der er
en stor deel andre som ingen slags tieniste
Vil antage, og kaldis selv fostre Karle, hvil-
ke, saasom de betaler Consumption, Vil de
dermed passere frie, og driver Handel. Men
mand skulde uforgribeligen troe, at ikke
Loven eller de Kongl. Forordninger saadant
skulde tillade. Imidlertid seer mand, at
end og mange Børn i deris Forældres Hu-
se Vil ikke Vise deris Forældre hielp, men
ophold og av de bedre arbeidsforhold paa Hamar, hvor 
han ser saa tydelig fremgang og økende interesse for Kirken.
Jeg vet ikke om De i St. Olav saa om den unge arbeider
av menigheten som i sommer døde pludselig under en bærtur, 
søndag aften, efterat han om morgenen hadde skriftet
og mottat den hellige kommunion, som han gjorde hver
søndag i den korte tid han tilhørte vor hellige Kirke?
Han var en ualmindelig sympatisk gut, from, god 
og altid glad og livlig trods sykdom og store lidelser. I hans 
hjem var de svært leie mot ham fordi han hadde gaat
over til Kirken. – I disse dager blir hans far optat,
og hans søster og bror skulde nu begynde undervisningen. 
To andre unge arbeidere som blev optat isommer har 
nu faat følge over av sin far, mor, og flere smaasøstre.
– Det er bare sørgelig at under disse forhold er 
stationen alt, alt for liten; kapellet av overfyldt
hver søndag, og fra vaaren maa der skaffes rum til en
saa vil jeg haabe, at der snart
maatte aabne sig en Anledning ogsaa
for mig til at slaa mig ned
i Kristiania for Alvor. Jeg kan
dog ikke angre, at jeg ikke tog
Kæmnerposten i Aker, thi jeg kom-
mer mere og mere til det Resul-
tat, at den lidet havde ligget for
mit Naturel, og at jeg vilde kunne
gaaet tilgrunde i den. Men hvem
ved, - kanske der kunde tilbyde sig
en Leilighed igjen. Midlertidig fik
vi da sigte paa at være sammen
saameget, som de nye Forhold kunde
tillade det. Vi maatte være sam-
men et eller andet Sted paa Vest-
landet om Sommeren, og om
Vinteren maatte jeg faa se at
gjøre en Trip til Kristiania, f. Ex.
i Februar, eller i Julen, - bedst
i Februar, thi da kunde jeg give
mig Ro. Et eget Hjem i Kristiania