MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Kristiania d. 2 Novbr 1901.
Kjære Grieg
Vi (Antonie og jeg) havde
tænkt, at vi skulde havt
den glæde at se Dig og fru
Grieg i den nærmeste fremtid;
men jeg forstaar jo saa godt,
at Du nu vil blive hjemme
en stund udover og hjælpe din
brors hustru over den første tunge
tid. - Du er nok en mageløs bror,
Du. Det er ikke mange som har 
en slig. Jeg har nok mærket det, 
hvad Du har været for din familie 
ved mange leiligheder, om ogsaa
På gjensyn den 18de da!
Jeg Goldstein er stadig oppe hos mig 
Det er vist en tro Ven om jeg end 
ikke altid forstår ham –
Altså skriv når du har Lyst –
Din gamle Ven
Edvard Munch
Kochsvei 21
17-10-08
Apropos Mathiesen
Syns Du ikke det 
er en talentfuld
Forfatter?
Men ingen af dem aned
At Pletten, som bortmaned'
Hver Brodersamlivs rene Lyst,
Var Bjælken i hans eget Bryst.
Da blev med Et husvalet
Det tunge Sind; ned daled'
En Dug af navnløs Kjærlighed,
Der borttog Pletten og gav Fred.
Og Jesubarn Exempel
Paatrygte dem sit Stempel
Hans hellige Nærværelse
Fremkaldte Overbærelse.
Og Julen fik Betydning,
Og frem af Tvilens Brydning
Gik Troen seierrig og klar:
Forsoning de i Hjertet bar,
Bitte schiecken Sie sofort
an Wen Hr. August Mohr
Winkel og Magnussen –
Kopenhagen ein vollstandich
Collection mit Preis- und
Titel – Ich werde der
Collection von hier suplieren – 
Machen Sie denn alles dasz
die Ausstellung in Kopenhagen
gu reklamiert wird – alz
es sehr wichig ist fur ganz
Scandinavien –
Bester Grusz Hochachtung
Edvard Munch
Aasgaardstrand 29-9-04
til: "Raud selje tjuven". Det var ialt 10 illustra-
tioner og et maleri (som Kinck skulde have, naar
det var benyttet - til reproduction - at forlaget)
Det var min gamle ven maleren Brynjulf Larsen
(overlærer ved kgl. kunst og haandtværkskole), som un-
derhandlede med mig paa forlagets vegne, - (han
var vistnok ansat der, i forlaget som
(konsulent)
chef for
all slags illustrering). Brynjulf Larsen skrev til
mig, at han ikke kunde love mig noget bestemt
honorar paa forhaand, - men jeg skulde blive "godt
betalt" - sa han. Da jeg havde arbeidet vaaren og
sommeren 1912 med disse illustrationer, sendte jeg dem
til forlaget og skrev samtidig til Brynjulf Larsen
og sa, at jeg vilde ikke være urimelig med hensyn til
honoraret - bare jeg fik maleriet og illusrationerne
tilbake, - naar de var benyttede. Samtidig forlangte
jeg at maleriet skulde reproduceres i farver, - saa-
ledes, som det var foreslaaet af forlaget paa forhaand
(forlaaet ønskede nemlig at en af illustrationerne
maatte udfares i
farver
i maleri eller aquarel -
for reproductson i farver, - hvad jeg da ogsaa gjorde)
Den 21de
4
nogle uger siden, - og om jeg nu skulde reise, saa er jeg
saa nedsunken i gjæld, - paa grund af min sygdom, at
jeg umulig selv kan "reise penge" til starten, - det er
heller ikke nogen heldig tid til at udstille og sælge kunst;
- baade "nedgangstid" - og uheldig aarstid; - da alle rikfolk nu
reiser til sine landsteder. Desuten har jeg nettop nu (af
kollegiale hensyn) maattet være med paa en større ud-
stilling - (for vestlændinger); - da jeg i farten ikke kunde
gjøre færdig nogen billeder, maatte jeg laane ud mine
tidligne solgte billeder; - skulde jeg da nu holde en
udstilling igjen, maatte jeg ogsaa "laane" tidligere solgte
arbeider, (da jeg har for lidet nyt at holde en udstilling paa);
men billedeierne gaar ikke med paa nu atter at "laane ud", -
saa kort tid efter et udlaan. Men i august eller sept.
kunde jeg derimod kanske klare en liden udstilling,-
hvis jeg blei saa frisk, at jeg faar gjort noget i sommer
af salgbare billeder; - og nettop i tiden aug. - sept. - vil
antagelig peseta'en stige lidt igjen, - dog vil den aldrig
mere komme op i 96, - saa jeg vil i alle fald tape penge,
men det kan jo ikke have saa meget at betyde, naar jeg
kan bruke pengene i Spanien; - værst vilde det være,
om jeg nu skulde vexle dem omigjen i norsk mynt
for at faa penge til "starten". Hvis jeg nu i sommer af
le og alligevel som paa en glødende vulkan inden døre.
Jeg fik en god veninde i Johanna Clasen i nogle aar.
Hun var søster af fru kommandørinde v. Krogh og kom i
huset hos hende efter moderens død. Johanna var meget vak-
ker og livlig. Hun sluttede sig straks til mig - eller rettere
sagt til hele vort hus, endskjønt vi var saa grundforskjel-
lige. Umaadelig livlig, koket, feteret paa ballerne var hun,
varm, lidenskabelig og heftig, men hjertens god. Stakkels
liden! meget kom hun til at gjennemgaa i den korte
tid, jeg kjendte hende. - Det maa ikke være saa let at
at skulle være afhængig i et og alt af sin svoger og fæt-
ter, der selv har en flok børn at forsørge, - og Johanna had-
de intet somhelst andet at stole paa. Men med hendes
blanding af letsind og kun øiebliksvise melancholi kom
hun noksaa godt over det alligevel. - Mor elskede hun,
jeg tror, Johanna var af de unge piger, der absolut maa ha-
ve en ældre dame at betro sig til; var ikke mor tilstede,
kunde hun nok ogsaa bruge Gudrun eller mig, men dog
ikke give sig rent over, som hun saa ofte trængte til, -
jeg var jo ogsaa et helt aar yngre, hvad der dengang havde
meget at sige. - Det daglige studium for hende var, hva
Kjære hr. Olsen
Her er aftryk af
det foto. efter Vige-
lands vandspyer
fra tårnet som jeg 
mangler.
Kan De skaffe mig
et om
expl.
inden Bergens-
båden går imorgen tirsdag?
men mest til at faa et fredelig arbeidsrum –.
Gratulerer derfor med at du har faat dit. Jeg glæder mig til 
at faa se det – jeg skulde ha saan rasende lyst til at komme ut og være 
over hos dig en dags tid, hvis jeg kommer til byen før jul, og det gjør jeg vel, 
hvis forkjølelsen vil gi sig litt. Ialfald kan vi vel møtes derinde kanske. 
Men jeg vilde jo helst ut til Lillehaugen – jeg husker ikke naar jeg var 
der sisst, men det er da visst flere aar siden?
Barbra er som bekjendt paa Høsbjør – hun foreslog mig at ta 
en tur ditop. Jeg vet ikke andet om stedet end at jeg har reist i kupé 
til Kristiania med Høsbjørfolk men jeg bilder mig ind det er det 
fæleste rampested. At hun orker –! Men skal en slutte efter hendes 
sisste roman saa maa hun orke det ufattelige av omgang. Der er forresten 
ikke noen av de nye bøkerne som jeg har hat noe glæde av endda ialfald 
– ganske visst, jeg er ikke oplagt selv, men. Hvor blir der av din nye? 
Og – faar du tid til at arbeide paa boken fra Riksretstiden? 
Jeg længter efter bøker om mennesker som er optat av noe utenfor sig selv 
– voldsomt og fanatisk. Har netop læst Finn Halvorsen (den er forresten 
utrolig meget bedre skrævet end hans forrige) og Aksel Krogh – den 
var gyselig. Men huf lel! Tarjei Vesaas har jeg indtryk av er et talent, 
som allerede nu er paa nippen til at bli nedsyltet i affektation – 
det er svært hvor let maalforfatterne har for at bli skapaktige.
Har du set noe til Regine? Undres paa om hun er 
forstummet for alltid? I saa fald vet jeg at hun har det
Mening ikke rolig nok. Jeg gjorde
mine Bemærkninger paa Prøverne og
noget har de virket, men ikke nok.
Det er selve den musikalske Op-
fatning som er forskjellig, og
en Personlighed kan nu engang
ikke saadan udenvidere gaa
over i en andens Opfatning.
Elisabeth Andersen spilte G-Dur,
som hun havde indøvet, før hun
blev anmodet (vi havde jo tænkt
paa Es.-Dur). Fortræffelig Klarhed
og meget vakkert. Det forekommer
at jeg hos hende mærker en begyn-
dende Fordypelse. Hun har rigtig
godt af den Slags Opgaver og
det var en stor Glæde at høre
hende, søt som hun er. Hun fik
ogsaa megen Jubel. Konserten
sluttedes med Bajaderentgang (1) og
Hochzeitsmarsch (4) af Rubinstein,
den sidste atter for hurtigt, uden
den tilbørlige Festivitas. -
Næste Koncert tages af Hen-
syn til Julen og Juletravlheden
baade hos Kormedlemmer og Publikum
11/1. 28.
Kjære Tore,
jeg vil bare sende dig et Par Ord,
jeg vil dig ikke noget særlig, men bare
likesom si Goddag. - Mama kom hjem
fra Oslo igaar Aftes, det var ingenting
som feilte hende, hadde Doktoren sagt, saa
nu faar hun vel Fred en Tid igjen. -
Her er nu saa glat at her simpelthen
ikke er til at komme frem, Bilerne har
Kjetting paa alle fire Hjul, men Rutebilen
har allikevel maattet indstille. Her
regner nu og da og er mildt. - Arild
er nu paa Sparkstøtting hos Torkildsens
efter Smør og Mama, Smaapikerne og Frk.
Myre lager sig til at skli paa Veien. Jeg
selv sitter nu bare og venter paa Posten.
- Ha det nu godt, kjære Tore, og vær flittig
i det nye Aar! Du er jo voksen Kar nu.
Fra Papa.
v.
Kjære Vilhelm.
Først maa jeg fortælle, at Karl atter
har vært meget daarlig, -, efterat han i slutten
ar forrige ude var oppe og fik sitte ute i solen
naar dertil var anledning. Nat til sendag fik
han er voldsomt og langvarig anfald,- og igaar
søndag blev Bedstemer kaldt derut, da de trodde
han var døden hær. Hun var der hele dagen,
og sier at han, i motsætning til tidligere
laa svært urolig ,- saa at han uarladelig
maatte passes for ikke at folde ut av sengen.
Ogsaa hans ansigtsutrykk tyded paa at han følte
sig uvel; men han sa ingenting, og var
vistnok ulen bevidsthet,- hadde ingen opfatning
av at bedstemer var der. Idag har jeg telefonert
derut, og de sier, han nu ligger rolig; det
kan vel hænde det gaar som sidst, at han
langsomt kommer til kræfter igjen endnu for
en tid, - stakkars gut! - Den nye bestyrerinde
skal være svart snild og hyggelig mot ham;
hun har selv vaaket hos ham i flere timer
den nat, han var saa daarlig. I det hele har
han det vel saa bra, som han efter omstændighetene
kan ha det
under seil med musik av Monrad
Johansen. Mange av Lie-ætti –
Erik Lie med fruve og som var i Stavern på minnehögtid – var
tilstades med "den eldste", minister
Mickal Lie i spissen. Lyden
var festklædd, Kongehuset
– utan dronningi – og elles
800 bedne gjester. At eg var millom
desse kan eg sjölvsagt takke
Garborgs Jonas Lie-bok for.  Den
vart mykje citera av Paaske
og Liestöl og i mange blad. Men
forlaget hadde ikkje nytta dette
hövet til å få ho kjend i vidare
krinsar. Det hadde ikkje vore
tevling med Eriks bok, som er
meir biografi enn litterær vurdering.
Den er kome i ny auka og sers
god og morosom utgåve hjå
Gyldendal. Garborgs hjå Aschehoug
for 40 år sidan sa William Nygaard.
med frue, ja alle musikalske
som kunde interressere sig
at få en hilsen fra mig
til afsked.- Idet jeg
ønsker Dem og Deres kjære
frue en behagelig sommer
forbliver jeg
med venlig hilsen
Deres hengivne
Amalie Gmür Harloff.
For at bringe et forhold godt forhold tilveie
mellem kunstneren Krogh og almenheden synes
det mig
en
temmelig urigtig vei at lægge det over
paa den ene part.
Aubert vil øiensynlig bringe et forhold mellem
almenheden og Krogh, men derved synes det mig
at han gaar en urigtig vei idet han lægger
alle fordringer paa den ene side.
Der har gaaet rygter
Aubert vil bringe et godt forhold istand mellem
Krogh (det vil sige kunsten)
vor nye
og almenheden,
Men i et forhold maa dog begge parter yde?
Her forlanges alt fra kunstnerens side,
Krogh har med sit billede modbevist alle
det er saa langt fra, at jeg er imod den
tanke at almenheden og kunstneren skulde have
sympathi for hinanden, det er jo det vi skul-
de haabe paa. Men for at faa dette forhold
istand, lægger hr Aubert al ansvarligheden
al møien paa kunstneren. Krogh har med
alle sine aandskræfter malet et godt billede
som trods mod alle forudgaaende skumlerier
siger viser
det
sig at være et sandt og alvorlig billede
og Forholde. Dette er imidlertid urigtigt; jeg
har derimod benyttet Model, og det er nød-
vendigt ligesaavel for Lystspilforfatteren, som
for Maleren og Billedhuggeren.
Jeg synes at Stykket maa kunne passe
i Sverig ogsaa, det vil sige, i Virkeligheden; hvor-
vidt det ogsaa passer for Scenen dersteds, det maa
Du afgjøre. Det er ialfald lett spillet, kræver
intet Udstyr, blot et Honorar till Oversætteren,-
og derfor, kjære gamle Ven, tag Dig af al
Magtmagt af Sagen og faa Stykket oppført.
Lykkes dette, saa tænker jeg at
komme opp till Stokholm; men dermed
har det jo Tid endnu. Lad mig høre fra
Dig, saasnart Du kan. Sig mig din Me-
ning om Stykket. I Boghandelen kom-
mer det ikke før till Høsten.
En hjertelig Hilsen fra os till eder
alle! Lev dermed vel saalænge; naar man
har saa meget af alle Slags at meddele hinanden,
som vi, kan der ikke blive Tale om lange
Breve; det faar altsammen ligge till vi træffes.
Din hengivne Ven
Henrik Ibsen.
Hils H. Wieselgren; (nu er han jo i Norge);- alle andre
Venner og Bekjendte ligesaa!
jeg må bestemt fraråde Dem
at virke for at stykkets op
førelse udskydes til længere
hen i sæsonen; det vil nem-
lig under ingen omstændig-
hed kunne blive færdigt
før henimod jul, og der-
for bør indstuderingen just
påskyndes så meget som
muligt. At De selv vil væ-
re tilstede ved musikprø-
verne er naturligvis en selv-
følge; men disse tager nep-
pe sin begyndelse før ud i
Oktober.
Her oppe mellem fjel-
dene bliver jeg til udgan-
gen af September. Skul-
de De have noget videre
at meddele mig om sagerne,
så vil Deres brev uden
tænkning, og menneskers for-
stand højt op over alt det, der
før har foreligget. Hvor blir vi
alle andre dog til småtkrattet
ved siden af Dig!
Ingen hos os har gjort det, Du
har orket. Ingen i verden, fris-
tes jeg til at sige. Nede i Frankrig,
hvor der er en stadig frodigt
blomstrende literatur - hvad er
det dog de karle allesammen
skriver om? Sanselig kjærlighed
mellem mand og kvinde, helst
mellem gift mand
kvinde
og ugift
mand, og mellem allemands
skjøger og alle kvinders mænd
og de deraf følgende konflikter og
intriger.
Dine bøger løfter os op i ren
luft, i en sfære, hvor der er godt
og strengt at være. Hvor vi
dyppes ned i et fornyelsens og
at nogen av dem vi stolte mest på,
svigtet d.v.s. undlot at stemme. Had-
de der ikke været slaphet og småsind,
skulde vi hat mindst 35, ja kanske
nærmere 40 stemmer.
Motparten, som tydigvis også var 
godt organiseret, mønstret med sit
største stemmetal 23 for malerne,
24 for billedhuggeren. De faldt slik:
Svarstad hadde
23 stemmers
Halfdan Strøm
22
Rasmussen
24
Varamændene:
Onsager
22
Valstad
22
Gunnar Janson
20
Som De ser avstanden er ganske 
stor, trods frafaldenhet fra dem 
vi trodde at kunne regne på.
Høistærede!
Allerede længe har det forekommet flere en
pligt og en retfærdighed, at der fra det offentliges
side gjøres noget for hr. cand. theol. Andreas Aubert,
som midt under et sjelden opofrende, ædelt arbeide
for sit fag, den norske kunsts historie, paa mange
maader lammes af økonomisk tryk og et opslidende
arbeide mod dette. Det er saaledes maaske ogsaa
Dem bekjendt, at han paa udarbeidelsen af sit
værdifulde kildeskrift om Dahl har tilsat sine
egne smaa privatmidler.
Nogle mænd har derfor nu besluttet at indgaa
til storthinget med forslag om, at der ydes ham
et statsbidrag, stort kr. 2000 aarlig til fortsættelse
af hans kunsthistoriske studier. Dokumentet,
hvorunder vi ogsaa gjerne vilde se Deres navn,
er nedlagt til underskrift i Blomquists kunstud-
stilling. Da dokumentet ikke er tilgjengeligt for uved-
kommende, beder vi Dem herved være af den godhed
at medbringe nærværende skrivelse som hjemmel
for adkomst til samme.
Kristiania 16de
mai
1895.
Paa professor E. Sars's og maleren E. Werenskjolds samt
egne vegne
Ærbødigst
Dr. Elling Holst
vend
Søndag 14de.
Kjære Nini,
tak for sidst – skulde jeg
sagt for længe siden. Men jeg forsøgte at
ringe dig op en dag og kom ikke frem.
 Da var det fordi jeg vilde set at faa
avtalt en dag, naar du skulde til byen,
saa jeg kunde faat fat paa fru Normann. 
Nu har mama været litt daarlig, derefter 
jeg - og nu kommer vist Anders ut i uken
 saa det kan vel ikke bli før næste
Kan du ikke skrive til mig paa forhaand
hvis det passer dig en aften – forresten 
saa skal jeg ringe op ogsaa
Ja – Anders utstilling har
gjort lykke derinde da - selv de mest kon-
dag ut i hagjen, og saag paa  apallen. No var han uten laus
dar sat bare noken smaa rukkette æple atte dei var inkje større
elle stikkelsbær. So bad far mig hente gjødsel i trillebaaren min "Men
tek hestegjødsel!" ropte han ette meg . Og so gjødsla vi træet duelegt
so da skulde nuk komme monge sleke store æple paa da eit
anna aar, tænkte eg.
Naste aar kom, og  apallanne blomstra so eg aldreg hadde set
dat fyr. Og daa æplinne tok te aa knyte seg, gjæk far og eg
dar og saag paa da rassjuke træet om dar inkje skulde komme
monge æple; men blomstren faldt af og stylkjen med, og det vart
op i inkjes. So vart vi leie af aa gaa dar aa glore paa den vaskike
apallen og vi gløimde han mest heile sommaren. So var dat
ein dag eg gjæk laangs med grova - og og kom ihug den gongjen
og dat i grova og saag da store æple, og eg fek morte aa bøkse
øve grovea paa same plessen kor eg saag æplet ifjor og idet same
kjende eg kor dat klappa i bingea og eg vart so glad som eg hadde
fangad ein fugle for dar sat æplet nett paa samme staden so ifjor
Da sat dar so stort og raudt, at dat var mest so
eg
inkje kunde
tru dat var værkelegt. Eg spraag in te far og fortalde honom
at æplet var kommen atte, og da værte endaa større eld da hit",
sa eg. So gjæk vi ut og saag paa dat - ja, dat var inkje møleg aa sjaa
dat
"Søgje at eg inkje har set da fyr i sommar", sagde far. No gjæk vi
dar kvar dag og saa paa dat likso aaret fyr. Ein
kveld
vi stod dar
spyrde eg Far: "Ska da takast paa mortens dagjen iaar au far?"
Men far svarde inkje "Ska vi inkje helde take dat dagjen fyr, for
daa hik dat dar igjor, men mortensdagjen kjeme snøen veit du,
Far, var aat og drog paa smilen "eg vonar vi inkje fær snøen so tidleg
iaar, sagde far. Men imorgo skal vi take æplet dat er forseint ikveld.
dat kunde reise paa grova fyre os". Morgodagjen kom og eg kom meg
tidligere op elde almindeleg og ut i hagjen. No vilde og gjæte æple
so da inkje kom væk fyr far tok da. Men kor ræd eg vart daa eg
14. mars 1934
Kjære Ingeborg Møller,
takk for smørret forleden, og for hilsningen
som fulgte med det – og takk for brevet dit idag. Jeg ringte
op til Bauker, vilde gjerne hat fru Garborg og dig nedover en
dag om mulig, men saa hørte jeg at hun var alt reist.
Uf ja, stipendierne ja! Vi skulde bare hatt
mange flere til utdeling. Efter Vaarfrost og Lindeby synes jeg jo 
nok at du burde være sikker paa dit, men det er mange andre 
og som en burde kunne si det om.
Ja var ikke Andersen noksaa charmerende? Det
var altsaa ungdom dengangen. Jeg holder paa at læse essayene til 
den mindste av Anton Brøggers barn. Kunde ikke dy mig for at si
til guttene mine, egentlig burde jeg være sint for at ingen av dem 
har gitt ut en eneste bok endda. Anders bare saa paa mig: Tænk
om vi hadde gjort det du, mama! Hvor sint du da skulde ha
været. (Mama sier de naar de vil være ækle mot mig.)
"Divus" til C Chr. Krohg. Ja,
de Sangene er noget Fantepak.
Heroppe har vi nu en ægte norsk
Vinter, old, men som oftest med
Deiligt Veir. Jeg har været flittig
paa Ski, og mit Humør er der-
for Udmærket. Kun af og til,
naar jeg faar en intens Foruan-
melse af at være
svig-
der det; jeg er ræd for, at saa
var Tilfældet, da jeg skrev mit
forrige Brev til Dig. Men det maa
Du glemme og give mig den Ros,
at jeg som oftest holder mig kjæk.
med Orkester. Jeg skjønner ikke
at Danning holder sig saa svært
i saadanne "Yderligheder", som jeg
vil kalde det. Det er formeget
forlangt af at bergensk
blikum, mig selv indbefattet,
at skulle kunne fatte et
saadant Værk som Faust med
én Gang, især naar General-
prøven ikke er offentlig, hvad
den dennegang ikke var. Jeg længes
efter de store, rene, klare
Linjer. Var der ikke engang en
Mand, som hed Beethoven, og
en som hedte Mozart, - der var
vist baade en Schubert og
Schumann, hvis jeg ikke
tager Feil? Skal der bygges
Musiksands og Musikkjærlig-
hed op hos den yngre Slægt,
saa faar det nok for den
som for os "Gamle" være
paa dette Grundlag; -
hun havde bestemt sig for ikke at
ville. Kanske var det bedst, at
I sørgede for en anden Model,
for jeg er noksaa bange for, at hun
ikke kommer efter hvad hun sagde.
Jeg har en Adresse Charlotte Wal-
quist Øvre gade Grünerløkken
(intet Numer, hun skal være let at
finde, siger Heyerdahl.) Jeg er
heroppe Mandag og Tirsdag mellem
Jul og Nytaar fra 9 til 11, hvis
De vil raadslaa med mig.
Jeg sendte Eder jo ogsaa den
mandlige Models Adresse
Adolf Heggen Stensgade 28 II
Han skal have staaet paa Ste-
nersens Malerskole, selv har 
jeg ikke seet ham. I Nødstilfælde
kunde I vel ogsaa bruge sam-
me mandlige Model I har
haft i en ny Stilling. Hans
NATIONALTHEATRET.
Kapelmesteren.Kristiania d. 21. 8. 1903.
Kjære Grieg!
Tak for Dit brev. Jeg
fik ren samvittighed over at have
plaget Dig med mine opkomling-
breve da jeg af Beyers fik vide
hvor dårlig Du har været. Forhåbentlig
vil Du blive aldeles restitueret når den
østenfjeldske luft får virke på Dig.
Tak skal Du have for Dit råd, som
jeg vil følge. Jeg får tage et stykke af
kongen, da tiden er knap tilmålt. Bare
det ikke går mig rent ilde. Såvidt jeg
forstod af Dit brev syntes Du for Dit ved-
kommende ikke om hele greien.
Jeg har skrevet op de signaler
vi har brugt i Sigurd Jorsalfar til Dig, og
sender Dem vedlagt. Kanske Du selv
lager nogle nye. Hjærtelig velkommen
til Kristiania. Jeg reiser først de sidste
dage af september. Vi hilser Eder begge!!
Din heng. og taknemlige
ven
Johan Halvorsen
literaturen med musik og
sejersang og vajende fanfarer
som Du har gjort det. Men
kan man ikke derfor ha sin
beskedne opgave? Dette af forsø-
ge åbne menneskers øjne for elen-
digheden, søge forklare - ja -
jeg fatter ikke din anke.
Livets overskud? Er der ikke
livets overskud i skildringen
af Myre, der inden den ramme
han står i, synder og falder, og
dog, trods alt dette er et godt
menneske, som ender lykke-
lig gudhengiven resigneret
på sin dødsseng i tugthuset?
Er der ikke af livets overskud
i Fie, som med sit barn på
fanget, føler at hun på nøgne
og blodige fødder kunde gå til
verdens ende for at gjøre dette
barn som hun har undfan-
get uden glæde, godt? Er der
at du ikke gjør det en vinter til. - Saa har du
og informationer. og deriblandt ikke mindre end 3
af mine broderdøtre. Gid du maatte have glæde af
dem. Er ikke Anna en vakker liden skabning?
17 januar. Jeg blev afbrudt forleden dag;
og fortsættelsen kommer ikke før idag. Jeg er netop
hjemkommen fra en formiddagstur opover mod vestre
Akers kirke i ensomhed paa den store folketomme
slette, som en let taage gjorde endnu ensommere.
Ifjor vandrere vi sammen og havde mangeslags
passiar med hindanden; hvormangen deilig vandring
opover mod Svartediget og Haukeland og andre steder,
ikke at tale om dit deilige landsted ved anlægget!
- Iaar gjør du vel ikke mange saadanne turer. -
Kunde jeg havt andledning til at spadsere med
dig nu, skulde jeg nok havt lyst til st slaa
af en passiar med dig om det du skrev ian-
ledning af ønsket om glædelig jul for dig og
mig. Jeg kan nemlig ikke forstaa, at du
paa dit standpunkt kan have nogen juleglæde;
Kristiania, 9. mai 1903.
Kjære Dea!
Jeg vil ikke sige, at jeg tror du er syg -
for det tror jeg nemlig ikke, men jeg synes, det er længe siden
at jeg har hørt fra dig. Jeg har naturligvis ikke nogen
grund til at skjænde paa dig; men jeg vilde ønske, du
snart vilde betænke mig med et par ord - eller mange par
ord -.
Igrunden ved jeg ikke, hvad mere jeg skal
skrive. Ovenstaaende er altsaa brevets hovedindhold,
som du skjønner. Alvorlig talt saa længes jeg svært
efter at høre fra dig. Det ser ud til at jeg skal faa
graa haar mellem hver gang, jeg faar livstegn fra
dig. Og du skulde virkelig være snil mod mig, Dea,
for jeg har det ikke morsomt - jeg kjeder mig til den
store guldmedalje. Alle de mennesker, jeg kjender, kommer jeg
ligesom ud af det med - ikke før er vi begyndt at om-
gaaes, saa holder det op igjen, og det merkeligste er, at jeg
ikke savner disse folkenene - mens Ragnhild, min søster,
f.ex. altid synes, at alle mennesker uden undtagelse er yndige.
Det er forresten ikke af mangel paa morro, jeg kjeder mig
- det er vist min egen skyld. Men jeg kan aldrig komme til
med mit eget, ligesom. Og jeg kan forresten heller aldrig komme